Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

В квітні 2018 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу, в якому просить стягнути з відповідача на його користь завдані збитки в розмірі 13 311, 10 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 600 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10.10.2014 року між позивачем та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № CON/I/CASCS/0036866-9832a4aa, предметом якого були майнові інтереси Страхувальника пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «SUZUKI», номерний знак «[NUMBER]». У відповідності до умов вказаного Договору страхування позивач взяв на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування. 11.07.2015 року у Київській області, Вишгородського району, смт. Димер по вул. Революції, 252, сталась дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля «VOLKSWAGEN», номерний знак «[NUMBER]», під керуванням [PERSON] та автомобіля «SUZUKI», номерний знак «[NUMBER]», під керуванням [PERSON] В наслідок вказаної дорожньо - транспортної пригоди застрахованому транспортному засобу «SUZUKI», номерний знак «[NUMBER]», було завдано механічних ушкоджень, відповідно до чого Страхувальник зазнав матеріального збитку. Згідно до рахунку - фактури № 654352_РФ_00312941 від 21.07.2014 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «SUZUKI», номерний знак «[NUMBER]» склала 15 611, 10 грн. Виконуючи взяті на себе зобов'язання по Договору страхування позивачем було виплачено Страхувальнику страхове відшкодування розмір якого, згідно до розрахунку суми страхового відшкодування та страхового акту №1.003.15.10098/VESKO15988 від 22.07.2015 року склав 13 311, 10 грн., тобто загальний розмір фактично понесених позивачем витрат склав 13 311, 10 грн. З метою досудового врегулювання спору відповідачу було направлено позивачем Претензію про відшкодування збитків в порядку регресу, однак станом на момент звернення до суду із позовом відповідачем не було проведення ніяких дій щодо вирішення даного питання. В судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримав та просив її задовольнити, надав письмову відповідь на відзив відповідача, відповідно до якої позивач зазначив, що [PERSON] був визнанний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, а саме по факту цієї дорожньо - транспорної пригоди, яка сталася у смт. Димер, про що свідчить постанова Вишгородського районного суду Київської області від 18.08.2015 року, яка не оскаржувалась відповідачем та набрала законної сили. Крім того, вказав, що посилання відповідача на порушення строків огляду транспорного засобу після настання ДТП є хибними та не відповідають дійсності та чинному законодавству України. Стосовно суми заподіянної шкоди, позивач вважає, що розмір регресного відшкодування, право вимоги виплати якого відповідачем виникло у позивача, обмежений лише фактичними витратми (платежами) страховика (позивача), здійсненими на користь страхувальника. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав письмовий відзив проти позову в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, та пояснив, що позивачем не вірно було визначено суму заподіяної шкоди в сумі 15 611, 10 грн., оскільки транспортний засіб «SUZUKI», номерний знак «[NUMBER]», до ДТП був в експлуатації вісім років. Крім того, на транспортному засобі «SUZUKI», номерний знак «[NUMBER]» ще до укладання Договору добровільного страхування наземного транспорту вже були наявні механічні пошкодження правового заднього крила та заднього бамперу автомобіля. Огляд вказаного транспорного засобу був проведенний чере п'ять днів після дорожньо - транспорної пригоди. Важає, що оскільки він є інвалідом війни, то у відповідності до законодавста відшкодування збитків завданих цією дорожньо - транспорною пригодою повинно проводитись Моторно - транспортним страховим бюро України. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 11.07.2015 року близько 12 години 50 хвилин в смт. Димер по вул. Революції, 252 Вишгородського району Київської області відбулася дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля «VOLKSWAGEN», номерний знак «[NUMBER]», під керуванням [PERSON] та автомобіля «SUZUKI», номерний знак «[NUMBER]», під керуванням [PERSON] Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 18.08.2015 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Цивільно - правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «SUZUKI», номерний знак «[NUMBER]», [PERSON] на момент дорожньо - транспортної пригоди була застрахована в Страховій компанії «АХА Страхування», згідно Договору добровільного страхування наземного транспорту № CON/I/CASCS/0036866-9832a4aa. Позивач у відповідності до встановленого законом терміну повідомив Страхову компанію «АХА Страхування» про страховий випадок та надав всі необхідні документи Страховій компанії «АХА Страхування». Згідно до рахунку - фактури № 654352_РФ_00312941 від 21.07.2014 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «SUZUKI», номерний знак «[NUMBER]» склала 15 611, 10 грн. Виконуючи взяті на себе зобов'язання по Договору страхування Страховою компанією «АХА Страхування» було виплачено [PERSON] страхове відшкодування розмір якого, згідно до розрахунку суми страхового відшкодування та страхового акту №1.003.15.10098/VESKO15988 від 22.07.2015 року склав 13 311, 10 грн. З матеріалів справи також вбачається, що з метою досудового врегулювання спору [PERSON] було направлено Страховою компанією «АХА Страхування» Претензію про відшкодування збитків в порядку регресу, однак станом на момент звернення до суду із позовом відповідачем не було проведення ніяких дій щодо вирішення даного питання. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» до Страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних затрат, переходить право вимоги, яке Страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до статі 933 ЦК України передбачає перехід до страховика прав до страхувальника щодо особи, відповідальної за завдані збитки, а саме: «Страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних затрат, переходить право вимоги, яке Страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяний збиток». Відповідно до п. 38.1.1 (ґ) ст. 38 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача страхового відшкодування у розмірі 13 311, 10 грн. та у відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати - у вигляді судового збору у розмірі 1600,00 грн. компенсувати за рахунок держави, оскільки відповідач [PERSON] звільнений від сплати судового збору на підставі посвідчення серія ААВ № 005316 є інвалідом 2 групи. Відповідачу під час розгляду справи неодноразово було роз'яснено його право на заявлення клопотання про призначення по справі експертизи , однак [PERSON] не скористався наданим йому правом та жодних клопотань з цього приводу під час розгляду справи не заявляв.

Outcome: approved