Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 12.10.2015 року [PERSON] визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст.309 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. Вирішено питання про речові докази. Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 10.12.2015 року вирок Рівненського районного суду від 12.10.2015 року стосовно [PERSON] залишено без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 02.06.2016 року, було скасовано ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 10.12.2015 року щодо [PERSON] та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції апеляційної скаргу захисника на вирок Рівненського районного суду від 12.10.2015 року. Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 11.07.2016 року вирок Рівненського районного суду від 12.10. 2015 року стосовно [PERSON] скасовано, а кримінальне провадження закрите у зв'язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 15.03.2017 року, було залишено без зміни ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 11.07.2016 року щодо [PERSON]. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (надалі - Закон) - право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду. Стаття 12 Закону вказує, що розмір відшкодовуваної шкоди залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносить ухвалу. Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. Згідно положень ст.ст. 3, 4 Закону громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади). Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Заробіток та інші грошові доходи, які позивач втратив внаслідок перебування під домашнім арештом: 1218 грн. (мінімальна заробітна плата на 2015 року) х 2 місяців = 2436 грн. Суми, які були сплачені позивачем у зв'язку з поданням йому правової допомоги під час досудового розслідування, судового розгляду (в Рівненському районному суді, Апеляційному суді Рівненської області, Вищому спеціалізованому суді України, Апеляційному суді Рівненської області та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ) - 55000 грн. Стаття 13 Закону зазначає, що питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Перебував під слідством та судовим розглядом з 29.12.2014 року по 15.03.2017 року (в тому числі перебування під домашнім арештом) становило 26 місяців. Протягом перебування під слідством та судом позивача постійно супроводжували емоції страху, приниження та розпачу. Після обрання запобіжного заходу у позивача погіршилися відносини з оточуючими людьми, оскільки вони почали звертати увагу на постійні емоційні перепади та дратівливість. Справедливою компенсацією моральних страждань буде стягнення грошових коштів в розмірі 260 000 грн. На підставі наведеного просить суд визначити відшкодування шкоди в наступних розмірах: заробіток та інші грошові доходи, які втрачені внаслідок незаконних дій - 2436 грн.; суму, сплачену у зв'язку з поданням юридичної допомоги - 55 000 грн.; моральна шкода 260\~000 грн. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов та надали суду пояснення з приводу обставин, що описані вище. Представник управління Державної казначейської служби України у Рівненському районі Рівненській області позов не визнав. Пояснив суду, що управління не завдавало позивачеві ніякої шкоди, а тому у задоволенні заявленого позову просить відмовити. Прокурор просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави незалежно від вини судово-слідчих органів закріплено у ст.56, 62 Конституції України, в ст.ст.1167, 1176 ЦК України та Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». При розгляді вимог до держави слід виходити з того, що умови виникнення права на відшкодування шкоди передбачені ст. 1176 ЦК України та ст.2 Закону, відповідно до якої право на відшкодування шкоди за рахунок коштів Державного бюджету виникає у громадянина в наступних випадках: постановлення виправдувального вироку суду, закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або не доведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину, відмови в порушенні кримінальної справи або закриття кримінальної справи, закриття справи про адміністративне правопорушення. Згідно із ст. 4 Закону, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як слідує з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають наступні питання: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювана та вини останнього в її заподіянні, з'ясування обставин, котрими підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань. Згідно із п. 9 зазначеної постанови, розмір відшкодування такої шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Повинні також враховуватися стан здоров'я потерпілого, тягар перенесених змін в життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, часу та зусиль, необхідних для відновлення первинного стану. Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Однак, позивачем не доведено заподіяння йому моральних або фізичних страждань чи втрат немайнового характеру, не надано будь-яких доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв'язків і відновлення стосунків з оточуючими людьми, як і доказів втрати чи погіршення таких зв'язків, які мають бути встановленими судом і враховані при розрахунку позивачем суми відшкодування моральної шкоди. Фактів незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури та суду позивачем не наведено. Крім того, до позовної заяви має бути доданий обґрунтований розрахунок суми, що стягується за відшкодування моральної шкоди, чого позивачем зроблено не було. Обовязок доказування наявності шкоди та обґрунтування її розміру покладено на позивача. Пунктом 14 постанови пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду, визначаються з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 02.12.2015 у справі 6-2203цс15, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Мінімальний місячний розмір заробітної плати у 2017 році складає 3200 грн., що встановлено Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік». З позовної заяви вбачається, що [PERSON] перебував під слідством та судом з 29.12.2014 по 15.03.2017, тобто 26 повних місяців. Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди, за умови доведеності її завдання, міг би становити 83 200 грн. В своїй заяві позивач також посилається на те, що внаслідок застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту він втратив заробіток у розмірі 2 436 грн. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Вищевказаної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постановах від 20.12.2010 у справі №06/113-38, від 04.07.2011 у справі №51/250. Відповідно до положень ст.ст. 3, 4 Закону, громадянину, серед іншого, відшкодовується заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій. Таким чином, позивач повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначений заробіток і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати дохід. Водночас, у вироці Рівненського районного суду Рівненської області від 12.10.2015 у справі №570/766/15-к зазначено, що [PERSON] є непрацюючим. Позивачем не надано жодного доказу на спростування даного факту. Таким чином, [PERSON] не доведено, що застосування до нього домашнього арешту було незаконним, а також не обґрунтовано реальну можливість отримати даний заробіток за звичайних умов. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 12.10.2015 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.309 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. Вирішено питання про речові докази. Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 10.12.2015 року вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 12.10.2015 року стосовно [PERSON] залишено без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 02.06.2016 року, було скасовано ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 10.12.2015 року, та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції апеляційної скаргу захисника на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 12.10.2015 року. Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 11.07.2016 року вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 12.10. 2015 року стосовно [PERSON] скасовано, а кримінальне провадження закрите у зв'язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 15.03.2017 року було залишено без зміни ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 11.07.2016 року. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (надалі - Закон) - право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду. Стаття 12 Закону визначає, що розмір відшкодовуваної шкоди залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносить ухвалу. Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. Згідно положень ст.ст. 3, 4 Закону громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону провадиться за рахунок коштів Державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади). Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Отже, у позивача наявні підстави для звернення до суду за захистом своїх прав. Як слідує з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають наступні питання: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювана та вини останнього в її заподіянні, з'ясування обставин, котрими підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань. Згідно із п. 9 зазначеної постанови, розмір відшкодування такої шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Повинні також враховуватися стан здоров'я потерпілого, тягар перенесених змін в життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, часу та зусиль, необхідних для відновлення первинного стану. Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 02.12.2015 у справі 6-2203цс15, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Відповідно Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Мінімальний місячний розмір заробітної плати у 2018 році складає 3723 грн., що встановлено Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік». Сторони не заперечували, що [PERSON] перебував під слідством та судом з 29.12.2014 по 15.03.2017, тобто 26 повних місяців. Суд вважає, що позивач довів факт заподіяння йому моральної шкоди. Адже, перебуваючи під слідством та судом, позивач переніс стрес; також це призвело до погіршення позивачем реалізації своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми. Отже, в якості компенсації за завдану моральну шкоду слід стягнути з Державного бюджету України (26 місяців х 3723 грн. = 96\~798 грн.) 96\~798 грн. На думку суду, така компенсація буде відповідати принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Такий розмір відшкодування моральної шкоди буде не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не призведе до її збагачення. Таким чином розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 83 200 грн., що зазначений прокурором, не був правильно обрахований. Також представник відповідача у своїх запереченнях не врахував, що відшкодування шкоди здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету, і при цьому наявність чи відсутність вини відповідача не є підставою у відмові в задоволенні заявленого позову. Щодо решти заявлених позовних вимог (відшкодування втраченого заробітку внаслідок перебування під домашнім арештом: 1218 грн. (мінімальна заробітна плата станом на 2015 рік) х 2 місяців = 2436 грн.), то вони не підлягають до задоволення. Згідно до вироку Рівненського районного суду Рівненської області від 12.10.2015 у справі №570/766/15-к, зазначено, що [PERSON] є непрацюючим. Позивачем не надано жодного доказу на спростування даного факту. Таким чином, позивачем [PERSON] не доведено реальну можливість отримати даний заробіток за звичайних умов. Щодо сум, які були сплачені [PERSON] адвокату у зв'язку з поданням йому правової допомоги під час досудового розслідування, судового розгляду (в Рівненському районному суді, Апеляційному суді Рівненської області, Вищому спеціалізованому суді України, Апеляційному суді Рівненської області та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ) у сумі 55 000 грн., то заявлений позов у цій частині підлягає до задоволення. Адвокат надав суду доказі на підтвердження сплати йому зазначених грошових сум згідно до укладеного договору. Зважаючи на тривалість слідства та суду, участь адвоката під час проведення слідчих дій та участь його в судових засіданнях суд не вважає заявлену грошову суму завищеною та такою, яка б підлягала до зменшення. За наявними матеріалами, позивач сплатив адвокату 60\~000 грн., а просить стягнути 55\~000 грн. В даному випадку визначати розмір стягнення належить позивачеві. Отже, заявлених позов підлягає до часткового задоволення. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України, і вони покладаються на державу.

Outcome: approved