Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції» дана цивільна справа розглядається Куйбишевським районним судом Запорізької області на підставі розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 вересня 2014 року №27/0/38-14. У листопаді 2014 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ) звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 20 травня 2011 року з вини відповідача водія [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП), внаслідок якої автомобілю «КIA», реєстраційний номерний знак [NUMBER], яким керував [PERSON], було заподіяно механічні пошкодження. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована. Завдана пошкодженням автомобіля «КІА» шкода, відповідачем не була відшкодована, договірних зобов'язань між МТСБУ, потерпілим та відповідачем не було укладено. Так, МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 10081 грн. 95 коп. за шкоду, завдану з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Ураховуючи викладене, позивач просить суд стягнути на його користь з [PERSON] 10081 грн. 95 коп. на відшкодування шкоди в порядку регресу, витрати на послуги аварійного комісара в розмірі 200 грн. та понесені судові витрати. Позивач у письмовій заяві повідомив судові про те, що МТСБУ підтримує заявлені вимоги по тих підставах, які були викладені в позовній заяві, та прохає справу розглянути справу без участі свого представника (а.с.42,43). Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причини своєї неявки судові не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі не заявив (а.с.42 зворотна сторона). За письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, зясувавши позицію позивача у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 20 травня 2011 року об 11 год. 50 хв. [PERSON] по вул.Миру в м.Сніжне Донецької області керував автомобілем «ВАЗ-2103», реєстраційний номерний знак [NUMBER], при цьому рухався по зустрічній смузі та здійснив зіткнення із автомобілем «КIA», реєстраційний номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який рухався у зустрічному напрямку, чим порушив вимоги п.п.11.1, 11.2 Правил дорожнього руху України. Внаслідок ДТП постраждалих немає, транспортні засоби пошкоджено. Вказані обставини встановлено постановою судді Сніжнянського міського суду Донецької області від 06 червня 2011 року, якою [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.7). На час скоєння ДТП [PERSON] не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Цивільно-правова відповідальність власника пошкодженого в результаті ДТП автомомобіля «КIA», реєстраційний номерний знак [NUMBER], [PERSON] була застрахована в страховій компанії ПрАТ «Страхова група «ТАС» згідно полісу №АА/0783827, строк якого з 12 січня 2011 року по 11 січня 2012 року, з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, 50000 грн. (а.с.8). У відповідності з п.9.1 статті 9 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язковий ліміт відповідальності страховика це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Договором страхування на індивідуальних умовах можуть бути визначені ліміти, вищі, ніж зазначені у цьому Законі ліміти. Згідно висновку №093/1 від 31 травня 2011 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «КIA», реєстраційний номерний знак [NUMBER], визначено у розмірі 12098 грн. 34 коп. (а.с.14-22). У серпні 2011 року відповідно до наказу №2043 від 05 серпня 2011 року МТСБУ на підставі заяви потерпілого здійснило йому виплату на відшкодування витрат на ремонт автомобіля в сумі 10081 грн. 95 коп. та виплату аварійному комісару за його послуги в сумі 200 грн., що не перевищує ліміту відповідальності в розмірі 50000 грн. (а.с.9-13). Відповідно до ч.1 ст.1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно зі ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до п.41.1 ст.41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно з п.38.2.1 ст.38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених в п.13.1 ст.13 цього Закону. Відповідач не надав доказів, що належить до кола осіб, передбачених пунктом 13.1 статті 13 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Висновок №093/1 від 31 травня 2011 року, на переконання суду, є належним, допустимим та достовірним доказом вартості завданого відповідачем матеріального збитку, оскільки він складений з дотриманням вимог діючого законодавства щодо визначення вартості матеріального збитку. З огляду на зазначені обставини та відповідно до ст.1191 ЦК України, ст.38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суд дійшов висновку, що МТСБУ, яке відшкодувало шкоду, має право зворотної вимоги (регресу) до [PERSON], який винний у дорожньо-транспортній пригоді та не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню у порядку регресу сума виплаченого страхового відшкодування у розмірі 10081 грн. 95 коп. та витрати на послуги аварійного комісара в розмірі 200 грн.. Оскільки позовні вимоги МТСБУ по суті задоволені, суд в порядку ст.88 ЦПК України має підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім судових витрат в сумі 663 грн. 60 коп., де 243 грн. 60 коп. сума сплаченого судового збору при предявленні позову до суду, 420 грн. сума витрат, повязаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача (а.с.1,43 зворотна сторона). Разом з цим, не підлягає задоволенню вимога позивача щодо стягнення витрат на правову допомогу. Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Види судових витрат визначені в ст.79 ЦПК України, а їх розподіл здійснюється судом відповідно до ст.88 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, контракт про надання правової допомоги №77 від 04 жовтня 2012 року укладено між МТСБУ та фізичною особою підприємцем [PERSON], та на виконання цього контракту остання є представником МТСБУ, яка на підставі довіреності має повноваження представляти інтереси МТСБУ у судових органах (27-32,36а,43). Із контракту вбачається, що оплата проводиться саме за надання юридичних послуг в якості представника (розділ IV контракту а.с.29-30). Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] приймала участь у цивільній справі як представник позивача, а тому, витрати, понесені МТСБУ з оплати послуг свого представника, не входять до передбаченого ст.79 ЦПК України складу судових витрат і не підлягають стягненню на його користь. На підставі викладеного,

Outcome: partial