Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

В лютому 2017 року позивач звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто до [INFO] року, визнати за нею право власності на домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона та відповідач є онуками [PERSON], який помер [INFO] року. Після смерті діда відкрилась спадщина на все належне йому майно, тобто на домоволодіння [ADDRESS], яке належало [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, укладеному в простій письмовій формі між [PERSON] та [PERSON], та на ? частину домоволодіння по [ADDRESS] яке належало померлому на підставі дублікату свідоцтва про право власності на домоволодіння, видане 24.03.1987 року Жовтневим міськвикокомом на підставі рішення від 30.01.1987 року №99 та зареєстрованого за Дніпропетровським інвентарбюро за [NUMBER] від 24.03.1987 року. Після смерті діда - [PERSON], ? частину домоволодіння по [ADDRESS] успадкував його син, тобто батько позивача та відповідача, [PERSON], про що видано державним нотаріусом Першої дніпропетровської нотаріальної контори Терещенко Н.С. свідоцтво про право на спадщину за законом від 08.09.2000 року. На іншу частину домоволодіння свідоцтво нікому не видавалось. Домоволодіння [ADDRESS] дідом позивача та відповідача було придбано 17.01.1988 року та він не встиг зареєструвати своє право власності у встановленому порядку. [INFO] року помер батько позивача та відповідача - [PERSON] та після його смерті позивач та відповідач успадкували належну йому на праві власності ? частину домоволодіння по [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про спадщину за законом від 03.02.2010 року виданого державним нотаріусом Першої дніпропетровської нотаріальної контори Парусниковою І.О., [PERSON] та [PERSON] належить по ? частині вказаного домоволодіння. Позивач мешкала в цьому домоволодінні разом з дідом до моменту його смерті в 1988 році та вважає, що фактично прийняла спадщину у вигляді іншої частини вказаного домоволодіння, яка і дотепер належить померлому діду [PERSON] Відповідач разом з дідом не проживав, спадщину після смерті діда фактично не приймав, тому позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Позивач в судове засідання не з»явилася, надала суду письмову заява, якою підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила розглядати справу у її відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст. 169, 224,225 ЦПК України - заочно. У зв'язку з неявкою сторін, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що позивач та відповідач є онуками [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження їх батька [PERSON], відповідно спадкової справи після смерті [PERSON], та копіями свідоцтв позивача і відповідача. [INFO] року [PERSON] помер, що підстерджується копією свідоцтва про смерть, виданого Кіровським РАЦС м. Дніпропетровська. Після смерті діда відкрилась спадщина на все належне йому майно, тобто на домоволодіння [ADDRESS], яке належало [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, укладеному в простій письмовій формі між [PERSON] та [PERSON], та на ? частину домоволодіння по [ADDRESS] яке належало померлому на підставі дублікату свідоцтва про право власності на домоволодіння, видане 24.03.1987 року Жовтневим міськвикокомом на підставі рішення від 30.01.1987 року №99 та зареєстрованого за Дніпропетровським інвентарбюро за [NUMBER] від 24.03.1987 року. Після смерті діда - [PERSON], ? частину домоволодіння по [ADDRESS] успадкував його син, тобто батько позивача та відповідача, [PERSON], про що видано державним нотаріусом Першої дніпропетровської нотаріальної контори Терещенко Н.С. свідоцтво про право на спадщину за законом від 08.09.2000 року. На іншу частину домоволодіння свідоцтво нікому не видавалось, що підтверджується матеріалами спадкової справи, наданої державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області. [INFO] року помер батько позивача та відповідача - [PERSON], та після його смерті позивач та відповідач успадкували належну йому на праві власності ? частину домоволодіння по [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про спадщину за законом від 03.02.2010 року виданого державним нотаріусом Першої дніпропетровської нотаріальної контори Парусниковою І.О., [PERSON] та [PERSON] належить по ? частині вказаного домоволодіння, згідно відповіді КП ДМБТІ №10823 від 13.08.12 року. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 17.01.1988р., укладеним між [PERSON] та [PERSON] в простій письмовій формі, останній придбав домоволодіння [ADDRESS]. Однак, за життя [PERSON] не зареєстрував за собою право власності на вказане майно в уповноваженому реєстраційному органі. Відповідно до роз'яснень ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих в абз.8 п.3.1 Інформаційного листа зв №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», зазначено, що належність правовстановлюючих документів встановлюються судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів». Відповідно до ч.2 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року(в редакції Закону №834-VІІІ від 26.11.2015 року, ВВР, 2016, №1, ст.9) речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.3 ст.3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільного Кодексу України та Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Правовідносини щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] виникли в період 1988 року, тобто до набрання законної сили ЦК України 2004 року, і регулюються нормами цивільного законодавства ЦК УРСР(в редакції 1963 року), діючого на той час. Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК УРСР(в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР(в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР(в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ч. 2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Таким чином, фактом вступу в управління та володіння спадковим майном вважається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, його онука [PERSON], оскільки від спадщини не відмовилась та станом на дату смерті діда проживала разом з ним за адресою [ADDRESS]. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає можливим визнати за позивачем право власності на ? частину домоволодіння [ADDRESS] яке складається з житлового будинку літ.А-1, житлових прибудов літ.А1-2, А2-1, прибудови літ.а-1, загальною площею 69,5 кв.м., житловою площею 38,5 кв.м., ганку літ.а, сараю літ.В, погрібу з шийкою літ.Г, убиральні літ.Ж, душу літ.З, споруд №1-11, І, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] У свою чергу, не підлягають задоволенню вимоги позивача про визнання за нею права власності на спадщину у вигляді домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS], оскільки позивачем не надано доказів у підтвердження реєстрації права власності на зазначене домоволодіння за померлим та правовстановлюючих документів на майно. Крім цього, на підставі ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1500 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial