Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

В листопаді 2014 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій, з урахуванням наданих уточнень, просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 13 грудня 2013 року, на 3/8 частини: трикімнатної квартири [ADDRESS], площею 51,1 кв.м.; гаража № 120, корисною площею 40,2 кв.м., що знаходиться в м. Дніпропетровську, вул. Железнодорожна, ГБК кооперативі «Дорожник»; автомобіля Ваз 21043, державний номер [NUMBER] на імя [PERSON], 1993 року випуску; грошові внески у іноземній валюті та у гривнях на імя відповідача, які знаходяться у ПАТ КБ «Приват Банк», Ощадбанк, Укрексімбанк, [PERSON], [PERSON] «Новий». В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що 13 грудня 2013 року померла його мати - [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на вищевказане майно. Відповідач відмовляється надати нотаріусу правовстановлюючі документи на майно, набуте під час шлюбу з матірю позивача та зареєстроване на імя відповідача, що перешкоджає позивачу в оформленні права на спадщину. Він оспорює право позивача на спадкування за заповітом та перешкоджає йому в оформленні права на спадщину, тому, він змушений предявити позов про визнання за ним зазначеного права. [PERSON] залишила заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] 02 березня 2010 року. За вказаним заповітом його мати заповідала усе своє майно позивачу. Відповідач з 26 серпня 1994 року перебував у зареєстрованому шлюбі з спадкодавцем [PERSON] по день її смерті. На час відкриття спадщини він досяг пенсійного віку та має право на обовязкову частину у спадщині, що не заперечує й позивач. Проте, відповідач, користуючись тим, що правовстановлюючі документи на спільне майно видані на його імя, намагається приховати від позивача спадкове майно та розпорядитися ним на свій розсуд. До складу спадщини входить частка у праві спільної сумісної власності на майно, нажите матірю позивача під час шлюбу з відповідачем у період з 26 серпня 1994 року по 13.12.2013 року. Ухвалою суду позовні вимоги позивача в частині визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 13 грудня 2013 року, на 3/8 частини грошових внесків у іноземній валюті та у гривнях на імя [PERSON], які знаходяться у Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк», Публічного акціонерного товариства «Ощадбанк», Публічного акціонерного товариства «Укрексімбанк», Публічного акціонерного товариства «[PERSON] [PERSON]» та Публічного акціонерного товариства Акціонерного комерційного банку «Новий» - були залишені без розгляду. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилався на обставини, які викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача та просила відмовити йому в повному обсязі. При цьому, вказала, що спірних автомобіля та гаражу у відповідача взагалі немає, а проти прав позивача на частину спірної квартири після смерті його матері відповідач не заперечує та це можна оформити у нотаріуса. Представник Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій просила розглянути дану справу без її участі у звязку із виробничою завантаженістю. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що 12 грудня 2013 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] І-КИ № 543846, виданим 20.12.2013 року відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 8535 від 12.12.2013 року (а.с.6). Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що позивач - [PERSON] є рідним сином [PERSON], померлої 13 грудня 2013 року, що підтверджується його свідоцтвом про народження Серії ІV-УР № 1227154, виданим 14.06.1962 року Красногвардійським районним ЗАГС м. Дніпропетровська, актовий запис № 1224 від 14.06.1962 року (а.с.8), а відповідач - [PERSON] є чоловіком померлої, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу Серії І-КИ № 283124, виданим 26.08.1994 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Красногвардійської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис № 473 від 26.08.1994 року (а.с.10). Тобто, позивач та відповідач є спадкоємцями першої черги спадкування. При цьому, ще за життя, а саме 02 березня 2010 року [PERSON], яка померла 12 грудня 2013 року, склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2-425, яким заповіла все належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось на день її смерті - [PERSON] (а.с.7). Проте, відповідач на момент відкриття спадщини був непрацездатним (пенсіонер) та є особою, яка має право на обовязкову частку у спадщині. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Вищевказані обставини визнавалися та не заперечувалися сторонами у справі, а тому, дані обставини не підлягають доказуванню в порядку ч. 1 ст. 61 ЦПК України, згідно якої обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Позивач у встановлений законом строк звернувся до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері - [PERSON], померлої 13 грудня 2013 року. Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON], померлої 12 грудня 2013 року, була заведена спадкова справа за № 906/2013. Проте, 24 жовтня 2014 державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], померлої 13 грудня 2013 року, оскільки позивачем не надані правовстановлюючі документи на спірне нерухоме майно (а.с.5). Позивач стверджував, що його матері на день смерті належала 1/2 частина квартири [ADDRESS], а також, відповідачу належать гараж № 120, корисною площею 40,2 кв.м., що знаходиться в м. Дніпропетровську, вул. Железнодорожна, ГБК кооперативі «Дорожник» та автомобіль Ваз 21043, державний номер [NUMBER], які були придбані під час шлюбу з його померлою матірю та частка від цього майна також має ним спадкуватися. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що [PERSON], померлій 13 грудня 2013 року, дійсно належала 1/2 частина квартири [ADDRESS], що підтверджується листом Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 08.07.2015 року за № 7765 (а.с.90), а також, не заперечувалося й представником відповідача. Співвласником вищевказаного нерухомого майна є відповідач, якому належить інша 1/2 частина квартири [ADDRESS]. Разом з тим, належних та допустимих доказів того, що відповідачу належало на день смерті [PERSON] або належить на теперішній час вищевказане майно, окрім частини спірної квартири, суду не надано, що зокрема підтверджується й Інформаційним Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 06.07.2015 року за № 40166742 (а.с.93) Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Тому, суд прийшов до висновку, що після смерті [PERSON], померлої 12 грудня 2013 року, відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частина квартири [ADDRESS]. Таким чином, спадкування на вказане майно має відбуватися наступним чином: позивачу - 3/8 частини спадкового майна за заповітом, а відповідачу 1/8 частину спадкового майна, як спадкоємця на обовязкову частину в порядку ч. 1 ст. 1241 ЦК України. Заперечення представника відповідача проти позовних вимог у звязку з тим, що це можна оформити у нотаріуса є необґрунтованими та безпідставними з огляду на наступне. Відповідно до абзаців 14-17 п. 3.1 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» - відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до абзацу 5 п. 3.4 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» - у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Як судом було встановлено вище, позивач звертався до нотаріуса за місцем відкриття спадщини з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але постановою останньої йому було відмовлено, оскільки не надані правовстановлюючі документи. Позивач від спадщини не відмовлявся та у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті своєї матері - [PERSON], померлої 12 грудня 2013 року, шляхом звернення до нотаріуса з відповідною заявою. В свою чергу, суд вважає необґрунтованими та безпідставними заперечення представника відповідача проти позовних вимог позивача, оскільки переконливих доказів проти позовних вимог позивача нею суду не надано. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає можливим визнати за [PERSON] права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 13 грудня 2013 року, на 3/8 частини трикімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 51,1 кв.м. На підставі викладеного та

Outcome: partial