Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначив, що відповідно до договору купівлі-продажу від 05.12.2006 року він набув право власності на житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами та земельну ділянку надану для обслуговування будинку та господарських споруд, який розташовано за адресою - с. Очеретине Олександрівського району Донецької області, вул. Миру, 14. За цією адресою позивач проживає разом із своєю дружиною та неповнолітньою донькою з моменту придбання по теперішній час. Крім позивача та його родини в даному будинку зареєстрована відповідач [PERSON], яка буда зареєстрована попереднім власником будівлі. Відповідач по справі не проживає в житловому будинку з дня придбання його позивачем .Місцезнаходження [PERSON] позивачу не відомо. За таких обставин порушуються права позивача як власника майна на вільне володіння та користування будинком. На підставі викладеного позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим будинком № 14 по вул. Миру в с. Очеретине Олександрівського району Донецької області та стягнути судові витрати понесені позивачем з відповідача. Позивач та його представник в судове засідання не зявились, належним чином повідомлені про день розгляду справи. Представник позивача звернувся із заявою про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився про час розгляду справи належним чином повідомлений, будь-яких заяв до суду не надавав. В силу положень ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У звязку з повторною неявкою відповідача, повідомленого про час і місце судового засідання, суд, відповідно до вимог ст. 223, 280-282 ЦПК України, прийняв рішення про заочний розгляд справи , оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Розглядаючи спір, суд виходив з такого. Право власності на житловий будинок за адресою: вул. Миру,14, с.Очеретине Олександрівського району Донецької області зареєстровано за позивачем [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 04 січня 2007р. за № 8251939 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 05.12.2006 року ,р.н.2079 (а.с. 29). Відповідно до акту перевірки Олександрівської селищної ради місця проживання сімї [PERSON] від 09.07.2018 року, в помешканні за адресою: с.Очеретине Олександрівського району Донецької області, вул. Миру, 14, разом з [PERSON] зареєстровані та проживають [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] зареєстрована, але не проживає після продажу будинку (а.с. 9). Згідно довідки Олександрівської селищної ради від 13.07.2018 року за № 97/02-28 [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] разом з дружиною [PERSON] ,[INFO], та донькою [PERSON] , [INFO] , а також [PERSON] ,[INFO], яка зареєстрована ,але фактично не проживає (а.с. 10). Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права власності може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Обмеження чи втручання у право власності можливе лише на підставах передбачених законом. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. За змістом ст.ст. 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Суд вважає встановленим, що [PERSON] є власником житлового будинку вул. Миру 14, с. Очеретине Олександрівського району Донецької області та за вказаною адресою зареєстрована [PERSON], яка у зазначеному будинку не проживає з грудня 2006 року по теперішній час, у зв'язку з чим втратила право на користування цим будинком . Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Оскільки позов судом задоволений, судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду у сумі 704 гривень 80 копійок підлягає стягненню з відповідача на його користь.

Outcome: approved