Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-19 00:00:00

в листопаді 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа Виконком Покровської районної у місті Кривому Розі ради про усунення перешкод в користуванні, володінні та розпорядженні житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що йому на підставі договору купівлі-продажу квартири від 12 листопада 2009 року та свідоцтва про право на спадщину за законом, на праві власності належить однокімнатна квартира, розташована на третьому поверсі у п`ятиповерховому житловому будинку, житловою площею 14,8 кв.м. загальною площею 29,1 кв.м. яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Після придбання квартири в листопаді 2009 року він зареєстрував в своїй квартирі свого брата [PERSON] , який проживав в квартирі до березня 2010 року, потім залишив квартиру та пішов проживати в інше місце. З того часу ніяких відомостей про відповідача позивач не має, зв`язку не підтримують, у добровільному порядку знятися з реєстрації відповідач не бажає. Позивач просить усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом. Ухвалою суду від 23 грудня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 26 березня 2019 року підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти проведення заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений своєчасно та належним чином, відзиву не надав. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав письмове клопотання про розгляд справи без участі представника, проти позову не заперечує. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд розглянувши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу квартири від 12 листопада 2009 року, та свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Лігутою Л.В. зареєстрованого в реєстрі за № 3300, та зареєстрованому Криворізьким бюро технічної інвентаризації, реєстраційний номер 27348849, на праві власності належить однокімнатна квартира, розташована на третьому поверсі у п`ятиповерховому житловому будинку, житловою площею 14,8 кв.м. загальною площею 29,1 кв.м. яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки № 57 Криворізької об`єднаної міської довідково-інформаційної служби від 21 листопада 2019 року у квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] . Згідно акту, що складений та підписаний мешканцями будинку [ADDRESS] , посвідченого майстром та директором ТОВ «Житлокомцентр», [PERSON] [INFO] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 31 березня 2010 року, що також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] . Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391 ЦК України, передбачає, що власник може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири, визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, позивач [PERSON] є єдиним власником спірної квартири та правомірно набув право власності на неї. Згідно ч. 2 статті 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З урахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що позивач, будучи власником житлової квартири, не може в повній мірі володіти, розпоряджатись та користуватись належним йому на праві власності майном, оскільки в приміщенні зареєстрований відповідач [PERSON] який не проживає за адресою: [ADDRESS] з 31 березня 2010 року, тобто більше десяти років, в зв`язку з чим позовні вимоги в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Відповідно ст.141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 768,40 грн..

Outcome: approved