Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

В квітні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, інфляційних втрат та 3% річних за користування коштами. В судовому засідання позивач та його представник вимоги позову підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що 03.08.2017 року позивач [PERSON] придбав у відповідача [PERSON] автомобіль марки «Інфініті», номер кузова [NUMBER] . Позивач передав відповідачу 21 300 дол. США, а відповідач видав на ім`я позивача нотаріально посвідчену довіреність від 03.08.2017 року на право володіння, користування та розпорядження вказаним автомобілем. На підтвердження отриманих грошових коштів відповідач надав позивачу розписку від 01.09.2017 року, якою посвідчив, що 03.08.2017 між ним та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу та ним від [PERSON] отримано грошові кошти в сумі 21 300 дол. США. Разом із автомобілем відповідач передав позивачу два оригінали ключа, сервісні документи, технічний паспорт [NUMBER] , облікову картку №12327470 та генеральну довіреність серії НМІ №347229. 15.08.2017 року описаний автомобіль було вилучено у позивача правоохоронними органами та ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 18.08.2017 на автомобіль було накладено арешт із забороною розпорядження та користування. В ході розгляду клопотання про арешт майна у справі № 522/14879/17 [PERSON] стало відомо, що 08.08.2017 року до чергової частини Приморського відділу поліції в м. Одеса Головного управління Національної поліції в Одеській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення звернулась громадянка [PERSON] , [INFO] , про те, що невстановлена особа в період часу з 14.07.2017 по 26.07.2017, знаходячись на території паркінгу за адресую: [ADDRESS] , незаконно заволоділа транспортним засобом марки «Інфініті FX35», д.р.н. [NUMBER] , номер кузову № [NUMBER] . Як з`ясувалось в ході розгляду справи, спірний автомобіль належав [PERSON] , однак був викрадений та неодноразово перереєстрований на нових власників. В подальшому, рішенням Приморського районного суду м. Одеси позовні вимоги первісного власника [PERSON] було задоволено та визнано договори купівлі-продажу автомобілю недійсними, зокрема і договір, на підставі якого відповідач набув права власності на спірний автомобіль, а також вирішено витребувати від [PERSON] описаний автомобіль. Дане рішення сторонами не оскаржувалось і набрало законної сили. Враховуючи викладене, відповідач набув грошові кошти від продажу автомобілю позивачу безпідставно, оскільки правова підстава для здійснення правочину купівлі-продажу відпала. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача 568 433,10 грн., що на день звернення до суду еквівалентно 21 300 дол. США, а також 3% річних, що становить 29 060,17 грн., та інфляційні втрати в сумі 103 194,36 грн. Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, оскільки при укладанні угоди купівлі-продажу між сторонами було погоджено всі істотні умови, тобто правочин мав місце, сторони виконали всі взяті на себе обов`язки. Крім того, відповідач придбав автомобіль належним чином, зареєстрував в реєстраційній службі і жодних заборон не існувало. Крім того, представник відповідача вважає, що до спірних правовідносин не може бути застосовано ст. 1212 ЦК України, оскільки підставою для передачі коштів була передача автомобіля, а не договір купівлі-продажу, який оформлено розпискою та довіреністю. Заслухавши позивача та його представника та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити частково, у зв`язку з наступним. У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом, 03.08.2017 року [PERSON] придбав у [PERSON] автомобіль марки «Інфініті», номер кузова [NUMBER] . Угода відбулась шляхом передання відповідачем позивачу самого автомобілю, двох оригінальних ключів від нього, сервісних документів, технічного паспорту [NUMBER] , облікової картки №12327470 та генеральної довіреності серії НМІ №347229, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котюк І.О. 03.08.2017 року, якою [PERSON] уповноважив [PERSON] правом володіння, продажу, користування та розпорядження зазначеним автомобілем (а.с.14). А [PERSON] , в свою чергу, передав [PERSON] 21 300 дол. США, як плату за описане авто, що підтверджується розпискою [PERSON] від 01.09.2017 року (а.с. 15). Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як встановлено рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08.11.2018 року, у липні 2017 року, в момент перебування [PERSON] за кордоном, відбулося незаконне проникнення до житла, під час якого було викрадено у нього речі, зокрема, ключі від автомобілю, та особи, які викрали ключі незаконно заволоділи транспортам засобом марки «Інфініті FX35», 2008 року випуску, номер кузову № [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . За фактом викрадення автомобілю, який було викрадено в період з 14.07.2017 р, по 26.07.2017р., та перереєстровано на іншу особу, звернулися до Приморською відділу поліції в місті Одесі Головного у правління Національної поліції 08.08.2017 року. 08.08.2017 року Приморським відділом поліції в місті Одесі Головного управління Національної поліції за вищезазначеним фактом внесено відомості до ЄРДР №12017160500004687 та розпочато досудове розслідування. Як вбачається з реєстраційної картки ТЗ, на підставі укладеного договору №6171/17/000255 від 28.07.2017 року після [PERSON] став власником спірного транспортного засобу, марки «Інфініті FX35», 2008 року випуску, номер кузову № [NUMBER] , [PERSON] . Також, [PERSON] , який став власником після [PERSON] на підставі Договору №8441/2017/565819 від 02.08.2017 року, зняв з обліку 03.08.2017 року транспортний засіб марки «Інфініті FX35», 2008 року випуску, номер кузову № [NUMBER] , та надав довіреність НМІ 347229 від 03.08.2017 року [PERSON] та [PERSON] , щодо володіння, продажу, користування та розпорядження спірним транспортним засобом. Вказаним рішенням договір купівлі-продажу №6171/17/000255 від 28.07.2017, договір купівлі-продажу №8441/2017/565819 від 02.08.2017 року та довіреність НМІ 347229 від 03.08.2017 року визнані недійсними, а право власності на транспортний засіб «Інфініті FX35», 2008 року випуску, номер кузову № [NUMBER] , визнано за [PERSON] . Крім того, вирішено витребувати від добросовісного набувача [PERSON] на користь [PERSON] вказаний транспортний засіб (а.с.19-23). Дане рішення не оскаржувалось та набрало законної сили. Враховуючи викладене, [PERSON] набув грошові кошти від продажу [PERSON] автомобіля «Інфініті FX35», 2008 року випуску, номер кузову № [NUMBER] безпідставно, оскільки правова підстава для здійснення правочину купівлі-продажу відпала. Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 02.03.2016 року у справі № 6-3090цс15: конструкція статті 1212 ЦК, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Згідно статті 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути безпідставно набуте майно в натурі. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання мас виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов законодавства. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондиційного зобов`язання. Характерною особливістю кондиційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондиційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним. Кондиційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави. Обґрунтування узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 01 лютого 2018 року у справі 704/1423/15-ц, провадження № 61- 1924св 18. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок іншої особи поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що лише чинний договір чи інший правочин с достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Враховуючи вищевикладене, відповідач набув грошові кошти в розмірі 21 300 дол. США без існування достатніх правових підстав, у спосіб, що суперечить цивільному законодавству. Як стверджував позивач у судовому засіданні, він звертався до відповідача з метою досудового врегулювання спору з вимогою повернути зазначені кошти, однак останній відмовився, а тому, в силу ст. 1212 ЦК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню в судовому порядку 568 433,10 грн., що є еквівалентним 21 300 дол. США станом на 18.04.2019 року. Крім того, згідно вимог ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 3%-річних, які становлять 29 060,17 грн., однак, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат, оскільки грошові кошти за автомобіль передавались в дол. США, тому інфляційні витрати не можуть бути нараховані, так як вони відносяться до національної валюти України - гривні. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, з урахуванням вищевикладеного, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 5 974,93 грн. судового збору.

Outcome: partial