Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

В квітні 2017 року позивач звернулась до суду із позовом про позбавлення батьківських прав. Вказувала, що під час перебування в шлюбі з відповідачем в них народився син [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Зазначала, що відповідач не спілкується з дитиною та не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не виконує обов'язку щодо сплати аліментів на утримання дитини та починаючи з 12.01.2016 року лише двічі бачився із сином, хоча мав можливість взяти участь у його вихованні. Посилаючись на висновок служби у справа дітей про доцільність позбавлення батьківських прав, позивач просила позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та стягнути 640 грн. сплаченого судового збору. Позивач в судовому засіданні підтримала позов та просила його задовольнити, пояснивши, що відповідач не цікавиться здоров'ям дитини та не забезпечує сина харчуванням, за останні роки лише двічі з'являвся до сина, матеріально не допомагає та приховує свої доходи. Відповідач в судовому засіданні в задоволенні позову просив відмовити, пояснивши, що позивач не надає йому можливості бачитись із сином та не відчиняє двері коли він з'являється, в подальшому він планує звернутися до суду з позовом про визначення часу для спілкування з сином. Крім того, дитину хрестили без його присутності та через позивача, після розлучення, він бачив сина лише двічі. На даний час він не має можливості повністю сплачувати аліменти, оскільки не працює та доглядає за бабусею. Частково аліменти він перераховував, при цьому йому не було відомо про закриття позивачем рахунку в ОТП Банку. Висновок служби дітей вважає необґрунтованим, оскільки він не підтверджується доказами. Представник третьої особи в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити, пояснивши, що питання про доцільність позбавлення батьківських прав розглядалось на засіданні комісії за участю обох батьків. Заслухавши пояснення позивача, відповідача та представника третьої особи, покази свідків, а також дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 03.05.2014 року сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.12.2015 року було розірвано. Від спільного проживання мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем. На виконанні Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби знаходиться виконавчий лист № 2/357/988/15 від 06.02.2015 року виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку. Станом на 01.08.2017 року заборгованість становить 9 714,37 грн. 12.01.2016 року рішенням № 24 Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області попереджено [PERSON] про обов'язковість належного виконання ним батьківських обов'язків щодо утримання дитини та ліквідації заборгованості по сплаті аліментів на дитину, встановлено порядок його участі у вихованні та особистому спілкуванні з малолітнім сином [PERSON], а саме: перша та третя субота місяця з 11 до 13 години, а також попереджено обох батьків про обов'язковість виконання ними батьківських обов'язків в інтересах дитини. Згідно довідки № 3680/10 від 09.06.2017 року Управління соціального захисту населення, [PERSON] перебуває на обліку та йому з 30.03.2015 року по 07.05.2052 року призначено допомогу - щомісячні компенсаційні виплати непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за інвалідом І гр., а також за пристарілим, який досяг 80-річного віку в розмірі 26,94 грн. 08.02.2017 року Виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради Київської області прийнято висновок № 490/1-7 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його малолітнього сина [PERSON] та його відповідність інтересам дитини. В судовому засіданні свідок [PERSON] надала покази про те, що вона являється сусідкою позивача та знає відповідача, чула як вони сварились, більше року не бачила відповідача. Їй відомо, що відповідачу визначений час для побачень з дитиною, однак вона не знає в які дні. В судовому засіданні свідок [PERSON] надала покази про те, що вона часто гуляє з позивачем разом з дітьми, проживає вона в сусідньому будинку, відповідача бачила тільки на фотографіях. Згідно частин 5 та 6 статті 19 Сімейного кодексу України (СК України), яка регламентує участь органу опіки та піклування у захисті сімейних прав та інтересів, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодекс (СК) України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно роз'яснень п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Стаття 3 Конвенції про права дитини закріплює, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору (ст. 9 Конвенції про права дитини). Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Зі змісту висновку № 490/1-7 про доцільність позбавлення батьківських прав вбачається, що він прийнятий у присутності відповідача, який заперечував щодо позбавлення його батьківських прав, а підставами для прийняття такого висновку стала надана позивачем інформація та наявність заборгованості по сплаті аліментів в розмірі 17 273,07 грн. В судовому засіданні встановлено, що відповідачем частково сплачуються аліменти, а заборгованість станом на 01.08.2017 року становить 9 714,37 грн. Враховуючи викладене та оцінюючи наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку за необхідне відмовити в задоволенні позову, оскільки судом не встановлено, а позивачем не доведено в судовому засіданні умисного та систематичного ухилення відповідачем від виконання протягом тривалого часу батьківських обов'язків по догляду та вихованню сина. Як роз'яснено в п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Таким чином, враховуючи в першу чергу інтереси дитини, а також з урахуванням інших обставин справи, в тому числі ставлення відповідача до сина, вік малолітньої дитини та вік сторін по справі, суд вважає за доцільне, не позбавляючи батьківських прав відповідача, надати йому можливість налагодити стосунки з сином та попередити його про необхідність зміни ставлення до виховання дитини, поклавши на Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради контроль за виконанням батьківських обов'язків.

Outcome: dismissed