Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

В квітні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТДВ Автотранспортне підприємство 14854. Свої вимоги мотивував тим, що між ним та відповідачем 01.01.2014 р. було укладено Договір, предметом якого є надання послуг паркування, охорони, перевірки технічного стану автотранспортних засобів тощо. Згідно умов вказаного договору в період з 26.11.2014 р. по 24.12.2014 р. автомобіль Камаз, реєстраційний номер [NUMBER], що належить позивачу, знаходився на території ТДВ АТП 14854. Однак за час зберігання на території відповідача з автомобіля було вкрадено два акумулятори загальною вартістю 6 000 грн. 00 коп. Оскільки відповідач ТДВ АТП 14854, згідно умов договору, повинно було забезпечити охорону належного позивачу транспортного засобу, [PERSON] звернувся до нього з вимогою відшкодувати понесені ним матеріальні збитки. Проте в добровільному порядку компенсувати позивачу понесену ним матеріальну шкоду відповідач відмовився. Крім того [PERSON] зазначав, що такими неправомірними діями відповідача йому було завдано моральної шкоди, яку він оцінює в 5 000 грн. 00 коп. Посилаючись на вищевикладене, позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідача ТДВ АТП 14854 на його користь матеріальну шкоду в розмірі 6 000 грн. 00 коп., а також компенсацію моральної шкоди в розмірі 5 000 грн. 00 коп. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив про їх задоволення. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Зазначав, що не повинен нести відповідальність за транспортний засіб, доступ до якого мали працівники позивача за наймом; недоведеність наявності майна та його крадіжки. Також наполягав на невнесення позивачем своєчасно плати за послуги, через що, згідно умов договору, його дія припиняється. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] на праві власності належить автомобіль Камаз, держаний номер [NUMBER], а також причеп, державний номер [NUMBER]. [PERSON] був фізичною особою підприємцем, проте припинив підприємницьку діяльність. 01.01.2014 р. між ТДВ АТП 14854 в особі директора Ротара В.Г. та [PERSON] був укладений Договір № 30-АГ про надання послуг, предметом якого є надання ТДВ АТП 14854 послуг паркування, перевірки технічного стану автотранспортних засобів [PERSON] та проведення інструктажів водіїв замовника з безпеки дорожнього руху, правил охорони праці, протипожежної безпеки, перевірки стану здоров`я водіїв в медичному пункті підприємства. Згідно п. 2.1 Договору ТДВ АТП 14854 зобов`язується забезпечити [PERSON] територією для стоянки автотранспортних засобів (зокрема автомобіля Камаз, держаний номер [NUMBER], а також причеп, державний номер [NUMBER]) та їх охорону. В період з 01.01.2014 р. належний позивачу автомобіль Камаз, д/н [NUMBER], перебував на території ТДВ АТП 14854. На твердження позивача, в період часу з 26.11.2014 р. по 24.12.2014 р. з даного автотранспортного засобу було викрадено два акумулятори. Згідно гарантійних талонів від 08.10.2014 р. вбачається, що вартість одного акумулятору складає 3 080 грн. 00 коп. З відповідним повідомленням про викрадення належного йому майна позивач [PERSON] звернувся до правоохоронних органів, що підтверджується витягом з кримінального провадження № 120141500040006727. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків . Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими, відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. У відповідності до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку . Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Зі змісту Договору № 30-АГ про надання послуг вбачається, що ТДВ АТП 14854 зобов`язане забезпечити [PERSON] територією для стоянки автотранспортних засобів та їх охорону. Згідно п.4.1. Вказаного Договору у випадку несвоєчасної сплати за надані послуги Виконавець перестає надавати послуги згідно умов договору, не несе відповідальність за збереження транспортного засобу. З наданих відповідачем довідок, протягом з січня 2014 року по грудень 2014 року [PERSON] систематично не виконував свої зобовязання зі сплати за послуги. Відповідно до рапортів відповідальних осіб ТДВ АТП 14854, [PERSON], всупереч вимогам Договору, протягом 2014 року не надав відповідачу список водіїв замовника, що унеможливило виконання зобовязань відповідачем та надавало доступ стороннім особам до транспортного засобу, також змінив та не повідомив номер свого контактного телефону. Відповідно до ст.ст.10,11, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що вказані ним два нових акумулятори були встановлені на автомобілі, доказів де, коли та у який спосіб відбулася крадіжка акумуляторів та наявність вини відповідача у цих діях. При цьому само по собі звернення до правоохоронних органів та порушення кримінального провадження № 120141500040006727 не є доказом вини відповідача у спричинені позивачу шкоди як моральної так і майнової. З огляду на наведене вище, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню через їх недоведеність. На підставі ст.ст. 10, 14, 30, 31, 60, 62, 212-214 ЦПК України, суд

Outcome: approved