Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

В поданій до суду заяві позивач вказує на те, що йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії РВ № 01270, виданому 30 березня 2000 року, належить земельна ділянка площею 1,99 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Здолбунівського району Рівненської області. В серпні 2016 року йому стало відомо, що відповідачу [PERSON] було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, яка межує з його земельною ділянкою. Проте, при складанні технічної документації на земельну ділянку відповідача були внесені недостовірні дані щодо меж земельної ділянки, зокрема межі земельної ділянки відповідача частково накладаються на межі виділеної йому ще в 1999 році земельної ділянки. Внаслідок видачі відповідачу [PERSON] Державного акту на право власності на земельну ділянку були порушені його права та інтереси, оскільки він позбавлений можливості володіти, користуватися та розпоряджатися своєю земельною ділянкою. Просить суд визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку виданий на підставі рішення [PERSON] сільської ради [PERSON] та скасувати державну реєстрацію зазначеної земельної ділянки. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав повністю та просить задовільнити їх. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав повністю та підтвердив той факт, що під час виготовлення технічної документації та Державного акту на право власності на земельну ділянку була допущена помилка при визначенні меж його земельної ділянки в результаті чого його земельна ділянка частково накладається на земельну ділянку позивача. Представник відповідача [PERSON] сільської ради та представник третьої особи в судове засідання не зявилися. З урахуванням думки представника позивача та відповідача [PERSON] суд вважає за можливим розгляд справи без участі вказаних учасників процесу. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю. Рішенням [PERSON] сільської ради Здолбунівського району від 07 липня 1999 року № 25 було вилучено із земель колективної власності КСП «Півченське» земельні ділянки та передані у приватну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельні частки (паї) громадянам [PERSON] сільської ради. Згідно додатку до вказаного рішення [PERSON] сільської ради позивачу [PERSON] було виділено у приватну власність земельну ділянку у розмірі земельної частки (пай) розміром 1,99 га. 30 березня 2000 року на підставі рішення [PERSON] сільської ради Здолбунівського району від 07 липня 1999 року № 25 [PERSON] було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії РВ № 01270 згідно якого позивачу передано у приватну власність земельну ділянку площею 1,99 га., яка розташовану на території [PERSON] сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 11 листопада 2009 року на підставі розпорядження голови Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області за № 669 від 27 грудня 2007 року відповідачу [PERSON] було видано державний акт на право приватної власності на землю серії ЯЗ № 215557, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 01096960001 Відповідно до Державного акту [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку площею 1,98 га. на території [PERSON] сільської ради для ведення особистого сільськогосподарського виробництва Згідно із п.2 розділу VII Закону України «Про Державний земельний кадастр», земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Положеннями статей 116, 118 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності або права користування земельними ділянками на підставі рішень органів місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Положеннями ст.198 ЗК України передбачено, що кадастрові зйомки це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану. Таким чином, погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необовязкових технічних помилок. Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі громадянам безоплатно земельних ділянок на праві приватної власності. Виконання усіх підготовчих робіт з виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку передбачає як перевірку того, чи є земельна ділянка вільною, чи не належить вона іншому власнику чи користувачеві та чи не накладаються межі вказаної земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Разом з тим встановлено, що належних робіт зі складання технічної документації під час процедури оформлення [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку проведено не було. При розробці проекту відведення земельної ділянки для [PERSON] не враховано, що його земельна ділянка має часткове накладання на земельну ділянку, власником якої вже з 30 березня 2000 року був позивач [PERSON] Тобто, відповідач [PERSON] набув у власність спірну земельну ділянку після спливу більше девяти років після її набуття у власність позивачем. Відповідно до п.«г» ч.3 ст.152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним, відповідно до ч.1 ст.155 ЗК України. Згідно із ст.152 ЗК України,власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності. Ухвалення судом рішення про визнання Державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним, без скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спірне майно, не можна вважати, що відбувся реальний захист права власності позивача.

Outcome: approved