Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

В квітні 2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що протягом другого півріччя 2011 року по сьогоднішній день на Інтернет-сайті онлайн приймальні депутата Новоселицької міської ради [PERSON] розміщені та розповсюджуються в світовій глобальній мережі Інтернет статті під назвою: «[INFO]» та «[INFO]», автором, яких є відповідач. Крім цього, [INFO] на веб-сайті «[INFO]» відповідачем була опублікована стаття «[INFO]». У вказаних статтях відповідач безпідставно стверджує, звинувачує та дає негативну оцінку відносно нього. Зокрема зазначає наступне, цитати із статей та звернень дослівно: «Безумовно після цих подій підприємці Новоселицького району, зробили свої висновки реформам податкового кодексу влади та злочинним діям керівнику Новоселицької МДПІ.»; «під керівництво [PERSON], який очолив Новоселицьке МДПІ в 2010 році і до цього часу довів Новоселицьку громаду, міську раду, підприємців міста та району до величезних боргів перед державою без жодних на те підстав, більш того, використовуючи службове становище привласнив через підставних осіб виключно близьких родичів підприємства району, які підтримували місто робочими містами»; «стали відомі факти зловживання службовим становищем начальника Новоселицького МДПІ»; «також хочу зазначити, що Начальник Новоселицького МДПІ організував внегласний збір коштів з підприємців району забезпечуючи так звану кришу»; «Громада не проти реформ, але не з такими бандитами як [PERSON]»; «Але з зміною попереднього начальника, який не дозволив собі прямого знищення малого та середнього бізнесу в Новоселицькому районі, стан оподаткування значно погіршився і прийняв форму не податку, а статті 364, 365 Кримінального кодексу України, а це зловживання службовим становищем». Підтвердженням розповсюдження неправдивих відомостей також є наступні тези відповідача розміщені в інформаційних матеріалів: «[INFO].», «[INFO].», «[INFO].»; «Але не дивлячись не на які закони [PERSON] зупинив роботу фонда.»; «[INFO]»; «Шановний [PERSON] нехай ця єврейська не зрозуміла для Вас зірочка визначить правомірність ваших дій і покарає винних, так як із-за неї а точніше за мої також витрачені кошти, які ви вважайте незаконно витрачені на Новоселицьку Синагогу, зупинили роботу фонду, заарештували майно, нараховуйте пеню в 12000 гривень та вимагайте негайно сплатити 125000 гривень. Вона Вам суддя. Непідкупна і невмолима.». Розповсюджена відповідачем інформація є непідтвердженою, недостовірною і необґрунтованою, її поширення ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію. Просив визнати недостовірними, тобто такими, що не відповідають дійсності, порушують його права свободи, ганьблять його честь, гідність, ділову репутацію, вищезазначені відомості опубліковані у статтях. Визнати наклепом дії [PERSON] з виготовлення та поширення інформації відносно нього. Зобов'язати відповідача спростувати відомості, поширені ним у статтях опублікованих на веб-сайті онлайн його приймальні та на веб-сайті «[INFO]». Стягнути з відповідача завдану моральну шкоду в розмірі 20000 гривень та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив задовольнити позов.. Відповідач позов не визнав, пояснивши суду, що дійсно наприкінці 2010 року він помістив інформацію на веб-сайті онлайн його приймальні партії «[INFO]», а саме статтю «[INFO]» та «[INFO]». Крім цього, [INFO] ним була опублікована на веб-сайті «[INFO]» стаття «[INFO]». Дійсно в даних статтях наявні відомості, які ганьблять честь, гідність та ділову репутацію [PERSON], яких він отримав від підприємців Новоселицького району. Достовірність інформації викладеної ним на Інтернет-сайтах, він не перевіряв, у зв'язку з тим, що довіряв заявам підприємців, які звернулися до нього. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, оскільки опубліковані ним відомості вважає такими, що правдиво характеризують особу [PERSON], який працюючи начальником Новоселицького МДПІ, зловживав своїм службовим становищем, здійснював тиск на підприємців району, незаконно займався поборами коштів з підприємців через підлеглих працівників та привласнив деякі об'єкти державної та комунальної власності. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши у сукупності матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що протягом другого півріччя 2011 року по час звернення позивача до суду на Інтернет-сайтах онлайн приймальні депутата Новоселицької міської ради [PERSON] відповідачем були розміщені та розповсюджені в світовій глобальній мережі Інтернет статті під назвою: «[INFO]» та «[INFO]», а [INFO] відповідачем була опублікована на веб-сайті «[INFO]» стаття «[INFO]». У вказаних статтях відповідач стверджує та звинувачує позивача у вчиненні злочинів, негативно характеризує його як особистість. Зокрема дослівно зазначає наступне: «Безумовно після цих подій підприємці Новоселицького району, зробили свої висновки реформам податкового кодексу влади та злочинним діям керівнику Новоселицької МДПІ.»; «під керівництво [PERSON], який очолив Новоселицьке МДПІ в 2010 році і до цього часу довів Новоселиць ку громаду, міську раду, підприємців міста та району до величезних боргів перед державою без жодних на те підстав, більш того, використовуючи службове становище привласнив через підставних осіб виключно близьких родичів підприємства району, які підтримували місто робочими містами»; «стали відомі факти зловживання службовим становищем начальника Новоселицького МДПІ»; «також хочу зазначити, що Начальник Новоселицького МДПІ організував внегласний збір коштів з підприємців району забезпечуючи так звану кришу»; «Громада не проти реформ, але не з такими бандитами як [PERSON]»; «Але з зміною попереднього начальника, який не дозволив собі прямого знищення малого та середнього бізнесу в Новоселицькому районі, стан оподаткування значно погіршився і прийняв форму не податку, а статті 364, 365 Кримінального кодексу України, а це зловживання службовим становищем», «[INFO].», «[INFO].», «[INFO].»; «Але не дивлячись не на які закони [PERSON] зупинив роботу фонда.»; «[INFO]»; «Шановний [PERSON] нехай ця єврейська не зрозуміла для Вас зірочка визначить правомірність ваших дій і покарає винних, так як із-за неї а точніше за мої також витрачені кошти, які ви вважайте незаконно витрачені на Новоселиць ку Синагогу, зупинили роботу фонду, заарештували майно, нараховуйте пеню в 12000 гривень та вимагайте негайно сплатити 125000 гривень. Вона Вам суддя. Непідкупна і невмолима.». Дані обставини щодо розповсюдження відповідачем вказаної інформації про позивача визнанні сторонами у справі, у зв'язку із чим відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. У ст. 1 Закону України «Про інформацію», поняття інформації визначено як документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі і навколишньому природному середовищі. Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснив, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких дій і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Пунктом 19 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суд при вирішенні даної справи враховує баланс, який повинен бути між конституційним правом на свободу думки та слова, правом на вільне вираження своїх поглядів і переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте й сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що у своїх статтях відповідач не розповсюджує оціночні судження, а саме стверджує про незаконну діяльність позивача як голови Новоселицької МДПІ, зазначаючи конкретні факти зловживання ним службовим становищем та привласнення коштів. Крім цього, у вищезазначених статтях наявні образливі щодо позивача висловлювання, стверджуючи його бандитом та злочинцем. Відповідно ч. 1 ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, відповідачем не надано суду жодних належних доказів щодо підтвердження своїх тверджень у вищезазначених статтях про злочинні дії позивача, тим самим він не довів суду, що поширені ним відомості викладені правдиво та за своїм змістом відповідають дійсності. Наклепом є поширення завідомо неправдивих вигадок, що ганьблять іншу особу. Приймаючи до уваги, що в розповсюджених відповідачем неправдивих відомостях про позивача наявні неправдиві вигадки про нібито вчинені останнім злочини, які ганьблять його, що також визнав в своїх поясненнях даних в судовому засіданні відповідач, суд оцінює поширену неправдиву інформацію в зазначених статтях як наклеп на позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно частини четвертої даної статті спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. За вказаних обставин, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, а поширені відповідачем відомості визнає такими, що порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача перед його родичами, співробітниками та знайомими, підривають його авторитет як державного службовця та завдають шкоди його інтересам, а тому відповідача слід зобов'язати спростувати поширену неправдиву інформацію у спосіб найбільш близький до способу її розповсюдження. Доводи відповідача про те, що він розповсюджував негативну інформацію про позивача у виді заяв, які надійшли від підприємців району до нього як депутата Новоселицької міської ради, суд вважає безпідставними, оскільки у вищезазначених статтях відповідач, окрім заяв підприємців, робить свої висновки та твердження як автора цих статей щодо незаконної діяльності позивача. При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з того, що відповідно до ст.ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується фізичній особі одноразово, грішми особою, яка завдала шкоду за наявності її вини. При цьому, суд враховує, що відповідач свідомо розповсюджував неправдиві відомості про позивача, які порочать його честь, гідність та ділову репутацію серед значної кількості респондентів, матеріальний стан сторін, факт перебування позивача на державній службі, глибину завданих йому душевних страждань та його високу ділову репутацію, що підтверджується матеріалами справи. Суд, виходячи з принципу розумності та справедливості і враховуючи, що відшкодування моральної шкоди не є засобом збагачення, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 1500 грн.. Крім цього, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по справі в сумі 429 гривень 20 копійок. На підставі ст.ст. 32, 62 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 23, 277, 1167 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про інформацію», ст.ст. 61, 79, 88 ЦПК України, суд

Outcome: partial