Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

В листопаді 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Мисливсько-рибальського підприємства «Бахмацьке» Чернігівської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок, в якому просив визнати незаконним наказ № 21-ЛС від 22.11.2013 року про звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України; поновити на роботі на посаді єгеря мисливсько-рибальського підприємства «Бахмацьке» з 22.11.2013 року; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22.11.2013 року та моральну шкоду в сумі 1000 грн. Свої вимоги мотивував тим, що він з 20.09.2006 р. працював у відповідача на посаді єгеря. Наказом від 22.11.2013 року його було звільнено за ст.40 п.4 КЗпП України за грубе порушення трудової дисципліни, а саме, відсутність на роботі без поважних причин 26.10.2013 р. Вважає таке звільнення незаконним, оскільки стверджує, що цей день - субота - був неробочим днем, проте незважаючи на це, він з власної ініціативи перебував на робочому місті, зокрема на території ввіреного йому єгерського обходу №9, що займає площу 10010 га. Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 27 грудня 2013 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду є незаконним, таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та висновки суду не відповідають обставинам справи. Апелянт зазначає: судом не взято до уваги положення ст.ст. 68, 71 КЗпП України. Так, залучення до роботи у вихідний день у зв'язку з виробничою необхідністю чи з метою більш ефективного ведення мисливського господарства чинним законодавством не передбачене. А отже, наказ про роботу у вихідні дні є неправомірним. Також, судом безпідставно не взято до уваги показання свідків [PERSON] та [PERSON]. Апелянт вважає, що факт його відсутності на роботі 26.10.2013 року не підтверджений належними та допустимими доказами. В судовому засіданні апелянт підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити. Представники відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечували, надавши письмові заперечення. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню на підставі пунктів 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом по справі встановлено, що [PERSON] працював на Мисливсько-рибальському підприємстві «Бахмацьке» Чернігівської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок з 20.09.2006 року на посаді єгеря. Відповідно до наказу Мисливсько-рибальського підприємства «Бахмацьке» Чернігівської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок №1-ОД від 23.08.2013 року в зв'язку з відкриттям сезону полювання 2013 року з метою більш ефективного ведення мисливського господарства, контролю дотримання правил полювання та охорони мисливських угідь наказано на сезон полювання з 26.10.2013 року по 26.01.2014 року тимчасово встановити суботу та неділю робочими днями, понеділок та вівторок - вихідними. З даним наказом [PERSON] був ознайомлений, що підтверджується його підписом на копії наказу (а.с.16). Згідно з наказом Мисливсько-рибальського підприємства «Бахмацьке» Чернігівської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок №6-ОД від 23.10.2013 року режим роботи єгерського складу із 26.10.2013 року встановлено: - для єгерів із 6-годинним робочим днем в п'ятницю із 9-00 до 16-00 з перервою на обід з 13-00 до 14-00 в адмін. будівлі для вирішення та впровадження паперової документації. Режим роботи в середу, четвер, суботу та неділю для єгерів починається в 9-00 та закінчується в 16-00 з перервою на обід з 13-00 до 14-00. В ці дні єгер повинен знаходитись в угіддях свого обходу; - для єгерів із 4-годинним робочим днем в п'ятницю із 9-00 до 13-00 в адмін. будівлі для вирішення та впровадження паперової документації. Режим роботи в середу, четвер, суботу та неділю для єгерів починається в 9-00 та закінчується в 13-00. В ці дні єгер повинен знаходитись в угіддях свого обходу. З даним наказом [PERSON] був ознайомлений, що підтверджується його підписом (а.с.22). Відповідно до акту від 26.10.2013 р. , що складений директором Мисливсько-рибальського підприємства «Бахмацьке» Дзюбою С.І., за участю єгеря [PERSON] та двох працівників міліції [PERSON] і [PERSON], эгер [PERSON] був відсутній в угіддях свого обходу №9 26.10.2013 р. з 9-00 до 16-00 . Дати письмові пояснення відмовився (а.с.29). Факт відсутності на робочому містці 26.10.2013 року зафіксований у табелі обліку робочого часу по підприємству (а.с.4). Письмові пояснення з приводу відсутності на роботі 26.10.2013 р. були надані [PERSON] 22.11.2013 р. (а.с.3). Наказом Мисливсько-рибальського підприємства «Бахмацьке» Чернігівської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок № 21-ЛС від 22.11.2013 року [PERSON] звільнено з роботи за п.4 ст.40 КЗпП України (за прогули без поважних причин) (а.с.2). Підставою для звільнення стала відсутність [PERSON] 26.10.2013 року на роботі протягом усього робочого часу. Згідно з п.4 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні [PERSON] були дотримані вимоги закону. Проте, з таким висновком районного суду апеляційний суд не може погодитись. Статтею 214 ЦПК України визначено, що під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Таким вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає. Статтею 43 частинами 1,4,6 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Стаття 45 Конституції України встановлює, що кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом. Відповідно до ст.50 КЗпП України, нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень. Підприємства і організації при укладенні колективного договору можуть встановлювати меншу норму тривалості робочого часу, ніж передбачено в частині першій цієї статті. З табелю обліку робочого часу по підприємству за жовтень 2013 року вбачається, що робочий тиждень з 21 по 27 жовтня 2013 року на Мисливсько-рибальському підприємстві «Бахмацьке» взагалі не передбачав вихідних днів і тривалість робочого часу працівника [PERSON], як і ще 12 працівників, за цей тиждень дорівнювала 42 годин (6 годин х 7 днів = 42 години), що є грубим порушенням гарантованих Конституцією України прав громадянина на відпочинок, належні і здорові умови праці. Суд першої інстнції на цю обставину уваги не звернув. Крім того, при ухваленні рішення, суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, на які посилався позивач і поясненням останнього, щодо його перебування 26.10.2013 р. на робочому місті (обході №9), яке представляє з себе лісові масиви з досить великою територією. Суд безпідставно послався на акт від 26.10.2013 р. про відсутність [PERSON] на роботі, який базується лише на голослівних висловах (навігаційними засобами єгеря не оснащені, місцеперебування [PERSON] в іншому місті не встановлено) та твердженнях про неможливість зв'язатися з єгерем [PERSON] в телефонному режимі. Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, що якщо акт складався 26.10.2013 р. і місцеперебування єгеря на цей час встановлено не було, яким чином останній відмовився від надання письмових пояснень на момент складання акту (а.с.29). Суд першої інстанції безпідставно без застережень послався на викривлений зміст абзацу четвертого доручення Бахмацького РВ УМВС України в Чернігівській обл. від 25.10.2013 р. №11718, в якому старшим групи по відпрацюванню району сіл Тиниця, Григорівка, Курінь і Голінка був призначений [PERSON] (а.с.30), а не ст. лейтенант міліції [PERSON], в присутності якого був складений акт 26.10.2013 р. Не надав суд оцінки тій обставині, що позивач не перебуває в трудових відносинах з Бахмацьким РВ УМВС України в Чернігівській обл., а наказ по Мисливсько-рибальському підприємству «Бахмацьке» Чернігівської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок щодо проведення рейду 26.10.2013 р. не видавався і відповідні групи підприємством не створювалися. Відповідно до п.3.6 Посадової інструкції єгеря, саме на останнього покладений обов'язок організовувати та здійснювати охорону державного мисливського фонду, в тому числі «методом рейдірованія» (а.с.18). Не звернув суд першої інстанції уваги і на порушення порядку звільнення позивача. Згідно з п.1.3 Посадової інструкції єгеря, звільнення з посади єгеря здійснюється наказом керівника підприємства за поданням або за згодою керівника структурного підрозділу (а.с.18). Відповідач не надав доказів наявності такого подання або відповідної згоди. Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що [PERSON] було звільнено незаконно, а тому його необхідно поновити на роботі на посаді єгеря з 22.11.2013 р.. Відповідно до вимог ч.2 ст.235 КЗпП України, з відповідача - Мисливсько-рибальського підприємства «Бахмацьке» Чернігівської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок на користь [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22 листопада 2013 року по 27 січня 2014 року в розмірі 1853 грн. 22 коп. з розрахунку, проведеного відповідно до затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 Порядку обчислення середньої заробітної плати. Середньоденна заробітної плати позивача становить 27 грн. 66 коп. (а.с. 28), а тому за період з 22.11.2013 року по 27.01.2014 року заробітна плата за час вимушеного прогулу за 67 робочих днів вимушеного прогулу складає 1853 грн. 22 коп. Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди відповідно до ст.237-1 КЗпП України, апеляційний суд приходить до висновку, що порушення законних прав позивача з вини відповідача внаслідок незаконного звільнення з роботи призвели до моральних страждань, погіршенню матеріального стану, нервових переживань. Оскільки позивачу була заподіяна моральна шкода, з врахуванням характеру та обсягу заподіяних позивачу моральних страждань, тривалості негативних наслідків морального характеру, ступені вини відповідача та обставин справи, а також виходячи із засад розумності, справедливості та виваженості, апеляційний суд вважає, що розмір морального відшкодування позивачу належить визначити в сумі 500 грн. В цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Також з відповідача підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції - 458, 8 грн. (229,4 грн. - за вимоги майнового характеру та 229,4 грн. - за вимоги немайнового характеру, 229,4 + 229,4 = 458,8 грн.) та за розгляд справи в апеляційної інстанції - 229, 4 грн. (458,8 : 2 = 229,4 грн.), а всього 688, 2 грн. (458,8 + 229,4 = 688, 2).

Outcome: partial