Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

В листопаді 2016 року [PERSON] звернулася в суд із позовом до Козарівської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області , про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Козарівської сільської ради Рогатинського району № 7 від 14 січня 2003 року про оформлення права власності на житловий будинок, який знаходиться по адресі: [ADDRESS] за [PERSON]; про визнання недійсним свідоцтва про право власності на домоволодіння від 27 січня 2003 року, яке видане на ім`я [PERSON] на підставі вказаного рішення виконавчого комітету сільської ради та визнання за нею права власності на вказане домоволодіння, як спадкоємцем за законом після смерті матері [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог зазначила , що [INFO] помер дідусь [PERSON] За життя він посвідчив заповіт, відповідно до якого все майно заповів своїй дочці, а її матері [PERSON] Спадщину після смерті [PERSON] [PERSON] прийняла , оскільки вступила в управління та володіння спадковим майном. 27 січня 2003 року Козарівською сільською радою Рогатинського району Івано-Франківської області було видано свідоцтво про право власності на домоволодіння на ім`я [PERSON] [INFO] [PERSON] померла . За життя заповідального розпорядження мати не зробила. Вона є єдиним спадкоємцем за законом у першу чергу після смерті матері [PERSON] , фактично прийняла спадщину , однак постановою нотаріуса їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом , оскільки свідоцтво про право власності на домоволодіння та державна реєстрація права власності на домоволодіння проведена після смерті дідуся [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася , подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник виконавчого комітету Козарівської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області - сільський голова [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву в якій зазначив, що сільська рада позов визнає. Розгляд справи здійснено судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту права власності, визначені статтею 16 ЦК України. Вирішуючи спори про захист права власності на майно, суди повинні виходити з того, що правовий режим майна визначається з урахуванням законодавства, яке було чинним на момент створення (набуття) відповідного майна. Подальша зміна законодавства не повинна призводити до погіршення становища володільця майна, оскільки інакше порушуватиметься конституційний принцип про незворотність дії закону у часі. 26 травня 1997 року [PERSON] склав заповіт , згідно з яким усе своє майно заповів своїй дочці [PERSON] . Заповіт не змінений та не скасований (а.с.13-14 ,16). Встановлено, що в зв'язку зі смертю [INFO] [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно (а.с.12). Згідно роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Оскільки спадщина відкрилась до 01 січня 2004 року , а тому до відносин спадкування суд застосовує норми ЦК УРСР 1963 року. Статтею 524 ЦК УРСР було передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст.535 ЦК УРСР неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. За ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що дочка спадкодавця [PERSON], як спадкоємець за заповітом вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті батька [PERSON], тобто спадщину прийняла, однак свідоцтва про право на спадщину за заповітом не одержала. У зв'язку зі смертю [INFO] [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй все домоволодіння( а.с.9). За життя заповіту вона не складала . Єдиним спадкоємцем за законом у першу чергу після її смерті є дочка [PERSON] З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії Рогатинського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Клід О.Я. від 09 листопада 2016 року вбачається, що позивач по справі [PERSON] є єдиним спадкоємцем на майно спадкодавця [PERSON] , яка прийняла спадщину, оскільки вступила в управління та володіння спадковим майном. Однак вказаною постановою їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: [ADDRESS] оскільки видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно та державна реєстрація права власності проведені після смерті спадкодавця. Згідно свідоцтва про право власності на домоволодіння від 27 січня 2003 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Козарівської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області №7 від 14 січня 2003 року, посвідчено, що жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, які знаходяться по адресі: [ADDRESS] належав на праві приватної власності [PERSON] (а.с.17 ). Проте ч.2 ст.9 ЦК УРСР 1963 року, ст. 25 ЦК України 2003 року передбачено, що здатність фізичної особи мати цивільні права та нести цивільні обов'язки є правоздатністю. Зміст правоздатності складає сукупність тих цивільних прав та обов'язків, які можуть мати фізичні особи. Цивільна правоздатність є невіддільною від самого існування людини, Встановлено, що рішення виконавчим комітетом Козарівської сільської ради про оформлення права власності на житловий будинок прийнято, а видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно та державна реєстрація права власності на нерухоме майно проведені після смерті [PERSON], що суперечить вимогам ч.2 ст.9 ЦК УРСР 1963 року, ст. 25 ЦК України 2003 року . Відповідно до ст.392 ЦК України спеціальне визнання судом права власності на майно необхідне тоді, коли щодо його належності у позивача відсутні відповідні правовстановлюючі документи. Із технічного паспорта на індивідуальний житловий будинок та довідки Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації від 10 серпня 2016 року № 349 вбачається, що загальна площа житлового будинку становить 49, 7 кв.м., житлова площа - 33,1 кв.м., погріба - 5, 3 кв.м., стайні- 30,3 кв.м., стодоли - 41, 8 . Загальна вартість домоволодінь - 62 130 грн. Дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб , а тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved