Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

В листопаді 2018р. позивач звернувся до суду з позовом до Національного медичного університету імені О.О. Богомольця, Міністерства охорони здоров`я , [PERSON] про визнання незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову посилається , що відповідачами порушені її трудові права, оскільки звільнення із займаної посади відбулось за відсутності законних на те підстав, з порушенням трудового законодавства України. Вказує, що наказ № З-з «Про призначення виконуючого обов`язки ректора НМУ ім. О.О. Богомольця» від 05.09.2018 року, відповідно до якого за підписом [PERSON] призначено виконувачем обов`язків ректора НМУ ім. О.О. Богомольця [PERSON] є незаконним.Вказана обставина випливає зі змісту Ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.09.2018 року у справі № 826/14303/18, якою зупинено дію наказу МОЗ України № 42-о «Про покладення обов`язків» від 14 серпня 2018 року на [PERSON] . А тому, всі дії [PERSON] з 05.09.2018 року, зокрема.щодо призначення [PERSON] виконувачем обов;язків ректора НМУ ім. О О Богомольця не спричиняють жодних юридичних наслідків. Таким чином,вважає наказ Національного медичного університету імені О О Богомольця № З-з від 05.09.2018 року незаконним та таким, що підлягає скасуванню. За змістом Наказу № 51-з «Про звільнення [PERSON] » Відповідач-1 звільнив з 10 жовтня 2018 року [PERSON] з посади начальника експлуатаційно-технічного відділу НМУ у зв`язку із виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації. В наказі не зазначено жодних фактичних даних та не долучено будь-яких документів, які могли б підтвердити недостатність кваліфікації для виконання трудових обов`язків за посадою начальника експлуатаційно-технічного відділу НМУ. Не запропоновувано іншу роботу для переведення. Пояснень не відбирали, наказ про звільнення не вручали. Просить визнати незаконним та скасувати Наказ Національного медичного університету імені О.О. Богомольця № З-з «Про призначення виконуючого обов`язки ректора НМУ ім. О.О. Богомольця» від 05.09.2018 року.Визнати незаконним та скасувати Наказ Національного медичного університету імені О. О. Богомольця від 9 жовтня 2018 року № 51 -з «Про звільнення».Поновити його на роботі на посаді начальника експлуатаційно-технічного відділу Національного медичного університету імені О.О. Богомольця. Стягнути з Національного медичного університету імені О.О. Богомольця на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10 жовтня 2018 року по день ухвалення рішення судом.Стягнути солідарно з Національного медичного університету імені О.О. Богомольця Міністерства охорони здоров`я України та [PERSON] на його користь 10 000грн. в якості компенсації завданої моральної шкоди. Представник позивача позов підтримали, просили задовольнити. Представник відповідача НМУ надала відзив вказувала на , що при звільненні не було порушень, [PERSON] виконував обов`язки ректора НМУ імені О.О. Богомольця на підставі Наказу Міністерства охорони здоров`я України № 42-о від 14 серпня 2018 року . [PERSON] виконував обов`язки ректора на підставі Наказу НМУ імені О.О. Богомольця № 25 - з від 02.10.2018 року та Наказу Міністерства охорони здоров`я України № 1639 від 07.09.2018 р. «Про деякі питання управління Національним медичним університетом імені О.О. Богомольця» Накази є чинними, ніким не скасовані, а всі ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва про зупинення дій наказів, на які у своєму позові посилається [PERSON] - були скасовані судами вищої інстанції, як незаконні та протиправні [PERSON] правомірно виконував обов`язки ректора НМУ імені О.О. Богомольця, та мав усі повноваження на підпис наказу про звільнення Позивача. Представник відповідача МОЗ надала відзив вказувала , що при звільненні не було порушень. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 19.11.2018р. відкрито провадження по справі. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до слідуючого. Судом встановлено, що позивач працювала на посаді начальника експлуатаційно-технічного відділу Національного медичного університету імені О.О. Богомольця з 26.06.2015р. [PERSON] виконував обов`язки ректора НМУ імені О.О. Богомольця на підставі Наказу Міністерства охорони здоров`я України № 42-о від 14 серпня 2018 року . [PERSON] виконував обов`язки ректора на підставі Наказу НМУ імені О.О. Богомольця № 25 - з від 02.10.2018 року та Наказу Міністерства охорони здоров`я України № 1639 від 07.09.2018 р. «Про деякі питання управління Національним медичним університетом імені О.О. Богомольця» . Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно частини ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Позивачем не надано належних та допустимих доказів порушення його особистих прав ,оскаржуваним наказом Національного медичного університету1 імені 0.0. Богомольця № З-з «Про призначення виконуючого обов`язки ректора НМУ ім. 0.0. Богомольця» від 05.09.2018 року , тому позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу судом встановлено. За змістом Наказу № 51-з «Про звільнення [PERSON] » Відповідач-1 звільнив з 10 жовтня 2018 року [PERSON] з посади начальника експлуатаційно-технічного відділу НМУ у зв`язку із виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації. 29.09.2015р. ректором НМУ ім..О.О.Богомольця затверджено посадову інструкцію начальника експлуатаційно-технічного відділу. Згідно п.1.2 посадової інструкції начальник експлуатаційно-технічного відділу повинен мати вищу освіту відповідного напрямку та стаж роботи не менше 5 років по спеціальності. У Постанові від 27.01.2020 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 654/941/17, вказав: «Тлумачення пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України свідчить, що підставою для розірвання трудового договору згідно пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України є саме виявлена невідповідність працівника займаній посаді. Якщо роботодавець, на момент призначення особи знав про кваліфікаційні вимоги, що є обов`язковими для виконання цієї роботи і те, що особа займаній посаді не відповідає через відсутність спеціальної освіти, однак свідомо її призначив, то сам по собі факт відсутності документа про освіту не може бути у подальшому підставою для звільнення працівника за цим пунктом. Виявленою невідповідністю у такому разі може бути неякісне виконання робіт; неналежне виконання трудових обов`язків через недостатню кваліфікацію». Посилання Відповідача-1 на те, що Позивач не мав спеціальної освіти, в даному випадку не мають значення, оскільки приймаючи особу на роботу роботодавець перевіряє, зокрема, освіту, яку здобула особа, ще претендує на посаду. Крім того позивача було призначено на посаду 26.06.2015р. а інструкцію затверджено 29.09.2015р. У такому випадку власник або уповноважений ним орган може перевести працівника на іншу менш кваліфіковану або більш легку роботу (за його згодою), з урахуванням медичного висновку або звільнити такого працівника у разі неможливості переведення його на легшу роботу. Таким чином, судом встановлено , що звільнення проведене з порушенням норм законодавства України та трудових прав Позивача. Тому наказ Національного медичного університету імені О. О. Богомольця від 09 жовтня 2018 року № 51-з «Про звільнення [PERSON] » є незаконним та підлягає скасуванню, а позивач підлягає поновленню на посаді з 10.10.2018р.. Відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Відповідно до Розділів І,ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від лютого 1995 р. N 100 середньомісячна заробітна плата у випадку затримки розрахунку при звільненні обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з п.3 розділу ІІІ даного Порядку в розрахунок середньої заробітної плати включаються усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до п.8 Розділу ІУ даного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України станом на день ухвалення рішення позивачу належить до виплати за час вимушеного прогулу середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 224 455,71 грн. (7470 грн. х2/42 х 631 р.д.) Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди судом встановлено. Позивач посилається на те, що у зв`язку з порушенням з боку Відповідача його прав, йому була завдана моральна шкода, що полягає у приниженні його честі та гідності, знущання з нього, як з людини, ігноруванні його прав, втраті у зв`язку з цим престижу та ділової репутації серед працівників та знайомих, моральних переживаннях, ушкодження здоров`я на фоні ситуації що склалася, а також у порушенні стосунків з оточуючими людьми. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних права призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. За змістом вказаного положення закону передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об`єкту яких, завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі. Підставою для відшкодування моральної шкоди за ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що згідно статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (статті 3, 4, 11, 31 ЦПК України). Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. З урахуванням обставин справи, характеру та глибини душевних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, виходячи з принципу розумності та справедливості, вищезазначені обставини є підставою для відшкодування завданої Позивачу моральної шкоди в узагальненому вигляді в розмірі 3000 грн. з Національного медичного університету імені О. О. Богомольця . Відмовідно до ст..141 ЦПК України з відповідача Національного медичного університету імені О. О. Богомольця на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 2 466,80грн. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати в межах одного місяця в розмірі 7470 грн. підлягає негайному виконанню. При таких обставинах позов підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial