Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

В листопаді 2015 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду з позовною заявою про визначення порядку користування земельною ділянкою. Вказувала, що після смерті [PERSON] вона отримала у спадок 50 відсотків частки у статутному капіталі ТОВ «Аргон», а 04.12.2014 року відповідно до поданої нею заяви рішенням загальних зборів товариства було прийнято рішення про її вихід зі складу учасників ТОВ «Аргон» з виплатою частки грошима та майном. Зазначала, що 27.04.2015 року [PERSON] та ТОВ «Аргон» звернулись до міського голови про скасування договору оренди земельної ділянки, яка перебуває в оренді ТОВ «Аргон» по [ADDRESS], а також з метою поділу цієї ділянки на дві частини, а саме: площею 0,0579 га [PERSON] та ділянки площею 0,1377 га ТОВ «Аргон». Посилаючись на ту обставину, що 27.04.2015 року позивачем було подано заяву міському голові про відмову від заяви про розподіл земельної ділянки, а 09.06.2015 року вона звернулась до міського голови із заявою про скасування договору оренди та розподіл земельних ділянок на дві частини розмірами 0,1277 га та 0,679 га, позивач просила суд: - скасувати рішення Білоцерківської міської ради № 1566-79-VІ від 24.09.2014 року в частині проведення робіт з виготовлення технічних документацій із землеустрою щодо поділу земельних ділянок та поділу земельної ділянки комунальної власності площею 0,1956 га з кадастровим номером [NUMBER] по [ADDRESS], приміщення 2, на дві окремі земельні ділянки: ділянка площею 0,0579 га та ділянка площею 0,1377 га без зміни її цільового призначення (код згідно класифікатора видів цільового призначення земель - 11.03: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд будівельних організацій та підприємств) для подальшої державної реєстрації земельних ділянок; - розділити земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], з кадастровим номером [NUMBER], площею 0,1956 га, наступним чином, на дві окремі земельні ділянки: ТОВ «АРГОН» ділянка площею 0,1277 га та [PERSON] ділянка площею 0,679 га без зміни її цільового призначення (код згідно класифікатора видів цільового призначення земель - 11.03: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд будівельних організацій та підприємств) для подальшої оренди земельних ділянок. 24.06.2016 року представником позивача була подана заява про уточнення позовних вимог в якій позивач просила розділити земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] з кадастровим номером: [NUMBER] площею 0,1956 га на дві окремі земельні ділянки: ТОВ «АРГОН» ділянка площею 0,0978 га та [PERSON] ділянка площею 0,0978 га без зміни її цільового призначення (код згідно класифікатора видів цільового призначення земель - 11,03: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд будівельних організацій та підприємств) для подальшої державної реєстрації земельних ділянок, тобто 50 відсотків ТОВ «АРГОН» і 50 відсотків [PERSON]. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Аргон» в судовому засіданні, надавши письмові заперечення, в задоволенні позову просила відмовити. Представник Білоцерківської міської ради в судове засідання не з'явився повторно, в матеріалах справи міститься лист з проханням проводити розгляд справи без представника міської ради на розсуд суду. Заслухавши пояснення позивача, її представника, представника ТОВ «Аргон» та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] [PERSON] отримала у спадок 1/2 (50 відсотків) частки в статутному капіталі ТОВ «Аргон». 04.12.2014 року рішенням учасників зборів ТОВ «Аргон» виведено зі складу учасників товариства [PERSON] на підставі поданої заяви, а також вирішено виплатити [PERSON] її частку в статутному капіталі товариства наступним майном: нежитлова будівля, літера «Б-2», пл. 252,5 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS]; приміщення пл. 29,40 кв.м, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. Судом встановлено, що 18.06.2014 року між Білоцерківською міською радою (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аргон» (орендар) укладено договір оренди землі № 115, відповідно до умов якого ТОВ «Аргон» прийняв у строкове платне користування земельну ділянку під розміщення складського приміщення та офісу, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], приміщення 2, загальною площею 0,1956 га. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами в судовому засіданні, [PERSON] та ТОВ «Аргон» звертались до Білоцерківської міської ради з відповідними заявами відносно поділу земельної ділянки по вул. Глиняна, 47-б на дві окремі земельні ділянки. 24.09.2015 року рішенням Білоцерківської міської ради Київської області № 1566-79-VІ було проведено поділ земельної ділянки комунальної власності площею 0,1956 га з кадастровим номером [NUMBER] по [ADDRESS], приміщення 2, на дві окремі земельні ділянки: ділянка площею 0,0579 га та ділянка площею 0,1377 га без зміни її цільового призначення (код згідно класифікатора видів цільового призначення земель - 11.03: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд будівельних організацій та підприємств) для подальшої державної реєстрації земельних ділянок. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Згідно ст. 12 ЗК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою; координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. Відповідно до положень п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання відносно регулювання земельних відносин. В постанові Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» у п. 7 роз'яснено, що суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема про передачу земельних ділянок у постійне користування, оренду, укладення чи поновлення договору оренди земельної ділянки, зміну цільового призначення землі тощо. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Таким чином, судом не встановлено, а позивачем та її представником не доведено в судовому засіданні про те, що Білоцерківська міська рада під час винесення оскаржуваного рішення від 24.09.2015 року діяла поза межами наданих повноважень та всупереч встановленого законом порядку, а прийняте рішення порушує законні права та інтереси позивача. Враховуючи вищевикладене та оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені по справі позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Посилання представника позивача в судовому засіданні про те, що позивачем була відізвана раніше подана нею заява, суд вважає необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутні докази отримання Білоцерківською міською радою наявної в матеріалах справи копії заяви від 27.04.2015 року (а.с. 35). Інші доводи позовної заяви не спростовують наведених вище висновків суду по даній справі. Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що в позовній заяві позивач просить скасувати рішення міської ради від 24.09.2014 року, хоча в матеріалах справи міститься копія рішення Білоцерківської міської ради Київської області № 1566-79-VІ саме від 24.09.2015 року, про що наголошувалось в ухвалі судді від 04.11.2015 року про залишення позовної заяви без руху.

Outcome: dismissed