Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

В лютому 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що [INFO] року помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS]. Він своєчасно прийняв спадщину як спадкоємець 1 черги за законом. Однак, оскільки при житті спадкодавець не отримав правовстановлюючих документів на домоволодіння, він не може оформити на себе право власності на вказане спадкове майно. Просив суд визнати за ним право власності на домоволодіння в порядку спадкування. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги. Відповідачка [PERSON] та представник відповідача Тарасовецької сільської ради Новоселицького району в судове засідання не з'явилися, направивши до суду заяви, в яких позов визнали та просили розглянути справу у їх відсутності. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що по [ADDRESS] Чернівецької області розташовано домоволодіння, яке складається з житлового будинку літера «А» та господарських споруд. Дане домоволодіння станом на 1990-1991 роки, до набрання чинності Закону України «Про власність», відносилося до категорії робочих дворів, в якому був зареєстрований та проживав тільки [PERSON]. Домоволодіння було побудовано [PERSON] починаючи з 1976 року до 1990 року на земельній ділянці, яка перебувала у користуванні [PERSON]. В 1991 році домоволодіння [PERSON] було відокремлено від домоволодіння [PERSON] та було присвоєно окрему адресну частину і зареєстровано в погосподарській книзі сільської ради під окремим особовим рахунком № 6. Дані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що вказане домоволодіння побудовано відповідно до діючого на час його будівництва законодавства та належним чином було зареєстровано органом місцевого самоврядування. Так, Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї постанови від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз'яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР на час будівництва [PERSON] домоволодіння по [ADDRESS] був встановлений інструкцією, яка була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Згідно з пунктами 4, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. За вказаних обставин, домоволодіння по [ADDRESS] належало [PERSON] як його забудовнику, якій провів реєстрацію свого домоволодіння у погосподарських книгах сільської ради. Після смерті [PERSON] [INFO] року відкрилася спадщина на все вказане домоволодіння. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлений у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23 листопада 1974 року вбачається, що [PERSON] був батьком позивача [PERSON]. Позивач спадщину після смерті свого батька [PERSON] прийняв своєчасно, звернувшись в межах шестимісячного строку з часу відкриття спадщини з відповідною заявою до нотаріальної контори, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Однак, у зв'язку із смертю спадкодавця та відсутністю за ним правовстановлюючих документів на домоволодіння, нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті свого батька [PERSON] та своєчасно прийняв спадщину, інші спадкоємці спадщину не прийняли, то право власності на домоволодіння слід визнати за позивачем в порядку спадкування. На підставі ст.ст. 328, 1218, 1223, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, суд

Outcome: approved