Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

В липні 2019 р. позивач [PERSON] звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Позов мотивує тим, що вказана квартира перебуває в комунальній власності. Наймачем квартири виступає позивач, яка зареєстрована та постійно проживає у даному житловому приміщенні. Відповідач, який доводиться їй рідним братом, у квартирі [ADDRESS] є зареєстрованим з 04.12.1990 року, проте не проживає за місцем реєстрації з 2001 року без поважних причин, його особисті речі відсутні, за надані житлово-комунальні послуги вказана особа не сплачує, у зв`язку з чим позивач несе додаткові фінансові затрати на їх оплату. Позивач вважає, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням як такий, що не користується ним більше 6 місяців без поважних причин. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу від 29.01.2021 р. матеріали вищевказаного позову передані для розгляду судді Рибалці Ю.В.. Провадження у справі відкрито ухвалою від 11.02.2021 р. з призначенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 01.06.2021 р. до участі в справі як третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача залучена Подільська РДА у м.Києві. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позов підтримав, просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи відповідно до вимог закону, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду не надходило, не подав відзив на позовну заяву, в зв`язку з чим відповідно до вимог ст.ст.223 ч.4, 280 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку. Представник третьої особи (Подільської РДА у м.Києві), будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати за відсутністю представника третьої особи. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Спірним житловим приміщенням є квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , що у Подільському районі м.Києві, яка на підставі Ордеру № 11020 серія Б від 03.10.1990 р. була видана у користування батьку позивача - [PERSON] - та членам його сім`ї: [PERSON] (дружина), [PERSON] (дочка) та [PERSON] (син). На час розгляду справи вказана квартира перебуває в комунальній власності та відноситься до державного житлового фонду. Станом на час розгляду справи наймачем вищевказаної квартири є позивач [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та постійно проживає у даному житловому приміщенні. Згідно наданих документів, відповідач [PERSON] , [INFO] , у вищевказаній спірній квартирі зареєстрований з 04.12.1990 р. Судом встановлено, що на час розгляду справи у вищевказаній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] .. Проте вказана особа тривалий час не проживає за місцем реєстрації, що підтверджується актом про непроживання особи у житловому приміщенні від 31.10.2018 р., актом про непроживання особи у житловому приміщенні від 23.05.2019 р.. Спірні правовідносини регулюються нормами ЖК України. При визнанні судом відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, судом не вбачається порушення пункту 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки відповідач тривалий час без поважних причин не проживає у зазначеній квартирі. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» в контексті Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме - існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Відповідно до ст. 67 ЖК УРСР, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 68 ЖК УРСР, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до вимог ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійснені покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах. Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним. В судовому засіданні достеменно встановлено, що відповідач понад встановлені законом сторки, тобто більше шести місяців, відсутній в житловому приміщенні, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , без поважних причин. Передбачених ч. 2 ст. 71 ЖК України випадків, коли жиле приміщення зберігається за відсутнім членом сім`ї наймача понад шість місяців, у судовому засіданні не встановлено. Підстав для продовження строку відсутності особи у квартирі понад шість місяців не виявлено. Отже, судом встановлено, що відповідач по справі не проживає в спірному житловому приміщенні понад встановлені законом строки без поважних причин, покинувши його в добровільному порядку, його особисті речі в квартирі відсутні, за надані житлово-комунальні послуги він не сплачує, перешкод в користуванні спірним житлом позивач відповідачу не чинив. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що відповідач, не мешкаючи в спірній квартирі без поважних причин понад шість місяців, втратив право користування даним житловим приміщенням, в зв`язку з чим підлягає визнанню такими в судовому порядку. Відповідно до ст.11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціального уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Згідно зі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» і зазначення про це у рішенні суду є зайвим. Відповідно до Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання», зняття особи з реєстраційного обліку проводиться компетентними, уповноваженими на це органами, зокрема, на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням і лише в разі відмови цього органу здійснити зняття особи з реєстраційного обліку на підставі рішення суду, такі дії можуть бути оскаржені до суду із залученням компетентного органу в якості відповідача. Таким чином, у зв`язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст.71, 72 ЖК України, ст.3,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved