Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

В квітні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] [INFO] , батьківських прав стосовно неповнолітнього [PERSON] [INFO] . Позов мотивований тим, що 20 лютого 2010 року між [PERSON] і [PERSON] (прізвище після одруження [PERSON] ) був укладений шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві (актовий запис №99). Від спільного проживання, а саме [INFO] у сторін народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. На підставі Рішення Подільського районного суду м. Києва від 31.07.2012 шлюб між [PERSON] і [PERSON] був розірваний (після розірвання шлюбу відновлено дошлюбне прізвище [PERSON] ), та відомості про розірвання шлюбу внесено до Державного реєстру актів цивільного стану громадян Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві. Після розірвання шлюбу неповнолітній [PERSON] залишився проживати разом зі своєю матір`ю [PERSON] . Згідно виконавчого листа Подільського районного суду м. Києва №2607/2308/2012 від 09.07.2012 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 14.05.2012 і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Після розірвання шлюбу [PERSON] почав ухилятись від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не сплачує призначені судом аліменти, жодного разу не відвідав дитину, життям та поведінкою сина не цікавився. [PERSON] має можливість забезпечувати фізичний, духовний і моральний розвиток та належні умови життя неповнолітнього [PERSON] . [PERSON] офіційно працевлаштована та спроможна забезпечити фінансово життя дитини та допомагати їй матеріально. Позивачка є єдиним власником квартири за адресою: [ADDRESS] , за якою офіційно зареєстрована та проживаю разом з дитини. Ухвалою від 10.07.2019 року відкрито загальне позовне провадження у вищевказаній справі. Відзив на позовну заяву від відповідача не надходив. До початку судового засідання позивачем подано заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримала в повному обсязі. Проти постановлення заочного рішення не заперечує. Представник Служби у справах дітей Дніпровської РДА в м. Києві у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутністю представника третьої особи. Окрім цього, подано Висновок від 27.01.2020 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] . Відповідач, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву, в зв`язку з чим відповідно до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є батьками неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження від 16.12.2014 р., виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві (актовий запис № 711). Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.02.2010 р., який розірвано рішенням Подільського районного суду м. Києва від 31.07.2012 р. за позовом [PERSON] до [PERSON] (справа № 2607/6761/2012). Виконавчим листом Подільського районного суду м. Києва № 2607/2308/2012 від 09.07.2012 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 14.05.2012 і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Дитина проживає разом із матір`ю позивачкою за адресою: [ADDRESS] . Із позову вбачається, що батько дитини проживає окремо та з часу припинення спільного проживання з дитиною, жодного з покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться її життям, не відвідує її, не сплачує аліменти на утримання дитини. У зв`язку з чим, виникла заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 133 326,19 грн. (розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 10.05.2018 р. міститься в матеріалах справи). Відповідно довідки-розрахунку підписаною державним виконавцем Гладищенком В.А. встановлено факт ухилення [PERSON] від сплати додаткових витрат на лікування малолітнього сина в розмірі 500 грн. щомісячно, та зафіксовано загальну заборгованість станом на 31.12.2018 року в розмірі 34 700 грн. Згідно висновку органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 27.01.2020 року № 106-642 позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] є доцільним. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України, ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати свою дитини, піклуватися про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, забезпечити одержання ним повної загальної середньої освіти, готувати дитину до самостійного життя. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, то вони можуть бути позбавленні батьківських прав. Як встановлено в судовому засіданні, відповідачсамоусунулась від своїх батьківських обов`язків, не дбає про фізичний та розумовий розвиток свого сина, не забезпечує його матеріально. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 Постанови № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст.12 ч.2 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку про те, що відповідач, маючи можливість до виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, ухиляється від їх виконання, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Статтею 8 ч.2 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (з ост.змінами), яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.09.1991 р., передбачено, що Україна, як держава-учасниця, зобов`язана поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи сімейні зв`язки. В силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлені факти, які свідчать, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, в зв`язку з чим суд, як крайньою мірою, вважає за необхідне позбавити відповідача батьківських прав відносно йогонеповнолітнього сина. Декларацією прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до вимог ст. 164 СК України позбавлення батьківських прав є правовим способом захисту прав і інтересів дитини. Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується відсутність належної уваги до дитині з боку батька, небажання відповідача та його свідоме ухилення займатися вихованням дитини та матеріально забезпечувати сина, спілкуватися з ним, суд дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки це буде відповідати інтересам дитини. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що позовні вимоги в частині позбавлення батьківськіх прав є обґрунтованими та заснованими на законі, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, в зв`язку з чим підлягають задоволенню. Вирішуючи вимоги про зміну прізвища дитини, суд виходить з такого. Позивач в позовній заяві просила суд змінити прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Частиною 3 ст.148 СК України передбачено, що в разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років. У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини (чс.5 ст.148 СК України). Для зміни прізвища дитини за відсутності спору між батьками необхідно звернутись із заявою в орган реєстрації актів цивільного стану. Спору щодо зміни прізвища дитини на даний час між сторонами не має. При цьому позивачем не обґрунтовано на якій підставі вона просить суд при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача змінити прізвище дитини, і що позбавляє її можливості звернутися в орган реєстрації актів цивільного стану з заявою про зміну прізвища дитини після ухвалення судом рішення про позбавлення відповідача батьківських прав. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про зміну прізвища дитини є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.166 ч.1 СК України для відповідача настають правові наслідки позбавлення його батьківських прав. Між тим, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ст.166 ч.2 СК України). Згідно ст.164 ч.6 СК України копія рішення після набрання ним законної сили підлягає направленню до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Подільського РВ ДРАЦС у м. Києві для внесення відмітки до актового запису про народження дитини. На підставі викладеного, Декларації прав дитини, Конвенції про права дитини, ст.ст.3, 150, 155, 157, 164, 166 СК України, ст.ст.11, 12 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: partial