Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

В лютому 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, в обґрунтування якого вказав, що 15.10.2014 року [PERSON] позичив у нього грошові кошти в сумі 10000 доларів США, які зобовязувався повністю повернути до 15.10.2016 року, про що власноручно написав та передав йому письмову розписку. Проте, у встановлений в розписці строк 15.10.2016 року [PERSON] взятих на себе зобовязань не виконав та суму позики до цього часу йому не повернув. На його неодноразові звернення до відповідача з проханням про повернення позики, останній кошти повертати відмовляється, що стало підставою його звернення до суду за захистом своїх прав. Заборгованість відповідача станом на 01.02.2018 року по курсу НБУ становить 278\~434,93 грн.. Крім того, в разі коли позичальник не поверне позику у встановлений строк, позикодавець вправі стягнути суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми відповідно до ст.625 ЦК України. Оскільки, офіційний індекс інфляції в Україні склав за 2017 рік 113,7%, тому сума боргу з урахуванням індексу інфляції відповідно становить (278434,93 грн. х 113,7%/100)=316\~580,51 грн. 278\~434,93 грн. = 38145,58 грн.. Також з відповідача підлягають стягненню 3% річних за 2017 рік (278434,93 грн. х 3%) в сумі 8353,05 грн.. Враховуючи вищевикладене, загальний розмір заборгованості відповідача станом на день подачі позову складає 324933,56 грн. (278434,93 грн.+38145,58грн.+8353,05грн.). Тому позивач просить позов задоволити та стягнути з відповідача на його користь 324933,56 грн. та судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що 15.10.2014 року він позичив [PERSON] грошові кошти в розмірі 10000 доларів США, який зобовязувався повернути гроші до 15.10.2016 року, однак коштів не повернув, тому він звернувся до суду і просить позов задоволити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково в розмірі 6000 доларів США заборгованості за договором позики та відсотки за користування грішми, інші суми не визнав. Суду пояснив що дійсно взяв в борг у позивача грошові кошти в сумі 10000 доларів США, однак повернув позивачу 4000 доларів США, зокрема в листопаді 2017 року - 1000 доларів США, в березні 2017 року 1000 доларів США та липні-серпні 2017 року ще 2000 доларів США. Два рази він кошти передав позивачу через їх спільного знайомого [PERSON]. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.10.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] позичив у [PERSON] 10000 доларів США і зобовязувався повернути їх до 15.10.2016 року. Факт отримання грошових коштів [PERSON] підтверджується письмовою розпискою останнього від 15.10.2014 року. Стаття 526 Цивільного кодексу України\~визначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За\~ст.1047 Цивільного кодексу України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Розписка, підписана відповідачем, є саме таким документом. Відповідно до\~ст. 1046 Цивільного кодексу України\~за\~договором\~позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші\~речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як передбачено ч.1\~ст.1049 ЦК України, \~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або\~речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у\~строк\~та в порядку, що встановлені договором. Слід зазначити, що згідно ч.1 ст.192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Частиною третьою статті 533 ЦК України визначено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим, частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Відповідно до п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі » згідно з частиною першою статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Відповідно до ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження доводів відповідача щодо повернення позивачу частини позики в сумі 4000 доларів США в судовому засіданні було допитано свідка [PERSON]. Проте, останній пояснив, що [PERSON] якісь кошти передавались, проте яка сума та що це були за кошти йому не відомо, оскільки гроші були у конверті. Також свідок не зміг пояснити коли мали місце вказані події. Позивач в судовому засіданні заперечив отримання від відповідача коштів в рахунок погашення заборгованості за договором позики. Відповідачем не надано суду інших належних та допустимих доказів на підтвердження повернення позивачу за договором позики 4000 доларів США. Також слід зазначити, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях. Відповідно до розрахунку індексу інфляції та трьох відсотків річних, зазначеного позивачем у позовній заяві, сума інфляційних втрат за прострочення виконання зобовязання щодо повернення 10000 доларів США складає 38145,58грн., а 3% річних від простроченої суми за 2017 рік становить 8353,05грн. Проте, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором позики в еквіваленті до національної валюти України - гривні по курсу НБУ станом на день ухвалення рішення та 3% річних від простроченої суми за 2017 рік. При цьому розрахунок 3% річних, слід провести з суми заборгованості за договором позики в еквіваленті до національної валюти України - гривні по курсу НБУ станом на день ухвалення рішення, тобто з 260800грн.=10000х 26.08грн. (26,08грн. за 1 долар США станом на 18.04.2018р.). Згідно розрахунку проведеного судом 3% річних від простроченої суми за 2017 рік становить 7824грн. (260800х3%х365/365/100). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики від 15.10.2014 року в сумі 260800 грн., що еквівалентно станом на 18.04.2018 року 10000 доларів США по курсу НБУ 26,08 грн. за 1 долар США та 3% річних в сумі 7824 грн., а всього 268624 грн.. В задоволенні решти позовних вимог, слід відмовити. Судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених вимог в розмірі 2978,10 грн. (324933,56/100=3249,34; 268624/3249,34=82,67%; 3602,40/100х82,67%=2978,10 грн.). На підставі викладеного та

Outcome: partial