overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

В лютому 2019 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що через взаємне непорозуміння їхня сім'я розпалася та на даний час сторони перестали підтримувати подружні відносини. Оскільки, подружні стосунки неможливо поновити та шлюб носить формальний характер, просила шлюб між ними розірвати. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила задовольнити заявлені вимоги. Відповідач позов визнав та просив після розірвання шлюбу присвоїти йому дошлюбне прізвище. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 10 серпня 2001 року. Шлюб повторний, дітей не мають. На даний час шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені, сторони не бажають збереження сім'ї та наполягають на розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч.1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам сторін, а тому шлюб має бути розірваний. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, при розірванні шлюбу особа, яка змінила прізвище при державній реєстрації шлюбу, визначає для себе чи далі іменуватися цим прізвищем або відновити дошлюбне прізвище. З огляду на те, що в судовому засіданні відповідач заявив про зміну свого прізвища на дошлюбне у рішенні суду має бути зазначено про вибір відповідачем прізвища після розірвання шлюбу. На підставі ст.ст. 112-114 Сімейного Кодексу України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

В лютому 2019 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на дружини, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебуває у шлюбі, від якого у них народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею та знаходяться на її утриманні. Вона на даний час не працює, оскільки доглядає дитину. Матеріальну допомогу відповідач не надає, інших джерел доходу, крім соціальних виплат по догляду за дитиною вона не має, а тому позивачка просила суд стягнути з відповідача аліменти на своє утримання у розмірі 1/8 частки від всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно до досягнення дитиною трьох років. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Вислухавши сторони, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, однак проживають окремо, відповідач добровільно надає матеріальну допомогу на утримання дружини, але позивачка не має змоги знати про розмір його доходу. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 80 СК України, розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання дружини, тому враховуючи матеріальний стан сторін, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивачки частково, стягнувши аліменти з відповідача на її утримання у розмірі 1/8 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 09 січня 2019 року і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] трьох років, тобто до [INFO] . Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі у розмірі 768,40 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

В лютому 2019 року приватне акціонерне товариство «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» (надалі за текстом - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом відповідач), про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач є споживачем електричної енергії, яку постачає ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ», що є правонаступником ПАТ «Київенерго». Між позивачем та відповідачем укладено договір від 19.11.2015 року про користування електричною енергією № 05080003311, а відтак, остання повинна виконувати норми Правил користування електричної енергії для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року № 1357 (надалі за текстом - Правила), та Закону України «Про електроенергетику». Позивач здійснює постачання електричної енергії та надсилає платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а відповідач зобов`язаний здійснювати оплату виставлених рахунків. За результатами аналізу платежів з`ясовано, що відповідач не сплачує в повному обсязі за фактичне щомісячне споживання електричної енергії. Свої зобов`язання відповідач не виконує належним чином, внаслідок чого, станом на 01.09.2018 року, утворилась заборгованість в розмірі 8 113,60 гривень. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 06.03.2019 року відкрито провадження по справі, призначено судове засідання, встановлено строк для відзиву. Відповідач на призначені судові засідання 03.05.2019 р., та 06.06.2019 р. не з`явилася, повідомлялася належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення судових повісток, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не подала. Відповідач правом на участь в судових засіданнях не скористалася, за таких обставин,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

В лютому 2019 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати шлюб з відповідачкою [PERSON] , який було зареєстровано 29.09.2017 року Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану, актовий запис № 1770. Свої вимоги мотивує тим, що сімейне життя з відповідачем не склалось. Позивач посилається на те, що він з відповідачкою мають різні характери та погляди на життя. На даний час сторони не підтримують шлюбні відносити, не ведуть спільне господарство з серпня 2018 року. Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Подальше спільне життя і збереження сім`ї неможливе, у зв`язку з чим просив позов задовольнити. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася за адресою місця проживання, зазначеною позивачем як останнє відоме місце її проживання. Заяв про розгляд справи за її відсутності, про причини неявки, відзив на позовну заяву від відповідачки не надходили. Зважаючи на відсутність заперечень позивача, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідачки з можливістю постановлення заочного рішення по справі (ч. 4 ст. 223 ЦПК України). Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 29.09.2017 року Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану було зареєстровано шлюб між [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ), про що видано повторно Свідоцтво про шлюб [NUMBER] від 05.02.2019 р. (а.с.9). Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки сторони на даний час не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбні стосунки, не мають спільного бюджету, примирення не можливе, подальше спільне життя суперечило б інтересам сторін, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, а шлюб підлягає розірванню. На підставі викладеного, ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

В лютому 201у року позивачка звернулася до суду із позовною заявою до відповідача, я якій просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини, доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму передбаченого на дитину відповідного віку, щомісячно і до повноліття дитини. В обґрунтування позову позивач вказувала, що 30 серпня 2002 року було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем по даній справі. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом із позивачем по справі. Посилаючись на те, що дитина знаходиться на утриманні позивача, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, не бере участі у вихованні дитини, угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто, відповідач має можливість надавати грошову допомогу на утримання дитини, позивач просила позов задовольнити в повному обсязі. Позивачка в судове засідання не зявилася, надала заяву в котрій просила суд, слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву в котрій просив суд, слухати справу без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Суд, дослідивши письмові докази по справі знаходить позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до положення ст. ст. 180-182, 184 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття і за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних, а також інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що неповнолітня дитина проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні, батько дитини коштів на її утримання не надає. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати. Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягають негайному виконанню

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

В лютому 2020 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.02.2017 сторони зареєстрували шлюб. Сімейне життя у подружжя не склалось через протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Фактично шлюб припинено та існує формально, що й стало підставою звернення до суду. Судові витрати просив покласти на нього. Ухвалою суду від 14.02.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивач в судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених у позові та просив суд розірвати шлюб зареєстрований з відповідачем. Відповідач до судового засідання не з`явилась, однак до суду подала заяву про визнання позову, в якій також просила розгляд справи проводити за її відсутності. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 10.02.2017, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (на 5 а.с.). Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У частині першій статті 55 СК України встановлено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частин третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з того, що збереження сім`ї і подальше спільне проживання подружжя є неможливим, сторони спільного господарства не ведуть, не підтримують подружніх відносин, а продовження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати суд вважає за можливе залишити за позивачем враховуючи його клопотання. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-19 00:00:00

В лютому 2020 [PERSON] звернулась до суду з позовом відповідно до якого просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Позов мотивований тим, що позивач являється власником вищезазначеного житла. В даному будинку зареєстрований відповідач, однак з 2015 за вказаною адресою не проживає оскільки виїхав проживати у Польщу. Реєстрація відповідача перешкоджає позивачу розпорядженню своєю власністю, що й стало підставою звернення до суду. Ухвалою суду від 25.02.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 20.05.2020 постановленою без виходу до нарадчої кімнати, суд вирішив провести заочний розгляд справи. Позивач в судовому засіданні підтримала позов з підстав викладених у ньому та просила суд задовольнити позовні вимоги. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що проживає в квартирі [ADDRESS] та є сусідкою позивача. Їй відомо, що [PERSON] не живе в квартирі [PERSON] з 2014, вона у свою чергу перешкод у користуванні житлом не чинила. Допита в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що є сусідкою [PERSON] [PERSON] з 2014 не живе у квартирі [ADDRESS] . Його майно у квартирі також відсутнє. Судом встановлено, що [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS] (на 14 а.с.). В даній квартирі зареєстрований [PERSON] (на 22 а.с.). Також встановлено, що відповідач не проживає в квартирі позивача з 2015. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки судом встановлено, що права та інтереси позивача як власника порушуються, та враховуючи, що відповідач не проживає в квартирі позивача більше року, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягнення на користь позивача 840,80 грн в рахунок відшкодування сплаченого судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-30 00:00:00

В лютому 2020 [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.12.1993 сторони зареєстрували шлюб. Неповнолітніх дітей від шлюбу у подружжя немає. Сімейне життя між сторонами не склалось. Фактично шлюб між сторонами припинено та існує формально, що й стало підставою звернення позивача до суду. Ухвалою суду від 21.02.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивач до судового засідання не з`явилась, однак до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач до судового засідання не з`явився, однак до суду подав заяву про визнання позову, в якій також просив розгляд справи проводити за його відсутності. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 17.12.1993, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (на 8 а.с.). Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У частині першій статті 55 СК України встановлено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частин третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з того, що збереження сім`ї і подальше спільне проживання подружжя є неможливим, сторони спільного господарства не ведуть, не підтримують подружніх відносин, а продовження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягнення 840,80 грн на користь позивача в рахунок відшкодування сплаченого судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

В лютому 2020р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , у якому просив розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 12 квітня 2007 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №380. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння з питань подружнього життя. Різні погляди на життя породжують сварки в сім`ї. Ведення спільного господарства припинено з січня 2020р. Подальше збереження шлюбу неможливе. В судове засідання 29.05.2020р. сторони не з`явилися, в заявах просили розгляд справи здійснювати у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів та за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 12 квітня 2007 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №380 (а.с.9). Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.10). Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно дост.110 цього Кодексу. Згідно із вимогамист.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Як вбачаються зі змісту позовної заяви, спору про місце проживання дитини між сторонами немає. З урахуванням обставин справи, позиції сторін щодо подальшого збереження шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам прозивача, що відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу, а тому позовна заява підлягає до задоволення.

Outcome: approved