Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

В листопаді 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та просив суд про усунення перешкод у користуванні приналежним йому на праві приватної спільної часткової власності майном - квартирою за адресою: [ADDRESS], шляхом вселення позивача до вказаної квартири, зобов'язання відповідачів не чинити перешкоди позивачу у користуванні квартирою та надати йому ключі від вхідних дверей квартири. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач вказував, що спірна квартира належить сторонам на праві спільної часткової власності. В свою чергу відповідачі, чинять позивачу, перешкоди у користуванні приналежною йому часткою вказаного житлового приміщення? та на вимоги позивача щодо припинення порушення його прав жодним чином не реагують. Виходячи з викладених обставин позивач, посилаючись на норми діючого законодавства, просив суд задовольнити заявлений позов. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити з наведених у позові підстав. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вказував на його необґрунтованість та відсутність підстав для його задоволення оскільки позивачем, на думку такого представника, не доведено наявності спору між сторонами та створення позивачу зазначених перешкод. На питання суду щодо можливості врегулювання спору мирним шляхом та надання позивачу доступу до житлового приміщення, присутній у судовому засіданні представник відповідача [PERSON] будь-яких пояснень не надав. Відповідач [PERSON] за обставинами розгляду справи повторно не з'явився у судове засідання. Представник [PERSON] подав через канцелярію суду зустрічну позовну заяву, що відповідно до ухвали суду від 23.03.2015 року не була прийнята судом до спільного розгляду з цивільною справою за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, вселення та зобов'язання не чинити перешкоди. У судове засідання такий представник не з'явився, заперечень проти первинного позову та інших заяв або клопотань - не надав. Вислухавши пояснення учасників судового засідання та зважаючи на повторну неявку відповідача [PERSON], суд дійшов висновку про можливість вирішення справи за відсутності такого відповідача на підставі письмових доказів та наданих присутніми у судовому засіданні сторонами пояснень. Так, з наведеного, вбачається наступні обставини: Відповідно до аналізу ст. 214 ЦПК України підставами для задоволення позову вбачається встановлення судом наявності обставин, якими обґрунтовуються вимоги позову, встановлення відсутності інших фактичних даних, які мають значення для правильного вирішення справи та перешкоджають можливості задоволення позову, встановлення правовідносин, що випливають із встановлених обставин та визначення правової норми, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Щодо фактичних обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, то суд вважає належним чином обґрунтованими наступні обставини: - спірне житлове приміщення квартири за адресою [ADDRESS] належить сторонами по справі на праві приватної спільної часткової власності, по 1/3 частині, яке набуте ними у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], що вбачається з аналізу обставин, наведених за текстом Рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2015 року по справі №520/9721/14-ц, що за наявними у суду відомостями на теперішній час є таким, що набрало законної сили; - державна реєстрація прав власності позивача на 1/3 частину спірної квартири підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний №29140294 від 06.11.2014 року); При цьому належних відомостей щодо державної реєстрації майнових прав відповідачів [PERSON] та [PERSON] на частки спірної квартири суду не надано, однак на питання суду у судовому засіданні сторони не заперечували фактів наявності у відповідачів прав власності та доступу до спірної квартири. Так суд доходить висновку про те, що відповідачі мають доступ до спірної квартири, використовують її приміщення та мають від них ключі. При цьому на вимоги позивача щодо надання йому дублікату ключів та усунення перешкод у користуванні приміщенням вказаної квартири відповідачі належним чином не реагують, ключі та відповідний доступ не надають. Зазначені висновки ґрунтуються на наданих у судовому засіданні поясненнях учасників, зокрема на тому, що представник відповідача не зміг пояснити суду, чому маючи доступ до спірної квартири його довіритель не надає позивачу можливості користуватись належним йому майном, та на змісті листа Київського РВ УМУ ГУ МВС України в Одеській області, копія якого долучена до матеріалів справи, та з якого вбачається що позивач звертався до вказаного правоохоронного органу з заявою, яка була зареєстрована у ЖЄОЗП за №29334, з заявою про те, що йому чиняться перешкоди у користуванні приналежною йому часткою квартири, однак опитати мешканців такої квартири співробітникам Київського РВ УМУ ГУ МВС України в Одеській області не вдалося. На запитання суду чому з часу відкриття провадження у даній цивільній справі відповідачами не було надано позивачу доступу до приміщення, представник відповідача чіткої відповіді не надав, пояснив лише той факт що відповідачами не створюються перешкоди позивачу у користуванні майно, а доказів створення перешкод суду не надано. Однак, суд не приймає до уваги вищезазначені доводи представника відповідача про відсутність доказів про створення перешкод, оскільки сама по собі наявність спору в суді та розгляд зазначеної справи протягом чотирьох місяців та відсутність навіть протягом цього часу доступу позивача до приміщення (оскільки відповідачами не надано ключів від квартири) свідчить про створення перешкод позивачеві у користуванні власністю. Щодо правовідносин, які склалися між сторонами, вони врегульовані положеннями ч.1 ст. 317, ч.1 ст. 319 ч.1 ст. 321 ЦК України, ст. 41 Конституції України, відповідно до яких закріплено приналежність власнику майна прав володіння, користування та розпорядження щодо такого майна, непорушність таких прав та здійснення їх власником на власний розсуд, що, однак, не має суперечити моральним засадам суспільства. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення його права \\ власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про заборону вчинення нею дій для запобігання такому порушенню. З наведених фактичних обставин та правових положень вбачається, що відповідачами чиняться перешкоди у користуванні позивачем приналежним йому нерухомим майном, та в зв'язку з тим позивач, відповідно до положень ст.3 ЦПК України, ст. 15, 16, 386 ЦК України звернувся до суду за захистом свого майнового права (права користування). На підставі викладеного, приймаючи до уваги відсутність відомостей про обставини, що унеможливлюють задоволення позову, виходячи з вище встановлених обставин, суд доходить висновку про необхідність задоволення вимог позивача про його вселення до квартири за адресою [ADDRESS] та зобов'язання відповідачів не чинити йому перешкоди у користуванні таким майном. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені таким позивачем судові витрати у рівних частинах.

Outcome: approved