Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

В липні 2014 року до Шевченківського районного суду м.Києва надійшов позов Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (Позивач) до [PERSON] (Відповідач) про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, в якому Позивач просив стягнути з Відповідача заборгованість за комунальні послуги за період з 01.04.2007р. по 01.04.2013р. в загальній сумі 50 747,69 грн., що складається з: - 28 872,19 грн. - суми основного боргу, - 17 586,39 грн. - суми інфляційних втрат, - 4 289,11 грн. - суми 3% річних та судовий збір у розмірі 507,48 грн. Вказаний позов, як вбачається зі штампу Укрпошти на конверті, в якому надійшов позов, здано до поштового відділення 10.07.2014р. (а.с.10-11), тобто саме ця дата є даною звернення позивача з позовом до суду. В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на те, що Відповідач є наймачем квартири [ADDRESS] та не сплачує в повному обсязі плату за комунальні послуги за користування зазначеною квартирою, в якій зареєстрована та проживає. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва по справі № 761/9079/13-ц від 24.04.2013р. суддею Волокітіною Н.Б. було скасовано судовий наказ з посиланням на існування спору про право, а тому у Позивача наявне право звернення до суду у позовному провадженні (а.с.7). На підтвердження наявної заборгованості Відповідачів за житлово-комунальні послуги Позивачем до позовної заяви додано розрахунок заборгованості за період з 01.04.2007р. по 01.04.2013р. (а.с.4-5). Крім того, на підтвердження наявності у позивача права вимоги до відповідача 30.09.2014р. до суду надійшло клопотання представника позивача, яким до матеріалів справи долучено копії договорів, статуту Позивача, виписки з ЄДРПОУ, рішення Київської міської ради щодо комунальних підприємств з управління житлового господарства м.Києва та ін.(а.с. 19-35). Представник Відповідача подав до суду заяву про застосування строків позовної давності (а.с.38-39) та повідомлення про докази у справі (а.с.56-57), в яких, зокрема, зазначив, що позивач, зважаючи на свої повноваження відповідно до його Статуту, повинен був дізнатись і дізнався про своє порушене право із отримання платежів в оплату комунальних послуг та про особу споживача, яка порушила його права на отримання оплати за надані послуги у дату, коли вчасно не отримала платежі, які вважає за необхідне отримати, тобто у травні 2007 року. Про те, що позивач у 2007-2008, 2010-2011рр. довідався про те, що у відповідача, начебто, існує заборгованість за комунальні послуги, надані у зв'язку із проживанням відповідача у квартирі [ADDRESS], свідчить також і текст позовної заяви позивача від 24.03.2008р. № 228, рахунком-попередженням, який позивач надав відповідачу у 2008 році та листами-попередженнями від 21.02.2011р. вих. № Н.1.1052.363983 та 11.10.2011р. вих. № 1.1.1052.363893, у яких позивач стверджує, що йому відомо про існування заборгованості за комунальні послуги. Таким чином, зважаючи на час виникнення заборгованості, представник Відповідача просив застосувати строки позовної давності щодо стягнення заборгованості з Відповідача на користь Позивача за житлово-комунальні послуги у період з 01.04.2007р. по 01.08.2011р., як такі що подані з порушенням строків, передбачених ст. 257 ЦК України. У судове засідання представник позивача не з'явився, разом з тим від сторони позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, із тексту клопотання вбачається, що сторона щодо заочного розгляду справи не заперечує (а.с.36). Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, до суду не з'явився. Разом з тим, від представника відповідача через канцелярію суду надійшла заява про застосування строків позовної давності, до якої додано документами на підтвердження даної обставини (а.с.38-55), та документ під назвою «Повідомлення про докази по справі», до якого долучено ряд документів на підтвердження заперечень відповідача щодо позову (а.с. 56-159). Заяв про розгляд справи за відсутності Відповідача чи його представника до суду не надходило. З урахуванням вищезазначеного, відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував, по що до суду подано відповідне клопотання (а.с.36), суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно довідки форми № 3 КП ЖЕК «Михайлівська» № 436 від 13.06.2014р. наймачем кв. [ADDRESS] є [PERSON], яка зареєстрована та проживає за вказаною адресою з 1978 року та [PERSON], який є сином Відповідачки, зареєстрований в квартирі з 1991 року (а.с.6). Згідно із розрахунком заборгованості, доданим Позивачем до позовної заяви, розмір заборгованості Відповідача за житлово-комунальні послуги станом на 01.04.2013 року становить 50 747,69 грн., що складається з: - 28 872,19 грн. - суми основного боргу, - 17 586,39 грн. - суми інфляційних втрат, - 4 289,11 грн. - суми 3% річних (а.с. 4-5). З вказаного розрахунку вбачається, що заборгованість Відповідача сформувалась за період з квітня 2007 року до січеня 2011 року. Представник Відповідачки зазначив, що Позивач повинен був дізнатись та дізнався про заборгованість [PERSON] з моменту не отримання чергового платежу за надані комунальні послуги, тобто з травня 2007 року, що, зокрема, підтверджується листом Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м.Києві ради № Н.1.11052.363983 від 11.02.2011р. (а.с.40), листом-попередження № 1.1.1.1052.363983 від 11.10.2011р. (а.с.41), позовною заявою про стягнення заборгованості за комунальні послуги та плату за утримання будинку та прибудинкової території КП «ЖЕК «Центральна» вих. № 228 від 24.03.2008р. (а.с.42-45). Окрім того, судом встановлено, що за період з 01.01.2011р. по 01.09.2014р. за надані Позивачем комунальні послуги Відповідач сплачував в повному обсязі, що підтверджується оплаченими рахунками на сплату за житлово-комунальні послуги та інші послуги за період з лютого 2011 року (оплата за надані послуги в січні 2011р.) по вересень 2014 року (а.с.58-141). Відсутній заборгованості за вказаний період підтверджується і самим розрахунком заборгованості, долученим позивачем до позовної заяви (а.с.4-5). Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» відповідно до рішення Київської міської ради від 22.09.2011 року № 24/6240 «Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва» перейменоване з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради (а.с.35), зареєстрованого Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією 31.10.2001 року. Згідно договору доручення на надання послуг з обліку, нарахування, збору платежів власників, наймачів та орендарів № 1 від 01 лютого 2012 року, укладеного між Комунальним підприємством «Керуюча дирекція» Шевченківської районної ради у м. Києві (Довіритель) та Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради (Повірений), Довіритель доручає, а Повірений приймає на себе зобов'язання вчинити за рахунок на користь Довірителя наступні дії, зокрема, здійснювати облік та збір, у тому числі у судовому порядку, заборгованість споживачів за послуги Довірителя (п.2.1.1.4. Договору доручення) (а.с.31-33). Таким чином, Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» на виконання умов Договору доручення № 1 від 01 лютого 2012 року, як повірений діє від власного імені, але в інтересах КП «Керуюча Дирекція», а тому може виступати Позивачем в суді по справам по стягненню заборгованостей за житлово-комунальні послуги зі споживачів таких послуг у відповідності до Статуту Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (а.с. 24-28). Як зазначалось вище, згідно листів Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради № Н.1.11052.363983 від 11.02.2011р., № 1.1.1.1052.363983 від 11.10.2011р. направлених на адресу [ADDRESS] на ім'я [PERSON], Позивач вимагав погасити існуючу заборгованість за надані житлово-комунальні послуги за вказаною адресою в досудовому порядку (а.с.40,41). Відповідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. За ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Статті 64, 68 ЖК Української РСР визначають обов'язок наймача та членів його сім'ї своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги, а також солідарну відповідальність за зобов'язаннями, що виникають під час користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду. Відтак, вони не можуть застосовуватись при вирішенні питання про стягнення заборгованості за комунальні послуги, які надані власникам квартир приватного житлового фонду. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї (ст. 64 ЖК Української РСР). Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. п. 4, 17 Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями, затверджених постановою КМУ від 08 жовтня 1992 року № 572, власник житла та наймач квартири зобов'язаний за рахунок власних коштів оплачувати всі витрати, пов'язані з утриманням житлового будинку і закріпленої прибудинкової території. Власники та наймачі квартир зобов'язані вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонт будинку. Таким чином, законодавством покладено обов'язок своєчасно вносити квартирну плату саме на наймачів та власників. Разом з тим, у відповідності до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно правової позиції висвітленій в Постанові Верховного Суду України від 19.03.2014р. у справі № 6-14цс14 відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, Верховний Суд України прийшов до висновку, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовна давність щодо стягнення з Відповідача заборгованості по сплаті комунальних послуг, нарахування і сплата яких відбувається щомісяця, повинна обчислюватися з моменту настання строку сплати кожного платежу окремо. З огляду на викладене суд вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, тому вважає за можливе застосувати позовну давність до вимог позивача щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, інфляційні втрати та 3% річних за період з квітня 2007 року по липень 2011 року, таким чином з урахуванням дати звернення Позивача з позовом до суду - 10.07.2014р.(штамп Укрпошти на конверті, в якому надійшов позов) та відсутності у Відповідача заборгованості за отримані комунальні послуги з липня 2011 року по вересень 2014 року, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги не підлягають задоволенню. Таким чином, виходячи з встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з урахуванням строків позовної давності про застосування яких було заявлено Відповідачем. На підставі ст.ст. 256, 257, 261, 267, 625 ЦК України, ст.ст. 1, 13, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 66, 67 Житлового кодексу України,

Outcome: dismissed