Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

В листопаді 2019 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача: Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ ГТУЮ в м. Києві, в якому просила суд: зняти арешт та заборону на відчуження майна [PERSON] на яке було накладено арешт постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 15 жовтня 2014 року №44531241 та зняти з нього обтяження внесене до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Свої вимоги обґрунтовує тим, що державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого листа №2-12118/10 від 17 лютого 2009 року було накладено арешт на все нерухоме майно позивачки, так як вона була боржником у виконавчому провадженні №44531241. Державний виконавець повернув виконавчий лист на тій підставі, що не виявлено майна на яке можна звернути стягнення. Як зазначає позивачка, на даний час відсутні підстави для накладення арешту на майно. Накладення арешту на майно позбавляє її вільно розпоряджатися належним їй майном. Представник позивачки в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі, з підстав, викладених у позові. Представник відповідача в судове засідання не з`явився; про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку; причину неявки суду не сповістив; відзив на позов не надіслав. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Суд, заслухав пояснення представника позивачки, розглянувши подані стороною позивача документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, Шевченківським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №2-12118/10 від 17 лютого 2009 року, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ ? КБ ?Надра ? заборгованості за кредитним договором та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 990 214, 80 грн. 01 вересня 2014 року державним виконавцем Шевченківського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по вищезазначеному виконавчому листу. 15 вересня 2014 року державним виконавцем Шевченківського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві винесено постанову про арешт майна боржника та внесено обтяження на все нерухоме майно боржника ( [PERSON] ) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 27 листопада 2014 року державним виконавцем Шевченківського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану у відповідності до вимог п.2 ст.47 Закону України ? Про виконавче провадження ? (в редакції, що діяла на час винесення постанови). Однак, стороною позивачки до матеріалів справи не було додано оскаржуваної постанови про арешт майна. Представник позивачки до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві з заявами про зняття арешту з майна не звертався, оскільки, матеріали справи не містять таких доказів. Лисом від 06 листопада 2019 року Шевченківський РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві надало відповідь на адвокатський запит від 24 жовтня 2019 року за № 24/10. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 47 Закону України ? Про виконавче провадження ? (в редакції на час винесення постанови), виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв?язку із завершенням виконавчого провадження ( ст.50 Закон України ? Про виконавче провадження?). У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред`явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно. Під час розгляду справи, судом достовірно встановлено, що на даний час за позивачкою не зареєстровано будь-яке майно. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили, що на майно позивачки накладено арешт та вона, як власник, не має можливості розпорядитись таким майном, суд прийшов до висновку, що на даний час права позивачки не порушені, а тому, відсутні правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed