Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

В листопаді 2019 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про зняття з реєстраційного обліку неповнолітнього сина подружжя та просив суд постановити рішення, яким, зняти неповнолітнього [PERSON] з реєстраційного обліку за адесою : [ADDRESS] та зобов`язати третю особу Центр надання адміністративних послуг районної державної адміністрації Святошинського району м.Києва зареєструвати неповнолітнього [PERSON] за місцем проживання його матері. В обгрунування заявлених позовних вимог позивач вказував на те, що з 2005 р. [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від даного шлюбу [INFO] народився син [PERSON] , в 2016 р. шлюб між сторонами розірвано. Як вказує позивач, його син [PERSON] постійно проживає разом з колишньою дружиною в кв. [ADDRESS] , навчається в школі № 119 по [ADDRESS] . Позивач звернувся до Центру надання адміністративних послуг районної державної адміністрації Святошинського району м.Києва, з заявою про зняття з реєстраційного обліку за адресою [ADDRESS] неповнолітнього [PERSON] , однак в проведенні зняття з реєстраційного обліку дитини йому було відмовлено. В добровільному порядку відповідач відмовляє провести реєстрацію місця проживання дитини за адресою фактичного проживання дитини в кв. [ADDRESS] . Враховуючи наведене та посилаючись на ст.ст. 16, 29, 405 ЦК України просив заявлені позовні вимоги задовольнити. Відповідно до ухвали від 04.12.2019 р. відкрито провадження о даній справі та залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги Службу в справах дітей Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації. 10.1.2020 р. третьою особою, Центром надання адміністративних послуг районної державної адміністрації Святошинського району м.Києва надано пояснення щодо заявлених позовних вимог. 15.06.2020 р. відповідачем надано відзив на заявлені позовні вимоги. Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 28.08.2020 р. закрито підготовче судове засідання. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в матеріалах справи, зазначав, що [PERSON] його колишня дружина, яка до розірвання шлюбу переїхала разом з їх сином за місцем своєї реєстрації в квартиру [ADDRESS] . Реєстрація дитини в спірній квартирі порушує його права як власника, не надає йому права розпорядитись квартирою, тоді як в іншому шлюбі він має ще одну дитину та бажає поліпшити житлові умови шляхом продажу спірної квартири та придбання квартири більшої за розміром. Представник позивача адвокат Чертков І.В. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, направила до суду свого представника з належним чином оформленими повноваженнями, тому є можливим розгляд справи в її відсутності. Представник відповідача адвокат Крестянінова Л.В. проти задоволення заявлених позовних вимог заперечувала, вказувала, що дійсно дитини на даний час проживає разом з матір`ю, однак, питання щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю вирішено сторонами в добровільному порядку, дитина на даний час не досягла десяти років, а тому позбавлена можливості самостійно вирішувати питання щодо місця її проживання. Треті особи: Служба в справах дітей Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації та Центр надання адміністративних послуг районної державної адміністрації Святошинського району м.Києва, в судове засідання явку свого представника не забезпечили, до суду направили заяву з проханням розгляду справи в їх відсутності, що суд вважає за можливе. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що позов не підлягає задоволенню з наступник підстав. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, відповідно до свідоцтва про право власності від 15.12.1997 р. квартира за адресою [ADDRESS] належить на праві приватної, спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 1/3 частині кожному. ( а.с. 8). Відповідно до рішення Деснянського районного суду м.Києва від 05.02.2016 р. шлюб зареєстрований 02.07.2005 р. між [PERSON] та [PERSON] розірвано ( а.с. 9). Як вбачається з матеріалів справи, від вказаного шлюбу у сторін народився син [PERSON] [INFO] ( а.с. 11). Відповідно до акту від 19.11.2019 р. складеного та підписаного [PERSON] та [PERSON] вказано на те, що місцем поживання [PERSON] є квартира [ADDRESS] . ( а.с. 11). 01.11.2019 р. позивач звернувся до Відділу з питань реєстрації місця проживання Святошинської РДА з заявою про зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] в квартирі за адресою [ADDRESS] , та в знятті з реєстації йому було відмовлено. ( а.с. 15-16) Як встановлено, в судовому засіданні наявність реєстрації дитини перешкоджає позивачу у реалізації своїх прав, як власника та створює чимало труднощів, в тому числі пов`язаних з оплатою за житлово-комунальні послуги, які формуються з урахуванням кількості осіб, що зареєстровані в помешканні у встановленому закону порядку та не надає можливості здійснити відчуження вказаної спірної квартири з метою поліпшення житлових умов для родини позивача. Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Аналогічне визначене статтею 321 ЦК України щодо непорушності права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В частині 1 ст.316 ЦК України визначено поняття права власності - це право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно частини 1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. А у відповідності до частини 1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Крім цього, відповідно до частини 1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В статті 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, тоді як позивач звертається до суду з позовом про зняття з реєстраційного обліку неповнолітнього сина подружжя, що в даному випадку не відповідає вказаним способам захисту прав власника. Також слід зазначити, що статтею 156 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Частина 2 ст. 405 ЦК України передбачає, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (частина друга статті 3 Сімейного кодексу України). Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано доказів про існування спору щодо місця проживання сина - [PERSON] та не згоди позивача щодо проживання дитини з матір`ю. Такким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed