Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

В квітні 2016 року позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, 3 % річних від простроченої суми та інфляційних втрат. В позовній заяві вказав, що 11 квітня 2009 року уклав договір позики 6000 доларів США, що на момент позики еквівалентно 48000 гривням під 3% річних з [PERSON] [PERSON] зобовязався повернути борг до 30 липня 2009 року, однак, зобовязання не виконав. [PERSON] звернувся в суд про стягнення позики та в березні 2012 року Чортківським районним судом було винесено рішення, яким стягнуто з [PERSON] 6000 доларів США, 3600 гривень відсотків за користування позикою та судові витрати. З того часу [PERSON] повернув [PERSON] 5393,83 гривень. Вважає, що відповідач, крім основного боргу в сумі 139 002,63 гривень, повинен повернути 3% річних від простроченої суми в розмірі 5130 гривень та інфляційні втрати в сумі 46380,28 гривень. В процесі розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги. Просить стягнути з відповідача суму збитків, повязаних із курсовою різницею 108 600 гривень; 3 838 3% річних за користування кредитом; 46056,68 гривень процент за користування кредитом; витрати на правову допомогу 800 гривень; судовий збір - 1913,13 гривень. Позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримують, просять задовольнити. Представник відповідача [PERSON] просить відмовити у задоволенні уточнених позовних вимог за безпідставністю та необґрунтованістю та застосувати строк позовної давності до вказаних вимог, оскільки, з дня набрання рішення суду про стягнення боргу 30.03.2012 року минуло більш як три роки. Позивач не просив поновити строк позовної давності, не надав фактичних даних про поважність причин його пропущення. Вислухавши позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 квітня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно з яким останній отримав кошти в сумі 6000 доларів США та зобовязався повернути зазначену суму до 30 липня 2009 року. Взяті на себе зобовязання за договором [PERSON] не виконав. Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 19 березня 2009 року позовні вимоги [PERSON] задоволено. Стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] 6\~000 доларів США, що еквівалентно 48\~000 гривням боргу, 3 600 гривень відсотків за користуванням кредитом, 400 гривень витрат за юридичні послуги та 623,30 гривні судового збору. Дане рішення набрало законної сили. На виконання вказаного рішення суду, відповідач сплатив позивачеві, до подання ним вказаного позову, 5\~393, 83 гривні. Під час розгляду вказаної справи, 26 травня 2016 року [PERSON], в процесі примусового виконання рішення Чортківського районного суду від 19 березня 2012 року сплатив позивачу 45\~750 гривень. Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Крім того, згідно із частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом частини третьої статті 1049 Цивільного кодексу України не припиняє обовязку позичальника сплатити проценти за користування грошима, передбачені статтею 1048, та суму передбачену статтею 625 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. При цьому, 3% річних від простроченої суми ( ст. 625 ЦК України) та проценти за позикою ( стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу, на що звернув увагу Верховний Суд України в правовій позиції, викладеній у постанові від 02.09.2015 року (справа № 6-369цс 15), яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Відповідно до вимог ст. ст. 256, 257 ЦК україни позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові ( ч. 4 ст. 267 ЦК України). Заперечуючи відносно позову в суді, представник відповідача [PERSON] просила застосувати до правовідносин, що виникли між сторонами, позовну давність. Оскільки, позивач звернувся в суд з позовом 15 квітня 2016 року і в ході розгляду цього позову відповідно до вимог ст. 31 ЦПК України, змінив предмет та підставу позову, подавши суду заяву про стягнення суми збитків, повязаних із курсовою різницею, 3% річних, та процентів за користування кредитом, то в межах строку позовної давності його позовні вимоги слід частково задовольнити за період з 15 квітня 2013 року. За вказаний період 3% річних будуть становити (42\~606, 17 гривень х 3% х 1096 : 365 днів) = 3\~838, 06 гривень. Оскільки, згідно договору відповідач зобовязувався сплачувати 3 % від суми боргу в місяць, то це відповідає 36 % річних і проценти за цей же період будуть становити суму ( 42\~606, 17 гривень х 36% х 1096 : 365 днів) = 46\~056, 68 гривень. Суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми збитків, повязаних із курсовою різницею, у розмірі 108 600 гривень не підлягають задоволенню, оскільки, у разі прострочення виконання грошового зобовязання, в тому числі за договором позики, застосовуються положення ст. 625 ЦК України. У відповідностіз вимогами ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача в загальній сумі 498 84,68 гривень, а саме: 46046,68 процентів за користування грошовими коштами,3\~838 (три тисячі вісімсот тридцять вісім) гривень 00 коп. - 3% річних та витрат по сплаті судового збору. Враховуючи наведене та

Outcome: approved