Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

В липні 2020 року позивач [PERSON] (надалі - Позивач),в інтересах якого діє адвокат Карнаух Т.В., звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі - Відповідач) про стягнення моральної шкоди в зв`язку з ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків в розмірі 188920,00 гривень. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що працював на підприємстві відповідача у періоди з 22.10.1996 року по 22.11.1996 року, з 03.06.2002 року по 26.06.2003 року, з 11.08.2003 року по 10.05.2004 року в підземних умовах праці підземним прохідником, підземним машиністом бурової установки шахти ім. Леніна та шахти «Більшовик» ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат»,в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища. У січні 2020 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту, протоколом №40 промислової медицини йому були встановлені професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 і шийна С6, С7 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, периферичним нейросудинним синдромом, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня) та періартрозу колінних суглобів (ПФ другого ступеня), Сидеросилікоз першої стадії (t/t, 1/1, em, co, pi), ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легенів першої стадії, група А. легенева недостатність першого-другого ступеня. Відповідно до Акту розслідування його професійного захворювання від 05.02.2020 року, обставинами які послугували виникненню профзахворювання є те, що в підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати транспортувальні засоби та засоби малої механізації для переміщення вантажів внаслідок технологічного обмеження робочого простору, перешкоджаючого їх застосування. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення позивач підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, що перевищували нормативні. Висновком МСЕК від 02.04.2020 року серії 12 ААА № 078845 позивачу була встановлена втрата професійної працездатності 65% та 3 група інвалідності первинно з переоглядом в 2021 р. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, позивач втратив своє здоров`я та йому завдана моральна шкода, яка полягає у тому, що він не має змоги вести звичне життя, відчуває постійний тупий, а періодично гострий біль в попереково-крижовому відділі хребта після фізичного перенавантаження, нахилів тулуба, «простріли» в шийному відділі хребта при нахилах голови, іррадіацію болю із поперекового відділу в ліву ногу, відчуття затерпання в лівій кисті, утруднену ходу, біль в суглобах кистей та п/зап`ясткових суглобах, напади побіління пальців кистей при охолодженні, задишку при незначному фізичному навантаженні, сухий кашель. Розмір моральної шкоди позивач оцінює у розмірі 188920, 00 гривень, яку просить стягнути з відповідача та просить стягнути судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 5000,00 гривень. Ухвалою суду від 04 серпня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач скористався правом надання відзиву. Представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Вказав, що відсутня винна поведінка відповідача у втраті працездатності позивача, що вказує на відсутність правових підстав для покладення цивільно-правової відповідальності на відповідача. Зазначив, що заявлений розмір моральної шкоди належним чином не обґрунтований та не доведений, не відповідає обставинам справи, нормам матеріального права, факт спричинення позивачу немайнової шкоди не підтверджується жодним доказом по справі. Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 22.10.1996 року по 22.11.1996 року, з 03.06.2002 року по 26.06.2003 року, з 11.08.2003 року по 10.05.2004 року в підземних умовах праці підземним прохідником, підземним машиністом бурової установки шахти ім. Леніна та шахти «Більшовик» ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», що підтверджується копією його трудової книжки (а. с.12-16). Медичним висновком ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 14 січня 2020 року №40, позивачу встановлені професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 і шийна С6, С7 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, периферичним нейросудинним синдромом, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня) та періартрозу колінних суглобів (ПФ другого ступеня) та сидеросилікоз першої стадії (t/t, 1/1, em, co, pi), ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легенів першої стадії, група А. Легенева недостатність першого-другого ступеня) (а. с. 5). Згідно до довідки МСЕК від 02.04.2020 року серії 12 ААА № 078845 позивачу була встановлена втрата професійної працездатності 65% та 3 група інвалідності первинно з переоглядом в 2021 р (а. с.6). Відповідно до п. 17 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 05 лютого 2020 року за формою П-4, зазначено, що обставинами за якими у позивача виникли хронічні професійні захворювання, послугувала недосконалість технології підземного видобутку руди, мале місце порушень систем вентиляції, пило по давлення та відсутність можливості використовувати транспортувальні засоби та засоби малої механізації для переміщення вантажів (а.с.с4-5). Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. У відповідності зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК України моральних шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку. Наведені вище докази свідчать про те, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обов`язків, заподіює моральні й фізичні страждання, які обмежують можливість вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою не відновлення здоров`я, відчуття болю. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає у межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках». Зазначені обставини наступили у позивача у зв`язку із отриманням професійних захворювань, що призвело до встановлення первинно 65 % втрати професійної працездатності, що було встановлено судом, тому суд приходить до висновку про те, що позивачу заподіяна моральна шкода. При цьому, суд враховує, що період роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача 1 рік та 10 місяців, загальний строк роботи позивача в шкідливих умовах 22 роки 10 місяців, характер та тривалість отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, що позивачу первинно встановлено 65 % втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності в зв`язку з професійним захворюванням, що вказує на неможливість покращення стану здоров`я позивача в подальшому, незворотність негативних наслідків профзахворювання на житті позивача, та виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 85 000 гривень. Щодо вимог про стягнення судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 5000,00 гривень, суд виходить з наступного. Між позивачем [PERSON] та адвокатом Карнаух Т.В., 14 липня 2020 року укладено договір № 43/20 про надання правової допомоги, згідно якого [PERSON] надана правова допомога, яка полягає у наданні усної консультації, опрацюванні матеріалів, законодавчої бази, зборі документів, підготовки документів та позовної заяви, тощо (а. с.28). Відповідно до розрахунку судових витрат по договору про надання правової допомоги від 14липня 2020 року позивачем сплачено адвокату винагороду в сумі 5000,00 гривень, що підтверджується актом приймання-передачі правової допомоги (а. с. 29-32). Відповідачем не надані докази не співмірності витрат позивача на правничу допомогу. Позивача згідно п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 840,80 гривень, та витрати пов`язані з правничою допомогою в сумі 5000,00 гривень. На підставі ст. ст. 23, 1167 ЦК України, ст. 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial