Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

В липні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом. В позові вказувала, що з 2004 року вона проживала з [PERSON] в громадянському шлюбі. Від сумісного проживання сторони мають малолітнього сина [PERSON] [INFO]. Відповідач не проживає з позивачем разом, але кошти на утримання дитини не надає, починаючи з лютого 2015 року. Посилаючись на обставини і підстави викладені в позовній заяві позивач просила суд стягнути з [PERSON] [INFO] аліменти на її користь на утримання малолітнього сина [PERSON] [INFO] в розмірі 1600 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, надала до суду заяву про розгляд позовної заяви в її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Суд, враховуючи факт повторної неявки відповідача в судове засідання та неповідомлення відповідачем про причини неявки до суду на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу по суті у відсутність не прибувшого відповідача на підставі наявних у справі доказів з ухваленням по справі заочного рішення. На підставі ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно статті 181 Сімейного кодекс України, за домовленістю між батьками дитини той з батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України 15.05.2006 N З «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодекс) України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Відповідно до п. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України: стану здоров'я і матеріального становища одержувача аліментів і платника аліментів: наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина тощо. На підставі ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. У зв'язку із складним матеріальним становищем, вона потребує матеріальної допомоги на утримання малолітніх дітей від відповідача. Аліменти на дитину та дружину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову на підставі ч. 1 ст. 191 СК України. Судом достовірно встановлено, що з 2004 року позивачка проживала з [PERSON] в громадянському шлюбі. Встановлено, що від сумісного проживання сторони мають малолітнього сина [PERSON] [INFO]. Відповідач не проживає з позивачем разом, кошти на утримання дитини не надає, починаючи з лютого 2015 року. Суд приходить до висновку, що необхідно задовольнити позовні вимоги позивача.

Outcome: approved