Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

В лютому 2017 року заявник [PERSON] звернулася до суду з вказаною заявою мотивуючи тим, що з 27.05.2003 року по 26.09.2011 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Під час перебування у шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO]. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний 26 вересня 2011 року згідно рішення № 0907/2-6983/2011 року Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області. Після розірвання шлюбу, заявник разом із дитиною проживають окремо у будинку № 60 по вулиці Зоряна у селі Петропавлівська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області. З 23 листопада 2009 року [PERSON] має офіційно зареєстроване місце постійного проживання у місті Івано-Франківську за адресою: [ADDRESS]. Місце реєстрації [PERSON] є його місцем постійного проживання. З вересня 2015 року заявнику невідоме місце перебування [PERSON] З того моменту заявник не отримувала жодних відомостей від [PERSON], він не виходив на зв'язок та не повідомляв про своє місце знаходження. За місцем постійного проживання [PERSON] немає відомостей щодо його можливого місця перебування. На даний момент заявнику невідомо, чи був [PERSON] офіційно чи не офіційно працевлаштований на момент свого зникнення. Заявник встановила, що [PERSON] з 28.09.2015 року є оголошеним у розшук в рамках розслідування кримінального провадження за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194 КК України. Заходи вжиті заявником щодо пошуку місця перебування [PERSON], не дали можливість встановити його місце знаходження. Згідно відповіді Головного слідчого управління Національної поліції України № 24/С-565аз від 04.11.2016 року, що була отримана на адвокатський запит [PERSON] від 25.10.2016 року, [PERSON] з 28.09.2015 року є оголошеним у розшук в рамках розслідування кримінального провадження № 12015090000000183, відкритого 20.07.2015 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194 КК України. Тобто з вказаної дат розшуку, а саме з 28.09.2015 року немає офіційних відомостей щодо його місця перебування. Наразі місце перебування [PERSON] правоохоронним органам досі невідоме. Подана вище інформація про відсутність [PERSON] у місці його постійного проживання підтверджується також показами свідків. 03.12.2016 року заступник начальника відділу превенції Івано-Франківського відділу поліції, [PERSON], здійснив виїзд на адресу місця постійного проживання [PERSON] з метою допиту свідків для встановлення можливого місця перебування [PERSON] Були опитані сусіди [PERSON], а саме [PERSON], [INFO], що проживає [INFO] та [PERSON], [INFO], що проживає [INFO]. Ці особи повідомили, що місце перебування [PERSON] їм невідоме. Дана інформація підтверджується відповіддю № 1434/108/46/04-2017 від 06.02.2017 року Івано-Франківського відділу поліції. Посилаючись на вищевикладене та норми законодавства заявник просила суд визнати безвісно відсутнім [PERSON], уродженця [INFO], [INFO], останнє відоме місце проживання: [INFO]. Початком безвісної відсутності [PERSON], [INFO] вважати 28.09.2015 року. В судове засідання заявник не зявилась, надала до суду заяву про слухання справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази у справі, приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний 26 вересня 2011 року згідно рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області. З 23 листопада 2009 року [PERSON] має офіційно зареєстроване місце постійного проживання у місті Івано-Франківську за адресою: [ADDRESS]. Місце реєстрації [PERSON] є його місцем постійного проживання. Відповідно до ст.248 ЦПК України суд до початку розгляду справи про визнання особи безвісно відсутньою встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи внутрішніх справ або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме. З вересня 2015 року заявнику невідоме місце перебування [PERSON] З того моменту Заявник не отримувала жодних відомостей від [PERSON], він не виходив на зв'язок та не повідомляв про своє місце знаходження. За місцем постійного проживання [PERSON] немає відомостей щодо його можливого місця перебування. На даний момент Заявнику невідомо, чи був [PERSON] офіційно чи не офіційно працевлаштований на момент свого зникнення. Заявником встановлено, що [PERSON] з 28.09.2015 року є оголошеним у розшук в рамках розслідування кримінального провадження за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194 КК України. Заходи вжиті заявником щодо пошуку місця перебування [PERSON], не дали можливість встановити його місце знаходження. Подана вище інформація про відсутність [PERSON] у місці його постійного проживання підтверджується також показами свідків. За ст.43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. А тому проаналізувавши все вищенаведене, суд вважає, що заявником надано належні та допустимі докази, які підтверджують відсутність відомостей про місце перебування [PERSON] протягом тривалого часу, більше року, що є підставою для визнання [PERSON] безвісно відсутнім. Як вказує заявник, визнання безвісно відсутнім [PERSON], необхідно для виїзду за кордон та оформлення візових документів неповнолітньому сину, [PERSON], [INFO]. Згідно з п.1 розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України закони та інші нормативні акти, прийняті до набуття чинності цією Конституцією, є чинними в частині, що не суперечить Конституції України, це стосується і набуття чинності Законом про внесення змін до Конституції України. А тому положення ч.2 ст.18 та ч.4 ст.234 ЦПК України, які передбачають необхідність розгляду певних категорій справ, в т.ч. і справ про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, за участю народних засідателів, фактично втратили чинність після набуття чинності вказаним Законом № 1401-VIII як такі, що не ґрунтуються на положеннях чинної Конституції. На це вказується в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.10.2016 року № 21. А тому дана справа розглянута суддею одноособово без участі народних засідателів. За ст. 246 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. З врахуванням всього вищенаведеного та проаналізувавши всі надані докази, суд вважає за можливе визнати [PERSON] безвісно відсутнім.

Outcome: approved