overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

В квітні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: місто Миколаїв, вул. Айвазовського, буд. 6, кім. Квартири 312-313. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що він є наймачем вказаних квартир в якій також зареєстрованого його колишня дружина [PERSON] та донька [PERSON]. За зазначеною вище адресою зареєстровані [PERSON] та [PERSON], які з 01 лютого 2002 року і по теперішній час без поважних причин не проживають за зазначеною вище адресою. Посилаючись на ст. 71 ЖК УРСР позивач просив задовольнити позов. Позивач надав в судове засідання заяву, згідно якої підтримав заявлені вимоги, просив розглянути справу у його відсутність. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що наймачем квартир №312-313 по вул. Айвазовського, 6 в місті Миколаєві є [PERSON] Відповідно до акту № 84 від 18.04.2017 року, [PERSON] та [PERSON] не проживають за адресою: [INFO], з 01.02.2002 року і по теперішній час. Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом також встановлено, що відповідачі з лютого 2002 року не проживають в квартирах № 312-313 в будинку №6 по вул. Айвазовського в місті Миколаєві, тобто понад рік, підстав для продовження терміну зберігання за ним права користування спірним житловим приміщенням, передбачених ст. 71 ЖК України немає, їх особистих речей в спірному житловому приміщенні немає, участі в оплаті комунальних послуг за квартири відповідачі не приймають, що свідчить про втрату ними інтересу до спірного житлового приміщення як до свого постійного місця проживання, тому відповідачі підлягають визнанню таким, що втратили право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

В квітні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором б/н від 02.04.2014 року , посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 02.04.2014 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач порушив зобовязання за кредитним договором та станом на 02.01.2017 р. виникла заборгованість на суму 12432,38 грн.. Представник позивача надав до суду заяву, в якій просив задовольнити позов в повному обсязі та проти заочного рішення не заперечує. Відповідач, який належним чином був повідомлений про слухання справи, до суду не зявився. Суд дослідив документи, які були надані до суду. Суд приходить до наступного: [PERSON] відповідно до укладеного договору № б/н від 02.04.2014 року отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов укладеного договору договір складається з заяви позичальника та умов надання кредиту фізичним особам. Відповідно умов та правил банк має право вимагати дострокового виконання боргових обовязків в цілому або у встановленою банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обовязків та інших обовязків за цим договором. Згідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідач порушив зобовязання за кредитним договором та станом на 02.01.2017 р. виникла заборгованість на суму 12432,38 грн., яка складається з наступного: 4746,30 грн. тіло кредиту; 1867,12 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 4750,75 грн. заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківського послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 568,21 грн. штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком. Судові витрати підлягають стягненню з Відповідача, на підставі ст.. 88 ЦПК України. Тому позов підлягає повному задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

В квітні 2017 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони з 14.04.2006 перебувають у шлюбі, від шлюбу мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що спільне життя у них з відповідачем не склалося, подружні стосунки вони не підтримують та не ведуть спільне господарство, а за таких обставин позивач наполягає на розірванні шлюбу. В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до положень ст.74 ЦПК України. В свою чергу, позивач подав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, також просив провести розгляд справи за його відсутності. (а.с.34) Відповідач також направила заяву, в якій визнала позов в повному обсязі. (а.с.31-32) Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Саме на сторони покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог чи заперечень (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України) З матеріалів справи вбачається, що з 14.04.2006 сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис №293, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.6) Від шлюбу мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.7) Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч.2 ст.112 СК України). Матеріали справи свідчать про те, що сторони вже тривалий час не підтримують шлюбних стосунків, не мають намір відновлювати сім'ю. Враховуючи те, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та відносини сторін, суд приходить до висновку, що примирення між сторонами і збереження їх сім'ї виключається і шлюб між ними має бути розірваний. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір за подання позову про розірвання шлюбу в розмірі 640 гривень 00 копійок. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

В квітні 2017 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Вказував, що з 06.06.2012 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають неповнолітніх дітей: доньку Уляну, [INFO]. Посилаючись на те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, просив шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 06.06.2012 року в відділі реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 432 - розірвати. Сторони звернулися до суду із заявами, в яких просили розгляд справи проводи за їхньої відсутності, позивач позов підтримав, а відповідач позов визнав. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 06.06.2012 року сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано в відділі реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 432. Від спільного життя подружжя має неповнолітню доньку Уляну, [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 СК України). Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 112 СК України). Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Одночасно, суд розяснює, що відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України рішення суду, яке набрало законної сили є документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу, без видачі відповідного свідоцтва. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

В квітні 2017 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Вказував, що з 12.08.1989 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя неповнолітніх дітей не мають, відповідач в органах РАЦС шлюб розривати не бажає. Посилаючись на те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, просив шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 12.08.1989 року в відділі реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського міськвиконкому Київської області, актовий запис № 1262 - розірвати. Сторони звернулись до суду із заявами про розгляд справи у їхню відсутність. Відповідач в своїй заяві позов визнала. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 12.08.1989 року сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано відділі реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського міськвиконкому Київської області, актовий запис № 1262. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права і обовязки. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

В квітні 2017 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Вказував, що з 30.10.1998 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають доньку Валерію, [INFO]. Посилаючись на те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, просив шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 30.10.1998 року в відділі реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського міськвиконкому Київської області, актовий запис № 1227 - розірвати. Сторони звернулись до суду із заявами про розгляд справи у їхню відсутність. Відповідач в своїй заяві позов визнала. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 30.10.1998 року сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано відділі реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського міськвиконкому Київської області, актовий запис № 1227. Від спільного життя подружжя має неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права і обовязки. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

В квітні 2017 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дитини. Вказувала, що з 06.11.2015 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають сина - [PERSON], [INFO]. Посилаючись на відсутність матеріальної допомоги з боку відповідача на утримання дитини, позивач просила стягнути з останнього аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Сторони в судове засідання не з'явились, звернулись до суду із заявами про розгляд справи у їхню відсутність. Відповідач в поданій ним заяві позовні вимоги визнав. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Батьками [PERSON], [INFO], являються сторони по справі, що підтверджується даними наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про народження (а.с.4). Згідно довідки № 363 від 27.03.2017 року виданої Озернянською сільською радою Білоцерківського району Київської області, [PERSON] та її син [PERSON], [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, матеріальний стан та стан здоров'я платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 367 ЦПК України, рішення в межах місячної суми платежу підлягає негайному виконанню. На підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору на користь держави, тому відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави в сумі, що становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 640 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

В квітні 2017 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дитини. Вказувала, що з 28.04.2007 р. перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають дочку [PERSON], [INFO]. Посилаючись на відсутність матеріальної допомоги з боку відповідача на утримання дитини, позивач просила стягнути з останнього аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття. Сторони в судове засідання не з'явились, звернулись до суду із заявами про розгляд справи у їхню відсутність. Відповідач в поданій ним заяві позовні вимоги визнав. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Батьками [PERSON], [INFO] являються сторони по справі, що підтверджується даними наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про народження. Згідно довідки про місце проживання та склад сім`ї № 1474 від 04.04.2017 року, виданої Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, [PERSON] та її дочка [PERSON], [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, матеріальний стан та стан здоров'я платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 367 ЦПК України, рішення в межах місячної суми платежу підлягає негайному виконанню. На підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору на користь держави, тому відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави в сумі, що становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 640 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

В квітні 2017 року позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони з 01.08.2008 перебувають у шлюбі, від шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що спільне життя у них з відповідачем не склалося, подружні стосунки вони не підтримують та не ведуть спільне господарство, а за таких обставин позивач наполягає на розірванні шлюбу. В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до положень ст.74 ЦПК України. (а.с.22-23) В свою чергу, позивач подала заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, також просила провести розгляд справи за її відсутності. (а.с.25) Відповідач також направив заяву, в якій визнав позов в повному обсязі. (а.с.24) Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Саме на сторони покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог чи заперечень (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України) З матеріалів справи вбачається, що з 01.08.2008 сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом?янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1004, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.12) Від шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.13) Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч.2 ст.112 СК України). Матеріали справи свідчать про те, що сторони вже тривалий час не підтримують шлюбних стосунків, не мають намір відновлювати сім'ю. Враховуючи те, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та відносини сторін, суд приходить до висновку, що примирення між сторонами і збереження їх сім'ї виключається і шлюб між ними має бути розірваний. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір за подання позову про розірвання шлюбу в розмірі 551 гривень 20 копійок. Враховуючи викладене,

Outcome: approved