Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

В лютому 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення коштів (аліментів) на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що з 30.09.2006 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем та знаходяться на її повному матеріальному утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на дітей не надає, тому, позивач у судовому порядку просила стягнути з відповідача на її користь кошти (аліменти) на утримання дітей в розмірі 40 % від усіх видів його доходу. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився. Згідно заяви, що надійшла на адресу суду, просив розглянути справу за його відсутності, не заперечував проти стягнення з нього аліментів в розмірі 1/3 частини від усіх його доходів на утримання двох дітей. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та на підставі доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема, судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітніх: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.8,9). Останні, як слідує з матеріалів справи, проживають за адресою: [ADDRESS], разом з позивачем. Відповідач проживає окремо (а.с 10). Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. І цей обов'язок є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Виходячи з вищевказаних положень та ст. 181 СК України, у разі ухилення батьків від надання матеріальної допомоги на утримання дітей у добровільному порядку, стягнення зазначених коштів присуджується за рішенням суду в частці від доходу її матері (батька) і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому отримання аліментів на дитину, не залежить від того перебувають батьки у шлюбі чи ні , живуть вони разом чи окремо один від одного. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від згаданих обставин. Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому, фактичні дані (докази), які мають значення для вирішення справи, встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, показань свідків. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За такого, суд прийшов до висновку, що відповідач може приймати участь в матеріальному утриманні дітей. При визначенні розміру аліментів, суд, враховує обставини, що встановлені в судовому засіданні, та вимоги, викладені у ст. 182 СК України, відповідно до наданих доказів, тому, частка від доходу, яка підлягає стягненню з відповідача як аліменти, становить - 1/3. Доказів, що відповідач може сплачувати аліменти в більшому розмірі, позивачем не надано. Стягнення аліментів починається з дати подачі позову до суду та припиняється з досягненням дітьми повноліття. Згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню в справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. В силу положень ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial