Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-25 00:00:00

В липні 2017 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом,уточненим в процесі розгляду справи,про встановлення факту родинних відносин,який має юридичне значення для оформлення спадкових прав,та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. В позові зазначає,що [INFO] померла її тітка [PERSON] ,якій на праві власності належала квартира [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина,яку позивач [PERSON] прийняла як спадкоємець за законом у встановлений законом строк,подавши нотаріусу відповідну заяву. Спадкоємець за заповітом [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] разом із спадкодавцем не проживала, родинних відносин з померлою не підтримувала,заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк не подавала. На підставі заяви [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину,нотаріусом проведена перевірка та було виявлено ,що наданих документів недостатньо для вчинення нотаріальної дії,що є перешкодою для оформлення спадкових прав,оскільки родинні відносини між спадкодавцем [PERSON] та спадкоємцем не підтверджені документально. Посилаючись на те, що встановлення юридичного факту родинних відносин між нею та її померлою тіткою [PERSON] є необхідним для оформлення спадщини,процедура нотаріального оформлення спадщини завершена та в позасудовий спосіб захистити свої права позивач не може, [PERSON] просить суд встановити юридичний факт,що [PERSON] , [INFO] ,являється племінницею [PERSON] , [INFO] ,та визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] ,яка померла [INFO] . У травні 2018 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] . В позові зазначає,що вона є громадянкою Латвійської Республіки,де постійно мешкає у м.Рига,до укладання шлюбу мала прізвище « [PERSON] »,яке 10.09.2015 р.змінила на « [PERSON] ». У квартирі [ADDRESS] мешкала її рідна бабуся [PERSON] ,мати батька [PERSON] - [PERSON] ,який помер у 2012 р. У дитинстві [PERSON] щороку приїздила до [PERSON] з батьком,телефонувала та писала листи,востаннє бачилася з бабусею у липні 2012 р.у м.Приморську,де вони разом відпочивали. 14.07.2012 р. [PERSON] в м.Приморську склала нотаріально посвідчений заповіт,яким квартиру [ADDRESS] заповідала [PERSON] ,другий примірник якого передала [PERSON] . В період з липня 2012 р. [PERSON] спілкувалась з [PERSON] телефоном,протягом 2016-2018 р.кілька разів телефонувала [PERSON] ,не отримавши відповіді.У квітні 2018 р. [PERSON] отримала від Шевченківського районного суду м.Запоріжжя документи та дізналася ,що [INFO] [PERSON] померла,а судом розглядається вказана вище справа за позовом [PERSON] . [PERSON] є єдиною спадкоємицею [PERSON] як за за повітом,так і за законом,21.05.2018 р.подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ,проте отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з підстав пропуску строку для прийняття спадщини. Посилаючись на те,що про смерть [PERSON] до квітня 2018 р.вона не знала та не могла знати ,оскільки мешкає в іншій державі та не має родичів,знайомих чи друзів,які могли б її про це сповістити, строк на прийняття спадщини пропущений з поважних причин,якими є догляд за малолітніми дітьми та несвоєчасне повідомлення нотаріуса про відкриття спадщини,позивач просить суд на підставі ст.1272 ч.3 ЦК України визначити додатковий строк для прийняття спадщини,що відкрилася після смерті [PERSON] ,яка померла [INFO] ,тривалістю три місці з дня набрання рішенням суду законної сили. Ухвалою суду від 07.07.2017 р.було відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] про встановлення факту родинних відносин,який має юридичне значення для оформлення спадкових прав,та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями,08.04.2019 р.справа передана у провадження судді Галущенко Ю.А. Відповідно до п.9 ст.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України,справа розглянута за правилами ,що діють після набрання чинності редакцією ЦПК України від 15.12.2017 р. Ухвалою суду від 31.05.2019 р.позов третьої особи за первісним позовом [PERSON] прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] за правилами зустрічного позову. 03.06.2019 р.відповідачем за первісним позовом Запорізькою міською радою була надана заява про відсутність заперечень проти позову [PERSON] 22.04.2019 р.відповідачем за первісним позовом Запорізькою міською радою була надана заява про відсутність заперечень проти позову [PERSON] 06.09.2018 р. [PERSON] був наданий відзив на позов [PERSON] ,в якому вона,заперечуючи проти заявлених вимог про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,що відкрилася після смерті [PERSON] ,яка померла [INFO] ,посилається на те,що в період з липня 2012 р.після складання заповіту та до 2016 р.до часу смерті [PERSON] , [PERSON] із спадкодавцем не спілкувалась,відверто нехтувала долею одинокої бабусі похилого віку,саме через ці обставини не була обізнана про її смерть .У липні 2016 р. [PERSON] на єдину відому на той час адресу [PERSON] направила листа з повідомленням про смерть [PERSON] ,який був повернутий через неможливість вручити адресату,а після відкриття спадкової справи за заявою [PERSON] ,нотаріусом також були вжиті заходи для повідомлення [PERSON] про відкриття спадщини.Вважає,що у позові [PERSON] відсутні посилання на обставини,які свідчили б про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] ,про яку вона могла б дізнатися своєчасно за умови підтримання нормальних сімейних стосунків з останньою. У відповіді на відзив [PERSON] зазначає,що,на її думку,саме [PERSON] перешкоджала своєчасному поданню нею заяви про прийняття спадщини,оскільки лист з повідомленням про смерть [PERSON] направила через півтора місяця після цієї події,на неправильну адресу,що призвело до його повернення без вручення адресату,а посилання на морально-етичний аспект відносин та характер спілкування між [PERSON] та [PERSON] не мають значення для вирішення справи. В судовому засіданні у вступному слові позивач [PERSON] пояснила,що [PERSON] ,яка народилась у Новгородській області,була молодшою сестрою її матері,до часу смерті мешкала у м.Запоріжжі сама,допомогу та піклування їй надавала сім`я [PERSON] .Зі слів [PERSON] позивачу було відомо,що дочка її сина,який загинув у 2012 р.у Латвії,онука [PERSON] ,після їх спільного відпочинку у 2012 р.в м.Приморську, з бабусею не спілкується,а коли [PERSON] за рік до смерті сама поїхала у Латвію відшукати на кладовищі могилу сина,онука з нею навіть не зустрілась та у пошуках могили батька не допомогла.Після смерті [PERSON] у її записнику [PERSON] знайшла адресу онуки [PERSON] ,який написала листа з повідомленням про цю подію,іншого зв`язку з [PERSON] позивач не мала. Представник позивача адвокат Хмарський Р.Б.на обґрунтування первісного позову посилався на те,що [PERSON] була особою похилого віку,у м.Запоріжжі мешкала сама,крім племінниці [PERSON] про неї ніхто не піклувався.Після смерті сина [PERSON] , [INFO] у м.Приморську [PERSON] оформила заповіт на онуку [PERSON] ,після чого [PERSON] долею бабусі не цікавилась,про неї не піклувалась та з [PERSON] не спілкувалась. Племінниця останньої [PERSON] взяла на себе всі турботи щодо догляду,лікування [PERSON] ,а після смерті останньої поховала її та утримує спадкове майно за власний рахунок.При відкритті спадкової справи за заявою [PERSON] про оформлення спадщини, нотаріус встановив деякі недоліки у документах щодо родинних відносин між нею та [PERSON] ,чим обумовлено звернення позивача до суду за захистом прав спадкоємця. Зустрічний позов [PERSON] вважає заявленим безпідставно,оскільки поважних причин,які перешкоджали б останній підтримувати родинні відносини з [PERSON] та своєчасно дізнатися про її смерть,не існувало, до квітня 2018 р. [PERSON] не знала про смерть бабусі через те,що з липня 2012 р.долею [PERSON] не цікавилась та з нею не спілкувалась , що і є фактичною причиною пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини,але не являється підставою для визначення додаткового строку. Інші зазначені у позові причини,як то проживання в іншій державі та народження дітей, не мають істотного значення для вирішення справи,оскільки самі по собі не являються поважними,є похідними від фактичної причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини,якою є необізнаність позивача про смерть спадкодавця. Представник [PERSON] адвокат Малишев О.В.проти задоволення первісного позову [PERSON] заперечував з тих підстав,що вважає її сторонньою особою,яка не має права на спадкування після смерті [PERSON] ,оскільки родинні відносини між нею та [PERSON] наданими доказами беззаперечно не підтверджуються. Зустрічний позов його довірительки [PERSON] вважає таким,що підлягає задоволенню,оскільки вона є онукою спадкодавця та спадкоємицею за заповітом і за законом, у період з 2012 р.до 2016 р.з [PERSON] спілкувалась засобами телефонного зв`язку з періодичністю раз на три-чотири місяці,а з 2016 р.зв`язок був втрачений з невідомих [PERSON] причин.Особисто приїздити в України вона не мала можливості через сімейні обставини, вважала,що [PERSON] ,яка отримує пенсію,допомоги з її боку не потребує.Хто опікувався [PERSON] в останні роки, [PERSON] невідомо,про те,що у бабусі є сестра та племінниця,вона не була обізнана,зв`язку з ними не підтримувала,про смерть [PERSON] їй стало відомо у квітні 2018 р.після отримання надісланих судом документів.Вважає,що [PERSON] свідомо намагалася усунути її від спадкування,надіславши листа про смерть бабусі на невірну адресу,а причини пропуску строку на прийняття спадщини після смерті [PERSON] є поважними,зокрема,це проживання на великій відстані від спадкодавця та народження дітей. Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Коноваленко О.В.надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, що не перешкоджає розгляду справи. Всебічно вивчивши обставини справи,заслухавши учасників справи та їх представників,дослідивши надані письмові докази у сукупності,допитавши свідків, суд дійшов висновку, що первісний позов [PERSON] обґрунтованим та доведеним,а зустрічний позов не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Як передбачено ст.11 ЦК України,підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є,зокрема,акти цивільного законодавства,а згідно ст.1220 ЦК України встановлено,що смерть спадкодавця породжує спадкові правовідносини. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1223 ч.1,2 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. В частині 1 ст. 1270 ЦК України зазначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено,що [INFO] в м.Запоріжжі померла [PERSON] ,про що надана копія свідоцтва про смерть,після смерті якої відкрилася спадщина за заповітом від 14.07.2012 р.,посвідченим приватним нотаріусом Приморського районного нотаріального округу Запорізької області Фіщиним В.В.за реєстровим номером 927. Вказаним заповітом [PERSON] зробила заповідальне розпорядження відносно квартири [ADDRESS] на користь [PERSON] ,яка народилась в м.Рига ,Латвія,[INFO] Як встановлено ст.1268 ч.1,1270 ЦК України,спадкоємець,який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття не проживав постійно із спадкодавцем,повинен подати в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини протягом строку шість місяців,який починається з часу відкриття спадщини. Згідно матеріалів справи,спадкодавець [PERSON] на час смерті була зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Спадкоємець за заповітом [PERSON] зареєстрована та мешкає у Республіці Латвія,тобто на час відкриття спадщини після смерті бабусі не проживала постійно із спадкодавцем і для прийняття спадщини повинна була подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини протягом строку шість місяців,який починається з часу відкриття спадщини після смерті [PERSON] [INFO] та тривав до [INFO] . З матеріалів спадкової справи № 55/2016 після померлої [INFO] [PERSON] , заведеної приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Коноваленко О.В.16.09.2016 р.,встановлено,що спадкоємцем за заповітом [PERSON] заяви про прийняття спадщини у строк,встановлений ст.1270 ЦК України,не було подано,з цих підстав постановою нотаріуса від 24.05.2018 р.їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Як за змістом позову,так і у поясненнях представника позивача в суді йдеться про те,що фактичною причиною пропуску [PERSON] строку на прийняття спадщини після бабусі [PERSON] є необізнаність про її смерть,про що позивач вперше дізналася з надісланих судом документів,вручених їй 13.04.2018 р. Перевіряючи ці обставини,суд встановив таке. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала,що протягом 30 років мешкала по-сусідству з [PERSON] ,яка проживала одна,приблизно 10 років тому до [PERSON] востаннє приїздив син з Латвії,а його дочку ще підлітком свідок бачила 20 років тому. [PERSON] у розмовах переважно розповідала про сина,який кілька років тому помер, жодного разу не згадувала,що їй телефонувала онука. [PERSON] після повернення з Латвії, куди вона їздила з метою навідати могилу сина,жалілася,наскільки складно їй самій було це зробити,вона змушена була звернутись до консульства за допомогою,оскільки онука їй у цьому не допомогла. Свідок [PERSON] в суді показала,що знала [PERSON] багато років з часу вселення у буд. [ADDRESS] ,де вони мешкали у сусідніх квартирах та підтримували добрі відносини. [PERSON] мешкала сама,колись до неї приїздив син з онукою,яку свідок бачила востаннє років 20 тому. В останній час [PERSON] зовсім не спілкувалась з онукою,не отримувала ніякої допомоги,не знала нічого про її життя,онука не допомогла [PERSON] у пошуках могили сина у Латвії.Після смерті [PERSON] похованням займалась [PERSON] ,на яку [PERSON] хотіла зробити заповіт,але не встигла. Свідок [PERSON] в суді показав,що приблизно 25 років з часу одруження з [PERSON] він знав [PERSON] ,яка є рідною сестрою його тещі [PERSON] . [PERSON] жила одна,її син [PERSON] мешкав у Ризі,коли його доньці [PERSON] було 12 років,вони приїздили до сім`ї [PERSON] у гості в м.Дніпрорудний.Після того,як [PERSON] розлучився з першою дружиною,матір`ю [PERSON] , [PERSON] розповідала,що онука [PERSON] з нею не спілкується,не телефонує,нічим не допомагає. У постановах Верховного Суду України № 6-85цс12 від 26.09.2012 р.,№ 6-1486цс15 від 04.11.2015 р.була висловлена правова позиція про те,що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічні обставини встановлені судом у даній справі. Отже, незнання спадкоємця про смерть спадкодавця як причина пропуску строку для прийняття спадщини не може бути визнана поважною, оскільки саме по собі без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку. Такий висновок узгоджується з нормами, викладеними в статтях 1222, 1220, 1269, 1270, 1272 ЦК України, якими регулюються питання порядку прийняття спадщини. При розгляді справи судом не встановлено інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення [PERSON] дій щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] ,вони не зазначені ані у позові,ані у вступному слові її представника. Проживання [PERSON] у іншій державі та народження дітей через тривалий час після смерті спадкодавця [PERSON] очевидно не є поважними причинами,оскільки не позбавляло її реальної можливості подати заяву про прийняття спадщини протягом встановленого законом строку у спосіб,який не потребував її особистого прибуття до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. На користь такого висновку суду свідчить і та обставина,що після отримання інформації про смерть [PERSON] [INFO] ,вже 24.05.2018 р. [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини нотаріусу,чому не перешкодили проживання на далекій відстані та виховання дітей. В цьому контексті суд звертає увагу,що в такий спосіб цивільне законодавство встановлює відповідальність спадкоємця,який за життя не спілкувався із спадкодавцем та не підтримував з ним родинних відносин. Аналізуючи наведене,за результатами розгляду позову [PERSON] суд не встановив передбачених законом підстав для його задоволення . Вирішуючи позов [PERSON] ,суд встановив наступне. Як передбачено ст.1258 ЦК України,спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги,усунення їх від спадкування,не прийняття ними спадщини або відмови від її прийняття,крім випадків,встановлених ст.1259 ЦК України. Позивач [PERSON] заявила права на спадщину після смерті [PERSON] як спадкоємиця п`ятої черги,оскільки спадкоємців попередньої черги,які прийняли б спадщину у встановлений законом строк,після смерті [PERSON] немає. З матеріалів спадкової справи № 55/2016 після померлої [INFO] [PERSON] , заведеної приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Коноваленко О.В.16.09.2016 р.,встановлено,що з заявою про прийняття спадщини [PERSON] звернулась у встановлений законом строк,проте нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через недостатність наданих документів для підтвердження родинних відносин між позивачем та спадкодавцем [PERSON] . Як встановлено з матеріалів справи,16.03.1949 р.був зареєстрований шлюб між [PERSON] ,19134 р.н.,та [PERSON] ,1920 р.н.,уродженкою Ленінградської області,прізвища чоловіка та дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] » та « [PERSON] »,про що надана копія свідоцтва про шлюб. [INFO] у с.Третій Північний м.Південноуральськ Свердловської області народилась [PERSON] ,батьками якої є [PERSON] та [PERSON] ,про що надана копія свідоцтва про народження. Після реєстрації шлюбів, [PERSON] змінювала прізвище на « [PERSON] »,а з 01.11.1986 р.на « [PERSON] ». В обґрунтування позову про встановлення факту родинних відносин,позивач [PERSON] посилалась на те,що її мати [PERSON] та спадкодавець [PERSON] являються рідними сестрами. З копії запису акту про народження(складеного російською мовою) вбачається,що [PERSON] народилась [INFO] ,місце народження не зазначено,її батьками є (мовою оригіналу) [PERSON] та [PERSON] ,уродженка с.Сачково Личківського району Новгородської області. Згідно копії запису акту про шлюб № 143 від 28.02.1955 р., [PERSON] та [PERSON] , уродженка с.Сачково Новгородської області,зареєстрували шлюб,прізвище після рестрації шлюбу « [PERSON] ». На запит нотаріуса архівними установами не було надано копії актового запису про народження матері позивачки [PERSON] . Свідок [PERSON] показала,що її сусідка [PERSON] ,розповідаючи про свою родину,зазначала,що у неї є сестра та племінниця [PERSON] ,дочка сестри,яка з чоловіком часто її навідувала,вони привозили продукти,займались її лікуванням,були для [PERSON] найближчими людьми,на допомогу яких остання покладалась,оскільки у неї була невелика пенсія. Свідок [PERSON] показала,що під час особистого спілкування від сусідки [PERSON] їй стало відомо,що мати останньої загинула на війні,з родичів [PERSON] мала сестру та племінницю [PERSON] ,до яких їздила відпочивати в літній період у м.Дніпрорудний, [PERSON] з чоловіком навідували її у м.Запоріжжі,привозили продукти. Свідок [PERSON] в суді показав,що приблизно 25 років з часу одруження з [PERSON] він знав [PERSON] ,яка є рідною сестрою його тещі [PERSON] . З долучених до справи фотокарток вбачається ,що на них зображені позивач з рідними-матір`ю [PERSON] та сином спадкодавці [PERSON] ,позивачка з матір`ю [PERSON] та [PERSON] у різні часи. Аналізуючи встановлені обставини,суд дійшов висновку,що факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та спадкодавцем [PERSON] доведений,оскільки мати позивачки та спадкодавець до реєстрації шлюбів мали однакове прізвище,яке відрізнялось при написанні « [PERSON] »,» [PERSON] »,» [PERSON] »,що можливо пояснити недостатньою освіченістю осіб,які у різні часи складали відповідні актові записи,за життя позивач та спадкодавець підтримували родинні відносини як члени однієї сім`ї та [PERSON] прямо вказувала,що [PERSON] є її племінницею,що підтвердили свідки,після смерті [PERSON] позивач її поховала та утримує за власний рахунок спадкове майно,про що надала квитанції. Заперечення [PERSON] проти позову у цій частині носять формальний характер та встановлених судом обставин не спростовують. Відповідно до п.4.9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,затвердженого наказом від 22.02.2012 № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595,свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Згідно п.4.12 цього ж Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину може бути вчинена нотаріусом за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Як передбачено ст.49 Закону України «Про нотаріат»,главою 13 розділу 1 вказаного вище Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії,якщо не подано документи,необхідні для її вчинення. Постановою нотаріуса від 02.06.2017 р. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з тих підстав,що правовстановлюючий документ щодо належності спадкового майна спадкодавцю в оригіналі відсутній,факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] не підтверджений наданими документами. Як роз`яснено п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р.»Про судову практику у справах про спадкування»,свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, вимоги спадкоємця про визнання права власності на спадкове майно можуть бути предметом розгляду судом після завершення процедури нотаріального розгляду письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством,яка завершується винесенням нотаріусом відповідної постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. Постанова нотаріуса про відмову видати позивачу свідоцтво про право на спадщину,якою завершена процедура нотаріального розгляду її заяви про це,перешкоджає позивачу захистити свої спадкові права в позасудовий спосіб і є підставою для визнання за нею права власності на успадковану квартиру,що відповідає приписам ст.16 ЦК України про право на захист особою свого цивільного права шляхом визнання за ним права власності на майно. Питання про розподіл судових витрат учасниками справи відповідно до ст.141 ЦПК України на вирішення суду не ставилось. На підставі ст.4,12,13,76,81,258,259,265,315,319,353,355 ЦПК України,ст..1223,1258,1265,1268,1270,1272 ЦК України,суд -

Outcome: approved