Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

В листопаді 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог на предмет спору районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі у її вихованні. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він перебував в шлюбі з відповідачкою з 29.07.2011 року, від якого вони мають двох спільних дітей: [PERSON], 22.12.2013р.н, [PERSON], 14.07.2015р.н. Рішенням Ленінського районного суду від 26.05.2016 року шлюб між ними розірвано. На теперішній час позивач проживає у м. Києві, відповідачка з синами у м. Запоріжжі. Відповідач відмовляє йому в спілкуванні з синами. Причиною такої поведінки, позивач вважає, свої неприязні стосунки з колишньою тещею, яка налаштовує колишню дружину проти нього. На цьому ґрунті між ними склалися неприязні стосунки, що ускладнює його участь у вихованні та вільному спілкуванні з синами. Жодних обставин, які б давали підстави вважати, що його спілкування з дітьми спричинить їм шкоди не існує, а порушення його права на спілкування з дітьми є неприпустимим. Тому позивач просить позов задовольнити та встановити спосіб його участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми синами у період його відпусток, без обмеження в часі та просторі та без присутності інших осіб, дотримуючись режиму навчання, харчування, розвитку та відпочинку дітей, з можливістю відвідування дітьми місця його проживання, інших місць за бажанням дитини в Україні, за попередньою домовленістю з матірю дітей - [PERSON], проводити спільний відпочинок з синами - [PERSON] та [PERSON] до досягнення ними повноліття. Також просить суд, зобовязати [PERSON] не чинити йому перешкоди брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з малолітніми синами та за два дні до дня зустрічі батька з синами, в телефонному режимі або шляхом направлення смс-повідомлення надавати йому точну інформацію щодо фактичного місця перебування/проживання дітей та стягнути з відповідача на його користь судовий збір. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні проти позову заперечувала, суду пояснила, що позивач не надав жодного доказу вчинення нею перешкод у спілкуванні з дітьми. Натомість, сам позивач, два роки не проявляв жодного бажання у спілкуванні з дітьми. Не цікавився їх життям, здоровям, розвитком. Не сплачував аліменти на утримання дітей добровільно. Має велику заборгованість по аліментах (близько 80000.00грн.). Старший син [PERSON] не памятає батька і як він виглядає, а молодший [PERSON], взагалі його не знає. Представник третьої особи у судовому засіданні, надала суду висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району 05/01-27/0191 про встановлення порядку участі батька у спілкуванні та вихованні з малолітніми [PERSON] та [PERSON]. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] одружені з 29.07.2011 року, шлюб зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 529. Фактично шлюбні відносини між батьками припинилися в квітні 2015 року, в результаті чого [PERSON] переїхала жити з Києва до своїх батьків в м. Запоріжжя, разом із дітьми. З цього часу діти постійно проживали разом з матірю за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.02.2016 (справа № 334/11185/15-ц) з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17.10.2017 (справа № 334/1380/17) шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано та визначено місце проживання малолітніх дітей разом з матірю. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (ч.ч. 1, 2 ст. 159 СК України). Згідно висновку Запорізької міської ради по Дніпровському району №05/01-27/0191 від 05.03.2018 року, запропоновано встановлення порядку участі у спілкуванні та вихованні [PERSON] з малолітніми синами [PERSON], 22.12.2013р.н, [PERSON], 14.07.2015р.н., враховуючи бажання дітей, режим їх дня, стан здоровя: кожну пятницю та суботу місяця, без ночівлі в присутності матері;години спілкування та інші обставини що стосуються справи [PERSON] визначає за попередньою домовленістю з матір'ю [PERSON]. В силу ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Позивач, будучи батьком дітей прагне спілкування із ними, оскільки участь у вихованні та розвитку дітей є його правом та обов'язком. Окрім наведеного, суд вважає, що реалізація одним із батьків свого права на спілкування з дитиною у будь-якому разі не повинна перешкоджати нормальному розвиткові дитини. Згідно ст.81 ЦПК України, позивачем та його представником не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач чинить перешкоди йому у спілкуванні з дитиною. Разом з тим, враховуючи відносини, що склались між сторонами, те, що відповідач заперечила побачення батька за його місцем проживання, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що слід визначити способи участі у вихованні та спілкуванні [PERSON] з малолітніми синами [PERSON], 22.12.2013р.н. та [PERSON], 14.07.2015р.н., враховуючи бажання дітей, режим їх дня, стан здоровя:кожну пятницю та суботу місяця, без ночівлі в присутності матері;години спілкування та інші обставини [PERSON] визначає за попередньою домовленістю з матір'ю [PERSON]. В задоволенні решти вимог слід відмовити. Судові витрати відповідно дост.141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача в сумі 640 грн.

Outcome: partial