Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

В квітні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. В позові [PERSON] вказав , що є платником аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] ,2007 року народження. Крім того , на користь [PERSON] він платить аліменти на утримання дочок [PERSON] , 2011 р.н. та [PERSON], 2010 р.н. . Оскільки його матеріальний стан змінився з утриманням ще двох дітей , тому він просить суд зменшити розмір сплати аліментів на утримання сина [PERSON] та стягувати з нього аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів доходів платника аліментів , щомісячно до повноліття дитини. У судове засідання позивач не з»явився , подав заяву слухати справу у його відсутність , позов підтримав , просить задовольнити. Відповідач проти позову заперечувала , просить відмовити , оскільки позивач несвоєчасно сплачує аліменти на утримання дитини , має заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина і , на її думку, в змозі надавати матеріальну дорогу в тому ж розмірі що визначив суд. Третя особа до суду не з»явилася , про розгляд справи повідомлялася належним чином та в установлений законом строк, про що свідчить розписка про отримання судової повістки. Суд, вислухавши пояснення відповідача , вивчивши докази по справі , дійшов до наступних висновків. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 141 СК України батьки мають рівні права і обов'язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.1ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення для справи Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно Закону України № 2246-VIII від 07 грудня 2017 року «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років з 01 січня 2018 року становить 1492 грн., а для дітей віком від 6 до 18 років - 1860 грн. Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З наведеної статті вбачається, що особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, змінився сімейний стан чи стан його здоров'я, або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я одержувача аліментів. Судом встановлено, що сторони мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з матір'ю. Відповідач по справі [PERSON], проживаючи разом з сином [PERSON] , одноособово займається його вихованням та утриманням, духовним і моральним розвитком. Забезпечує дитину їжею, одягом, несе витрати по його навчанню, лікуванню. Відповідно до рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 04.04.2016 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] щомісячно у виді ? частини всіх видів доходів , але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 15.03.2016 р. Вказане рішення набрало законної сили. Згідно частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у які беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 21.04.2016 року постановою державного виконавця ДВС Кремінського РУЮ відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 627/334/16-ц. З відповіді Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 23.10.2018 року вбачається , що станом на 13.10.2018 р. розмір заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] на користь [PERSON] складає 3999,97 грн. Як вбачається з матеріалів справи , сімейний стан платника аліментів змінився, так як він одружився з [PERSON] і від даного шлюбу у нього народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO] та [PERSON] ,[INFO] року. Відповідно до судового наказу від 18.04.2018 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] року та [PERSON] , [INFO] року у розмірі 1/3 частин всіх видів його заробітку ( доходу) , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку , щомісячно, починаючи з 21.03.2018 року і до повноліття дітей. Постановою головного державного виконавця Кремінського РВ ДВС ГТУЮ у Луганській області від 19.04.2018 року відкрито виконавче провадження з приводу виконання судового наказу. З відповіді Кремінського РВ ДВС ГТУЮ у Луганській області від 29.08.2018 року вбачається, що до відділу ДВС надійшла заява [PERSON] про те, що вона отримала аліменти від [PERSON] у розмірі 22 400, 00 грн. з 21.03.2018 року по 21.03.2019 р. Заборгованість станом на 29.08.2018 р. перед [PERSON] зі сплати аліментів відсутня та переплата складає 12 835, 86 грн. Крім того , матеріали справи свідчать, що позивач працевлаштований з 13.10.2018 року в ТОВ « УКРКАРБО» . Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Як роз'яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. На думку суду , в межах даного спору позивачем не доведено обставин, які мали підтвердити той факт, що після ухвалення судового рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини сина [PERSON] , погіршився стан здоров'я позивача, змінився його матеріальний стан, виникли інші обставини, які відіграють суттєву роль в житті позивача, та у відповідності із ст.192 Сімейного кодексу України, є підставою для зменшення розміру аліментів, визначених за рішенням суду. Доказів , що матеріальне становище погіршилося суду не надано , тобто позивачем не надано доказів, що його матеріальний стан змінився, порівняно з моментом розгляду справи та ухвалення рішення від 04.04.2016 р. Одруження [PERSON] та народження від нового шлюбу дітей є зміною сімейного стану, однак не є підставою для задоволення позову , оскільки позивач може утримувати своїй дітей [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить те, що він сплатив [PERSON] аліменти в сумі 22 400 грн. , по березень 2019 року заборгованість відсутня та переплата складає у сумі 12 835, 86 грн. .Однак перед [PERSON] зі слати аліментів на утримання сина [PERSON] , він має заборгованість у сумі 3999,97 грн., аліменти сплачує не щомісячно та звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, на думку суду , є ухилення позивача від встановлених рішенням суду аліментів на утримання сина. Позивач є особою працездатного віку, він працевлаштований , тому в сукупності оцінених судом доказів, є підстави вважати, що позивач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання малолітнього сина в розмірі, який визначений за рішенням суду, що буде справедливим по відношенню до вказаної дитини , який за законом має рівні права на його утримання батьками до досягнення повноліття.

Outcome: dismissed