Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

В квітні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів, посилаючись на те, що на підставі рішення суду від 07 червня 2010 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дочки [PERSON] та сина [PERSON] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Син [PERSON], 28 жовтня 2004 року, перебуває на диспансерному обліку з діагнозом диспластична кардіопатія, хронічний дакріоцистит, частковий птоз верхньої повіки лівого ока, залізодефіцитна анемія, легка розумова відсталість, дизартрія, загальне недорозвинення мови 3 рівня, є інвалідом 3 групи, у звязку з чим потребує постійного лікування, що потребує значних коштів. Відповідач працює у ВП «Шахта 1-3 Новогродівська» ДП «Селидіввугілля», середньомісячна заробітна плата дорівнює 7000 грн., інших дітей не має, отже може сплачувати аліменти в розмірі більшому ніж розмір аліментів, визначений за рішенням суду. Просить збільшити розмір аліментів з 1/3 частки до 2/3 часток всіх видів заробітку (доходу) відповідача. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 06 червня 2016 року позов [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів задоволено. Збільшено розмір аліментів, стягнутих рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 червня 20010 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з 1\\3 частини до 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати набрання рішенням законної сили. З вказаним рішенням суду не погодився відповідач [PERSON] та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що стягнення з відповідача додаткових витрат на лікування дитини передбачено ст. 185 СК України, тому суд помилково застосував ст. 192 СК України та змінив розмір аліментів. Відповідач в судове засідання апеляційного суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Позивачка в судовому засіданні апеляційного суду просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін. Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивачки, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17 лютого 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.10). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 червня 2010 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], стягнуто аліменти в розмірі 1\\3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 квітня 2010 року до досягнення дітьми повноліття (а.с.11). У позові про зміну (збільшення) розміру аліментів позивачка зазначила, що на момент ухвалення рішення 07 червня 2010 року про стягнення аліментів суд не врахував стан здоровя сина [PERSON], оскільки після стаціонарного обстеження сина було направлено на медичну комісію, висновком якої від 15 серпня 2013 року неповнолітнього сина [PERSON] визнано інвалідом дитинства, син хворіє, знаходиться на диспансерному обліку, потребує тривалого лікування, на яке необхідні значні кошти. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції послався на норми ст. 192 СК України та зазначив, що, враховуючи стан здоровя сина [PERSON], який перебуває на диспансерному обліку у низки лікарів, потребує регулярного, дорогого лікування, необхідно збільшити визначений за рішенням суду розмір аліментів з 1/3 частки до 1/2 частки всіх видів заробітку (доходів) відповідача. Але з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можливо. Як вбачається з матеріалів цивільної справи позивачка несе додаткові витрати саме через хворобу дитини та потребу в лікуванні сина (а.с.24-25,31-36,40-44). Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 розяснено, що відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. Згідно із ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 зазначено звернути увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. Таким чином, судом першої інстанції помилково застосовані норми Сімейного кодексу України, які регламентують зміну розміру стягнутих аліментів, оскільки йдеться про стягнення додаткових витрат на лікування дитини. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Враховуючи, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення скасуванню.

Outcome: dismissed