Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

В липні 2015 року ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» заборгованість у розмірі 29497,52 грн. за кредитним договором № б/н від 29.02.2008 року. В обґрунтування позову позивач вказує, що відповідно до укладеного договору між сторонами, відповідач отримав кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У порушення умов кредитного договору, щодо повернення чергової частини суми кредиту, [PERSON] зобов»язання за вказаним договором не виконав, внаслідок чого станом на 26.06.2015 року утворилась заборгованість - 29497,52 грн., яка складається з: 3000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 15271,69 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 9345,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1380,83 грн. - штраф (процентна складова). Рішенням Новгород-Сіверського районного суду від 20.11.2015 року в задоволенні позову ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості, відмовлено. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду представник за довіреністю ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» Гринь К.А. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 20.11.2015 року, та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі. Доводи скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення суду є незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, обставини справи є недоведеними, висновки суду не відповідають обставинам справи. Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи і неправильне застосування норм матеріального права. По справі встановлено, що 29.02.2008 року ЗАТ «АКЦЕНТ-БАНК», правонаступником якого є ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК», та [PERSON] уклали договір, за яким позичальник отримав кредит у розмірі 3 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Зважаючи на те, що [PERSON] належним чином не виконує зобов'язання за кредитним договором, банк звернувся до суду з позовом про стягнення з нього заборгованості, що виникла внаслідок такого невиконання. Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК», суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем на вимогу суду двічі не надано оригіналів витребуваних документів для дослідження та призначення по справі судово-почеркознавчої експертизи, то позовні вимоги не підтверджуються належними доказами, а тому і не підлягають задоволенню. З таким висновком районного суду не погоджується апеляційний суд, оскільки він не відповідає встановленим обставинам справи та нормам закону виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Ч. 2 ст. 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як вбачається, з поданого клопотання (а.с. 36), представником відповідача в обґрунтування підстав для відмови в задоволенні позову зазначено, що відповідачем [PERSON] кредитний договір не укладався, заява від 29.02.2008 року ним не підписувалась, гроші в сумі 3000 в будь-який спосіб, в тому числі і шляхом перерахування на платіжну картку, не отримувались. Відповідно до часин 1, 2 статті 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Ухвалою від 08.09.2015 року та 06.10.2015 року, яку було направлено на адресу позивача, було витребувано у позивача оригінал заяви [PERSON] від 29.02.2008 року, для дослідження та призначення по справі судово-подчеркознавчої експертизи, але позивача не було попереджено про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, не була призначена по справі і судова експертиза. Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов'язки зі створення для сторін змагального процесу, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. В порушення вимог зазначених норм, оскільки відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України. Згідно із ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. З матеріалів справи вбачається, що клопотання відповідачем в суді першої інстанції про призначення почеркознавчої експертизи не заявлялось, при цьому суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підтверджені належними доказами. Згідно зі ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, визначеному цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Однак позов про визнання договору недійсним із зазначених вище правових підстав у встановленому порядку відповідачем не заявлявся і предметом судового розгляду у цій справі не був. Разом з тим, в обгрунтування підстав пред»явленого позову банк послався на наявність договору (а.с. 6), заборгованість, розмір якої підтверджено розрахунком (а.с. 3-5), зазначені докази в належний спосіб відповідачем не спростовані. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Способами забезпечення судом доказів є зокрема, призначення експертизи. За змістом положень ст. ст. 143, 144 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі і експертиза призначається ухвалою суду. Апеляційним судом, на виконання вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України, ухвалою від 25.02.2016 року було призначено судову почеркознавчу експертизу (а.с. 109-110), а також роз»яснено наслідки не вчинення процесуальних дій. Відповідно до висновку від 06.05.2016 року № 600 відповісти на питання визначені в ухвалі суду не виявилось можливим (а.с 131-135). Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, представником відповідача було заявлено усне клопотання про застосування наслідків пропущення строків позовної давності. За змістом ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції. Оскільки стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності. Як вбачається із змісту заяви, поданої відповідачем для отримання кредиту, останній погодився з тим, що ця заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 6), оригінал якої був оглянутий в суді апеляційної інстанції. Відповідно до п. 2.1.3 Умов по закінченню строку дії відповідна картка лонгується на новий термін, якщо раніше банком не було отримано заяву від клієнта про закриття рахунку при відсутності заборгованості(а.с 10). Із пункту 6.5 Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що клієнт зобов'язується погашати заборгованість за кредитом та відсотками за користування ним, перевитратами платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених договором (а.с 9). Судом встановлено, що сторони погодилися з умовами та правилами надання банківських послуг, а факт не укладення договору, не отримання кредиту та не використання кредитної картки відповідачем не доведено. З врахуванням викладеного слід дійти висновку, що позов є обґрунтованим, разом з тим вимога про стягнення 500,00 грн. штрафу (фіксованої частини), заявлена не відповідно до умов договору, оскільки п. 8.6 Умов надання банківських послуг, сума визначена 250,00 грн. + процентна складова, а за викладених обставин вимоги підлягають частковому задоволенню, тобто на користь банку з відповідача по справі слід стягнути заборгованість, яка утворилась станом на 26.06.2015 року в розмірі 29247,52 грн., яка складається з: 3000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 15271,69 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 9345,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг; 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1380,83 грн. - штраф (процентна складова). За таких обставин апеляційна скарга ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 309 ЦПК України скасуванню з постановленням нового рішення, про задоволення позову частково. Оскільки апеляційна скарга позивача та позов задовольняється частково, відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, судові витрати стягуються пропорційно задоволених вимог, таким чином з [PERSON] на користь ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» слід стягнути судовий збір у розмірі 321,87 грн. за розгляд справи в апеляційній інстанції та 292,62 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції.

Outcome: partial