Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-30 00:00:00

В квітні 2018 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» заборгованість за Кредитним договором б/н від 21.10.2011 року у розмірі 11583,08 грн., а також стягнути з них судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав на те, що відповідно до укладеного Кредитного договору б/н від 21.10.2011 року, [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 11800,00 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 21 листопада 2016 року [PERSON] помер. Станом на день його смерті він мав заборгованість перед Банком за Кредитним договором б/н від 21.10.2011 року у розмірі 11583,08 грн. Відповідачі у даній справі, [PERSON] та [PERSON], є спадкоємцями [PERSON], які прийняли спадщину. Відповідно, тоді вони мають погасити борг померлого боржника. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі. Справу просила розглянути без участі представника позивача та зазначила, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомили. Відзиву на позов не подали. У звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають в повному обсязі по наступним підставам. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. У судовому засіданні було встановлено, що 21 жовтня 2011 року між позивачем та [PERSON] був укладений Кредитний договір б/н, на підставі особистої заяви останнього (а.с.15), згідно з умовами якого, він отримав від позивача кредитну картку із встановленим лімітом кредитних коштів зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Даний Кредитний договір б/н від 21.10.2011 року складається з самої заяви та Умов і правил надання банківських послуг (а.с.15-48). Позивач свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, випустивши та надавши [PERSON] кредитну картку із встановленим лімітом кредитних коштів у розмірі 11800,00 грн., яку (картку) він отримав та використав кредитні кошти у власних цілях. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Проте, у порушення умов договору та чинного законодавства, [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконав та не повернув використані ним кредитні кошти з відсотками позивача, в результаті чого він має заборгованість за кредитом у розмірі 11583,08 грн., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту - 6467,12 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 5115,96 грн. (а.с.6-14). При цьому, судом встановлено, що 21 листопада 2016 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] І-КИ № 719931, виданим 28.11.2016 року Красногвардійським районним у м. Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 2464 від 28.11.2016 року, копія якого знаходиться в матеріалах даної справи (а.с.52). Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Позивач звернувся до суду з даним позовом, оскільки вважає, що відповідачі у даній справі, [PERSON] та [PERSON], прийняли спадщину після смерті [PERSON], померлого 21 листопада 2016 року, у звязку з чим, вони повинні виконати боргові зобовязання померлого, як її спадкоємці. Разом з тим, з відповіді Третьої дніпровської державною нотаріальною конторою від 21.06.2018 року за вих. № 1917/02-14 вбачається, що після смерті [PERSON], померлого 21 листопада 2016 року, була заведена спадкова справа № 279/2017 на підставі Претензії до спадкоємців [PERSON] щодо погашення заборгованості № 748 (вих. № SAMDN51000126279560) від імені Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» від 25.04.2017 року. Будь-яких інших заяв до зазначеної спадкової справи не долучалося, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Відповідно до ч. 2 ст. 1282 ЦК України, вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Так, судом встановлено, що відповідачі не є спадкоємцями [PERSON], померлого 21 листопада 2016 року, оскільки не приймали спадщину після смерті останнього, а зворотного позивачем не доведено, як не доведено й того, що відповідачі отримували якесь майно після померлого у натурі. Вимоги позивача в цій частині ґрунтуються на самих припущеннях та відповідних доказів надано не було. Згідно же з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог повністю. Крім того, оскільки позивачеві відмовлено в задоволенні його позовних вимог в частині заборгованості за кредитним договором, то позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів на його користь судових витрат, задоволенню також не підлягають. На підставі\~вищевикладеного,\~

Outcome: dismissed