Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що з відповідачем по справі перебуває у шлюбі, зареєстрованому 27 травня 1993 року Смизькою селищною радою Дубенського району Рівненської області, актовий запис № 12. Від шлюбу мають дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які на даний час є повнолітніми. Причиною звернення до суду стало те, що відповідач не дбає про сім`ю та її благополуччя. Зловживає алкогольними напоями, на будучи у не тверезому стані влаштовує у сім`ї сварки. На неодноразові прохання змінити свою поведінку відповідач не реагує. В органах ДРАЦС відповідач відмовляється розірвати шлюб. Оскільки почуття кохання та взаємоповаги між сторонами відсутнє, позивачка вважає, що збереження шлюбу є недоречним та неможливим, а призначення будь яких строків на примирення недоцільне. Просить шлюб розірвати. Після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] ». Позивачка у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, з підстав зазначених у позові, просить розірвати шлюбу, оскільки примирення виключається. Відповідач в судовому засідання позовні вимоги визнав, згідний на розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, докази по справі, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що подружжя перебуває у шлюбі зареєстрованому 27 травня 1993 року Смизькою селищною радою Дубенського району Рівненської області, актовий запис № 12, про що свідчить свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] . [PERSON] , народився [INFO] , [PERSON] , народилася [INFO] . Їх батьками зазначені сторони по справі, згідно свідоцтв про народження серія [NUMBER] та серія [NUMBER] (а.с. 7, 8). Згідно з ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Сторони припинили сімейні і подружні стосунки, не бажають їх поновлення. Суд вважає, що подальше збереження шлюбу порушує, передбачене ст.56 Сімейного кодексу України, право дружини та чоловіка на особисту свободу. Згідно ч.3, ч.4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує, відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є не припустимим. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацію шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачка просить залишити прізвище « [PERSON] ». Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved