Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

В листопаді 2014 року Публічне акціонерне товариство КБ «Приват Банк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами 26.10.2006 р. укладено кредитний договір, згідно якого позивач надав відповідачу кредит на суму 2000 доларів США на термін до 26.10.2007 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитом. Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, а відповідач порушив умови кредитного договору та заборгував позивачеві 5532,67 доларів США. Прохав стягнути вказану заборгованість. Позивач в судове засідання не з'явився, подав заяву слухати справу у його відсутність, позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, подав заяву слухати справу у його відсутність, в позові відмовити, так як на його думку, позивач пропустив строки позовної давності. Суд, розглянувши позов, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 26.10.2006 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали кредитний договір №35368 cred, згідно якого зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 2000,00 доларів США на термін до 26.10.2007 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надати позивачу грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору, у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Позивач вказує, що відповідачем зобов'язання за кредитним договором не виконуються, в зв'язку з чим виникла заборгованість, яка складає 5\~532,67 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Позовні вимоги позивача підтверджуються кредитним договором від 26.10.2006 року, розрахунком заборгованості станом на 11.11.2014 року, договором про відкриття карткового рахунку. Підстав для відмови по суті позовних вимог у суду не має, однак, відповідач в своїй заяві від 15.04.2015 року прохає застосувати строки позовної давності. Суд вважає, що строк звернення до суду з позовом пропущено без поважної причини, про застосування позовної давності заявлено відповідачем до ухвалення рішення, підстав для поновлення строку позовної давності, суд не вбачає. Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Початок перебігу позовної давності визначається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до розрахунку суми заборгованості станом на 11.11.2014 року, відповідач заборгованість за кредитним договором не сплачував з листопада 2006 року, будь-які проплати з вказаного часу відсутні. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Суд вважає, що позивач дізнався про порушення своїх прав у листопаді 2006 року, коли відповідач не погасив заборгованість за договором, тобто саме з цього місяця розпочався перебіг позовної давності. Позовна заява була направлена позивачем до суду лише у листопаді 2014 року, тобто через 8 років після того, як позивач дізнався про порушення своїх прав, отже строк позовної давності позивачем пропущений. Як вбачається зі ст. 267 ч. 3 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позову належить відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України вимога позивача про стягнення з відповідача сплаченого судового збору задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed