Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

В лютому 2017 року [PERSON] звернувся до суд із згаданим позовом, в якому прохав зменшити розмір аліментів, що утримуються з нього на користь [PERSON] на утримання дитини-інваліда [PERSON], [INFO], до 1/10 частини заробітної плати та на утримання самої [PERSON] до 1/10 частини заробітної плати. Свої вимоги мотивує тим, що після ухвалення судових рішень про стягнення з нього зазначених вище аліментів його сімейний стан змінився, він одружився із [PERSON], від шлюбу народився син [PERSON], [INFO]. Окрім того, погіршився його майновий стан, так як рішеннями Комсомольського міського суду Полтавської області від 11 січня 2017 року з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) та на її утримання в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно. В судовому засіданні позивач [PERSON] наполягав на задоволенні своїх вимог з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що з часу ухвалення судових рішень про стягнення з позивача аліментів розмір його заробітної плати збільшився і матеріальний стан покращився. Розмір призначених судом аліментів не може бути зменшено, так як неповнолітній [PERSON] є дитиною-інвалідом, яка потребує постійного стороннього догляду, в звязку із чим відповідачка [PERSON] немає можливості працювати. Крім того, представник відповідачки стверджувала, що позивач [PERSON] та його дружина [PERSON] проживають однією сімєю, ведуть спільне господарство, тому звернення останньої до суду із позовами про стягнення аліментів є лише способом погіршити матеріальне становище її клієнта та дитини-інваліда. Будучи належно повідомленою про час і місце розгляду справи, відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, що не перешкоджає розгляду позову по суті. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані сторонами докази, судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 вересня 2015 року, та мають малолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.4,5). Крім того, позивач у справі має дитину від першого шлюбу\~[PERSON], [INFO]. Згідно виписки з історії хвороби № 3171 від 30 червня 2016 року, форми індивідуальної програми реабілітації, психолого-педагогічної характеристики №46/14 від 30.06.2016 року, рішення ЛКК від 10 липня 2013 року, і це також встановлено рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 15 травня 2017 року, неповнолітній [PERSON] є дитиною-інвалідом підгрупи «А», яка потребує постійного стороннього догляду та додаткових витрат на його утримання і лікування (а.с.88-95). Відповідно до посвідчення серії ААБ № 037705, виданого 07 червня 2012 року, [PERSON] є опікуном дитини-інваліда [PERSON] (а.с.87). Рішенням Комсомольського міського суду\~Полтавської області від 04 грудня 2012 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 01 листопада 2012 року і до досягнення дитиною\~повноліття (а.с.10). Рішенням Комсомольського міського суду\~Полтавської області від 06 березня 2015 року, з урахуванням ухвали Комсомольського міського суду\~Полтавської області від 13 березня 2015 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 15.12.2014 року та протягом всього часу проживання позивача з дитиною-інвалідом і опікування нею (а.с.11-16). Рішенням Комсомольського міського суду\~Полтавської області від 11 січня 2017 року, з урахуванням рішення Апеляційного суду Полтавської області від 10 травня 2017 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 21.12.2016 року і до досягненню дитиною повноліття, тобто до 27.03.2034 року включно (а.с.8,62). Рішенням Комсомольського міського суду\~Полтавської області від 11 січня 2017 року, з урахуванням рішення Апеляційного суду Полтавської області від 15 травня 2017 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/10 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 21.12.2017 року і до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], трирічного віку (а.с.9,64). Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що вимоги [PERSON] є необґрунтованими і задоволенню не підлягають з наступних підстав. Спірні правовідносини регулюються нормами сімейного права. Так, частина перша\~статті 192 СК України\~передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п.23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. Як вбачається з матеріалів справи, сімейний стан позивача [PERSON] змінився, а саме, 12 вересня 2015 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] та 27 березня 2016 року від цього шлюбу народився син - [PERSON] Проте посилання позивача на погіршення його матеріального стану суд вважає неспроможними з наступних підстав. Як вбачається з приєднаних до справи довідок про утримання з [PERSON] аліментів в березні 2015 року його заробіток складав 2088,02 грн., а в 2017 році його середній заробіток дорівнює 6160,60 грн. (24642,39 : 4 = 6160,60), тобто збільшилася майже втричі (а.с.7,83-86). Також не заслуговують на увагу посилання [PERSON] на те, що сумарний розмір стягуємих з нього аліментів перевищую максимальний розмір, визначений ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон). Так, відповідно до частини третьої згаданої статті, яка кореспондується із ст.128 КЗпП України, загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Як встановлено судом, за рішеннями суду від 04 грудня 2012 року та 11 січня 2017 року з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] стягнуті аліменти на їх утримання в сумарному виразі становлять 27% (1/6 + 1/10) усіх видів його заробітку, що не суперечить діючому законодавству. З урахуванням аліментів, стягнутих з позивача на тримання його неповнолітніх дітей, сумарний розмір стягуємих аліментів становить 68% (1/4 + 1/6 + 1/6 +1/10) усіх видів його заробітку, що не перевищює максимального розміру аліментів, визначеному діючим законодавством (70%). Зміни в матеріальному та в сімейному стані позивача були враховані при ухваленні рішень Апеляційного суду Полтавської області від 10 та 15 травня 2017 року, тому ці обставини не можуть повторно враховуватися судом при розгляді даного позову. Посилання позивача на те, що його неповнолітні діти та їх матері мають отримувати аліменти в однаковому розмірі на увагу не заслуговують, так як неповнолітній [PERSON] є дитиною-інвалідом і за станом здоровя потребує додаткових витрат на його утримання, лікування, а відповідач [PERSON] являється опікуном дитини-інваліда, яка не може обходитися без стороннього догляду. Крім того, суд звертає увагу на те, що стягнення аліментів на утримання [PERSON] носить тимчасовий характер, а саме, до досягнення неповнолітнім [PERSON] трирічного віку, тому істотно не впливає на матеріальний стан позивача. Тим більше, що останній визнав в судовому засіданні, і це підтверджується приєднаною до справи довідкою про склад сімї, що постійно проживає з дружиною [PERSON] та дитиною [PERSON] за однією адресою (а.с.6). Доказів на підтвердження відсутності у них спільного господарства та бюджету суду не надано. Також не приймаються судом до уваги, доводи позивача з приводу того, що він несе додаткові витрати по оплаті ТОВ «[PERSON] просто» вартості придбаного ним автомобіля марки «Шевралет Авео», реєстраційний номер ВІ 5815 ВН, так як угоду на його придбання №312686 було укладено позивачем 05 березня 2010 року, тобто ще до ухвалення судових рішень про стягнення аліментів на користь відповідачки і тому здійснення відповідних виплат не погіршує матеріальне становище позивача. Підсумовуючи викладене, виходячи з положень ст.ст.182, 192 СК України, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача [PERSON], тому в задоволенні його позову необхідно відмовити. Питання про судові витрати вирішено судом у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed