Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

В листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій, з урахуванням наданих уточнень, просив визнати недійсним (нікчемним) Договір купівлі-продажу від 10.03.2016 року квартири [ADDRESS], житловою площею 28,0 кв.м., загальною площею 46,6 кв.м., що складається з 2-х житлових кімнат, кухні, вбиральні, коридору і комори, укладений нібито [PERSON] та відповідачем [PERSON] з моменту його укладення, тобто з 10.03.2016 року; зобов'язати Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради скасувати реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS], яка була здійснена 10.03.2016 року в 15:56:49 (заяву [PERSON] за реєстраційним № 15990523), рішення про державну реєстрації прав та обов'язків, індексний № 28736845 від 15.03.2016 року 12:31:31; та стягнути з [PERSON] заподіяну йому матеріальну шкоду в сумі 5000,00 грн.; а також судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог вказав на те, що 15 січня 1964 року їхній сім'ї була надана вищевказана квартира. Ордер на вселення в зазначену квартиру було видано на ім'я матері позивача - [PERSON], співробітника ДМЗ. 10 березня 1964 року їхня сім'я була офіційно прописана в зазначеній квартирі. Наймачем даної квартири була його мати [PERSON], яка померла [INFO]. Рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Дніпропетровську ради від 22.04.2016 року за його заявою були змінені умови договору житлового найму цієї квартири, в порядку ст. ст. 61, 63, 65, 104, 105, 106 ЖК України, та особовий рахунок був переоформлений на ім'я позивача. Склад їхньої родини в даний час складається з 2-х чоловік: позивача та його дружини [PERSON]. Велику частину часу вони з дружиною проводять в селі Йосипівка Магдалинівського району Дніпропетровської області. 21 березня 2016 роки позивачу подзвонили сусіди і повідомили, що незнайомі люди зламують вхідні двері їхньої квартири та запропонували терміново приїхати. В цей же день позивач приїхав до Дніпра і побачив, що на майданчику, біля їхньої квартири, зібралися їхні сусіди з квартир № № 8, 11, 16 будинку [ADDRESS] та припинили дії відповідача [PERSON], який показував документи - Договір купівлі-продажу від 10.03.2016 року і заявляв, що він купив цю квартиру. Сусіди не допустили сторонніх людей в квартиру, викликали позивача і поліцію. В цей же день позивач звернувся з письмовою заявою до Бабушкінського відділ поліції м. Дніпропетровська про те, що відносно нього і держави, тому що квартира була комунальною власністю Дніпропетровського міської ради, скоєно злочин - зламані вхідні двері квартири, де зберігається майно позивача і 10.03.2016 року був незаконно оформлений Договір купівлі-продажу квартири за підробленими документам. Відділом поліції Бабушкінського району м. Дніпропетровська відкрито кримінальне провадження за його заявою про скоєний злочин, накладено арешт на квартиру. До теперішнього часу слідство не закінчено. Після переоформлення Договору житлового найму, в квітні 2016 року, позивач звернувся до Департаменту житлового господарства Дніпропетровської міської ради з проханням здійснити приватизацію квартири, в якій він проживає разом з дружиною. 23 серпня 2016 року йому повідомили, що його заява про приватизацію житла, в якому він проживає, не може бути оформлено, тому що згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира [ADDRESS], на підставі Договору купівлі-продажу, зареєстрована за іншим власником. У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно йому повідомили і видали копії витягів та інформацій про те, що 10 березня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Царєйкіним М.М. був засвідчений Договір купівлі-продажу від 10.03.2016 року квартири [ADDRESS], укладений нібито позивачем та відповідачем [PERSON] При цьому, зазначено, що квартира зареєстрована за [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, видане 02.04.2001 року виконкомом міської ради народних депутатів згідно з Розпорядженням № 1/941-2001 від 02.04.2001 року, яке зареєстроване в КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради в Реєстраційній книзі № 362п за реєстраційним № 47-93, що не відповідає дійсності і фактичним обставинам. Спірна квартира до теперішнього часу є комунальною власністю і належить третій особі - Дніпропетровській міській раді. Позивач з дружиною є користувачами зазначеної квартири, а саме: позивач по справі є наймачем цієї квартири, а його дружина - член сім'ї наймача. Тому, у них ніколи не було ніяких документів про право власності на цю квартиру. Отже, приватному нотаріусу були надані свідомо помилкові відомості та підроблені документи. Тому, зазначена угода підлягає скасуванню з моменту її укладення. Крім того, відповідач навмисне зламав і пошкодив вхідні двері квартири, в зв'язку з чим позивач змушений був 22 березня 2016 року було укласти Договір № 41 з ПП «[PERSON]» про виготовлення і встановлення металевих дверей на протязі доби. Вартість двері і робіт склала 5000,00 грн., які відповідач також має відшкодувати. Ухвалою суду позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення матеріальної шкоди були залишені без розгляду. Ухвалою суду третю особу по даній справі - Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, було замінено на належну - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради. В судове засідання позивач не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, раніше його представник [PERSON] надала суду клопотання, в якому просила розглянути дану справу без її участі та зазначила, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив. Представник Територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив. Представник Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради Духневич О.С. в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, раніше надав суду клопотання, в якому просив розглянути справу без його присутності. [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, причину своєї неявки суду не повідомила. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], житловою площею 28,0 кв.м., загальною площею 46,6 кв.м., що складається з 2-х житлових кімнат, кухні, вбиральні, коридору і комори. Вказана квартира належить йому на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 10.03.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Царєйкіним М.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 253 (а.с.8). Право власності на цю квартиру зареєстроване за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 13692444. Позивач вважає, що [PERSON] набув право власності на спірну квартиру незаконним шляхом, у зв'язку з чим, він був вимушений звернутися до суду. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, з матеріалів справи вбачається, що вищезазначений Договір купівлі-продажу квартири від 10.03.2016 року був укладений між [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]) та [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]). При цьому, згідно відомостей з цього ж договору, а саме 2 пункту, [PERSON] спірна квартира належала на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 02.04.2001 року Виконкомом міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням № 1/941-2001 від 02.04.2001 року, зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради у реєстраційній книзі № 362п за реєстраційним № 47-93. Разом з тим, згідно листа Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 30.05.2016 року за № 7051, станом на 31.12.2012 року в інвентаризаційній справі відсутні відомості щодо реєстрації права власності за адресою: [ADDRESS] за гр. [PERSON]. Житловий будинок [ADDRESS], в який увійшла квартира № 10 зареєстрований за Місцевою Радою на підставі рішення виконкому № 68 від 25.01.1990 року, про що видано реєстраційне посвідчення від 07.09.1990 року. Відомості про наявність самочинного переобладнання квартири згідно матеріалів інвентаризаційної справи відсутні (а.с.12). Так, 15 січня 1964 року вищевказана квартира була надана сім'ї з чотирьох чоловік, яка складалась з: [PERSON] - основний квартиронаймач; [PERSON] - її чоловіка; [PERSON] та [PERSON] - її синів, на підставі Ордера [NUMBER] від 15.01.1964 року (а.с.15). Станом на теперішній час в квартирі [ADDRESS] зареєстровані дві особи: [PERSON] (позивач) та [PERSON] (третя особа), що підтверджується довідкою № 13349 від 30.05.2016 року, виданою Єдиним абонентським відділом № 2 «Міські комунальні платежі» (а.с.16). Рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Дніпропетровську ради від 22.04.2016 року за № 122, серед іншого, було змінено умови договору найму на житлові приміщення відповідно до ст. ст. 61, 63, 65, 104, 105, 106 ЖК України та переоформлено особовий рахунок на житлове приміщення, яке складається з двох кімнат, житловою площею 28,0 кв.м., загальною площею 46,6 кв.м. в квартирі [ADDRESS] з померлої матері [PERSON] на сина [PERSON]. Склад сім'ї дві особи, в тому числі: дружина [PERSON] (а.с.18). Тобто, з усього вищевказаного, вбачається, що станом на 10.03.2016 року (дата укладання спірного Договору купівлі-продажу квартири) позивач не був ані власником квартири [ADDRESS], ані її основним квартиронаймачем. Зазначені вище обставини свідчать про недійсність (нікчемність) Договору купівлі-продажу квартири від 10.03.2016 року, укладеного нібито між [PERSON] та [PERSON], який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Царєйкіним М.М. та зареєстрований в реєстрі за № 253. Так, відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України визначений перелік загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, згідно яких встановлено, що: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За правилами ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Приписами статті 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Виходячи з встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про недійсність (нікчемність) Договору купівлі-продажу квартири від 10.03.2016 року, укладеного нібито між [PERSON] та [PERSON], який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Царєйкіним М.М. та зареєстрований в реєстрі за № 253. При розгляді даної справи в частині вимог про визнання угоди недійсною суд виходить з того, що дія п. 1 ч. 1 ст. 203 ЦК України, (відповідно до якої - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам), цієї норми поширюється на угоди, укладені з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, тобто порушуючою основні принципи існуючого суспільного ладу. До них, зокрема належать угоди, спрямовані на використання всупереч закону державної або приватної власності з корисливою метою. Оскільки суд вважає, що зазначена угода підлягає визнанню недійсною, необхідно також зазначити в чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення угоди і хто з її учасників мав умисел на досягнення цієї мети. Так, укладення цієї угоди було спрямоване на використання всупереч закону приватної власності, з корисливою метою, тобто вказана угода укладена з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, яка порушує основні принципи існуючого суспільного ладу, його моральні засади. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним визнати недійсним (нікчемним) Договір купівлі-продажу від 10.03.2016 року квартири [ADDRESS], житловою площею 28,0 кв.м., загальною площею 46,6 кв.м., що складається з 2-х житлових кімнат, кухні, вбиральні, коридору і комори, укладений нібито між [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]) та [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]), посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Царєйкіним М.М. та зареєстрований в реєстрі за № 253, з моменту його укладення, тобто з 10.03.2016 року; та зобов'язати Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради скасувати реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS], яка була здійснена 10.03.2016 року в 15:56:49 (заяву [PERSON] за реєстраційним № 15990523), рішення про державну реєстрації прав та обов'язків, індексний № 28736845 від 15.03.2016 року 12:31:31. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слідує стягнути судовий збір в сумі 1102 грн. 40 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 та ст. 6 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом). На підставі викладеного та

Outcome: approved