Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-30 00:00:00

В липні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що 23 лютого 1995 року між ним та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського району м. Києва. Від цього шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . У 2003 році за особисті кошти [PERSON] придбав земельну ділянку площею 0,60 га, яка розташовується в с. Вишеньки Бориспільського району Київської області . На підставі договору купівлі-продажу від 18 липня 2002 року [PERSON] придбав житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Разом з житловим будинком було також придбано земельну ділянку площею 0,15 га, на якій розташовується даний житловий будинок. 03 серпня 2009 року на підставі договору №4 про дольову участь у будівництві офісно-торгово-готельного центру з прибудовою по Харківському шосе, 201-203 в Дарницькому районі м. Києва [PERSON] зареєстрував право власності на Ѕ частину від нежилих приміщень з №1 по №13 (групи приміщень №14) - офіс загальною площею 196,70 кв.м. Починаючи з 2012 року шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] були фактично припинені у зв`язку з чим позивач переїхав до м. Києва, з цього часу фактично припинено ведення спільного господарства. З початку весни 2012 року [PERSON] проживає з іншою жінкою [PERSON] , вони проживають однією сім`єю та разом ведуть спільне господарство. [INFO] у них народилась спільна дитина [PERSON] . Після фактичного припинення шлюбних відносин з [PERSON] позивач за особисті кошти придбав декілька земельних ділянок, що розташовані в с. Вишеньки Бориспільського району Київської області. Внаслідок об`єднання та поділу всіх земельних ділянок у власності позивача перебуває дев`ять земельних ділянок: площею 0,054 га з кадастровим номером [NUMBER] , площею 0,1121 га з кадастровим номером [NUMBER] , площею 0,1005 га з кадастровим номером [NUMBER] , площею 0,1009 га з кадастровим номером [NUMBER] , площею 0,1009 га з кадастровим номером [NUMBER] , площею 0,1009 га з кадастровим номером [NUMBER] , площею 0,1009 з кадастровим номером [NUMBER] , площею 0,1009 га з кадастровим номером [NUMBER] , площею 0,1009 га з кадастровим номером [NUMBER] . У грудні 2015 року у позивача виник намір продати дві земельні ділянки, проте нотаріус відмовився посвідчувати договори купівлі-продажу через відсутність письмової згоди на це дружини [PERSON] . Зважаючи на те, що шлюб між позивачем та [PERSON] офіційно не розірваний, натомість шлюбні відносини між ними фактично припинені та спільне господарство не ведеться з початку 2012 року. Крім цього, позивачем в рахунок поділу спільного набутого майна було передано [PERSON] житловий будинок та земельну ділянку в с . Вишеньки Бориспільського району . Тому [PERSON] просив визнати за ним право особистої приватної власності на наступне нерухоме майно: земельну ділянку площею 0,054 га з кадастровим номером [NUMBER] , площею 0,1121 га з кадастровим номером [NUMBER] , площею 0,1009 з кадастровим номером [NUMBER] , площею 0,1009 га з кадастровим номером [NUMBER] , які розташовуються в с . Вишеньки Бориспільського району Київської області. Крім цього, визнати за [PERSON] права вимоги до [PERSON] повернення безпідставно набутого майна - грошових коштів у розмірі 200000 доларів США; припинити право [PERSON] на частку у спільному майні, а саме на Ѕ частину від нежилих приміщень з №1 по №13 (групи приміщень №14) офіс загальною площею 196,70 кв.м., що розташовані в [ADDRESS] ( літера 2 А ); зарахувати частину зустрічних вимог [PERSON] до [PERSON] про повернення безпідставно набутих грошових коштів в розмірі 811500 гривень в рахунок сплати [PERSON] грошової компенсації вартості Ѕ частини спільного майна, що підлягає поділу, а саме: вартості ј частини від нежилих приміщень з №1 по №13 (групи приміщень №14) офіс загальною площею 196,70 кв.м., що розташовані в [ADDRESS] (літера 2А); стягнути з [PERSON] га користь [PERSON] суму грошових коштів, що становить різницю між еквівалентом 200000 доларів США відповідно до офіційного курсу гривні до долару США, встановленого на день ухвалення рішення у справі, та 811500 гривень, зарахованих в рахунок погашення зустрічних однорідних вимог. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2018 року позовні вимоги [PERSON] в частині позовних вимог про визнання за ним права вимоги до [PERSON] про повернення безпідставно набутого майна - грошових коштів у розмірі 200000 доларів США; про припинення права [PERSON] на частку у спільному майні, а саме на Ѕ частину від нежилих приміщень з №1 по №13 (групи приміщень №14) офіс загальною площею 196,70 кв.м., що розташовані в [ADDRESS] ( літера 2А); зарахування частини зустрічних вимог [PERSON] до [PERSON] про повернення безпідставно набутих грошових коштів в розмірі 811500 гривень в рахунок сплати [PERSON] грошової компенсації вартості Ѕ частини спільного майна, що підлягає поділу, а саме: вартості ј частини від нежилих приміщень з №1 по №13 (групи приміщень №14) офіс загальною площею 196,70 кв.м., що розташовані в [ADDRESS] ( літера 2 А ); стягнути з [PERSON] га користь [PERSON] суму грошових коштів, що становить різницю між еквівалентом 200000 доларів США відповідно до офіційного курсу гривні до долару США, встановленого на день ухвалення рішення у справі, та 811500 гривень, зарахованих в рахунок погашення зустрічних однорідних вимог, залишені без розгляду (т.1 а.с.234-235). В ході підготовчого провадження [PERSON] пред`явила зустрічний позов, який обґрунтувала тим, що з 23 лютого 1995 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Незважаючи на те, що сторони по справі перебувають у шлюбі, виникла необхідність у визнанні за [PERSON] право дружини на частку в спільному майні без його реального поділу із залишенням у спільній частковій власності подружжя у зв`язку з тим, що все набуте за час шлюбу майно оформлене на [PERSON] . Починаючи з 1995 року подружжям було набуто у спільну власність рухоме та нерухоме майно, а саме: земельна ділянка площею 0,054 га з кадастровим номером [NUMBER] , площею 0,1121 га з кадастровим номером [NUMBER] , площею 0,1009 га з кадастровим номером [NUMBER] , площею 0,1009 га з кадастровим номером [NUMBER] , які знаходяться в с . Вишеньки Бориспільського району Київської області, а також Ѕ частина від нежилих приміщень з №1 по №13 (групи приміщень) офіс загальною площею 196,70 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (літера 2 А) . Тому [PERSON] просила визнати за нею право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,054 га з кадастровим номером [NUMBER] , Ѕ частину земельної ділянки площею 0,1121 га з кадастровим номером [NUMBER] , Ѕ частину земельної ділянки площею 0,1009 га з кадастровим номером [NUMBER] , Ѕ частину земельної ділянки площею 0,1009 га з кадастровим номером [NUMBER] , які знаходяться в с . Вишеньки Бориспільського району Київської області , ј частину від нежилих приміщень з №1 по №13 (групи приміщень) офіс загальною площею 196,70 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ( літера 2 А ). Припинивши право власності [PERSON] на Ѕ частину вказаних земельних ділянок, а також ј частину від нежилих приміщень, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (літера 2 А ). Крім цього, в ході підготовчого провадження [PERSON] двічі подавала заяву про збільшення позовних вимог, зокрема в заяві від 13 лютого 2019 року, [PERSON] просила визнати спільною сумісною власністю та здійснити поділ наступного майна, визнавши за нею право власності також на Ѕ частину незакінченого будівництвом житлового будинку за [ADDRESS] на земельній ділянці з кадастровим номером [NUMBER] в с . Вишеньки Бориспільського району Київської області; на Ѕ частину незакінченого будівництвом житлового будинку за [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером [NUMBER] в с . Вишеньки Бориспільського району Київської області ; на Ѕ частину незакінченого будівництвом житлового будинку за [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером [NUMBER] в с. Вишеньки Бориспільського району Київської області; Ѕ частину туристичної плавдачі (2004 року побудови) з бортовим реєстраційним номером «КИВ-1631-К», матеріал корпусу - сталь. Припинити право власності [PERSON] на вказане майно, а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] Ѕ частину вартості туристичної плавдачі та залишити за [PERSON] право власності на туристичну плавдачу. У судовому засіданні позивач, його представники [PERSON] та [PERSON] підтримали первісний позов та наполягали на його задоволенні. В свою чергу, заперечували проти задоволення зустрічного позову та просили суд відмовити в його задоволенні. Відповідач та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги за зустрічним позовом та просили суд їх задовольнити. Проте, позовні вимоги за первісним позовом не визнали та просили суд відмовити в їх задоволенні у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у своїх письмових поясненнях додатково зазначила, що починаючи з 1995 року подружжям було набуте у спільну власність рухоме та нерухоме майно, яке складається з земельних ділянок, житлових будинків, нежитлових приміщень, грошових коштів, цінних паперів. Разом з цим, представник відповідача заперечувала проти встановлення факту припинення шлюбних відносин між [PERSON] та [PERSON] на початку 2012 року, оскільки шлюбні відносини не були припинені. [PERSON] проживав у спільному будинку, сплачував рахунки, виховував сина. Зі сторони [PERSON] припинення шлюбних відбулось з моменту, коли остання довідалась про народження дитини від іншої жінки. Офіційно шлюб було розірвано на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 лютого 2018 року (т.1 а.с.158-166). Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 23 лютого 1995 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського району м. Києва між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб (т.1 а.с.18). Від цього шлюбу у них народив син [PERSON] , [INFO] (т.1 а.с.19). На час пред`явлення позивачем позову до суду шлюб між сторонами по справі не був розірваний. Разом з цим, згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 лютого 2018 року шлюб між сторонами розірваний (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/72402765). 29 липня 2003 року на підставі договору, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Кузьміченком А.П., зареєстрованого в реєстрі за №4354, [PERSON] придбав земельну ділянку площею 0,60 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка що знаходиться в с. Вишеньки Бориспільського району Київської області (т.1 а.с.105,106). Згідно рішення Гнідинської сільської ради Бориспільського району №651 від 22 травня 2009 року [PERSON] набув право власності на земельну ділянку, яка розташовується в межах с . Гнідин Бориспільського району Київської області. В подальшому вказана земельна ділянка шляхом поділу була розділена на три відокремлені земельні ділянки: площею 0,2490 га з кадастровим номером [NUMBER] , з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташовується в [ADDRESS] ; площею 0,2710 га з кадастровим номером [NUMBER] , з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташовується в [ADDRESS] ; площею 0,2756 га з кадастровим номером [NUMBER] , з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташовується в [ADDRESS] . Вказана обставина підтверджується копіями державних актів, виданих 19 березня 2010 року Управлінням Держкомзему у Бориспільському районі Київської області (т.1 а.с.25-27). 31 травня 2012 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Мургою С.Г., зареєстрованого в реєстрі за №1022, [PERSON] придбав земельну ділянку площею 0,1201 га з кадастровим номером [NUMBER] , з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташовується в с. Вишеньки Бориспільського району Київської області (т.1 а.с.107). 16 березня 2015 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Мургою С.Г., зареєстрованого в реєстрі за №415, [PERSON] придбав земельну ділянку площею 0,1519 га з кадастровим номером [NUMBER] , з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташовується в с. Вишеньки Бориспільського району Київської області (т.1 а.с.108). В подальшому [PERSON] об`єднав належні йому на праві приватної власності три земельні ділянки, які розташовуються в с . Вишеньки Бориспільського району Київської області , відповідною площею 0,60 га, площею 0,1201 га, площею 0,1519 га, які були придбані ним у 2003 році, 2012 році та у 2015 році, а потім розділив об`єднану земельну ділянку на дев`ять окремих земельних ділянок внаслідок чого утворились: земельна ділянка площею 0,054 га з кадастровим номером [NUMBER] , площею 0,1121 га з кадастровим номером [NUMBER] , площею 0,1005 га з кадастровим номером [NUMBER] , площею 0,1009 га з кадастровим номером [NUMBER] , площею 0,1009 га з кадастровим номером [NUMBER] , площею 0,1009 га з кадастровим номером [NUMBER] , площею 0,1009 га з кадастровим номером [NUMBER] , площею 0,1009 га з кадастровим номером [NUMBER] , площею 0,1008 га з кадастровим номером [NUMBER] , які мають цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та які розташовуються в Київській області , Бориспільський район, с. Вишеньки . Дана обставина підтверджується копіями свідоцтва про право власності на нерухоме майно (т.1 а.с.109-117). З пояснень позивача, наданих у судовому засіданні, встановлено, що з початку весни 2012 року він фактично проживає однією сім`єю та веде спільне господарство з іншою жінкою [PERSON] . Вони проживають у квартирі [ADDRESS] , яка належить на праві приватної власності [PERSON] . За час спільного проживання у них народилось двоє синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначив, що він неодноразово звертався до [PERSON] з пропозицією офіційно припинити сімейні відносини шляхом розірвання шлюбу, зважаючи на те, що вони спільно не проживають та не підтримують спільне господарство, а також враховуючи факт проживання з іншою жінкою. Проте, [PERSON] ігнорувала вказані пропозиції. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що у вересні 2011 року вона познайомилась з [PERSON] по роботі, спочатку вони просто спілкувались. Починаючи з квітня 2012 року стали проживати разом в квартирі в [ADDRESS] . На даний час у них народилось двоє синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Свідку відомо про ту обставину, що [PERSON] допомагав своїх колишній дружині грошовими коштами, сплачував послуги по обслуговуванню будинку. Проте, майно [PERSON] придбавав за власні кошти. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що з [PERSON] він познайомився в кінці 2011 року, вони є сусідами по квартирі, що розташовується в [ADDRESS] . [PERSON] проживає за цією адресою разом з [PERSON] . Свідок разом з своєю сім`єю, а також [PERSON] з [PERSON] разом зустрічали Новий 2012 рік. Про колишню дружину [PERSON] свідку нічого не відомо. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона працювала у сім`ї [PERSON] з жовтня 2012 року в якості хатньої робітниці. Безпосередньо з [PERSON] свідок зіткнулась лише двічі, свідок намагалась не попадати на вічі [PERSON] , оскільки він не любив сторонніх в будинку. Про те, що [PERSON] був вдома свідчила наявність його одягу та ділових паперів в кабінеті. Свідок працювала неофіційно з нею весь час розраховувалась [PERSON] Свідок працювала один-два рази на тиждень, тому їй відомо, що в будинку проживали [PERSON] , [PERSON] та їхній син. Починаючи з 2014-2015 роки свідок не помічала присутності [PERSON] в будинку, в останнє бачила його на початку 2014 року. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що з [PERSON] вона познайомилась у 2003 році. На той час [PERSON] була одружена з [PERSON] . З того часу свідок підтримує дружні відносини з [PERSON] , відвідують один одного в гостях. Зі слів [PERSON] вона припинила проживати разом з [PERSON] з 2015 року. До цього часу він став періодично проживати в іншому місці, десь пропадав. В 2015 році [PERSON] дізналась, що у [PERSON] є дитина від іншої жінки. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що у 2004 році придбала житловий будинок у [PERSON] та з того часу почала товаришувати з цією сім`єю. Подружжя весь час сварилось, остання сварка відбулась в 2009 році та сім`я розпалась, оскільки [PERSON] був впійманий з іншою жінкою. Вказана подія відбувалась 09 травня 2009 року присутніми були кілька людей, які були в гостях, та чули про подружню зраду. [PERSON] припинив проживати разом з [PERSON] в 2011 році. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що знайома зі сторонами по справі з 1995 року. Свідок проживала з [PERSON] з дитинства в одному будинку. Після переїзду [PERSON] до с. Вишеньки Бориспільського району, зі свідком [PERSON] спілкувалась значно менше Свідку відомо, що в 1997 року [PERSON] подавала на розлучення у зв`язку з тим, що [PERSON] їй зраджував, проте в подальшому [PERSON] пробачила [PERSON] [PERSON] вміла заробляти грошові кошти, у 1995 році придбала власний автомобіль, мала свій бізнес з продажу морозива. Після одруження [PERSON] забороняв [PERSON] працювати, вимагав, щоб вона доглядала дитину, але вона всеодно приймала участь у бізнесі. [PERSON] працювала в якості ріелтора, займалось землею і за ці грошові кошти придбала будинок. [PERSON] позичала у свідка грошові кошти для бізнесу [PERSON] , у всіх процесах заробляння грошей [PERSON] приймала участь. По вигляду сторін свідок не може сказати чи проживали сторони разом. У 2013 році сторони по справі спільно придбали автомобіль на повноліття сина. Про ту обставину, що сім`я розпалась свідку стало відомо в 2015 році, коли в [PERSON] народилась дитина від іншої жінки. Саме після цього сторони почали розлучатись. В останній раз свідок бачила [PERSON] в с. Вишеньки в 2014 році. Зазначені вище пояснення позивача у повній мірі узгоджуються з показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . При цьому, судом критично сприймаються показання свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Оскільки, свідок [PERSON] вказала, що про припинення факту проживання сторін по справі, починаючи з 2015 року їй стало відомо лише зі слів [PERSON] . В той, час як свідок [PERSON] зробила висновок про фактичне спільне проживання позивача разом з відповідачем в будинку в с. Вишеньки Бориспільського району Київської області лише з факту наявності в будинку речей позивача, зокрема його одягу та ділових паперів в кабінеті. Свідок [PERSON] не повідомила суду про свою обізнаність стосовно того з якого часу сторони по справі припинили підтримувати відносини, притаманні подружжю, та не вели спільного господарства. За змістом акту про фактичне проживання за місцем знаходження майна від 15 грудня 2017 року, складеного власниками квартир №492, №497 та №496 по [ADDRESS] , а також довідки від 18 грудня 2017 року, виданої головою правління ОСББ, встановлено, що [PERSON] починаючи з січня 2012 року фактично проживає та приймає участь в утриманні будинку за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.143,144). Враховуючи вищезазначені пояснення позивача, показання свідків та письмові докази, суд погоджується з твердженням [PERSON] стосовно того, що починаючи з 2012 року він припинив підтримувати шлюбні відносини з [PERSON] та починаючи з цього часу фактично проживає однією сім`єю та веде спільне господарство з [PERSON] . Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. У відповідності до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.23 постанови №11 від 21 грудня 2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у справі №6-1327цс15 від 18 травня 2016 року, із змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, встановлено, що власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. У відповідності до положення п.3 ч.1 ст.57 СК України у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю Тлумачення ст.60 СК України вказує, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17. Встановлено, що спірна земельна ділянка площею 0,60 га, що розташовується в с. Вишеньки Бориспільського району Київської області була придбана [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29 липня 2003 року, тобто в період перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Зі змісту договору вбачається, що земельна ділянка була придбана за ціною у розмірі 22185 гривень. Водночас, судом також встановлено, що 09 вересня 1999 року [PERSON] відчужив належну йому квартиру [ADDRESS] , яка належала йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, та отримав від продажу грошові кошти у розмірі 18800 гривень (т.1 а.с.101,102). Зважаючи на це, земельна ділянка площею 0,60 га, що розташовується в с. Вишеньки Бориспільського району Київської області, була придбана [PERSON] за особисті грошові кошти, отримані ним від продажу квартири, отриманої у спадщину. Вказана обставина дає підстави зробити висновок, що дана земельна ділянка є об`єктом особистої приватної власності позивача. Разом з цим, судом встановлено, що земельні ділянки площею 0,1201 га з кадастровим номером [NUMBER] , а також площею 0,1519 га з кадастровим номером [NUMBER] , які розташовуються в с . Вишеньки Бориспільського району Київської області, відповідно були придбані позивачем відповідно у 2012 році та у 2015 році. Тобто вказані об`єкти нерухомого майна були придбані [PERSON] вже після фактичного припинення шлюбних відносин з [PERSON] . Вказана обставина свідчить, що у зв`язку з тим, що шлюбно-сімейні відносини між [PERSON] та [PERSON] були припинені, тому вказані земельні ділянки не можуть вважатися об`єктами спільної сумісної власності подружжя, оскільки не є майном набутим за спільні кошти подружжя або в результаті спільної праці подружжя. З огляду на вказані міркування, дані дві спірні земельні ділянки також належать до об`єктів особистої приватної власності позивача. Як встановлено судом та не заперечується сторонами по справі дев`ять спірних земельних ділянок з кадастровими номерами: [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , були створені саме за рахунок об`єднання та поділу земельних ділянок площею 0,1201 га з кадастровим номером [NUMBER] , площею 0,1519 га з кадастровим номером [NUMBER] , а також площею 0,60 га, які розташовуються в с . Вишеньки Бориспільського району Київської області . Тому вказані земельні ділянки є особистою приватною власністю [PERSON] 12 жовтня 2006 року [PERSON] та [PERSON] , з однієї сторони, та ТОВ НВФ «Реле», з іншої сторони, уклали договір №4 про дольову участь у будівництві офісно-торгово-готельного центру з прибудовою по Харківському шосе, 201-203 в Дарницькому районі м. Києва. За умовами даного договору ТОВ НВФ «Реле» зобов`язалось побудувати та передати [PERSON] та [PERSON] приміщення на 6-му поверсі зазначеної будівлі площею 230 кв.м., а [PERSON] та [PERSON] зобов`язались сплатити вартість будівництва у розмірі 1974550 гривень (т.1 а.с.22-23). На підставі цього договору 03 серпня 2009 року [PERSON] зареєстрував право власності на Ѕ частину від нежилих приміщень з №1 по №13 (групи приміщень №14) - офіс загальною площею 196,70 кв.м., що розташовані в [ADDRESS] (літера А) (т.1 а.с.24). За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що Ѕ частина від нежилих приміщень з №1 по №13 (групи приміщень №14) - офіс загальною площею 196,70 кв.м., що розташовані в [ADDRESS] (літера А), набута [PERSON] та [PERSON] за час перебування у шлюбі та за їхні спільні кошти. Тому вказана частка в нерухомому майні належить сторонам на праві спільної сумісної власності в рівних частках, тобто по ј частці. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ч.1 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. З доводів позивача вбачається, що між ним та [PERSON] була досягнута усна домовленість стосовно поділу Ѕ частини від нежилих приміщень з №1 по №13 (групи приміщень №14), що розташовані в [ADDRESS] (літера А) шляхом визнання права власності на вказані нежилі приміщення за [PERSON] . В свою чергу, [PERSON] зобов`язувався сплатити на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 200000 доларів США. При цьому, згідно висновку експерта за результатами експертного оціночно-будівельного дослідження №29/03/17 від 29 березня 2017 року вартість спірних нежилих приміщень становить 1623000 гривень, що за офіційним курсом НБУ станом на час звернення до суду становить 62352 доларів США (т.1 а.с.33-48). На підтвердження вказаних доводів позивач вказав на розписку від 28 грудня 2015 року, за змістом якої [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти у розмірі 200000 доларів США (т.1 а.с.31). Вказана обставина, на думку [PERSON] переконливо вказує на те, що ним сплачено на користь [PERSON] грошові кошти, що за своїм розміром значно перевищують вартість ј частки від спірних нежилих приміщень. Згідно з положенням ч.ч.1-3 ст.78 та ч.1 ст.79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У зв`язку з цим, судом критично сприймається в якості належного та достовірного доказу вказана розписка [PERSON] від 28 грудня 2015 року про отримання грошових коштів у розмірі 200000 доларів США як грошова компенсація за частку в нерухомому майні, яка належить сторонам на праві спільної сумісної власності, а саме ј частини від нежилих приміщень з №1 по №13 (групи приміщень №14), що розташовані в [ADDRESS] ( літера А). Крім цього, зі змісту даної розписки вбачається, що грошові кошти отримані [PERSON] отримала в якості компенсації за частку у спільному сумісному майні, а саме в земельних ділянках. З огляду на це, суд не вважає доведеною ту обставину, що між сторонами по справі була досягнута домовленість про поділ вказаного нерухомого майна. У відповідності до положення ч.4 ст.71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно з ч.1 та ч.2 ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Як роз`яснив Верховний Суд України в правовій позиції, викладеній у справі №6-37цс13, право особи на частку у спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї і грошова компенсація вартості частки співвласника буде внесена іншим співвласником на депозитний рахунок суду. Встановлено, що згідно висновку експерта за результатами проведення експертно оціночно-будівельного дослідження від 29 березня 2017 року ринкова вартість ј частини нежилих приміщень з №1 по №13 (групи приміщень №14) - офіс загальною площею 196,70 кв.м., що розташовані в [ADDRESS] (літера А), становить 811500 гривень (1623000 / 2). Вказана грошова сума у повному обсязі була внесена [PERSON] на депозитний рахунок Бориспільського міськрайонного суду Київської області, що підтверджується платіжним дорученням №1 від 23 січня 2018 року (т.1 а.с.141). З огляду на це, суд вважає за допустиме припинити право власності відповідача на ј частку в нежилих приміщень з №1 по №13 (групи приміщень №14) - офіс загальною площею 196,70 кв.м., що розташовані в [ADDRESS] ( літера А ); визнати за [PERSON] право власності на ј частку вказаного нерухомого майна, а також виділити [PERSON] грошові кошти в розмірі 811500 гривень, що знаходяться на депозитному рахунку Бориспільського міськрайонного суду Київської області. При вирішенні вказаної позовної вимоги суд приймає за основу висновок експерта за результатами проведення експертно оціночно-будівельного дослідження від 29 березня 2017 року. Оскільки, згідно висновку експерта за результатом проведення судової оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи №4-05/10 від 05 жовтня 2018 року (т.2 а.с.101-126) вартість нежилих приміщень з №1 по №13 (групи приміщень №14) - офіс загальною площею 196,70 кв.м., що розташовані в [ADDRESS] (літера А), станом на дату оцінки становить 2903900 гривень, відповідно ј частка в цьому майні - 725975 гривень (2903900 / 4). Враховуючи ту обставину, що позивачем на депозитний рахунок суду вже внесено грошову компенсацію вартості цієї частки у нерухомому майні, яка є вищою в порівнянні з висновком експерта за результатом проведення судової оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи від 05 жовтня 2018 року, а також відсутність будь-яких заперечень позивача щодо необхідності зменшення розміру такої грошової компенсації. Тому судом не вбачаються підстави для стягнення вартості грошової компенсації у меншому розмірі, ніж на підставі висновку експерта від 05 жовтня 2018 року. При вирішенні позовних вимог [PERSON] за зустрічним позовом, зокрема щодо визнання за нею права власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,054 га з кадастровим номером [NUMBER] , Ѕ частину земельної ділянки площею 0,1121 га з кадастровим номером [NUMBER] , Ѕ частину земельної ділянки площею 0,1009 га з кадастровим номером [NUMBER] , Ѕ частину земельної ділянки площею 0,1009 га з кадастровим номером [NUMBER] , які розташовуються в с . Вишеньки Бориспільського району Київської області, також щодо визнання права власності на ј частину від нежилих приміщень з №1 по №13 (групи приміщень №14) - офіс загальною площею 196,70 кв.м., що розташовані в [ADDRESS] (літера А), припинивши право власності [PERSON] на іншу відповідно Ѕ та ј частку в зазначеному нерухомому майні, суд виходить з того, що вказані вимоги за зустрічним позовом є взаємовиключними по відношенню до позовних вимог за первісним позовом стосовно вказаного нерухомого майна. Зважаючи на те, що позовні вимоги [PERSON] стосовно вказаного нерухомого майна задоволені. Вказана обставина виключає можливість задоволення позовних вимог [PERSON] за зустрічним позовом у цій частині вимог. Крім цього, [PERSON] просила також визнати за нею право власності на Ѕ частину незакінченого будівництвом житлового будинку [ADDRESS] , який знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером [NUMBER] ; на Ѕ частину незакінченого будівництвом житлового будинку [ADDRESS] , який знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером [NUMBER] ; Ѕ частину незакінченого будівництвом житлового будинку [ADDRESS] , який знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером [NUMBER] . З повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта (т.2 а.с.32-34,56-58,78-80), а також будівельних паспортів на будівництво житлових будинків садибного типу господарських будівель та споруд (т.2 а.с.35-46,60-70,81-93) вбачається, що, дійсно, на земельних ділянках з кадастровими номерами [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] здійснюється нове будівництво житлових будинків садибного типу та господарських будівель, споруд, замовником та генеральним підрядником будівництва яких є [PERSON] . Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Як роз`яснив Верховний Суд України у правовому висновку в цивільній справі №6-47цс16, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. Правовий аналіз статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести будівництво зазначеними особами. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження тієї обставини, що право власності на вказані об`єкти нерухомого майна було зареєстровано у встановленому законом порядку. Тому, спірні житлові будинки №14-д, №14-г та [ADDRESS] є об`єктами незавершеного будівництва. Згідно висновку експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи №672/11-2018 від 02 листопада 2018 року фактично виконані будівельні та монтажні роботи по будівництву об`єктів, що розташовані на земельних ділянках з кадастровими номерами: [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] є новим будівництвом, так як спрямоване на створення (раніше не існуючого) об`єкту невиробничого призначення. Разом з цим, за результатом проведення натурного обстеження визначити дату/період, виконавців проведених будівельних робіт, повний перелік та об`єм робіт, не вбачається за можливе, зважаючи на відсутність відповідної методики (т.2 а.с.163-250, т.3 а.с.1-47). Суд звертає увагу на ту обставину, що висновком експерта не встановлено ступінь будівельної готовності спірних об`єктів незавершеного будівництва. Таким чином, матеріали цивільної справи не містять належних, достатніх та допустимих доказів з яких би вбачалось, що будівництво об`єктів нерухомого майна завершено та житлові будинки є такими, що вважаються придатними до експлуатації. Зважаючи на це, спірні об`єкти незавершеного будівництва не можуть бути визнані об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. Крім цього, у відповідності до положення ч.1 та ч.2 ст.375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Так, дійсно, встановити дату чи період виконання будівельних робіт, а також повний перелік та об`єм робіт, не вдалося за можливе судовому експерту, зважаючи на відсутність відповідної методики. Разом з цим, враховуючи відомості повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, відомості про внесення змін до будівельного паспорта, а також договорів підряду щодо облаштування монолітних стрічкових фундаментів індивідуальних садових будинків №14-г, №14-д, [ADDRESS] (т.2 а.с.48-51,71-74,94-97), актів приймання-передачі будівельних майданчиків (т.2 а.с.52,75,98). Будівельні роботи щодо вказаних об`єктів незавершеного будівництва здійснювалися в період з 2017 року (видача будівельного паспорта та повідомлення початок виконання будівельних робіт) по березень 2018 року (прийняття будівельного майданчику за договором підряду для будівництва фундаменту). Вказана обставина дає підстави погодитись з зауваженнями представника позивача [PERSON] стосовно безпідставності позовних вимог за зустрічним позовом в цій частині. Оскільки, виконання будівельно-монтажних робіт з будівництва об`єктів нерухомого майна на земельних ділянках, що є предметом спору, розпочате [PERSON] після розірвання шлюбу з [PERSON] . Тому будівельні та оздоблювальні матеріали, використані в ході будівництва незакінчених будівництвом житлових будинків садибного типу, не можуть бути визнані об`єктами спільної сумісної власності подружжя. За змістом заяви про збільшення позовних вимог від 13 лютого 2019 року представник відповідача [PERSON] просила визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину туристичної плавдачі, 2004 року побудови, з бортовим реєстраційним номером «КИВ-1631-К», матеріал корпусу - сталь; залишити за [PERSON] право власності на туристичну плавдачу, стягнувши з нього на користь [PERSON] грошову компенсацію Ѕ частини вартості плавдачі. Судом встановлено, що на адвокатський запит представника відповідача [PERSON] . Державною службою морського та річкового транспорту України було надано відомості з Судової книги України. Згідно яких власником туристичної плавдачі, 2004 року побудови, з бортовим реєстраційним номером «КИВ-1631-К», матеріал корпусу - сталь, основні розміри судна - довжина 10,30 м, ширина 10,00 м, висота борту 1,02 м, є [PERSON] (т.3 а.с.85). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.24 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно слід враховувати, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Всупереч цьому, судом встановлено, що на момент вирішення справи по суті спірна туристична плавдача не є об`єктом цивільних прав, оскільки є фізично знищеною. Так, згідно копії свідоцтва про виключення судна з суднової книги України №001736 від 23 вересня 2016 року туристичну плавдачу, 2004 року побудови, з бортовим реєстраційним номером «КИВ-1631-К», було виключено з Суднової книги України за заявою її власника [PERSON] у зв`язку з непридатністю до експлуатації (т.3 а.с.118). Тому суд погоджується з доводами представника позивача [PERSON] з приводу того, що на час судового розгляду туристична плавдача не існує як об`єкт права та не може бути поділена між подружжям, в тому числі з присудженням грошової компенсації одному з подружжя. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанцій від 27 квітня, 07 серпня, 26 червня 2017 року (т.1 а.с.1-3) вбачається, що при пред`явленні позову до суду [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 8000 гривень. Пред`явлений ним позов задоволений у повному обсязі. Тому, з [PERSON] на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 8000 гривень. Встановлено також, що [PERSON] також сплатила судовий збір у розмірі 8810 гривень за пред`явлення зустрічного позову, згідно квитанцій від 13 жовтня 2017 року, від 22 грудня 2018 року (т.1 а.с.118, т.3 а.с.56). Проте, зважаючи на те, що у задоволенні пред`явленого нею позову відмовлено у повному обсязі, тому підстави для відшкодування [PERSON] судових витрат відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: approved