Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

В квітні 2019р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 76-79) до відповідачки [PERSON] , в якій просила суд: 1) зобов`язати відповідачку усунути перешкоди у користуванні квартирою, а саме: - зобов`язати перемістити холодильник з малогабаритної заповненої кухні в коридор загального користування до дверей окремої кімнати відповідачки; - в місцях загального користування, в межах 20 % площі співвласника, особисті речі повинні зберігатись в закритих шафах; - привести місця загального користування: туалет, ванну кімнату і кухню до відповідного - нормального санітарного стану; - терміново ліквідувати розплідники домашніх тарганів; 2) зобов`язати відповідачку брати участь у сплаті за житлово - комунальні послуги, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, щомісячно, звітуючи відповідною квитанцією. Свої позовні вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що вона є інвалідом І групи, та співвласником квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі проживають вона, відповідачка - її донька, та чоловік позивачки. В силу захворювання, позивачка не може переміщатись по квартирі самостійно, у зв`язку з чим користується відповідним візком та сторонньою допомогою свого чоловіка, але таке переміщення неможливо, оскільки внаслідок неправомірних дій відповідачки, як вважає сторона позивача, які полягають у неналежному користуванні спільною квартирою відповідачкою, яка перетворила квартиру в сховище мотлоху та сміття. Внаслідок дій відповідачки, квартира перебуває в неналежному санітарному стані, що створило, появі в квартирі тарганів, а також відповідачкою було поміщено на кухні холодильник, що перешкоджає позивачці користування цим приміщенням, враховуючи загальну площу цього приміщення. Також відповідачка не бажає нести, як співвласник квартири витрати по її утриманню та сплачувати вартість за надані житлово - комунальні послуги. На думку позивачки, зазначена поведінка відповідачки, викликана психічним захворюванням відповідачки. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо, позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом, для захисту своїх порушених прав. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 травня 2019р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 24 червня 2019р. на адресу суду надійшов відзив від відповідачки, яка проти позову заперечила, зазначивши, що, позивачка її мати не могла звернутись до суду з вказаним позовом, оскільки постійно прикута до ліжка і потребує постійного стороннього догляду, при цьому нікого не впізнає. На думку відповідачки, її батько підробив від матері довіреність на звернення до суду з вказаним позовом, оскільки вже декілька десятків років між відповідачкою та її батьком склались неприязні стосунки. При цьому, відповідачка зазначила, що в квартирі вона тільки ночує, і майже не користується, приготування їжі здійснює в іншому місці, та вважає, що її холодильник, як спеціальне обладнання повинен бути встановлений, як і холодильник її батьків на кухні, які додатково на кухні встановили пральну машину. Щодо неналежного санітарного стану квартири, то цей стан утворився, оскільки батько відповідачки, який постійно перебуває вдома не бажає прибирати, у зв`язку з чим в квартирі з`явились таргани. Також відповідачка зазначала, що щомісяця нею особисто передаються її батьку [PERSON] грошові кошти на оплату житлово-комунальних послуг. Суд, заслухавши пояснення представників позивачки, відповідачку, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, і це встановлено судом, квартира [ADDRESS] , на праві спільної часткової власності належить: позивачці [PERSON] , її чоловіку [PERSON] , відповідачці [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , згідно свідоцтва про право власності від 25 листопада 1999р. (а.с. 7). Судом встановлено, що у вказаній квартирі фактично проживають сторони та [PERSON] - батько відповідачки та чоловік позивачки. З матеріалів справи вбачається, що позивачці з 07 червня 2017р. встановлена перша група інвалідності, і вона потребує постійного стороннього догляду. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка зазначала, що внаслідок дій/бездіяльності відповідачки, зазначена вище квартира перебуває у неналежному санітарному стані, при цьому позивачка позбавлена можливості користуватись кухнею, на якій відповідачкою було поставлено холодильник. Неналежний санітарний стан квартири сприяє розплоду в квартирі шкідників - тарганів. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Положеннями ст. ст. 11-13 ЦПК України, роз`яснення наданих в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», встановлено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України від 01 грудня 2004р. № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). За змістом ч. 2-4 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (ч. 1 - 3 ст. 358 ЦК України). Згідно положень ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною позивача не було надано суду належні і допустимі докази в обґрунтування заявлених позовних вимог. Так, судом не встановлено, що неналежний санітарний стан квартири сторін мав місце, внаслідок дій/бездіяльності саме відповідачки, враховуючи, що крім відповідачки, співвласниками цієї квартири є ще 4 особи. Також суду не було надано доказів того, що дії/бездіяльність саме відповідачки сприяли появі в квартирі сторін шкідників. Як і відсутні докази, щодо порядку користування сторонами місцями загального користування, до яких належить кухня, а також те, що перебування холодильника відповідачки в вказаному приміщенні створює пожежонебезпечну обстановку в квартирі. Також протягом всього часу розгляду справи в суді, сторона позивача не могла пояснити суду, чому в належному санітарному стані спільну квартиру сторін повинна утримувати лише відповідачка. Не було надано суду стороною позивача і докази того, що свої особисті речі відповідачка зберігає неналежним чином. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed