Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

В липні 2013року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу його ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з укладанням від імені власника договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з правом отримання витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ТОВ «ОТП Факторинг Україна» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував, що 13 травня 2008 року між ЗАТ ОТП Банк, правонаступником якого є ПАТ ОТП Факторинг Україна ( надалі Банк), та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 71300 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5,49% на рік. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ЗАТ ОТП Банк і [PERSON]П 13.05.2008р. уклали договір іпотеки. Згідно з договором іпотеки відповідач надала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] В позові позивач вказував, що [PERSON] належним чином не виконує свої зобовязання, внаслідок чого станом на 31.05.2013р. відповідач [PERSON] має заборгованість 2679697,45 грн. Посилаючись на те, що відповідач в добровільному порядку не бажає погашати заборгованість, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки. Представник позивача в судове засідання не зявився, просив суд слухати справу у його відсутність, не заперечував слухати справу заочно Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, не представили доказів проти задоволення позову, тому суд на підставі ч.4 ст.169, ст. 224 ЦПК України, за згодою представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.05.2008року між ЗАТ ОТП Банк, правонаступником якого є ПАТ ОТП Факторинг Україна та [PERSON] був укладений кредитний договір № ML-404/010/2008, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 71300 (доларів США)зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5,49% на рік. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ЗАТ ОТП Банк і [PERSON] 13.05.2008р. уклали договір іпотеки. Згідно з договором іпотеки відповідач [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON]. Відповідач не належним чином виконує свої зобовязання, внаслідок чого станом на 31.05.2013р. відповідач [PERSON] має заборгованість 2679697,45 грн.,яка складається з наступного: - 567445,69 грн. - заборгованість за кредитом; - 8833,30 грн. - заборгованість по відсоткам; - 2103418,46 грн. - пеня. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч.1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст.1050 та ч.2 ст.1054 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобовязання щодо повернення суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У відповідності до ст. 611 ЦК України за порушення зобовязання наступають правові наслідки, передбачені ст.ст. 624, 625 ЦК України, тобто при порушенні зобовязань боржник повинен сплатити кредитору борг, відсотки, пеню та штрафи у розмірах, передбачених умовами договору. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зі свого боку Банк виконав всі взяті на себе зобов'язання, а відповідачка навпаки, порушила його умови в частині своєчасної сплати кредитних платежів. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобовязання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч. 1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та с. 109 ЖК України звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. На підставі викладено, суд приходить до висновку про те, що заявлені банком вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved