Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

В листопаді 2013 р. позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом в якому просить виселити відповідача [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням Полонського районного суду від 07.02.2012 р. задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк», звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок площею 103,7 кв.м., житловою площею 48,7 кв.м, [ADDRESS]. 13.12.2012 р. Полонським районним судом прийнято рішення про виселення з даного будинку [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Однак під час виконання рішення суду про виселення встановлено, що в даному житловому будинку зареєстрована [PERSON] 04.10.2013 р. на адресу [PERSON] було направлено письмове повідомлення про звільнення (виселення) з будинку. В судовому засіданні представник позивача Музичук Г.В. позовні вимоги підтримав, просив задоволити позов з наведених у ньому підстав. Представник відповідача [PERSON] та третьої особи [PERSON] - [PERSON] проти позову заперечив, вказував, що [PERSON] коли прочитала повідомлення Банку про виселення, побачила в ньому невідповідності та вирішила дізнатися чому саме брат передав в іпотеку будинок, тому не отримала повідомлення. Вважає, що Банк не дотримався порядку вручення повідомлень. Крім того, у нього є висновки експертиз, що [PERSON] не підписував договорів з Банком. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] в судове засідання 23 січня 2014 р. не з'явилася, про день, місце, час розгляду справи повідомлена належним чином, заяв, клопотань, заперечень не подала, про причини неявки не повідомила. В судовому засіданні 14.01.2014 р. позов не визнала, погодилась з поясненнями [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Між Банком та [PERSON] 18 лютого 2008 року було укладено кредитний договір, а з [PERSON] для забезпечення виконання умов цього договору -укладено договір іпотеки. Відповідач [PERSON] не виконував умов договору по сплаті визначених кредитним договором платежів на погашення кредиту. Рішенням Полонського районного суду від 07.02.2012 р. доповненим рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 18 квітня 2012 року задоволено позов Банку про накладення стягнення на предмет іпотеки -житловий будинок [ADDRESS]. Рішенням Полонського районного суду від 13.12.2012 р. виселено [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS]. 4 жовтня 2013 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» надіслав для [PERSON] повідомлення з проханням звільнити (виселитись) протягом місяця з житлового будинку [ADDRESS] в якому зазначено, що [PERSON] відмовилась від підпису про отримання цього повідомлення. Вказані обставини встановлені з пояснень сторін та письмових доказів, які є в матеріалах справи, а саме копіями: анкети-заяви на отримання кредиту, кредитного договору, договору іпотеки, рішеннями Полонського районного суду від 07.02.2012 р. та 13.12.2012 р. і апеляційного суду від 31.01.2013 р., довідкою про реєстрацію та непроживання [PERSON] в будинку [ADDRESS]. Достовірність вказаних доказів сторони не оспорюють. Відповідно до ст..7 Закону України від 05 червня 2003 року № 898 «Про іпотеку» (далі -Закон № 898) за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ст.39 цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки із застосуванням процедури продажу, встановленою ч.1 ст.38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Статтею 39 Закону № 898 передбачено, що одночасно із рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя право має право винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Згідно ст. 40 Закону № 898 звернення стягнення на передані в іпотеку житлові будинок чи приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житлові будинок чи приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житлові будинок чи приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житлові будинок чи приміщення добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Стаття 109 Житлового кодексу України також встановлює, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом, добровільно або в судовому порядку. З огляду на встановлені обставини та правові положення відповідач зобов'язана виселитись із будинку, оскільки Банк має право продати цей будинок, тому позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved