Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

В квітні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про виселення [PERSON] та його дружини [PERSON] з квартири №101 по вул. Героїв Сталінграду в м.Іллічівську Одеської області, посилаючись на те, що на підставі ордеру від 28.03.2014 року є наймачем вказаної квартири, в яку самоправно вселились відповідачі після смерті померлої 14.01.2014 року наймача [PERSON] ( за матеріалами цивільної справи №501/1833/14-ц, з якої в подальшому виділені позовні вимоги, що розглядаються)) За зустрічним позовом [PERSON] вимагав визнання недійсним виданого на імя [PERSON] ордеру та скасування рішення виконавчого комітету Іллічівської міської ради від 27.03.2014 року за №86 «Про переведення в розряд службових квартири [ADDRESS] та надання її [PERSON]О.», посилаючись на те, що на час видачі ордеру житло не було вільним, він проживав в ньому як член сімї [PERSON] та її спадкоємець, оскільки його дід [PERSON] був рідним братом померлої [PERSON] Вказував також на те, що [PERSON] та її чоловік [PERSON]стали власниками вказаної квартири, оскільки приватизаційними платіжними дорученнями від 11.11.1993 року переказали Фонду державного майна України належні їм суми майнових сертифікатів по 1050000 карбованців за обєкт приватизації організація орендаторів Чорноморського рибо виробничого орендного обєднання «Антарктика» (за матеріалами цивільної справи №501/1833/14-ц). Третя особа з самостійними вимогами [PERSON], посилаючись на те, що є спадкоємницею [PERSON], яка приватизаційним платіжним дорученням від 11.11.1994 року перерахувала суму майнового сертифікату обєднанню «Антарктика», але не завершила оформлення прав на квартиру [ADDRESS], у позові від 25.06.2014 року (за матеріалами цивільної справи №501/1833/14-ц, т.1 а.с.2 просила визнати за нею право власності на вказану квартиру в порядку спадкування за законом та з цих підстав визнати недійсними і скасувати рішення виконкому Іллічівської міської ради №86 від 27.03.2014 року та виданий на його підставі ордер на імя [PERSON]О від 28.03.2014 року . Третя особа з самостійними вимогами [PERSON], за первісним позовом по іншій справі (т1, а.с.79посилаючись на те, що є спадкоємницею померлого 29.11.2002 року брата [PERSON], що не встиг за життя зареєструвати право власності на ? частину належної йому квартири [ADDRESS], просила визнати за нею право власності на ? частину вказаної квартири та з цих підстав визнати недійсними і скасувати рішення виконкому Іллічівської міської ради №86 від 27.03.2014 року та виданий на його підставі ордер на імя [PERSON]О від 28.03.2014 року . Ухвалою Іллічівського міського суду від 20 лютого 2015 року вимоги [PERSON] та [PERSON] в частині визнання прав власності на спадкове майно виділені в окреме провадження (т.1 а.с.20). Рішенням Іллічівського міського суду від 20 лютого 2015 року (т.2 а.с.37), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08 вересня 2015 року (т.2 а.с.45), в задоволені позову [PERSON] відмовлено. За позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] визнано недійсним виданий на імя [PERSON] ордер від 28.03.2014 року та скасовано рішення виконавчого комітету від 27.03.2014 року №86, ні підставі якого видано ордер. В подальшому [PERSON] заявою від), уточненому заявою від 17.06.2015 року ( т. 1 а.с.153), уточнила свої вимоги та просила визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS] як спадкоємцем другої черги після смерті померлого 29.11.2002 року [PERSON] 17.06.2015 року [PERSON] заявою ( т. 1 а.с.160), також уточнила свої вимоги та просила визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] як спадкоємцем другої черги за правом представлення після смерті померлої 11.01.2014 року [PERSON] До суду також звернулись з самостійними вимогами на предмет спору [PERSON] 13.04.2016 року (т.2 а.с.183), [PERSON] - 25.04.2016 року (т.2 а.с.209), [PERSON]- 10.06.2016 року (т.2 а.с.235) про визнання зам кожним з них права власності пло ? частині на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування по закону після смерті [PERSON] Всі зазначені позивачі в позові посилаються на те, що право власності [PERSON] та [PERSON] на спірну квартиру виникло з перерахуванням ними сум приватизаційних майнових сертифікатів 11.11.1994 року на рахунок ФДМ України в порядку викупу майна організації орендаторів Чорноморського рибо виробничого орендного обєднання «Антарктика» , одночасно вказуючи на те, що вказані особи мали намір приватизувати спірну квартиру та подали про це 14.11.1994 року до органу приватизації відповідну заяву, але померли до прийняття рішення, у звязку з чим до них, як спадкоємців, перейшло право вимагати за ними визнання прав власності на вказану квартиру. Не зважаючи на взаємовиключність зазначених в позові обставин щодо визнання прав власності на спірну квартиру, позивачі не уточнили підстав свого позову, не усунули суперечності в них та наполягали на задоволені вимог з мотивів, що вказані в позовних заявах. У звязку зі смертю 11.08.2016 року [PERSON] його позовні вимоги виділені в окреме провадження. Представник виконавчого комітету Іллічіської міської ради та представник [PERSON] надали до суду письмові заперечення , та посилаючись на те, що [PERSON] та [PERSON] не звертались до органу приватизації з відповідною заявою про приватизацію спірної квартири, про що свідчать наявний в позивачів оригінал заяви про приватизацію квартири від імені [PERSON] та [PERSON] та відсутність звернень останніх щодо захисту своїх на протязі більше десяти років, в задоволені позовів просили відмовити (т.2 а.с.34,71). [PERSON] надала письмові пояснення, в яких не заперечуючи ,що оригінал заяви до органу приватизації знаходився в квартирі померлої [PERSON] та саме оригінал заяви надавався для огляду в суді по цивільній справі № 501/1833/14-ц (т.1, а.с.86) з якої виділені позовні вимоги, вказує на те, що така заява виконувалась в трьох екземплярах згідно з п.23 Положення про порядок пердачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Жержавного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 року №56, один з яких мав залишатись у заявника (т.2 а.с.91). Справа призначалась до розгляду неодноразово та перебувала в провадженні суду тривалий час. Позивачі [PERSON], [PERSON]Т, [PERSON], [PERSON],а також треті особи [PERSON], [PERSON] до суду жодного разу не зявились. На призначене на 31 серпня 2016 року судове засідання сторони були повідомлені належним чином (т.3, а.с.116-122). Позивачі [PERSON] (т.3 а.с.55), [PERSON] (т.3 а.с.87), [PERSON] (т.3 а.с.94) надали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позов просили задовольнити з викладених в ньому підстав. Представник [PERSON] [PERSON] 31.08.2016 року подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та просила провадження по справі зупинити у звязку зі смертю [PERSON] Представник виконавчого комітету Іллічівської міської ради [PERSON] та представник [PERSON] - [PERSON] 31.08.2016 року подали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, втому числі витребуваної із канцелярії Іллічівського міського суду цивільної справи № 501/1833/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про виселення (т.2 а.с.137), суд дійшов висновку що позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], яка померла 14.01.2014 року (т.1, а.с.10) 30.12.1996 року відомчий житловий будинок №7 по вул. Героїв Сталінграду в м. Іллічівську підприємство «Антарктика» було передано до комунальної власності . При передачі будинку спірна квартира приватизованою не була (матеріали справи №501/1833/14-ц). Згідно листа КП «БТІ» м. Іллічівська, що здійснювало діяльність з приватизації житлового фонду комунальної власності м. Іллічівська, [PERSON] та [PERSON] не звертались з заявою про приватизацію спірної квартири (матеріали справи №501/1833/14-ц)) (т.2 а.с.143). Згідно приватизаційних платіжних доручень №№440194, 140194 від 11.11.1994 року [PERSON] та [PERSON] переказали належні їм суми майнових приватизаційних сертифікатів в розмірі по 1050000 крб. організації орендаторів орендного підприємства «Антарктика» в порядку приватизації державного майна Чорноморського рибо виробничого орендного обєднання «Антарктика» загальною вартістю 84336390000 крб. Вказані документи підтверджують лише участь вказаних осіб в приватизації державного майна, а не спірної квартири. Тому посилання позивачів на вказані документи як підставу виникнення прав власності у наймачів квартири є безпідставними. Позивачі вказують на те, що [PERSON] та [PERSON], 14 листопада 2014 року звертались до керівника органу приватизації, яким на той час було Чорноморське виробниче обєднання рибної промисловості «Антарктика», з заявою про приватизацію спірної квартири, але померли до прийняття рішення про приватизацію, тому до них у порядку спадкування переходить право вимоги визнання за ними права власності на квартиру. На підтвердження своїх доводів надавали суду по справі №501/1833/14-ц оригінал заяви від 14.11.2014 року від імені [PERSON] та [PERSON], та оригінал довідки про склад сімї. Вказані документи, за їх поясненнями, були виявлені в спірній квартирі після смерті [PERSON] Вивчення вказаних документів свідчить про відсутність на них будь яких відомостей щодо подання цієї заяви будь якому органу приватизації. Заява містить місце для зазначення органу приватизації, яке не заповнене. Довідка про склад сімї містить місце для підпису і печатки органу приватизації, які також не заповнені. Керівником підприємства по обслуговуванню житла Обєднання «Антарктика», та паспортистом засвідчені лише підписи наймача та членів його сімї, а також посвідчена довідка про склад сімї з відбитком печатки комунального відділу обєднання «Антарктика». Згідно Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян (затверджено наказом Державного комітету України по житло-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року №56), громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сімї на умовах найму квартиру, звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви (додатки 2,3) та необхідну консультацію ( п.18). При оформлені заяви на приватизацію квартири громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сімї та займані приміщення (додатки 4,5) (п.20). Оформлена заява на приватизацію квартири з доданою до неї довідкою про склад сімї та займані приміщення, подаються громадянином до органу приватизації місцевої державної адміністрації, виконкому місцевої Ради народних депутатів чи державного підприємства, організації, установи, де вони реєструються (п.23). Зареєстрована заява передається підприємству по оформленню документів (п.23). Позивачі не надали будь яких доказів того, що наймачі квартири за свого життя зверталися з належно оформленою заявою про приватизацію спірної квартири до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволені було незаконно відмовлено. Більш того, наявність у позивачів оригінала заяви, на якому до тог ж відсутні відомості про орган приватизації , в сукупності з фактом того, що [PERSON] та [PERSON] за життя не звертались з приводу порушень їх прав при приватизації квартири, свідчить про те, що вказані особи не звертались до органу приватизації з наданням необхідних документів щодо приватизації займаної ними квартири [ADDRESS]. .А наявність у них лише наміру приватизації вказаної квартири, що не був ними реалізований, не свідчить про виникнення у них права власності на квартиру. Згідно правової позиції Верховного суду України вираженої в постанові від 11 грудня 2013 року у справі №6-121цс13 та п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року, №20 « Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спадкоємці наймача квартири вправі вимагати визнання за ними права власності лише в тому разі, коли наймач звернувся до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, але помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію і після збігу встановленого ч.3 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». В основу такої правової позиції покладено наявність не виконання органом приватизації обовязків своєчасного передання квартири у власність громадян, що й породжує право спадкоємців вимагати визнання за ними права власності на квартиру. Такої ж позиції дотримується суд касаційна інстанції, що підтверджується правовою позицією, висловленою в ухвалі від 30.01.2015 року по справі №6-3147ск15. Відмовляючи в задоволені позову про визнання права на приватизацію квартири в порядку спадкування, суд послався на те, що наймач квартири лише мав намір приватизувати квартиру, що підтверджується його зверненням до КЕВ, проте усіх документів, передбачених законом не надав, тоді як спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на житло лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволені було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві. Рішенням Іллічівського міського суду від 20.02.2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 09.09.2015 року, визнано недійсним виданий на імя [PERSON] ордер від 28.03.2014 року та скасовано рішення виконавчого комітету від 27.03.2014 року №86, ні підставі якого видано ордер. Правовою підставою визнання ордеру та рішення недійсними стало встановлене судом порушення ч.2 ст.58 ЖК, згідно якої ордер може бути видано лише на вільне житлове приміщення, яке за висновками суду, таким не було, оскільки в ньому перебували особи, які вважали себе спадкоємцями наймача. Як зазначав в ухвалі від 13 жовтня 2010 року Верховний Суд України по іншій справі, виходячи з аналізу процесуальних норм права, преюдиційність фактів, які відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню, ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його обєктивними (ті самі особи(особа) або правонаступники) і обєктивними (предмет спору, предмет доказування) межами, за якими сторони чи інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники, не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судом в рішенні у такій справі факти і правовідносини. Оскільки суд, що розглядав справу, виділив в окреме провадження вимоги [PERSON] та [PERSON] в частині визнання прав власності на спадкове майно , то факти, з якими повязується виникнення права власності, не були предметом дослідження суду при постановлені рішення від 20 лютого 2015 року, а його висновки щодо оцінки вищевказаних документів, не мають преюдиційного значення при розгляді даної справи.

Outcome: dismissed