Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

В липні 2016р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача КС «Перше кредитне товариство», в якому просив суд: визнати недійсним кредитний договір № КВ-1-0001/09/529 від 30 січня 2009р., укладений між сторонами (далі по тексту - кредитний договір), як такий, що укладений всупереч вимогам законодавства України. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 30 січня 2009р. між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач надав позивачу кошти в кредит у розмірі 120000,0 грн. На думку сторони позивача зазначений кредитний договір є недійсним, відповідно до ст. ст. 203, 215 ЦК України; ст. ст. 1, 10 Закону України «Про кредитні спілки», оскільки позивач ніколи не писав заяви про вступ у члени Кредитно спілки «Перше кредитне товариство» та ним не сплачувались внески, як членом кредитної спілки визначені законом. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просили суд позов задовольнити. Відповідач, про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, свого представника до суду не направив, при цьому стороною відповідача були подані заперечення на позов, в яких відповідач зазначав, що позивач усвідомлюючи, що не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, просив в досудовому порядку вирішити спір, щодо сплати заборгованості. В подальшому, позивач намагається у будь - який спосіб ухилитись від виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 05 вересня 2016р. по справі № 757/15926/15-ц про стягнення з нього заборгованості за зазначеним вище кредитним договором. Суд, заслухавши пояснення сторони позивача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 30 січня 2009р. між сторонами було укладено кредитний договір, за умовами якого кредитодавець (відповідач) зобов'язався надати позичальнику (позивачу) кредит в сумі 120000,0 грн. на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором. Сума кредиту використовується на соціальні потреби. Згідно п. 2.1 кредитного договору, кредит надається строком на 12 фактичних місяців від дати надання кредиту з умовою щомісячної сплати процентів за користування кредитом, визначеної відповідно до п. 3.1 цього договору. Відповідно до п. 4.1 та п. 4.2 кредитного договору позичальник зобов'язався використати суму кредиту на вказані в цьому договорі цілі та вчасно повернути кредитодавцю суму кредиту у розмірі та в строки, згідно додатку №1 до цього договору. На виконання умов кредитного договору, відповідачем було надано позивачу кредит в розмірі 120000,0 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 30 січня 2009р., і не заперечувалось стороною позивача в судовому засіданні. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05 вересня 2016р. № 757/15926/15, позов КС «Перше кредитне товариство» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. На підставі зазначеного рішення суду, з [PERSON] на користь КС «Перше кредитне товариство» підлягає стягненню за кредитним договором заборгованість в розмірі: 120000,0 грн. - борг по тілу кредиту, 97702,99 грн. - борг по процентам за користування кредитом, 200000,0 грн. - пені, а всього 417702,99 грн., а також судові витрати у розмірі 659,12 грн., в дохід держави судовий збір у розмірі 599,25 грн., в решті позову відмовлено. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач просив суд визнати недійсним кредитний договір з тих підстав, що відповідно до положень ст. ст. 1, 10 Закону України «Про кредитні спілки» йому міг бути наданий кредит, лише в тому випадку, що він є членом кредитної спілки, і за умови сплати ним вступного та обов'язкового пайового внесків, при цьому позивач звертав увагу суду, що заява про його вступ до КС «Перше кредитне товариство» ним не складалась і до відповідача не подавалась, як і не сплачувались відповідні внески. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1054 ЦК України). Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самі сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самі кількості, такого самого роду та такої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (ч. 3 ст. 6 ЦК України ). Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності з ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Положеннями ст. ст. 10, 11 ЦПК України, роз'яснення наданих в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», встановлено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Протягом всього часу розгляду справи в суді стороною позивача не було надано суду належних і допустимих доказів того, що при укладанні оспорюваного кредитного договору між сторонами, не було дотримано положень Закону України «Про кредитні спілки». Так, твердження позивача, що ним не складалась і не подавалась заява про прийняття його в члени КС «Перше кредитне товариство» судом оцінюється критично, враховуючи, що відповідачем була надана суду копія належним чином засвідчена поданої позивачем заяви (а.с. 69). Крім того, стороною позивача взагалі не було надано суду доказів того, що позивачем не сплачувались взагалі вступний та обов'язковий пайові внески. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 ст. 203 ЦК України. Частиною 1 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Отже, позивачем не доведено та не надано доказів, не було їх встановлено і під час розгляду справи в суді, які б стали підставою для визнання правочину (кредитного договору ) недійсним. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed