Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

В квітні 2018 року позивач звернулась із вказаним позовом до відповідача, в якому, з урахуванням уточнень просить суд: -визнати незаконним та скасувати наказ №27 від 02 лютого 2018 року про притягнення її до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення - догани; -визнати незаконним та скасувати наказ № 32 від 19 лютого 2018 року про притягнення її до дисциплінарної відповідальності та накладання дисциплінарного стягнення - догани; -визнати незаконним та скасувати наказ №67-0 від 22 березня 2018 року про притягнення її до дисциплінарної відповідальності та накладання дисциплінарного стягнення - звільнення; -поновити її на посаді лікаря - терапевта обласної медико-соціальної експертної комісії № 5 комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради; -стягнути з комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради посадовий оклад згідно штатного розкладу за час вимушеного прогулу; -стягнути з комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради на її користь компенсацію за заподіяну моральну шкоду розмірі 50 000 грн.; -стягнути судовий збір у розмірі 704,80 грн. з комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи «Дніпропетровської обласної ради» -стягнути з комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради на її користь 10 000 грн., сплачені за професійну правничу допомогу. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] посилалась на те, що 28 листопада 2000 року наказом головного лікаря [PERSON] за № 198-0, обласного центру медико-соціальної експертизи м. Дніпропетровська її було прийнято на роботу до обласної медико-соціальної експертної комісії № 5 обласного центру медико- соціальної експертизи лікарем - терапевтом. 16 січня 2018 року наказом головного лікаря комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи Дніпропетровської обласної ради Концур В.М., № 21-0, на позивачку тимчасово з 16 січня 2018 року покладено виконання обов`язків голови МСЕК № 5 на час відсутності [PERSON] 02 лютого 2018 року наказом головного лікаря КЗ «ОКЦ MCE» ДОР Концур В.М., за № 27, [PERSON] , лікаря - терапевта обласної МСЕК № 5, притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану за грубі порушення вимог чинного законодавства допущені працівниками центру при проведенні огляду хворих [PERSON] та [PERSON] . Позивач не погоджується з порушеннями, зазначеними в наказі №27 від 02 лютого 2018 року та вважає, що в своїй роботі вона керувалась виключно нормами діючого законодавства України. Також звертає увагу на те, що наказ № 27 від 02 лютого 2018 pоку, виданий та оголошений з порушенням строків, встановлених для застосування дисциплінарного стягнення, оскільки відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Зазначений факт підтверджується тим, що огляд інваліда [PERSON] проводився 01 вересня 2016 року. Таким чином дисциплінарного стягнення було застосовано майже через 1 рік та 5 місяців. 19 лютого 2018 року наказом № 32 головного лікаря КЗ «ОКЦ MCE» ДОР [PERSON] , [PERSON] було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану за порушення вимог медико-експертного законодавства. Не погоджуючись з діями головного лікаря Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи «Дніпропетровської обласної ради» В.М. Концур, щодо безпідставного та, на її думку, незаконного притягнення її до дисциплінарної відповідальності з явно надуманих підстав та мотивів 22 березня 2018 року [PERSON] звернулася з заявами до комісій з трудових спорів КЗ «ОКЦ МСЕ» ДОР про визнання незаконними, та скасування наказів № 27 та 32 від 02 лютого 2018 року та 19 лютого 2018 року, про притягнення до дисциплінарної відповідальності. 02 квітня 2018 року комісія по трудовим спорам КЗ «ОКЦ MCE» ДОР відмовила в задоволенні заяви про визнання незаконними наказів № 27 від 02 лютого 2018 року та №32 від 19 лютого 2018 року про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності на накладення дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани. Позивач вважає наказ № 27 від 02 лютого 2018 року та наказ № 32 від 19 лютого 2018 року, незаконними і такими, що винесені з особистих мотивів головним лікарем Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи «Дніпропетровської обласної ради» [PERSON] ., оскільки в своїй роботі вона не порушувала діюче законодавство України, не вчиняла жодних дисциплінарних проступків, не порушувала трудової дисципліни та належним чином і в повному обсязі виконувала всі свої посадові обов`язки визначені посадовою інструкцією. 22 березня 2018 року позивач звернулася заявою на ім`я головного лікаря КЗ «ОКЦ MCE» ДОР [PERSON]. про надання їй відпустки без збереження заробітної плати за сімейними обставинами, відповідно до ч. 6 ст. 25 Закону України «Про відпустки», яку було зареєстровано за №3/162 . В цей же день 22 березня 2018 року виконуюча обов`язки головного лікаря КЗ «ОКЦ MCE» ДОР [PERSON] відмовила в наданні відпустки та видала наказ № 67-0 «Про застосування дисциплінарного стягнення - звільнення», яким [PERSON] , лікаря-терапевта обласної медико-соціальної експертизи № 5 КЗ «ОКЦ MCE» ДОР», звільнено відповідно до п. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України за систематичне невиконання обов`язків покладених трудовим договором, що позивач також вважає незаконним, оскільки вважає його таким, що винесений з особистих мотивів та мотивів помсти, оскільки в своїй роботі позивач не порушувала діючого законодавства України, не вчиняла жодних дисциплінарних проступків, не порушувала трудової дисципліни та належним чином і в повному обсязі виконувала всі свої посадові обов`язки. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, в подальшому надали до суду письмові пояснення, в яких підтримали позовні вимоги та просили суд розглядати справу за наявними матеріалами. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, в подальшому також надала суду заяву з проханням розглядати справу без її участі та відмовити у задоволенні позову. 09 січня 2020 року представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки саме з дотриманням законодавчо визначених вимог було здійсненно звільнення з посади позивачки [PERSON] з підстав, які закріплені в п. 3 ст.40 КзпП України, а саме за систематичне невиконання своїх прямих посадових обов`язків. Звільненню позивачки [PERSON] передувала кропітка, тривала робота адміністрації центру з членами обласної МСЕК №5 у тому числі і з позивачкою у цій справі. Перед притягненням до дисциплінарної відповідальності, керівництво центру неодноразово провадило роз`яснювальну роботу як під час проведення оперативних нарад, так і після видання письмових розпоряджень. Потреба в виданні письмових розпоряджень постійно виникала для вжиття заходів щодо виконання обов`язків передбачених посадовими інструкціями членів комісії №5, у тому числі і лікаря-терапевта [PERSON] . Накладення дисциплінарного стягнення на [PERSON] здійснено на законних підставах, юридично обґрунтовано, тому скасуванню не підлягає. Факт невиконання своїх прямих посадових обов`язків, закріплених у посадові інструкції, затвердженій 15 січня 2016 року головним лікарем КЗ «ОКЦ МСЕ» ДОР, що містить підписи позивачки про ознайомлення з нею є очевидним і доведеним. Цей факт підтверджується систематичним ігноруванням наказів і розпоряджень керівництва центру направлених на дотримання в своїй діяльності вимог чинного законодавства України і насамперед вимог «Положення про медико-соціальну експертизу» та «Положення про проведення медико-соціальної експертизи» затвердженого Постановою кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року - основних документів регламентуючих діяльністю МСЕК. Такі дії позивачки [PERSON] у деяких випадках призвели до невідворотних наслідків, що і стало підставою застосування до позивачки заходів дисциплінарного стягнення. Неодноразові усні попередження керівництва центру щодо припинення ігнорування вимог чинного трудового законодавства України, вимог правил внутрішнього трудового розпорядку, правил медичної деонтології, посадової інструкції не дали позитивних наслідків. Право вибору стягнення за порушення трудової дисципліни належить роботодавцеві й не обов`язково у послідовності, зазначеній у статті 147 КЗпП України (лист Мінсоцполітики від 16.07.2015 № 302/06/186-15). Відповідно до ч. З ст. 149 КЗпП України при обранні виду стягнення роботодавець враховує ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Догана є дисциплінарним заходом особистого немайнового характеру. Це стягнення полягає у негативній оцінці і засудженні поведінки працівника в трудовому колективі. Такий моральний осуд покликаний спонукати працівника надалі належно виконувати свої трудові обов`язки. Так як вжиті заходи дисциплінарного характеру не дали позитивних наслідків, а навпаки привели к фактичний відмові від виконання своїх прямих посадових обов`язків, керівництво центру змушено було застосувати дисциплінарне стягнення - звільнення [PERSON] з займаною посади, таким чином припинивши порушення чинного законодавства України. 23 листопада 2018 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якому остання не погодилась із обставинами, викладеними у відзиві на позовну заяву та просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 05 грудня 2018 року представник відповідача надала суду заперечення на відповідь на відзив, в яких викладене в відзиві на позов повністю підтримала та просила відмовити у задоволенні позовних вимог. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що 28 листопада 2000 року наказом головного лікаря [PERSON] за № 198-0, обласного центру медико-соціальної експертизи м. Дніпропетровська позивачку було прийнято на роботу до обласної медико-соціальної експертної комісії № 5 обласного центру медико- соціальної експертизи лікарем - терапевтом (том 1, а.с. 20). 16 січня 2018 року наказом головного лікаря комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи Дніпропетровської обласної ради Концур В.М., № 21-0, на позивачку тимчасово з 16 січня 2018 року покладено виконання обов`язків голови МСЕК № 5 на час відсутності [PERSON] (том 1, а.с. 21). 02 лютого 2018 року наказом головного лікаря КЗ «ОКЦ MCE» ДОР Концур В.М., за № 27, [PERSON] , лікаря - терапевта обласної МСЕК № 5, притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану за грубі порушення вимог чинного законодавства допущених працівниками центру при проведенні огляду хворих [PERSON] та [PERSON] (том 1, а.с. 22-23). 19 лютого 2018 року наказом № 32 головного лікаря КЗ «ОКЦ MCE» ДОР [PERSON] , [PERSON] було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану за порушення вимог медико-експертного законодавства (том 1, а.с. 24). 22 березня 2018 року виконуюча обов`язки головного лікаря КЗ «ОКЦ MCE» ДОР [PERSON] видала наказ № 67-0 «Про застосування дисциплінарного стягнення - звільнення, яким [PERSON] , лікаря-терапевта обласної медико-соціальної експертизи № 5 КЗ «ОКЦ MCE» ДОР», було звільнено відповідно до п. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України за систематичне невиконання обов`язків покладених трудовим договором (том 1, а.с. 25-27). Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Згідно керівних роз`яснень, які містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9, судам слід враховувати лише ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або внаслідок дострокового зняття (ст. 151 Кодексу законів про працю України), а також ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладання яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року. Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі п. З ст. 40 Кодексу законів про працю України необхідна наявність сукупності таких умов: -порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; -невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; -невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; -враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; -з моменту виявлення порушення до дисциплінарного звільнення може минути не більше місяця. Одним із видів юридичної відповідальності є дисциплінарна відповідальність. У сфері використання найманої праці вона полягає в обов`язку працівника, який вчинив дисциплінарний проступок, давати звіт перед роботодавцем за свої протиправні винні дії та понести дисциплінарні стягнення, передбачені нормами трудового права. Під вчиненням дисциплінарного проступку мається на увазі невиконання чи неналежне виконання працівником з його вини обов`язків, покладених на нього законодавством, колективним договором, трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо за ці діяння не передбачається кримінальна відповідальність. Дисциплінарна відповідальність, як і будь-яка інша юридична відповідальність, має примусовий характер. Вона полягає у тому, що стосовно працівника, який вчинив дисциплінарний проступок, роботодавцем можуть уживатися заходи примусового впливу, примусова санкція, яка спричиняє для порушника певні негативні наслідки. Заходи дисциплінарного стягнення, що застосовуються до деяких працівників, які несумлінно виконують свої трудові обов`язки, зазначено у статті 147 КЗпП України. Так, за порушення трудової дисципліни до загального кола працівників може застосовуватися лише один із таких заходів стягнення: догана або звільнення. Право вибору стягнення за порушення трудової дисципліни належить роботодавцеві й не обов`язково у послідовності, зазначеній у статті 147 КЗпП України (лист Мінсоцполітики від 16.07.2015 № 302/06/186-15). Відповідно до ч. З ст. 149 КЗпП України при обранні виду стягнення роботодавець враховує ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Догана є дисциплінарним заходом особистого немайнового характеру. Це стягнення полягає у негативній оцінці і засудженні поведінки працівника в трудовому колективі. Такий моральний осуд покликаний спонукати працівника надалі належно виконувати свої трудові обов`язки. Як зазначила представник відповідача у своєму відзиві на позовну заяву, саме недбале ставлення [PERSON] до виконання посадових обов`язків, визначених посадовою інструкцією, що полягає у відсутності належного контролю за діяльністю підлеглих (у період виконання обов`язків голови комісії), втрата медико-експертних справ обласною медико-експертною комісією № 5, ігнорування вимог керівництва щодо усунення виявлених недоліків, стало обґрунтованою, законною підставою для застосування до останньої дисциплінарного стягнення спочатку у вигляді догани. Таким чином, враховуючи наведені обставини та пояснення сторони відповідача, слід дійти до висновку про те, що ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях особи та її бездіяльність. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно до ст. 29 КЗпП України, до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний: 1) роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору; 2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором; 3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами; 4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони. Відповідно до п.2.3 Посадової інструкції лікаря-терапевта обласної МСЕК №5, позивачка [PERSON] : «... несе персональну юридичну відповідальність за встановлення діагнозу. В діагнозі не повинно бути значних розходжень з діагнозом ЛКК, які впливають на експертне рішення». Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2019 року провадження у вказаній справі зупинено для проведення судово-медичної експертизи, на вирішення якої було поставлено ряд питань, з метою виявлення можливих порушень з боку [PERSON] при виконанні своїх посадових обов`язків, оскільки її трудова діяльність була пов`язана з експертною роботою. 19 лютого 2020 року до суду надійшов висновок експерта № 7 від 18 грудня 2019 року-17 січня 2020 року, відповідно до якого в ході перевірки комісією встановлено у мед-експертній справі хворого [PERSON] порушення вимог «Положення про медико-соціальну експертизу», затвердженого Постановою КМУ №1317 від 03 грудня 2009 року, «Інструкції про встановлення інвалідності», затвердженою наказом МОЗ України від 05 вересня 2011 року №561, під час проведення огляду учасника бойових дій (ветерана АТО) [PERSON] членами комісії обл. МСЕК №5. Відповідно до висновку експерта № 225 від 21 листопада 2019 року-20 грудня 2019 року у мед-експертній справі хворого [PERSON] виявлені порушення вимог «Положення про медико-соціальну експертизу», затвердженого Постановою КМУ №1317 від 03 грудня 2009 року обл. МСЕК №5. Згідно із висновком експерта № 224 від 21 листопада 2019 року-20 грудня 2019 року у мед-експертній справі хворого [PERSON] виявлені порушення вимог «Положення про медико-соціальну експертизу», затвердженого Постановою КМУ №1317 від 03 грудня 2009 року обл. МСЕК №5. Крім того, як вбачається з аналізу обґрунтування експертних рішень від 24 липня 2017 року №01-393 наданих спеціалістами Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності перства охорони здоров`я України «ДУ «УкрДержНДІМСПІ МОЗ України», аналізу обґрунтованості експертних рішень наданих спеціалістами кафедри психіатрії, загальної і медичної психології Державного закладу «Дніпропетровська медична академія МОЗ України», аналізу обґрунтованості комісії, створеної стосовно перевірки обґрунтованості експертних рішень МСЕК, доведено не виконання або неналежне виконання своїх посадових обов`язків, а саме порушення вимог «Положенням про медико-соціальну експертизу» та «Положенням про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 р. №1317(зі змінами і доповненнями), делеговані в посадовій інструкції голови комісії, та її членів: лікарів - невропатолога, терапевта, реабілітолога, травматолога. Таким чином, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив посилання на порушення КЗ «ОКЦ МСЕ» ДОР трудового законодавства України при притягненні до дисциплінарної відповідальності та звільненні позивача в цій справі є необґрунтованими і безпідставними, а тому позовні вимоги про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі є такими, що задоволенню не підлягають. Що стосується вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, то слід зазначити, що таки вимоги є похідними від визнання незаконними та скасування наказу, поновлення на роботі, а тому також не підлягають задоволенню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати , які складаються з судового збору та витрат на правничу допомогу покладаються на позивача.

Outcome: dismissed