Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 26 березня 2009 року він за письмовим договором позики передав позичальнику [PERSON] у власність грошові кошти в сумі 18 000 грн (вісімнадцять тисяч гривень). Зазначену в Договорі суму позичальник зобов'язався повернути готівкою в строк до 26 травня 2009 року (п. 2 Договору позики). Згідно з п. 5 Договору в разі прострочення виконання грошового зобов'язання позичальник зобов'язався додатково сплатити 100 грн. за кожен день прострочки платежу. Вказаний договір було підписано обома сторонами, посвідчено приватним нотаріусом Дубенського районного нотаріального округу Рівненської області і зареєстровано в реєстрі за № 882. Оскільки, відповідач не виконав умов укладеного договору позики, то 27 липня 2009 року нотаріусом було здійснено виконавчий напис для стягнення заборгованості у безспірному порядку (№ в реєстрі - 4171). Сума, на яку пропонувалося звернути стягнення, склала 24 488 грн., з них 18 000 грн. - сума позики; 198 грн. відсоток інфляції за час прострочення платежу; 90 грн. - 3% річних; 6 200 грн. - штрафні санкції згідно з договором за прострочку повернення боргу. На підставі вказаного виконавчого напису було відкрито виконавче провадження, однак стягнути з боржника відповідні грошові кошти до цього часу так і не вдалося. Неодноразові звернення до відповідача з проханням сплатити належні кошти були ним проігноровані. Оскільки, основна сума боргу стягується з позичальника у порядку виконавчого провадження, то у даному позові він вимагає стягнути з відповідача не позичену суму, а всі інші грошові кошти, які належать йому у зв'язку з невиконанням відповідачем взятого на себе зобов'язання. У зв'язку із простроченням виконання грошового зобов'язання відповідач повинен сплатити обумовлену в п. 5 Договору неустойку 100. грн за кожен день прострочки платежу. Так як вказаної неустойки позичальник не сплачує, то порушення його прав триває з 26.05.2009 по даний час. При цьому, кожен наступний день сума заборгованості за цим платежем зростає. Але, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Тому відповідна неустойка розраховується ним лише за період одного (останнього) року до моменту подання позову. Таким чином, сума неустойки, що належить йому за договором позики, на даний момент становить 36 500 грн. Оскільки, розмір процентів з відповідачем у договорі не узгоджували, то для визначення їх розміру застосовується облікова ставка НБУ. Враховуючи той факт, що проценти мають бути сплачені за весь час до дня повернення позики, а позика не повернута, вважає, що в даному випадку наявне триваюче порушення прав позивача. Згідно уточнених позовних вимог, просить стягнути з [PERSON] суму процентів за договором позики в розмірі 11\~755, 85 грн., суму неустойки за договором позики в розмірі 64600 грн., суму втрат від інфляції в звязку з простроченням грошового зобовязання за договором позики в розмірі 20163, 60 грн. та три проценти річних в розмірі 2037, 21 грн. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві. Представник позивача показав, що відповідач 26 березня 2009 року за письмовим договором позики отримав у власність грошові кошти в сумі 18 000 грн., які зобов'язався повернути готівкою в строк до 26 травня 2009 року. Своїх зобов»язань не виконав, в зв»язку з чим видано виконавчий напис, на підставі якого відкрито виконавче провадження. Проте, стягнути з відповідача грошові кошти так і не вдалось. Платежі, які позивач просить стягнути з відповідача за своєю правовою природою - це платежі, які зростають за увесь час прострочення, право на позов виникає за кожен день окремо. Просить задовольнити позовні вимоги. Відповідач та його представник позов визнали частково в частині стягнення суми втрат від інфляції в звязку з простроченням грошового зобовязання за договором позики в розмірі 20163, 60 грн. та трьох процентів річних в розмірі 2037, 21 грн., відповідні розрахунки, надані позивачем, визнають. Відповідач підтвердив факт отримання ним позики, проти наявності заборгованості не заперечував, однак\~просить відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення процентів за договором позики в розмірі 11\~755, 85 грн. та суму неустойки за договором позики в розмірі 64600 грн., у зв»язку зі спливом позовної давності. Виконавче провадження щодо стягнення боргу було припинене. Через неякісну оцінку майна звертався до суду для проведення повторної експертизи, проте з 2010 року майно не було реалізовано. Згідно зави, просять застосувати строк позовної давності (а.с. 76, 77). Заслухавши учасників, дослідивши докази, оглянувши виконавче провадження, суд приходить до наступного. Згідно статей 526 Цивільного кодексу України зобов 'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що 26 березня 2009 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав від позивача в борг 18000 грн., які зобов»язався повернути до 26 травня 2009 року. Вказаний договір було підписано обома сторонами, посвідчено приватним нотаріусом Дубенського районного нотаріального округу Рівненської області і зареєстровано в реєстрі за № 882 (а.с. 13). Факт укладення договору позики та передання позивачем визначеної грошової суми відповідачем не оспорюється. На підставі виконавчого напису № 4171, виданого 27.07.2009 приватним нотаріусом Дубенського районного нотаріального округу [PERSON], відкрито виконавче провадження ВП № 53744482 від 11.04.2017 (а.с. 15). Згідно матеріалів виконавчого провадження № 53744482, основна сума боргу стягується з позичальника у порядку виконавчого провадження. 30.05.2017 описано та арештовано частину будинку боржника. 26.09.2017 постановою державного виконавця призначено експерта для участі у виконавчому провадженні. Тобто, грошові кошти на виконання виконавчого напису нотаріуса з боржника не стягнуто, виконавче провадження не закрито. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд приймає розрахунок позивача, згідно якого 3% річних за договором позики за період з 07.06.2014 до 14.03.2018 становить 2037, 21 грн. (а.с. 94). Згідно наданого позивачем розрахунку, сума втрат від інфляції за період з 07.06.2014 до 14.03.2018 становить 20\~163, 60 грн. (а.с. 93). Щодо вимог позивача відносно стягнення суми процентів та суми неустойки за договором позики, суд вважає, що вони задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. У відповідності до ст. 256, 257 ЦК України загальний строк позовної давності встановлений у три роки. Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа дізналась, або повинна була дізнатись про порушення свого права (ч.1 ст.261 ЦК України). При цьому початок перебігу позовної давності пов»язується не стільки із строком дії договору, як з певними моментами, які свідчать про порушення прав особи ( ст.261 ЦК України.) За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення права у зацікавленої сторони на позов , тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд. Відповідно до ч.2 ст.258 до вимог про стягнення неустойки застосовується спеціальна позовна давність у 1 рік. Ст.253 цього Кодексу вказує,що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або події, з якою пов»язано його початок. У даному випадку, в разі невиконання основного боргу відповідачем строк для звернення з позовом до суду у позивача почався з 27 травня 2009 року (дня закінчення строку виконання договору). Тому, для стягнення суми процентів за договором позики строк позовної давності закінчився 27 травня 2012 року, тобто через три роки, а для стягнення неустойки (пені, штафу) - через рік , тобто 27 травня 2010 року. Згідно вимог ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності про застосування стороною у спорі є підставою для відмови у позові. Оскільки відповідач свої зобовязання за договором позики не виконав, визнав часткового позов, враховуючи наданий позивачем розрахунок, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення суми втрат від інфляції в звязку з простроченням грошового зобовязання за договором позики в розмірі 20163 грн. 60 коп. та три проценти річних в розмірі 2037 грн. 21 коп. підлягають до задоволення. Позовні вимоги щодо стягнення суми процентів в розмірі 11\~755, 85 грн. та суми неустойки за договором позики в розмірі 64600 грн. задоволенню не підлягають, в зв»язку з пропуском строків позовної давності. У відповідності до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суд сплачено судовий збір у сумі 640,00 грн. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 229, 05 грн.

Outcome: partial