Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

В квітні 2015 року позивач звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики, яку в лютому 2016 року порядку ст. 31 ЦПК України було уточнену. В обґрунтування своїх уточнених позовних вимог позивач вказав на те, що він за договором позики передав позичальнику відповідачу по справі [PERSON] грошові кошти в сумі 160\~000 (сто шістдесят тисяч) гривень, яка, на момент надання, дорівнювала 20 000 доларів США за курсом НБУ. На підтвердження цього факту, при фактичному одержанні вказаної суми, позичальником надано розписку від 09 квітня 2012 року. У розписці відповідач зобов'язався повернути кошти до 01 січня 2013 року. Однак, в зазначений термін і до теперішнього часу відповідач свого зобов'язання не виконав. Тому позивач змушений звернутись до суду з даною позовною заявою. Представник позивача [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на висновок судово почеркознавчої експертизи. (а.с. 121-138). Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та просив відмовити у їх задоволенні. Також в матеріалах справи містяться заперечення відповідача, щодо заявлених позивачем вимог (а.с. 47). Суд, вислухавши пояснення представника позивача та заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON], та відповідачем [PERSON], було укладено договір позики грошей, за цим договором позики позивач [PERSON], передав [PERSON], грошові кошти в розмірі 160 000 (сто шістдесят тисяч) гривень. Також, [PERSON], 09.04.2012 року була складена відповідна розписка про одержання грошей в розмірі 160 000 (сто шістдесят тисяч) гривень (а.с. 12). За умовами договору позики, суму позики в повному обсязі позичальник зобов'язався повернути позикодавцеві в строк до 01 січня 2013 року. Заборгованість за Договором позики [PERSON], погашена не була, що стало причиною звернення [PERSON], в квітні 2015 року до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Відповідно до Висновків Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.\~1\~ч.\~1\~ст.\~355\~ЦПК\~України, за II півріччя 2013 року від 01 лютого 2014\~року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON], надав позивачу [PERSON], розписку про одержання грошових коштів (а.с. 12). До матеріалів справи відповідачем було надано заперечення проти позовних вимог в порядку ст. 128 ЦПК України (а.с. 47) згідно якого відповідач підтвердив факт надання розписки щодо отримання позики, то зобовязання повернення позики в строк до 01 січня 2013 року. Також, відповідач в своїх запереченнях зазначає про виконання договору позики у повному обсязі та поверненню грошових коштів у жовтні-листопаді 2012 року, та повернення позивачем йому розписки від 09 квітня 2012 року. Після чого позивач повернув відповідачу розписку, а той в свою чергу її знищив, зазначивши, що надана суду розписка написана не його рукою. Ухвалою суду від 12 листопада 2015 року у справі було призначено судово-технічну та судово-почеркознавчу експертизи проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз. Відповідно до Висновку № 6305/6361 від 11 травня 2016 року судової почеркознавчої та технічної експертизи документів встановлено, що рукописний текст розписки від 09 квітня 2012 року виконаний самим [PERSON], підпис під текстом розписки виконаний самим [PERSON] (а.с. 125). Також, згідно Висновку №6306-15 від 04 травня 2016 року, розписка від 09 квітня 2012 року, виконана рукописним способом з використанням кулькової ручки, що заправлена селевим чорнилом чорного кольору (а.с.136). Відповідно до ч. 3. ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши висновки судових експертиз за правилами ст. 212 ЦПК України, суд знайшов обставини, які дозволяють стверджувати про обґрунтованість позовних вимог, а тому суд приймає їх до уваги при постановленні даного рішення у справі. Згідно до ч.\~1\~ст.\~1049\~ЦК\~України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Як вбачається з договору позики, відповідач [PERSON] отримав у борг грошові кошти у розмірі 160\~000 (сто шістдесят тисяч) гривень, які на момент надання за курсом НБУ дорівнювали 20\~000 (двадцять тисяч) доларів США на строк до 01 січня 2013\~року. Відповідно до ст.\~526\~ЦК\~України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.\~625\~ЦК\~України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти\~річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором\~або законом. Суд погоджується з розрахунком заборгованості, зробленим позивачем та вважає, що він відповідає вимогам закону та умовам укладеного договору позики. Таким чином, заборгованість за договором позики від 09 квітня 2012 року, становить з урахуванням інфляції 290 337 (двісті дев'яносто тисяч триста тридцять сім) гривень 31 копійка, 3% річних від суми боргу у розмірі 15 123 (п'ятнадцять тисяч сто двадцять три) гривні 29 копійок та проценти від суми позики згідно ч.1 ст.1048 ЦК України на рівні облікової ставки НБУ в розмірі 72 900 (сімдесят дві тисячі дев'ятсот) гривень 74 копійки, а всього - 378 361 (триста сімдесят вісім тисяч триста шістдесят одна) гривня 34 копійки. Згідно з ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). У відповідності до ст.\~88\~ЦПК\~України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved