Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

В лютому 2020 року позивач [PERSON] , звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , яка також діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2020 року заочне рішення суду від 12\~травня 2020 року ухвалене по цивільній справі №175/333/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , яка також діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, було скасовано та призначено справу для розгляду в загальному порядку. У судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Інші учасники в судове засідання не з`явились, відзив на позовну заяву не надали. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позови, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що [PERSON] є власником земельної ділянки та житлового будинку, який розташований на даній ділянці, за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка додається до позовної заяви. 19.09.2018 р. за [PERSON] на підставі судових рішень по справі №175/3250/16-ц зареєстровано право власності на 1/2 частину житлового будинку. У подальшому, 22.03.2019 р. [PERSON] набула право власності на іншу частину будинку. Таким чином, на сьогодні єдиним власником житлового будинку є [PERSON] . У березні 2018 року чоловік [PERSON] звертався до суду з позовом про позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку відповідачів по даній справі. Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20.09.2018 р. по справі №175/901/18 позовні вимоги було задоволено. Проте, Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29.10.2019 р. скасовано рішення та відмовлено у задоволенні позовних вимог у зв`язку з тим, що на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції єдиним власником житлового будинку є [PERSON] і лише вона як власник майна має право на звернення до суду з позовами до відповідачів. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ст. 82 ЦПК України). В межах цивільної справи №175/901/18 Виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області було надано копії письмових заяв та підстав щодо реєстрації відповідачів у вище вказаному житловому будинку. Так, 28.12.2016р. [PERSON] було зареєстровано у вказаному житловому будинку на підставі її заяви. Право на проживання в житлі підтверджувалось витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.12.2016р., відповідно до якого власником житлового будинку була заявниця - [PERSON] . Крім того, за її заявою також було зареєстровано трьох неповнолітніх дітей - [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ) . Однак, в подальшому право власності [PERSON] на житловий будинок було скасовано, про що у Державному реєстрі наявний відповідний запис від 18.10.2017 р. Таким чином, право власності [PERSON] на вказаний житловий будинок припинилось ще 18.10.2017 р., у зв`язку з чим вона та її неповнолітні діти втратили право користування будинком. Проте, на даний час відповідачі досі зареєстровані у будинку, що належить [PERSON] . При цьому фактично вони у будинку не мешкають, у будинку відсутні будь-які їх речі, та ними не сплачуються житлово-комунальні послуги. Через наявність незаконно зареєстрованих осіб, у тому числі неповнолітніх дітей, [PERSON] не може повноцінно розпоряджатись своїм майном (наприклад, відчужити житловий будинок). Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Верховний Суд України у Постанові від 16.11.2016р. по справі №6-709цс16 зауважив, що «за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї». Отже, враховуючи, що відповідачі не є і ніколи не були родичами позивача, позивач звертається до суду за захистом своїх порушених прав на підставі ст.ст. 383, 391 ЦК України. Відповідно до п. 26 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затверджених Постановою КМУ від 02.03.2016р. № 207, «Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: ... рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи. Частиною 1 ст. 12, ст. 81 ЦПК передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Сторони мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідач не скористався своїм правом, щоб довести всі обставини, на які посилався при запереченні на позовні вимоги. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи (ст.133 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] , Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області на користь [PERSON] сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved