Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

В листопаді 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», через свого представника звернулось до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № DN81AR92410307 від 24.12.2007 року [PERSON] отримав кредит в сумі 68303 гривень 44 копійки з кінцевим терміном повернення 23.12.2014 року. Відповідно до умов договору зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк. Однак свої зобов'язання відповідач не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 15.10.2015 року має заборгованість - 266 533 гривні 95 копійок, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 47656 гривень 99 копійок; заборгованість по процентам за користування кредитом - 28934 гривні 54 копійки, заборгованість по комісії за користуванням кредитом - 15836 гривень 82 копійки, заборгованість по пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 174105 гривень 60 копійок. Враховуючи вищевикладене, представник позивача просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором № DN81AR92410307 від 24.12.2007 року. Позивач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання свого представника не делегував, у позовній заяві повідомив суд, що у випадку неявки відповідача проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, клопотання про розгляд справи за його відсутності не надав, про час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом надсилання повістки про виклик до суду за зареєстрованим місцем проживання, причини неявки до суду не повідомив. Згідно з ст. 169 ЦПК України неявка в судове засідання належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи відповідача, не є перешкодою для розгляду справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки в судове засідання повторно не з'явився відповідач, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, представник позивача в позовній заяві повідомив, що проти заочного розгляду справи не заперечує, тому суд на підставі ст. 224-225 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи та прийняття по ній заочного рішення. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 24.12.2007 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № DN81AR92410307, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 68303 гривень 44 копійки зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23.12.2014 року. Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 19 липня 2011 року (що набрало законної сили), у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення, судом встановлено факт надання відповідачу кредиту в розмірі 68303 гривень 44 копійки, а тому цей факт відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК суд вважає встановленим, та таким, що доказуванню не підлягає. Відповідно до правил ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тобто, вищезазначена норма процесуального законодавства України зобов'язує суд прийняти заочне рішення, що виноситься на підставі наявних у справі даних чи доказів. Згідно з позовною заявою та розрахунком заборгованості за договором, що міститься в матеріалах справи, у зв'язку із невиконанням відповідачем своїх зобов'язань по зазначеному кредитному договору, станом на 15.10.2015 року він має перед позивачем заборгованість у розмір 266 533 гривні 95 копійок, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 47656 гривень 99 копійок; заборгованість по процентам за користування кредитом - 28934 гривні 54 копійки, заборгованість по комісії за користуванням кредитом - 15836 гривень 82 копійки, заборгованість по пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором -174105 гривень 60 копійок. В матеріалах справи відсутні данні, які б спростовували доводи позивача про наявність у відповідача заборгованості по кредитному договору № DN81AR92410307 від 24.12.2007 року в розмірі 266 533 гривні 95 копійок. Також в матеріалах справи відсутнє клопотання відповідача щодо застосування до спірних правовідносин наслідків пропуску встановленого ст. 258 Цивільного кодексу України строку позовної давності. Наявність рішення Миронівського районного суду Київської області про стягнення з відповідача предмету застави (автомобіля ВАЗ 21101, 2007 року випуску) в рахунок погашення заборгованості по кредиту відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення грошових коштів з метою погашення заборгованості у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Правові наслідки порушення зобов'язання передбачені статтею 611 ЦК України, згідно якої у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач у судове засідання не з'явився, заперечень на позов та доказів, що спростовують зазначені у позовній заяві обставини, не подав. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у відповідача перед позивачем наявна заборгованість в загальному розмірі 266 533 гривні 95 копійок, а тому позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором ґрунтуються на законі, підтверджені матеріалами справи і підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 228 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто, у випадку незгоди відповідача із цим рішенням, він має змогу звернутися до Миронівського районного суду Київської області із заявою про перегляд цього рішення. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 3998 гривень 01 копійка. На підставі ст. 88 ч.1 ЦПК України понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача на його користь. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 526, 527, 530, 610 - 612, 629, 634, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved