Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

В листопаді 2013 року позивач звернулася до суду з вище вказаним позовом, в якому просила, з урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути з відповідача на її користь ? частину коштів, внесених нею ВАТ «Ерсте Банк» на погашення кредиту в період з 1.04.2009 року по 26.03.2012 року, в розмірі 33315,36 доларів США, що по офіційному курсу Національного банку України 9,6994 грн. за 1 долар США становить 323139 грн.; ? частину коштів, внесених нею АКІБ «УкрСиббанк» на погашення кредиту в розмірі 15564 доларів США, що по офіційному курсу Національного банку України 9,6994 грн. за 1 долар США становить 150961,46 грн.; 174225 грн. - половину вартості квартири [ADDRESS] як спільної власності подружжя. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав і просить їх задовольнити з мотивів, викладених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив і просить в його задоволенні відмовити в повному обсязі. Пояснив, що квартира [ADDRESS] не є спільною власністю подружжя, оскільки придбана за кошти, які були взяті в кредит [PERSON] і передані подружжю [PERSON] в позику; квартира була придбана для [PERSON] і позивач знала про це. Крім того, кошти, сплачені на погашення кредиту в ВАТ «Ерсте Банк», були взяті на придбання квартири по [ADDRESS], однак зазначену квартиру позивач обміняла в майбутньому на частину квартири по [ADDRESS], яка відійшла їй як її частка у спільному майні подружжя згідно укладеного між сторонами договору про поділ майна, - тим самим в разі стягнення цих коштів з відповідача позивач фактично отримала б свою частку в одному і тому ж майні двічі. Кошти, сплачені на погашення кредиту в АКІБ «УкрСиббанк», були внесені за автомобіль, який оформлений на позивача і на який відповідач не претендує, крім того, кредит за автомобіль погашався і за рахунок його коштів також, про що свідчать його підписи в квитанціях про сплату за період з 2009 року по 2011 рік. Заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов необхідно задовольнити частково з наступних мотивів. Судом встановлено, що сторони з 26.11.1994 року по 11.09.2003 року та з 16.11.2004 року по 12.05.2010 року перебували у шлюбі, що підтверджується повторним свідоцтвом про розірвання шлюбу від 7.03.2014 року серії [NUMBER], повторним свідоцтвом про розірвання шлюбу від 7.03.2014 року серії [NUMBER], витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 7.03.2014 року № 00013567225, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 7.03.2014 року № 00013567142, копії котрих наявні в матеріалах справи. За час перебування у шлюбі сторони придбали наступне майно: § 22.09.2006 року - квартиру [ADDRESS], право власності на котру було зареєстровано на ім'я відповідача. Квартира придбана подружжям за кошти, передані їм для цієї мети [PERSON] § 6.04.2007 року - автомобіль MERCEDЕS-BENZ А-170, д/н [NUMBER], право власності на котрий було зареєстровано за позивачем. Автомобіль було придбано за кошти, отримані в кредит в АКІБ «УкрСиббанк» згідно договору про надання споживчого кредиту № 11138987000 від 6.04.2007 року, укладеного між вказаним банком та позивачем. На погашення заборгованості по кредиту було сплачено 24388,88 грн., що підтверджується заявами на переказ готівки за період з 8.05.2007 року по 21.06.2011 року, копії котрих наявні в матеріалах справи. § 8.04.2008 року - квартиру [ADDRESS], право власності на котру було оформлено на позивача. Квартиру було придбано за кошти, отримані в кредит у ВАТ «Ерсте Банк» згідно кредитного договору з фізичною особою № 014/1721/2/13169 від 8.04.2008 року, укладеного між вказаним банком та позивачем. На погашення заборгованості по кредиту було сплачено 66630,73 доларів США основної заборгованості, 2118,40 доларів США нарахованих відсотків, 43,87 доларів США нарахованих відсотків за прострочену основну заборгованість, що підтверджується випискою по кредиту № 018170-001 від 15.10.2013 року, копія котрої наявна в матеріалах справи. Зазначені обставини підтверджуються також кредитним договором з фізичною особою № 014/1721/2/13169 від 8.04.2008 року, договором іпотеки від 8.04.2008 року, договором купівлі-продажу від 8.04.2008 року, договором про надання споживчого кредиту № 11045032000 від 22.09.2006 року, (пункти 1.4, 1.5), договором іпотеки від 22.09.2006 року, довідкою АТ «УкрСиббанк» від 29.01.2014 року за вих. № 246, заявою на видачу готівки 30 від 22.09.2006 року на суму 69000 грн., договору про надання споживчого кредиту № 11138987000 від 6.04.2007 року, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], копії котрих наявні в матеріалах справи. Крім того, відповідачем визнається факт укладення за його підписом від імені покупця договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 22.09.2006 року. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У відповідності до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, вказані квартири та автомобіль були придбані подружжям у спільну сумісну власність. У спільній сумісній власності подружжя перебувала також земельна ділянка площею 1000 кв.м за адресою [ADDRESS], право власності на котру було зареєстровано за відповідачем. 11.07.2008 року квартиру [ADDRESS] подружжям було обміняно на частину квартири [ADDRESS] згідно договору міни, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу [PERSON] 11.07.2008 року, що підтверджується договором про поділ майна подружжя від 12.11.2010 року (абз. 2 п. 3) та не оспорюється ніким із сторін. У відповідності до ч. 2 ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Таким чином, сторони розпорядилися зазначеним об'єктом права спільної сумісної власності і квартира [ADDRESS] із сфери їх власності вибула, а кошти, отримані на її придбання в кредит, внаслідок укладення вище вказаного договору міни фактично увійшли до ціни, сплаченої за квартиру [ADDRESS]. 12.11.2010 року сторони уклали між собою договір про поділ майна подружжя, за яким домовилися розподілити частину майна подружжя, а саме земельну ділянку площею 1000 кв.м, яка розташована за адресою [ADDRESS], - передати у власність [PERSON], а квартиру [ADDRESS] - передати у власність [PERSON], тим самим припинивши право спільної сумісної власності на вказане майно. Із пунктів 1, 2, 8 вказаного договору випливає, що ним сторони визначили долю лише цих земельної ділянки та квартири, залишивши неврегульованими питання щодо іншого майна, наявного у них як подружжя на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 1 ст. 64 СК України, дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 2 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Таким чином, неподіленими між сторонами залишилися наступні речі: автомобіль та квартира [ADDRESS]. Згідно ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Однак вимоги про стягнення частини сплачених на погашення кредиту коштів не тотожні вимогам про поділ майна подружжя і не ґрунтуються на нормах СК України щодо правил поділу майна подружжя, на які посилається позивач. Так, із визначених СК України підстав і правил поділу майна подружжя стороні може бути присуджено грошову компенсацію її частки у спільному майні подружжя в тому разі, якщо позивач просить розподілити таке майно, воно є неподільним, його може бути виділено у власність одному з подружжя зі сплатою іншому компенсації, при чому інший із подружжя не заперечує проти сплати йому такої компенсації за цю частку. Проте таких позовних вимог щодо автомобіля MERCEDЕS-BENZ А-170, д/н [NUMBER] та квартири [ADDRESS] у справі заявлено не було, під час судових дебатів згідно ч. 8 ст. 193 ЦПК України не можна збільшувати розмір позовних вимог, а суд самостійно згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України виходити за межі позовних вимог не вправі. Крім того, спірна квартира [ADDRESS] із власності сторін вибула, спірний автомобіль зареєстрований за позивачем і її право власності на нього порушено не було. Суми коштів, сплачених на погашення заборгованостей по кредиту, в порядку поділу майна подружжя розподілу не підлягають, оскільки поділено може бути лише наявне на момент поділу майно. За сукупності таких обставин позовні вимоги в частині стягнення ? від сплачених сум коштів на погашення кредитів в ВАТ «Ерсте Банк» та АКІБ «УкрСиббанк» задоволенню не підлягають. Разом з тим, щодо квартири [ADDRESS] позивачем обрано належний спосіб захисту і, оскільки відповідачем не доведено належними та допустимим доказами, що квартира була придбана не подружжям, а [PERSON] (договір купівлі-продажу зазначеної квартири на час розгляду даної справи є дійсним і ніким оспорений, скасований, розірваний не був), - вказана квартира може бути предметом поділу у даній справі як спільне майно подружжя. Сторони в судовому засіданні погодили вартість квартири [ADDRESS] - 348450,00 грн. Таким чином, ? від цієї сум становитиме 174225,00 грн. і вказану суму коштів слід стягнути з відповідача на користь позивача в якості грошової компенсації належної їй ? частки у зазначеному спільному майні подружжя, залишивши право власності на всю вказану квартиру за відповідачем. В цій частині позовні вимоги слід задовольнити. У справі наявні судові витрати, а саме судовий збір, сплачений при подачі позову до суду, в сумі 3441,00 грн. Його слід присудити позивачеві з відповідача у відповідності до ст. 88 ЦПК України пропорційно до задоволених позовних вимог, тобто в сумі 924,70 грн. Розрахунок суми компенсації судового збору проведений наступним чином: ціна позову - 648324,46 грн., сума задоволених позовних вимог - 174225,00 грн.; 3441,00 грн. х 174225,00 грн. : 648325,46 грн. = 924,70 грн. На підставі наведеного та

Outcome: partial