Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

В листопаді 2015 року після скасування 12 жовтня 2014 року судового наказу від 18 вересня 2014 року про стягнення з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заборгованості з надання послуг з водопостачання та водовідведення комунальним підприємством «Словміськводоканал», останнім було подано вищезазначений позов про стягнення заборгованості за спожиті послуги водопостачання і водовідведення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних за відкритим особовим рахунком № 40704 за адресою: місто Словянськ, вулиця Ціолковського, будинок № 6, за період виникнення заборгованості з 01.04.2011 року по 01.02.2014 року у сумі 2498,97 гривень,індексу інфляції 15,01 гривень і трьох відсотків річних у сумі 106,30 гривень. Під час розгляду справи позивачем неодноразово уточнювались позовні вимоги щодо періоду виникнення заборгованості у відповідачів по сплаті за спожиті послуги водопостачання і водовідведення, підстав виникнення цього боргу та грошової суми заборгованості. За остаточно уточненим позовом КП «Словміськводоканал» в межах строку виникнення боргу у відповідачів по сплаті за отримані комунальні послуги з водопостачання і водовідведення з 01.04.2011 року по 01.02.2014 року заявлено вимогу про наявність боргу у сумі 1091,83 гривні, індексу інфляції 6,98 гривень і трьох відсотків річних 32,67 гривень. В судовому засіданні представник позивача КП Словянської міської ради «Словміськводоканал» [PERSON], діючий на підставі довіреності, підтримав остаточно заявлені позовні вимоги і просив стягнути з відповідачів солідарно зазначену суму боргу 1091,83 гривні за спожиті ними послуги з водопостачання та водовідведення у їх житловому приміщенні по вулиці Ціолковського, 6 у місті Словянську за період,що був визначений при винесенні судом наказу , а саме з 01.04.2011 року по 01.02.2014 року, а також стягнути відповідно до ст..625 ЦК України, індекс інфляції за весь час прострочення сплати 6,98 гривень та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 32,67 гривень і стягнути понесені ними витрати на сплату судового збору у розмірі 1218 гривень. На обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що відповідачі є споживачами водопостачання і водовідведення за місцем їх мешкання за адресою: місто Словянськ, вулиця Ціолковського, 6, де відкритий особовий рахунок № 40704. Між КП «Словміськводоканал» та відповідачами склалися договірні відносини по наданню їм комунальних послуг з водопостачання і водовідведення. Під час проведення взаємних звірок з відповідачами було встановлено, що заборгованість по сплаті наданих їм послуг з водопостачання і водовідведення виникла у звязку з тим, що вони несвоєчасно зробили госповірку приладу обліку води та на підставі цього їм була нарахована заборгованість за нормою споживання води з липня 2012 року по липень 2013 року, так як Свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки,що встановлений за місцем мешкання відповідачів, було видане 10.07.2013 року. Отже, протягом цих 12 місяців відповідачі сплачували за отримані послуги з водопостачання і водовідведення за показниками приладу обліку води, який не пройшов госповірку, а нараховувалась їм фактично сума за ці комунальні послуги, виходячи з встановленої норми споживання води на всіх чотирьох споживачів, внаслідок чого і виникла заборгованість, яку просив стягнути в сумі 1091,83 гривень, а з урахуванням інфляції і трьох процентів річних в сумі 1131,48 гривень. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] в судове засідання не зявились, всі подали заяви про розгляд справи у їх відсутності за участю їх представника адвоката [PERSON], який діє на підставі укладеного з ними 10 грудня 2015 року договору про надання правової допомоги в суді. Представник відповідачів адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що відповідачі дійсно є споживачами комунальних послуг з централізованого водопостачання і водовідведення за місцем мешкання у [INFO]. Власником цього будинку є [PERSON], а інші відповідачі зареєстровані та мешкають в цьому житловому приміщенні, яке є окремим будинком, а не розташоване у багатоквартирному будинку, як це зазначено у позові. Цей житловий будинок обладнаний приладом обліку води і тому відповідачі весь час сплачують комунальні послуги саме за показниками вказаного приладу обліку за встановленими тарифами. Між КП «Словміськводоканла» і відповідачем [PERSON] був укладений 01.01.2009 року договір про надання послуг з водопостачання і водовідведення, в інші роки договори не укладались. З цього договору вбачається, що у будинку відповідачів було встановлено водомір для обліку споживання води, централізована каналізація відсутня. Відповідачі не брали на себе зобовязання проведення повірки приладу обліку постачання води. Цей прилад перебуває на обліку у позивача, як у власника цієї вимірювальної техніки. Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» обовязок проведення періодичної повірки приладу обліку споживання води лежить саме на власнику цієї вимірювальної техніки. В суді зясовано, що прилад обліку споживання води у відповідачів не знімався і не відправлявся на повірку, ніяким чином даний прилад не перевірявся на предмет його відповідності нормам чи стандартам і не зафіксовано, що він вийшов зі строю чи був у неналежному технічному стані. Тому відповідачі весь час оплачували спожиті ними послуги з водопостачання саме за показниками приладу обліку води. Позивач не довів, що відповідачі повинні були сплачувати за спожиті послуги з водопостачання по встановленій нормі споживання води при наявності в них водоміру, а отже і вимоги позивача про стягнення з відповідачів неіснуючої суми заборгованості за 12 місяців, з 01.07.2012 року по 01.07.2013 року, тобто протягом року мала проводитися повірка водоміру, не ґрунтуються на законі, тому просив відмовити у задоволенні позову КП «Словміськводоканал». Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази, приходить до висновку, що заявлений Комунальним підприємством «Словміськводоканал» позов до [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги з водопостачання і водовідведення, не ґрунтується на законі і не підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними спорудами і будівлями, розташованого за адресою: місто Словянськ, вулиця Ціолковського, 6. Цей будинок їй належить на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 листопада 2006 року. Відповідачі [PERSON], [PERSON] і [PERSON], як є членами сімї власника жилого будинку, зареєстровані та мешкають у вказаному житловому приміщенні. Отже, у розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідачі є споживачами житлово-комунальних послуг з водопостачання і водовідведення за вищезазначеною адресою, за якою в КП Словянської міської ради «Словміськводоканал» відкритий особовий рахунок № 40704. КП Словянської міської ради «Словміськводоканал» є виконавцем, як субєкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору і одночасно виробником, як субєкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги. За приписами ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Як вбачається з копії договору про надання населенню послуг з водопостачання і водовідведення, 01.01.2009 року цей договір було укладено між позивачем КП «Словміськводоканал», як виробником і виконавцем з надання житлово-комунальних послуг, і відповідачем [PERSON], як власником житлового будинку № 6 по вулиці Ціолковського у місті Словянську, де також зазначено, що субєктами користування послугами споживачами є 4 особи. За умовами цього договору позивач - КП «Словміськводоканал» зобовязаний надавати споживачу власнику будинку і членам йог сімї, а також особам, які фактично мешкають у будинку, послуги з водопостачання і водовідведення, а споживач зобовязується своєчасно здійснювати оплату за споживання та користування послугами на умовах цього договору. При цьому, виробник надає послуги централізованого водопостачання холодної води, централізована каналізація у будинку відсутня. Також у додатку до цього договору зазначено, що засобами обліку та регулювання споживання води у зазначеному будинку є водомір. Згідно з укладеним між сторонами договором, який є діючим на час виникнення спірних правовідносин, бо інші договори не укладались, при наявності водоміру необхідно проводити його повірку з встановленням пломб та клема, міжповірочний період для будинкових водомірів складає 3 роки. Технічне обслуговування, ремонт, госповірка водоміру здійснюється виробником ( яким є позивач ), за умови включення цих затрат у розмір тарифу. Відповідно до статті 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Як встановлено в судовому засіданні і це підтверджується відповіддю на запит суду начальника служби обліку та реалізації послуг КП «Словміськводоканал» від 23.12.2015 року, заборгованість за адресою вулиця Ціолковського,6 міста Словянська у [PERSON] виникла у звязку з тим, що споживач несвоєчасно зробив госповірку приладу обліку води та на підставі цього була нарахована заборгованість за нормою споживання. З наданого суду розрахунку заборгованості за особовим рахунком № 40704 станом на 01.11.2015 року,вбачається, що у строк до 01.07 2012 року розрахунок плати за спожиту відповідачами житлово-комунальну послугу з водопостачання нараховувалась по встановленому тарифу , входячи з показників приладу обліку споживання води, та за показниками водоміру 573 куб.м у відповідачів борг на цей період ( на 01.07.2012 року ) не існував, а навпаки, мала місце переплата на суму 22,16 гривень. З 01.07.2012 року по 01.07.2013 року позивачем нараховувалась сума оплати за спожиті послуги з водопостачання кожного місяця, виходячи з норми споживання води на кожну особу за добу, а фактично за цей період, протягом 12 місяців, відповідачами проводилась оплата за показниками приладу обліку споживання води і цей факт не оспорюється позивачем. З 01.07.2013 року на показники водоміру 683 куб.м також у відповідачів не існує заборгованості по сплаті комунальних послуг з водопостачання , а переплата становить 35,04 гривень. Отже, відповідно до цього розрахунку за вищезазначений період з 01.07.2012 року по 01.07.2013 року у відповідачів виникла заборгованість за вказані комунальні послуги у сумі 1091,83 гривень. Саме ця сума заборгованості, згідно довідки , була визначена у період з 01.04.2011 року по 01.02. 2014 року, тобто за той період, коли судом було винесено судовий наказ і у той період, який є на теперішній час предметом спору. Таким чином, судом встановлено, що позивачем нарахована заборгованість відповідачам за спожиті комунальні послуги з водопостачання не за несвоєчасне проведення оплати за ці послуги, або за несплату цих житлово-комунальних послуг, а у звязку з нарахуванням їм заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з водопостачання (постачання холодної води ) протягом 12 місяців у спірний період не за показниками приладу обліку води, а за нормою споживання води. З огляду на викладене, визначальним для правильного вирішення вказаного спору, є встановлення правомірності підстав нарахування позивачем відповідачам заборгованості за житлово-комунальні послуги по водопостачанню з 01.07.2012 року по 01.07.2013 року за нормою споживання води, а не за показниками обліку постачання води ( водоміру ), який встановлений в їх жилому будинку за вказаною адресою та згідно копії Свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки № 14774, яке чинне до 10.07.2016 року, цей лічильник води пройшов державну повірку в Краматорському відділі метрології 10.07.2013 року. Як встановлено в судовому засіданні, прилад обліку споживання води, який знаходиться за місцем мешкання відповідачів, з моменту його встановлення і до часу проведення повірки і видачі вищезазначеного свідоцтва, не знімався і не замінювався. Відповідачі не були повідомлені про необхідність проведення повірки лічильника холодної води і також позивач не повідомив їх про зміну порядку нарахування ( та підстави такої зміни ) сум оплати за спожиті комунальні послуги з водопостачання не за показниками лічильника , а за нормою споживання води, незважаючи на те, що відповідно до статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець зобовязаний надавати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру цін/тарифів, норми споживання, режим надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо. Відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, пунктом 9 передбачено, що кватирі засоби обліку води беруться виконавцем на абонентський облік. Періодична повірка, обслуговування та ремонт ( утому числі демонтаж, транспортування та монтаж ) квартирних засобів обліку проводяться за рахунок виконавця. За приписами пункту 10 цих Правил, справляння плати за нормативами ( нормами ) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом пятим пункту 16 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку. Згідно пункту 15 Правил, засоби обліку води, встановлені в квартир ( будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці. Періодична повірка засобів обліку води проводиться у строк, що не перевищує одного місяця. За цей час споживач оплачує відповідні послуги у такому порядку: з централізованого постачання холодної та гарячої води згідно із середньомісячними показниками засобів обліку за попередні три місяці. Аналіз встановлених судом обставин, приводить суд до висновку, що позивачем при нарахуванні заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги відповідачами з водопостачання за період з 01.07.2012 року по 01.07.2013 року не були дотримані вищезазначені вимоги «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», та у порушення закону протягом 12 місяців, за наявності у відповідачів приладу обліку постачання холодної води, не враховувались його показання та суми оплат за ці послуги безпідставно нараховувались не за середньомісячними показниками засобу обліку води за попередні три місяці, а виходячи із норми споживання води. При цьому, позивачем суду так і не надано доказів, щодо встановлення такої норми споживання води на місяць, на добу чи інший проміжок часу. Крім того, порядок проведення повірки засобів вимірювальної техніки на час виникнення спірних правовідносин, регулювався Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 11.02.1998 року, відповідно до якого (стаття 11 ), засоби вимірювальної техніки, на які поширюється метрологічний нагляд, дозволяється застосовувати ( у тому числі для розрахунків між споживачами і виконавцями комунальних послуг ) лише за умови, якщо вони пройшли повірку. Згідно із частиною 2 статті 28 вказаного Закону, засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці через міжповірочні інтервали, порядок встановлення яких визначається нормативно-правовим актом центрального органу виконавчої влади у сфері метрології (ЦОВМ). Підприємства, організації та фізичні особи зобовязані своєчасно ( з урахуванням установлених міжповірочних інтервалів) подавати засоби вимірювальної техніки на повірку. Частиною 3 статті 28 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» передбачено, що порядок подання фізичними особами, що не є субєктами підприємницької діяльності,- власниками засобів вимірювальної техніки ( результати вимірювань якими використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду) на періодичну повірку цих засобів та оплати за роботи, повязані з повіркою, встановлюється Кабінетом міністрів України. При цьому, періодична повірка, обслуговування та ремонт ( у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) зазначених засобів вимірювальної техніки здійснюються за рахунок підприємств і організацій, які надають послуги з електро-, тепло-, газо і водопостачання. Відповідно до пункту 24 «Порядку формування тарифів на централізоване водопостачання і водовідведення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 року № 869, до складу витрат на збут включаються витрати, безпосередньо повязані зі збутом послуг з централізованого водопостачання та водовідведення споживачам, зокрема, витрати на періодичну повірку, опломбування, обслуговування та ремонт ( включаючи демонтаж, транспортування та монтаж) засобів обліку води, які є власністю ліцензіата. Тобто, до тарифу на централізоване водопостачання та водовідведення включаються витрати на періодичну повірку, опломбування, обслуговування та ремонт (включаючи демонтаж, транспортування та монтаж ) засобів обліку води, які є власністю ліцензіата підприємства водопостачання. Аналіз зазначених вище норм, приводить суд до висновку, що обовязок проведення періодичної повірки засобу обліку води ( водоміру), лежить саме на підприємстві водопостачання КП «Словміськводоканал», а не на споживачах цих житлово-комунальних послуг. Таким чином, посилання позивача на те, що відповідачі, як споживачі наданих їм житлово-комунальних послуг, а саме послуг з постачання холодної води у житловому приміщенні, оснащеному засобом обліку води, несвоєчасно зробили повірку приладу обліку, а тому показники цього приладу не враховувались при отриманні розрахунку за спожиті послуги з водопостачання в період з 01.07.2012 року по 01.07.2013 року, є безпідставними. Нарахування позивачем за цей період заборгованості за отримані відповідачами послуги з водопостачання за нормою споживання води, не відповідають вимогам закону, а тому ця сума заборгованості, що зазначена у наданих суду розрахунках, 1091,83 гривень, не підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. За таких умов позовні вимоги КП Словянської міської ради «Словміськводоканал» до [PERSON],[PERSON],[PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті послуги водопостачання і водовідведення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, за період з 01.04.2011 року по 01.02.2014 року, у загальній сумі 113148 гривень, задоволенню не підлягають, як такі, що не ґрунтуються на законі. Крім того, не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідачів солідарно на їх користь понесених ними судових витрат у виді судового збору в сумі 1218 гривень, у звязку з відмовою у задоволенні їх позову. На підставі викладеного, ст. ст. 11,14,15,16,509, 526,530 ЦК України, ст.ст.64,67,68 ЖК України,Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», «Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року,

Outcome: dismissed