Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

В квітні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання останніх такими, що втратили право на користування квартирою №30 в будинку по вул. Курчатова, 3/1 в м. Хмельницькому. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що є власником квартири в якій зареєстровані, однак тривалий час не проживають відповідачі, а тому просить задовольнити позов. В свою чергу [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частини квартири №30 в будинку по вул. Курчатова, 3/1 в м. Хмельницькому. На обґрунтування своїх вимог відповідачка позивачка зазначила, що перебувала в шлюбі із [PERSON] до 1993 року. Рішенням виконавчого комітету міської ради народних депутатів від 29 грудня 1978 року [PERSON], на сімю з трьох чоловік було надано ордер на зайняття двохкімнатної квартири№30 в будинку по вул. Курчатова, 3/1 в м. Хмельницькому. Вартість даної квартири було сплачено подружжям за рахунок спільних коштів 18 січня 1992 року, а тому позивачка просить визнати спірну квартиру спільним майном подружжя та просить визнати за нею право на половину квартири. В судовому засіданні представник позивача відповідача просила задовольнити первісний позов та відмовити в задоволенні зустрічного позову з підстав пропуску строку позовної давності. Представник відповідача позивача в судовому засіданні просила задовольнити зустрічний позов та з цих підстав відмовити в задоволенні первісного позову. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити, а в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Судом встановлено, що Рішенням виконавчого комітету міської ради народних депутатів від 29 грудня 1978 року [PERSON], на сімю з трьох чоловік було надано ордер на зайняття двохкімнатної квартири №30 в будинку по вул. Курчатова, 3/1 в м. Хмельницькому. 14 вересня 1993 року Хмельницьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану зроблено запис про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] Як слідує з довідки Житлово експлуатаційного обєднання №86 від 11 квітня 2016 року [PERSON] був членом житлово будівельного кооперативу №37 по вул. Курчатова, 3/1 в м. Хмельницькому. Вартість квартири №30 в будинку по вул. Курчатова, 3/1 в м. Хмельницькому було виплачено повністю, остання проплата була здійснена 18 січня 1992 року. Відповідно до п.п. 6, 6-1 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 18 вересня 1987 року пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. Відповідно до п. 1 ст. 17 Закону України „Про власність при внесенні паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сімї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю квартира є спільною сумісною власністю членів сімї, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Враховуючи, що спірна квартира була виплачена подружжям під час перебування в шлюбі за кошти, що були їх спільною власністю, тому [PERSON] має право на 1/2 її частини, позовні вимоги останньої є підставними. В судовому засіданні представник [PERSON] подала клопотання про застосування строку позовної давності. Як слідує із пояснень представника [PERSON] відповідачка позивачка дізналась про те, що спірна квартира зареєстрована на [PERSON] із отриманого заочного рішення Хмельницького міськрайонного суду від 21 травня 2015 року за позовом останнього про втрату права на житло. [PERSON] була зареєстрована разом із дітьми у спірній квартирі під час перебування у шлюбі, а після розірвання шлюбу виїхала на заробітки до іншої країни де перебувала до останнього часу, на зароблене утримувала дітей, надавала чоловіку кошти на утримання квартири, в підтвердження чого надала розписку від 15 серпня 2016 року, а тому суд вважає, що [PERSON] не пропущено строки позовної давності. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають до задоволення, оскільки квартира є спільною власністю подружжя.

Outcome: approved