Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

В квітні 2015 року позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом, в якому просить стягнути з ВКБ УМВС України в Хмельницькій області 62192,98 гривень індексу інфляції, мотивуючи тим, що 03.03.2008 року між ВКБ УМВСУ у Хмельницькій області та [PERSON] був укладений договір № 4/1373-08 на дольову участь в будівництві житлового будинку по вул. Тернопільська, 12 а в м. Хмельницькому (далі Договір). Відповідно до п.2.1 договору позивач зобов'язується на протязі будівництва житлового будинку, розміщеного в м. Хмельницькому по вул. Тернопільська, 12-а сплатити загальну вартість квартири № 76, яка на 3.03.2008 року складає орієнтовно 303302,30 грн. В зв'язку з тим, що будівництво по даному будинку відповідачем не велось, сторони погодили укласти додаток № 1 від 08.09.2010 року до договору №4\\1373-08 від 3.03.2008 р., згідно з яким внесено зміни до договору (п. 1.1.), предметом визначили фінансування будівництва квартири № 31 в житловому будинку по вул. Лісогрінівецькій, 16 в м. Хмельницькому. На протязі дії договору позивач внесла кошти в сумі 177197,34 грн., проте відповідач не виконав свої зобовязання, не побудував квартири, внаслідок чого договір було розірвано шляхом укладення угоди № 4/1964-14 про розірвання договору № 4/1373-08 від 21.10.2014 р. Відповідно до п.2.1. угоди відповідач зобов'язався повернути на розрахунковий рахунок позивача кошти в сумі 177197,34 грн. На вимогу від 25 листопада 2014 року про повернення коштів відповідач повернув їх тільки 09.02.2015 року. Позивачеві такою бездіяльністю завдані збитки у вигляді знецінення грошових коштів на індекс інфляції, починаючи з дня їх внесення. Провела наступний розрахунок інфляційних втрат: 177197,34 грн. внесено коштів станом на 1.01.2011 року х 104.6 % (індекс інфляції за 2011 р.) х 99,8% (індекс інфляції за 2012 р.) х 100,5% (індекс інфляції за 2013 р.) х 124.9% (індекс інфляції за січень - грудень 2014 року) х 103,1% (індекс інфляції за січень 2015 р.) = 239390,32 грн. 177197,34 грн. = 62192,98 грн. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав і просить задовольнити, додатково пояснивши, що до розірвання договору між сторонами зі сторони відповідача були лише майнові, а не грошові зобовязання, грошових не було; строк позовної давності позивачем не пропущено, оскільки вона не знала, що відповідач не виконає своїх зобовязань з будівництва житла, дізналась про порушення своїх прав лише в 2014 році; період, який охоплюють позовні вимоги, - з 1.01.2011 року по 31.01.2015 року. Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечили як по суті, так і з підстав пропуску позивачем строку позовної давності. Вказали, що до моменту розірвання договору ВКБ УМВС не мало грошових зобов'язань перед позивачем, тому період, за який повинен обраховуватись індекс інфляції, повинен становити з 22.10.2014 року по 16.01.2015 року. Крім того, в п. 2.1.2. угоди №4/1964-14 від 21.10.2014 року про розірвання договору №4/1373-08 сторони погодили, що ВКБ УМВС не несе відповідальності за строки здійснення перерахування установами казначейства, так як ВКБ УМВС є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня та здійснює платежі виключно через органи держказначейства, яким станом на 01.01.15 р. не було проведено даний платіж, хоча платіжні документи на його здійснення відповідачем були подані одразу після укладення між сторонами угоди про розірвання договору. У січні 2015 року ВКБ УМВС повторно були подані платіжні доручення до ГУ ДКСУ в Хмельницькій області на повернення коштів [PERSON] і вони були оплачені за наступними платіжними дорученнями: № 1 від 16.01.05 р. - в сумі 65000,00 грн., № 2 від 20.01.15 р. - в сумі 50000,00 грн., № 3 від 20.01.15 р. - в сумі 55000,00 грн., № 4 від 30.01.15 р. - в сумі 7197,34 грн. Вважають, що свої зобов'язання по поверненню коштів ВКБ УМВС виконало 22 жовтня 2014 року, не має прострочення виконання грошових зобов'язань і не може нести будь-якої відповідальності, в тому числі передбаченої ст. 625 ЦК України. Просять в позові відмовити в повному обсязі. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково з наступних мотивів. Встановлено, що між сторонами 3.03.2008 року було укладено договір № 4/1373-08 на дольову участь в будівництві житлового будинку по вул. Тернопільська 12-а в м. Хмельницькому (далі договір) на предмет будівництва квартири № 76 у вказаному будинку. 8.09.2010 року сторони підписали додаток № 1 до вище вказаного договору, яким визначили змінити пункти 1.1. і 2.1. договору, зазначивши адресу квартири - № 31 по вул. Лісогринівецька, 16, в м. Хмельницький, загальну вартість квартири орієнтовно 303302,30 грн. Зазначені обставини підтверджуються відповідними договором та додатком до нього, копії котрих містяться у справі. Позивач частково сплатила передбачені договором кошти на загальну суму 177197,34 грн., однак будівництво квартири не було виконано. Вказані обставини відповідачем визнаються. 21.10.2014 року сторони уклали угоду № 4/1964-14 про розірвання договору № 4/1373-08 на дольову участь в будівництві житла від 3.03.2008 року (далі угода), яким припинили дію договору та поклали на відповідача зобовязання з повернення на розрахунковий рахунок позивача коштів в сумі 177197,34 грн., що були перераховані нею відповідно до умов укладеного договору. Сторони обумовили, що виконавець не несе відповідальності за строки здійснення перерахування коштів установами казначейства, а також що угода набрала чинності з моменту її підписання. Копія відповідної угоди наявна в матеріалах справи. Відповідач визнає, що зобовязання з повернення коштів настало у нього 21.10.2014 року. 22.10.2014 року відповідач подав до ГУ ДКС України у Хмельницькій області платіжне доручення № 201 на суму 177197,34 грн., однак воно не було прийнято до виконання в звязку з браком коштів. Після того, як 25.11.2014 року позивач звернулась до відповідач з письмовою вимогою про повернення коштів, відповідач повторно подав платіжні доручення на вище вказану загальну суму і кошти було перераховано в кілька етапів, а саме: · за платіжним дорученням № 1 від 16.01.05 р. - в сумі 65000,00 грн., · за платіжним дорученням № 2 від 20.01.15 р. - в сумі 50000,00 грн., · за платіжним дорученням № 3 від 20.01.15 р. - в сумі 55000,00 грн., · за платіжним дорученням № 4 від 30.01.15 р. - в сумі 7197,34 грн. Вказані обставини підтверджуються платіжним дорученням № 201 від 22.10.2014 року на суму 177197,34 грн., листами ГУ ДКС України у Хмельницькій області від 17.01.2015 року за вих. № 09.1-17/16-373 та від 26.05.2015 року за вих. № 9.01-17/145-4470,платіжними дорученнями № 1 від 16.01.05 р., № 2 від 20.01.15 р., № 3 від 20.01.15 р., № 4 від 30.01.15 р., копії котрих наявні в матеріалах справи. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Посилання відповідача на звільнення його від відповідальності за прострочення повернення коштів суд не бере до уваги, оскільки сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення не є заходом відповідальності боржника, а є гарантією від знецінення коштів для кредитора. Таким чином, наявність або відсутність вини у несвоєчасному поверненні коштів на можливість стягнення інфляційних нарахувань не впливає. Разом з тим, з аналізу правовідносин, що виникли між сторонами, вбачається, що грошові зобовязання перед позивачем відповідач взяв на себе лише з укладенням угоди про розірвання договору, а тому до моменту укладення цієї угоди сума інфляційних втрат стягнута бути не може. Отже, обраховуючи момент виникнення обовязку з повернення коштів з дати укладення вище вказаної угоди, прострочення боржника тривало з 21.10.2014 року по 8.02.2015 року, 9.02.2015 року зобовязання було повністю виконано, що вбачається з відмітки про оплату на платіжному дорученні від 30.01.2015 року, копія котрого наявна у справі. Таким чином, сума інфляційних втрат, що підлягає до стягнення, має бути розрахована за вище вказаний період (з урахування меж позовних вимог, котрі заявлено по 31.01.2015 року). Індекс інфляції, згідно офіційний даних Держстату України, склав (до попереднього місяця) 102,4% в жовтні 2014 року, 101,9% в листопаді 2014 року, 103% в грудні 2014 року, 103,1% в січні 2015 року. Отже, сума інфляційних втрат, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, становитиме, виходячи із наведеного позивачем в позовній заяві розрахунку, 18428,49 грн. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за їх безпідставністю, що виключає застосування до даних правовідносин наслідків спливу строку позовної давності. Судові витрати також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог, тобто в сумі 184,28 грн. На підставі наведеного та

Outcome: partial