Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

В липні 2017 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що на підставі договору дарування від 15 травня 2002 року вона є власником житлового будинку з надвірними будівлями №32 по вул. Леоніда Бикова у м. Покровськ Донецької області, який розташований на земельній ділянці Покровської міської ради. На земельній ділянці за вищевказаною адресою були розташовані: одноповерховий деревяний, обкладений цеглою, будинок житловою площею 26,3 кв.м. та господарчі споруди: жила прибудова, три сараї, убиральня, гараж, огорожа, колодязь, замощення. В період 2006-2007 роки вона самочинно, без отримання відповідного на те дозволу, звела прибудову до житлового будинку, чим збільшила загальну площу житлового будинку на 26,8 кв.м. Під час проведення будівельних робіт нею були дотримані будівельні, архітектурні, санітарні та екологічні норми. Додатково зазначає, що з початку будівництва ніяких заяв, претензій та скарг щодо добудови не надходило, це свідчить про те, що нею не були порушені права інших осіб будівництвом зазначеного обєкту. Рішенням Покровської міської ради Донецької області від 24.05.2018 року за № 77/55-46 земельна ділянка, площею 0,0686 га, яка розташована за адресою: м. Покровськ Донецької області, вул. Леоніда Бикова, 32, на якій збудований будинок, передана їй у приватну власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Після завершення будівництва був виготовлений технічний паспорт з відміткою про самовільну прибудову. Згідно листа відділу містобудування, архітектури та земельних відносин від 17.04.2018 р. №64, зазначена добудова відповідає вимогам ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». На підставі цього просила визнати за нею право власності на самочинно збудований житловий будинок літ. «А-1», який збільшено на 26,8 кв.м. загальної площі, прибудову літ. «а1-2», площею 26,8 кв.м., розташованих за адресою: м. Покровськ Донецької області, вул. Леоніда Бикова, буд. 32 Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив справу розглянути за його відсутності. Відповідач надав заяву, в якій просив справу розглянути за відсутності його представника та справу вирішити на розсуд суду. \~ \~ \~ \~Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. \~ \~ \~ \~Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідна суть спірних правовідносини. [PERSON] є власником жилого будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: м. Покровськ Донецької області, вул. Леоніда Бикова, буд. 32 (а.с. 7,8). В період 2006-2007 років позивачем було самочинно побудовано прибудову до вищезазначеного житлового будинку площею 26,8 кв.м. Рішенням Покровської міської ради №7/55-46 від 24.05.2018р. позивачці було передано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) загальною площею 0,0686 га, кадастровий номер 1413200000:11:047:0964, за адресою: м.\~Покровськ \~Донецької області,\~вул.\~Леоніда Бикова,\~32 (а.с.9). Крім того, комунальним підприємством «Бюро технічної інвентарізації» 11.09.2007р. на замовлення позивачки був виготовлений технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок, який розташований за адресою: м. Покровськ Донецької області, вул. Леоніда Бикова, буд. 32, з відміткою про самовільну прибудову «а2-1» зі зміною загальної площі 75,5 кв.м., житлової 37,2 кв.м. (а.с. 10-15). У повідомленні Відділу містобідування, архітектури та земельних відносин Покровської міської ради № 64 від 17.04.2018 року зазначено, що згідно з даними технічного паспорту, виготовленому КП «БТІ», на імя [PERSON] станом на 11.09.2007 р. при розташуванні прибудови, позначеною на плані вищезазначеної земельної ділянки за літерою «а2-1» порушення вимог ДБН 360-92** відсутні (а.с. 16) Відповідно до ч. 2 ст.\~41\~Конституції\~України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Так, відповідно до ч. 1ст. 376\~ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 постанови від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)»при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою. Відповідно до ч. 2\~ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Ч. 3 ст. 376 ЦК України встановлено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Таким чином,\~ст.\~376\~ЦК\~України передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 цієї статті), і встановлено випадки, коли право власності на самочинне будівництво може бути визнане за рішенням суду за особою, що здійснила самочинне будівництво, або за власником земельної ділянки. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених\~ст. 376 ЦК України, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3ст. 376\~ЦК України); за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5ст. 376\~ЦК України). Крім того, за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1\~ст. 15 ЦК України). Тому звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво може мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. У пункті 12 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами\~статті 376 Цивільного кодексу України(про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року № 6 роз'яснено, що, вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав від 28.01.2013 року відмітив, що суди при розгляді справ про визнання права власності на самочинне будівництво повинні належним чином перевіряти, чи було питання оформлення права власності на самочинне будівництво предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право. Суд не повинен заміняти органи, які зобов'язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови; визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права. Тому судам необхідно з'ясовувати, чи звертався позивач до компетентних органів із питання узаконення самочинного будівництва, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання. Виходячи з вищевикладеного та оцінюючи надані суду докази в в їх сукупності, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати за позивачем право власності на самочинно збудований житловий будинок літ. «А-1», який збільшено на 26,8 кв.м. загальної площі, прибудову літ. «а1-2», площею 26,8 кв.м., розташованих за адресою: м. Покровськ Донецької області, вул. Леоніда Бикова, буд. 32.

Outcome: approved