Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

В квітні 2018 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Головного управління національної поліції у м. Києві, третя особа: слідчий слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві [PERSON], з послідуючими уточненнями, в якому просив суд: -визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, а також порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] , поширена слідчим СУ ГУ НП у м. Києві [PERSON] у клопотанні про проведення обшуку інформація ? що [PERSON] , [INFO] , працює директором ТОВ ?НАТ ГАЗ - 2007? (ЄДРПОУ 34876124) та причетний до вчинення кримінального правопорушення, що розслідується в межах кримінального провадження №12016100000000771?; -зобов?язати Головне управління Національної поліції у м. Києві спростувати недостовірну та неправдиву інформацію, що була поширена слідчим СУ ГУ НП у м. Києві [PERSON] у клопотанні про проведення обшуку, поданого до слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва у справі №752/6860/17 (провадження №1кс/752/2801/17), шляхом: -направлення до Голосіївського районного суду м. Києва у справі №752/6860/17 (провадження №1кс/752/2801/17 ) для залучення до матеріалів справи листа з спростуванням недостовірної інформації поширеної слідчим СУ ГУ НП у м. Києві [PERSON] у клопотанні про проведення обшуку, а саме: ?інформація, що [PERSON] , [INFO] , працює директором ТОВ ?НАТ ГАЗ - 2007? (ЄДРПОУ 34876124) та причетний до вчинення кримінального правопорушення, що розслідується в межах кримінального провадження №12016100000000771?, так як вона поширена недостовірною та не відповідає дійсності?; -опублікування на офіційному сайті ГУ НП у м. Києві в мережі інтернет - https://kyiv.nqu.gov.ua офіційного вибачення та повідомлення про те, що інформація, поширена слідчим СУ ГУ НП у м. Києві [PERSON] у клопотанні про проведення обшуку, поданого до слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва у справі №752/6860/17 (провадження №1кс/752/2801/17), а саме: ?інформація, що [PERSON] , [INFO] , працює директором ТОВ ?НАТ ГАЗ - 2007? (ЄДРПОУ 34876124) та причетний до вчинення кримінального правопорушення, що розслідується в межах кримінального провадження №12016100000000771 є недостовірною та не відповідає дійсності?; -судові витрати покласти на ГУ НП у м. Києві. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 03 квітня 2017 року у справі №752/6860/17 (провадження №1кс/752/2801/17) йому ( [PERSON] ) стало відомо, що слідчий СУ ГУ НП у м. Києві [PERSON] звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва з клопотанням про проведення обшуку за місцем його ( [PERSON] ) проживання. У своєму клопотанні, слідчий поширив інформацію, що на його думку, є негативною, такою, що порочить його честь, гідність та репутацію, є недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, а саме: ?що до вчинення даного кримінального правопорушення причетний [PERSON] , [INFO] , який працює директором ТОВ ?НАТ ГАЗ-2007? (ЄДРПОУ 34876124) та проживає за адресою: [ADDRESS] ? дана інформація також наявна в ухвалі слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 03 квітня 2017 року у справі №752/6860/17 (провадження №1кс/752/2801/17). В судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з підстав, викладених у позові, з урахуванням поданої заяви про уточнення позовних вимог та просив суд позов задовольнити. Представник відповідача Головного управління національної поліції у м. Києві проти задоволення позовних вимог заперечувала посилаючись на те, що з боку відповідача не було здійснено поширення інформації, як зазначає позивач, так як відсутнє поняття поширення інформації, оскільки, все захищено таємницею досудового розслідування. Оскільки, поширення інформації не мало місце, а тому, порушення немайнових права позивача не було. Відповідачем, як і третьою особою не поширювалась недостовірна інформація, яка порочить честь, гідність [PERSON] . Крім того, подана інформація не мала стверджувального характеру щодо винності [PERSON] . На думку представника відповідача, в діях відповідача та службових осіб щодо внесення клопотання про проведення обшуку пов?язаних з досудовим розслідуванням в кримінальному провадженні не міститься юридичного складу правопорушення про спростування недостовірної інформації, особисті немайнові права [PERSON] не порушено, а тому, позов не підлягає задоволенню. Третя особа - слідчий слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві [PERSON] в судове засідання не з?явився; про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; причину неявки суду не сповістив; заперечень на позов не надіслав; заяв про розгляд справи чи оголошення по справі перерви до суду не направив, як і не направив свого представника для прийняття участі у розгляді справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (ст. 32 Конституції України). Статтею ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Разом з тим, відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб (ч. 2 ст.5 Закону України ?Про інформацію?). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 12, 15 Постанови ?Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи? від 27 лютого 2009 року за № 1, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Згідно ч. 1, 4, 6 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс , Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 свобода вираження стосується не лише тієї ?інформації? чи тих ?ідей?, які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких ?демократичне суспільство? неможливе. Частинами 1, 2 ст. 30 Закону України ?Про інформацію?, ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. В судовому засіданні позивач наголошував, що інформація, на його думку, була поширена саме в процесуальних документах, а тому, відповідно до абзацу 3 п.17 Постанови Пленум Верховного Суду України ?Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи? від 27 лютого 2009 року за № 1, повинна бути визнана недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, а також порочить честь, гідність та ділову репутацію. Відповідно до абз.3 п.17 Постанови Пленум Верховного Суду України ?Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи? від 27 лютого 2009 року за № 1, інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред?явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом. Вищезазначені твердження позивача судом не приймаються до уваги, так як, абз.3 п.17 Постанови Пленум Верховного Суду України ?Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи? від 27 лютого 2009 року за № 1 стосується інформації, що була розглянута в межах позовної заяви та заяв, в межах цивільного судочинства, а не такої, що розміщена в процесуальних документах досудового розслідування. Також, Пленум Верховного Суду України роз?яснив в абз.1 п.17 Постанови ?Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи? від 27 лютого 2009 року за № 1, у порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішеннях про накладення на особу дисциплінарного стягнення, для яких законом установлено інший порядок оскарження. У такому ж порядку не можуть розглядатися наукові спори, тобто вимоги про спростування інформації наукового характеру. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що відсутні підстави для задоволення вимог [PERSON] про визнання інформації недостовірною,та такою, що не відповідає дійсності, а також порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача, оскільки, інформація, з якою не погоджується позивач викладена саме в судовому рішенні та процесуальному документів органу досудового розслідування. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідача не підлягають стягненню на користь позивача понесені останнім судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed