Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

В листопаді 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, з подальшим уточненням та просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі, витрати на правову допомогу та моральну шкоду. В обґрунтування вимог вказала, що 9 16 липня 2007 року по 27 вересня 2015 року перебувала в трудових правовідносинах з відповідачем, які припинені на підставі статті 38 КЗпП України за ініціативою працівника. У судове засідання сторони не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Позивач до суду надала заяву, в якій просила про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відомості про поважність причин неявки у судове засідання представника відповідача матеріали справи не містять. Суд ухвалив про заочний розгляд справи в порядку ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних в ній даних та доказів. Дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] перебувала з відповідачем у трудових відносинах, працюючи з 16 липня 2007 року на посаді машиніста крану на підставі наказу від 12 липня 2007 року № 446. 28 вересня 2015 на підставі наказу від цієї дати за № 78-к позивача звільнено з роботи за власною ініціативою на підставі статті 38 КЗпП України. Довідками ТОВ «Мостобудівельний загін № 73» від 26 жовтня 2015 року №№ 148, 149 підтверджується, що заборгованість перед позивачем по невиплаченій заробітній платі складає 8 433 грн. 26 коп. та по заборгованості по відрядженню - 3 190 грн. 00 коп. З обставин справи вбачається, що на момент розгляду справи в суді погашення вказаної заборгованості відповідачем не здійснено. Оскільки вказана у позові заборгованість по заробітній платі та витратам по відрядженню підтверджена довідками відповідача, відповідно, вказані обставини на підставі частини першої статті 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Статтею 43 Конституції України закріплено право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. За правилами частини другої статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, тобто в день звільнення, є підставою для відповідальності, передбаченої частиною першою статтею 117 КЗпП України. Положеннями статтею 117 КЗпП України передбачено, що при відсутності спору про їх розмір підприємство, повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 8 433 грн. 26 коп. невиплаченої заробітної плати, 3 190 грн. 00 коп. заборгованості по відрядженню, 5 835 грн. 97 коп. середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а разом 17 459 грн. 23 коп. Положеннями статті 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи, що порушення трудових прав відповідачем призвели до душевних страждань позивача, та приймаючи до уваги розмір та тривалість заборгованості, а також вимоги розумності і справедливості при визначенні розміру моральної шкоди, достатнім розміром компенсації позивачу моральної шкоди буде 100 грн. 00 коп. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь витрат на правову допомогу, то останнім в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано суду жодного доказу в її підтвердження (квитанції про оплату послуг з правової допомоги), а тому в її задоволенні необхідно відмовити. Таким чином позов слід задовольнити частково. Відповідно до статті 88 ЦПК України пропорційно задоволеному позову з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial