Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

В квітні 2008 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Одеської міської ради про визнання права власності на нежиле підвальне приміщення площею 62,3 кв.м., що розташоване у будинку [ADDRESS] В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що, по-перше, нею був виконаний ремонт спірного приміщення, із заміною водопровідних та каналізаційних труб, та вона сплачує всі комунальні платежі за це приміщення й самостійно несе витрати по його утриманню в належному стані; і, по-друге, інші мешканці 4-х квартир, що складають 100% у окремому флігелі будинку [ADDRESS] дали свою згоду на відчуження на її користь спірного підвального приміщення загальною площею 62,3 кв.м., що складає 100% приміщень підвалу окремого флігелю та 38% усього будинку [ADDRESS], отже, виходячи з принципу пропорційності, згода на відчуження на її користь спірного підвального приміщення відповідає площі квартир, яку займають особи, що дали таку згоду. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 червня 2008 року вказаний позов [PERSON] до Одеської міської ради було задоволено, та визнано за [PERSON] право власності на нежитлове підвальне приміщення загальною площею 62,3 кв.м., яке розташоване у [ADDRESS] (а.с. 30-32). Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2016 року згадане заочне рішення від 13 червня 2008 року скасоване у зв'язку з нововиявленими обставинами (а.с. 59). В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] підтримав позов, а представник Одеської міської ради - Петренко С.В. не визнав позов. Дослідивши матеріали справи і вислухавши пояснення представників сторін, суд доходить висновку, що позовна заява [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як зазначає позивач, вона є користувачем нежилого підвального приміщення площею 62,3 кв.м., що розташоване у будинку [ADDRESS] Разом з тим, позивач не є мешканцем та/або власником (співвласником) будь-якого житлового та/або нежитлового приміщення у будинку [ADDRESS] Відповідно до ст. 1 Закону України «Про особливості здій снення права власності у багатоквартирному будинку» багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири, у багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об'єктами нерухомого майна; допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об'єктом нерухомого майна; співвласник багатоквартирного будинку - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку; спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Відповідно до висновку № 7522 судової будівельно-технічної експертизи, складеного 31.05.2008 р. експертом Одеського НДІСЕ, згідно технічних даних приміщення підвалу площею 62,3 кв.м. будинку [ADDRESS] у відповідності з додатком Б ДБН В.2.2-15-2005 «Жилі будівлі» відносяться до категорії нежилих приміщень, не призначені для технічної експлуатації цього житлового будинку, в них не проходять інженерні комунікації цього житлового будинку, а також не знаходяться спеціальні улаштування комунікацій для обслуговування цього житлового будинку (а.с.19-20). Рішенням Конституційного Суду України № 4-рп/2004 у справі за конституційним зверненням [PERSON] та інших громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 1- Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та за конституційним звернення 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) від 2 березня 2004 року у справі № 1-2/2004 встановлено, що, по-перше, у багатоквартирних будинках, де не всі квартири приватизовані чи приватизовані повністю, власник (власники) неприватизованих квартири (їх правонаступники) і власники приватизованих квартир багатоквартирного будинку є рівноправними співвласниками допоміжних приміщень; ніхто з власників квартири не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями; по-друге, згідно зі статтею 19 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» спільне майно власників квартир складається з неподільного майна, що перебуває у їх спільній сумісній власності і не підлягає відчуженню, та загального майна, що перебуває у їх спільній частковій власності, та відповідно до цього Закону співвласники допоміжних приміщень мають право розпоряджатися ними в межах, встановлених зазначеним Законом та цивільним законодавством; і, по-третє, допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін..) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків, й власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. За ч. 2 ст. 383 ЦК України власникам квартири у дво-або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування (сходові клітини, ліфтові шахти, коридори, вестибюлі, горища і под.), опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Усі зазначені об'єкти становлять єдине ціле з квартирами і житловим будинком, призначені вони для постійного обслуговування і забезпечення відповідної експлуатації всього будинку. Як зазначено вище, за нормою ст. 19 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» у спільні сумісній власності співвласників багатоквартирного будинку перебуває неподільне майно. З аналізу зазначених правових норм вбачається висновок про неможливість припинення права спільної сумісної власності на допоміжні приміщення шляхом виділення частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Крім того, в багатьох будинках є нежитлові приміщення, які не призначені для його обслуговування, а можуть використовуватися для розташування крамниць, перукарень, офісів тощо. Ці приміщення можуть перебувати в комунальній або приватній власності. Відповідно до висновків, які містяться в Аналізі деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляду цивільних справ, зробленому Верховним Судом України, по-перше, допоміжними приміщеннями мають вважатися всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов'язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень; і, по-друге, судове рішення за загальним правилом не є підставою виникнення права власності, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, наприклад : відповідно до ст. 335 ЦК України про передачу за рішенням суду в комунальну власність безхазяйної речі; в порядку, встановленому ст. 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнана не за рішенням суду. Виходячи з наведеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed