Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

В липні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом. В позові вказувала, що з 23 лютого 2003 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], який проживає з нею і знаходиться на її повному утриманні. Відповідач не проживає з позивачем разом, кошти на утримання дитини не надає. Посилаючись на обставини і підстави викладені в позовній заяві позивач просила суд стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], починаючи стягнення від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] у судове засідання не прибула з не відомих суду причин про день час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву в якій просила стягувати аліменти з відповідача у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та справу розглядати за її відсутності Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув з невідомих причин, про день час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву в якій не заперечував проти задоволення позовних вимог, просив справу розглядати за його відсутності. Суд, вислухавши пояснення заявників та заінтересованих осіб, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. На підставі ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно статті 181 Сімейного кодекс) України, за домовленістю між батьками дитини той з батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України 15.05.2006 № З «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Відповідно до п. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України: стану здоров'я і матеріального становища одержувача аліментів і платника аліментів: наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина тощо. Аліменти на дитину та дружину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову на підставі ч. 1 ст. 191 СК України. Судом достовірно встановлено, що 23 лютого 2003 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON], який зареєстрували у Кременчуцькому міському відділі реєстрації актів громадянського стану Полтавського обласного управління юстиції, актовий запис № 109. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем і знаходиться на її повному утриманні. Відповідач не проживає з позивачем разом, кошти на утримання дитини не надає. З огляду на дані обставини, суд вважає, що вимоги позивача відносно стягнення аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] підлягають задоволенню, з відповідача необхідно стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини його доходів на утримання малолітньої дитини. Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення суду у межах платежу за один місяць.

Outcome: approved