Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

В листопаді 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вимогою повернення безпідставно отриманих відповідачем коштів у сумі 298 470,0 грн. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що ним велися переговори щодо співпраці та укладення договору купівлі-продажу товарів, зокрема, кави та кавових напоїв. Позивач зазначив, що в усній формі він з [PERSON] домовилися про укладання договору купівлі-продажу кави та кавових напоїв на орієнтовну суму 700 000, 00 грн. Обов`язковою умовою договору була попередня оплата 100% вартості товару на банківський рахунок відповідача, відкритий в АТ «УкрСиббанк». На виконання домовленостей позивачем протягом жовтня - грудня 2017 року здійснено перерахування коштів на банківський рахунок відповідача на суму 298 470,0 грн. Позивач зазначає, що незважаючи на сумлінно виконані домовленості з відповідачем, останній ухилився від укладання договору в письмовій формі, а зазначені кошти позивачу не повернув. Позивач вказав, що письмового договору між ним та відповідачем не укладено, відповідачем не виконані зобов`язання з передачі товару відповідно до попередніх домовленостей, а перераховані кошти не повернуті, тож позивач вважає, що наявні підстави для повернення коштів на підставі ст. 1212 ЦК України. [PERSON] у відзиві на позовну заяву просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідач вказав, що фактичні обставини, повідомлені позивачем, не відповідають дійсності. Відповідач пояснив, що позивач з 2011 р. до 2018 р. був найманим працівником ПАТ «Єнні Фудз», керівником якого є відповідач, та займав посаду менеджера з оптової торгівлі, а тому мав доступ до документів підприємства та інших документів, зокрема, до чеків, доданих до позовної заяви. В 2018 року відповідача було звільнено з підприємства, а згодом позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з трьома позовами (справи №522/19575/19, №522/10188/19, №522/19214/19) про стягнення коштів на загальну суму приблизно 1 000 000,0 грн., зазначивши, що саме він перераховував спірні кошти відповідачу. Також, відповідач зазначив, що у чеках відсутні реквізити, які б могли ідентифікувати особу, яка перераховувала кошти, то відсутні підстави вважати, що кошти перераховував позивач. Відповідач заперечував наявність будь-яких домовленостей з позивачем щодо поставки товару, однак зазначив, що з огляду на зміст фактичних обставин, викладених позивачем, останній обрав помилковий спосіб захисту. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 листопада 2019 року справу було передано на розгляд судді Шенцевої О.П. Ухвалою суду від 02 грудня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у загальному позовному провадженні. Ухвалою суду від 15.06.2020 року закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті. В судове засідання, призначене на 05 листопада 2020 року, з`явились представники сторін. Представник позивача в судовому засіданні просила задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що наказом ПАТ «Єнні Фудз» від 21 листопада 2011 року №179ок [PERSON] був прийнятий на посаду спеціаліста з оптової торгівлі. У матеріалах справи наявні копії документів про внесення готівки з програмно-технічного комплексу самообслуговування АТ «Укрсиббанк» №8552648 від 02.10.2017 р. на суму 15 670,00 грн., №8594786 від 13.10.2017 р. на суму 30 000,00 грн., №8595777 від 14.10.2017 р. на суму 20 150,00 грн., №8560519 від 08.11.2017 р. на суму 30 000,00 грн., №8674953 від 13.11.2017 р. на суму 30 000,00 грн., №8703747 від 21.11.2017 р. на суму 30 000,00 грн., №8714498 від 24.11.2017 р. на суму 30 000,00 грн., №8739855 від 08.12.2017 р. на суму 27 370,00 грн., №8768279 від 13.12.2017 р. на суму 30 000,00 грн., №8800938 від 23.12.2017 р. на суму 20 150,00 грн., №8813369 від 28.12.2017 р. на суму 25 280,00 грн. на загальну суму 298 470,0 грн. ( а.с. 8-10). Зазначені кошти перераховані на банківський рахунок № [NUMBER] у АТ «Укрсиббанк». Листом АТ «УкрСиббанк» №15-1-4/2049«вт» від 03 вересня 2019 року повідомлено, що банківський рахунок № [NUMBER] відкрито на ім`я [PERSON] . Документи про перерахування готівки датовані періодом, протягом якого позивач перебував в трудових відносинах з ПАТ «Єнні Фудз». Наказом ПАТ «Єнні Фудз» від 13 грудня 2018 року № 163вк [PERSON] звільнений з займаної посади у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується записом в його трудовій книжці серії [NUMBER] від 21.11.2011 року. Дані чеки, з пояснень позивача, є підтвердженням виконання його зобов`язань перед відповідачем за досягнутими домовленостями та майбутнім договором купівлі-продажу кави та кавових напоїв. Станом на дату перерахування коштів була чинною Постанова Правління Національного банку України «Про затвердження Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні» 01.06.2011 року №174 в редакції від 17.10.2017 року. Цією Інструкцією визначені зразки касових документів, на підставі яких здійснюється приймання і видача готівки з операційної каси. Бланки касових документів виготовляються з урахуванням їх зразків друкарським способом або з використанням комп`ютерної техніки з відображенням обов`язкових реквізитів, передбачених цією Інструкцією, крім грошових чеків, які виготовляються лише друкарським способом (п. 1.2. розділу IV Інструкції). Відповідно до п. 1 розділу І Інструкції №174 автоматична касова машина - машина, що обслуговує клієнтів в автоматичному або частково автоматичному режимі. До автоматичних касових машин належать ПТКС (програмно-технічні комплекси самообслуговування) та банкомати, депозитні системи, пристрої з видачі/приймання готівки та інших цінностей. Відповідно до п. 1 розділу І Інструкції №174 каса банку - сукупність операційних кас банку, його філій, відділень, пунктів дистанційного обслуговування, пунктів обміну іноземної валюти, а також ПТКС та банкоматів. Відповідно до п. 1 розділу І Інструкції №174 касовий документ це паперовий або електронний документ, який оформляється для здійснення касової операції. Касовий документ може бути: паперовий для банку та клієнта, електронний для банку та паперовий для клієнта, електронний для банку та клієнта. Згідно з п. 1.2., 1.3. розділу IV Інструкції №174 форми касових документів, що формуються із застосуванням платіжних пристроїв, установлюються банком/небанківською фінансовою установою з урахуванням обов`язкових реквізитів, установлених цією Інструкцією, та технічних можливостей платіжного пристрою. Касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, власноручні підписи або ЕП платника/отримувача та власноручні підписи або ЕЦП працівників банку (філії, відділення), уповноважених здійснювати касову операцію. Згідно з п. 1.21 розділу IV Інструкції №174 квитанції/чеки банкоматів, що формуються з використанням платіжних пристроїв за результатами операцій з приймання готівки для зарахування її суми на рахунки без застосування електронного платіжного засобу, крім реквізитів, зазначених у пункті 1.19 цієї глави, мають містити такі реквізити: платник; отримувач; код отримувача; номер рахунку отримувача; найменування банку (філії, відділення) отримувача; код банку отримувача. Надані позивачем копії документів з програмно-технічного комплексу самообслуговування (терміналу) не містять реквізитів платника (прізвища, імені, по батькові, номеру облікової картки платника податків) або інших ідентифікуючих його особу даних, які б дозволити встановити особу, яка перерахував кошти. Надані копії документів не є належними та достатніми доказами того, що спірні кошти були перераховані саме позивачем та належали саме йому. Відносно обраного позивачем способу захисту прав суд зазначає наступне. Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Згідно з ч. 1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з повернення безпідставно набутого майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц). Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 статті 11, ч. 1 та 2 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ЦК України. Частиною 1 статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із ч. 1, 2 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частиною 1 статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення набуття учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків (постанови Верховного суду від 01.09.2020 р. по справі №313/883/17, від 24.06.2020 р. по справі №484/740/18, від 15.04.2020 р. по справі №904/2018/19, від 27.01.2020 р. по справі №308/13503/16-ц та інші). У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі №922/3412/17). Загальна умова ч. 1 статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Враховуючи, що позивач обґрунтовує позов наявністю договірних відносин з відповідачем, на виконання яких ним, за його твердженням, виконано свою частину зобов`язань шляхом перерахування коштів, то вказане унеможливлює застосування ст. 1212 ЦК України. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена. Що стосується тверджень позивача про відсутність письмового договору купівлі-продажу товару, то суд зазначає про наступне. Необхідно розрізняти договір як правочин - з одного боку, і договір як документ - з іншого. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно умов ч. 1 та ч. 2 статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Доводи позивача про те, що між сторонами не виникли договірні правовідносини у зв`язку із недодержанням письмової форми договору купівлі-продажу товару є безпідставними, спростовуються змістом позовної заяви, де на обґрунтування позовних вимог викладені обставини передання грошових коштів саме за придбання товару у відповідача (постанова Верховного суду від 27.01.2020 р. по справі № 308/13503/16-ц). Оскільки позивач визнає, що він за досягнутою домовленістю сплатив частину суми коштів, бажаючи придбати визначений товар (каву та кавові напої) за погодженою ціною (орієнтовно на суму 700 000 гривень), то вказане унеможливлює застосування способу захисту прав, передбаченого ст. 1212 ЦК України. Отже, у даній справі позивач, пред`явивши позовну вимогу про повернення безпідставно набутого майна, обрав неналежний спосіб захисту її права. Обрання неналежного способу захисту є самостійною і достатньою підставою для відмови у позові (постанова Верховного суду від 24.09.2020 року по справі № 904/5649/18). Щодо посилань позивача на неукладеність договору купівлі-продажу з огляду на те, що вони із позивачем не досягли згоди з усіх істотних умов договору, необхідно зазначити таке. Системний аналіз наведеної норми свідчить про те, що визначення договору як неукладеного (такого, що не відбувся) може бути у разі, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору на стадії його укладення, а не за наслідками виконання. Тобто, якщо спірний договір виконується сторонами, відсутні підстави вважати цей договір неукладеним (постанова Верховного суду від 24.04.2019 року по справі 367/5013/16-ц). Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 р.). На підставі викладеного та

Outcome: dismissed