Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

В листопаді 2015 року [PERSON] звернувся суду з позовом, в якому просив вселити його та членів його сім»ї - дружину та малолітню доньку в квартиру [ADDRESS]; встановити порядок користування житловим приміщенням, виділивши в користування йому та членам його сім'ї кімнату (к-4) площею 10,9 кв. метра, кімнату (к-5) площею 12,10 кв. метра, кімнату (к-6) площею 8,2 кв. метра, лоджію (к-13) площею 1,4 кв. метра, виділивши відповідачу в користування кімнату (к-3) площею 16,8 кв. метра, балкон (б-1) площею близько 3 кв. метрів, залишивши в загальному користуванні коридор (к-1) площею 4,6 кв. метра, кухню (к-2) площею 8,6 кв. метра, ванну (к-7) площею 2,8 кв. метра, туалет (к-8) площею 1,5 кв. метра, коридор (к-9) площею 3,6 кв. метра, стінний шкаф (к-10) площею 0,7 кв. метра, коридор (к-11) площею 3, 5 кв. метра; зобов'язати відповідача не чинити йому та членам йог сім»ї перешкоди у користуванні жилим приміщенням; стягнути з відповідача на його користь у відшкодування матеріальної шкоди 7 000 грн. та у відшкодування моральної шкоди 7 000 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що йому на праві власності належить 16/25 частин квартири [ADDRESS] решта 9/25 частини квартири належить співвласнику [PERSON], Відповідач проживає у вказаному жилому приміщенні один та створює йому, позивачу, перешкоди у користування належним на прав власності жилим приміщенням. Такими діями відповідач спричинив йому, позивачу, матеріальну шкоду на суму 7 000 грн. та моральну шкоду, яку він оцінює в 7 000 грн. Рішенням Менського районного суду від 08 лютого 2016 року позовні вимоги задоволені частково: вселено [PERSON] та членів його сім'ї: дружину [PERSON] та малолітню дитину [PERSON] в квартиру [ADDRESS]; встановлено порядок користування квартирою [ADDRESS] Чернігівської області: за [PERSON] та членами його сім'ї: дружиною [PERSON] та малолітньою дитиною [PERSON] право користування кімнатою (к-4) площею 10,9 кв. метра, кімнатою (к-5) площею 12,10 кв. метра, кімнатою (к-6) площею 8,2 кв. метра, лоджією (к-13) площею 1,4 кв. метра; за [PERSON] право користування кімнатою (к-3) площею 16,8 кв. метра, балконом (б-1) площею близько 3 кв. метрів; залишено в загальному користуванні коридор (к-1) площею 4,6 кв. метра, кухню (к-2) площею 8,6 кв. метра, ванну (к-7) площею 2,8 кв. метра, туалет (к-8) площею 1,5 кв. метра, коридор (к-9) площею 3,6 кв. метра, стінний шкаф (к-10) площею 0,7 кв. метра, коридор (к-11) площею 3, 5 кв. метра; зобов'язано [PERSON] не чинити [PERSON] та членам його сім'ї (дружина [PERSON] та дитина [PERSON]) перешкод у користуванні виділеною часткою кімнат і підсобними приміщеннями загального користування в квартирі [ADDRESS]; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди 1 000 грн.; в іншій частині позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що оскаржуване рішення є незаконним. Особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на неможливість спільного проживання на одній житловій площі і користування цією площею, оскільки [PERSON] не використовує приміщення за призначенням, влаштовує п'янки, руйнує приміщення, відмовляється від утримання житлового приміщення в належному стані. Особа, яка подала апеляційну скаргу, вказує на те, що позивач з серпня 2003 року не проживає в спільній квартирі та постійно пише компрометуючі заяви в міліцію та прокуратуру. Особа, яка подала апеляційну скаргу, зазначає, що [PERSON] вимагає від нього кошти за свою частину житлової площі в розмірі 15 000 дол. США та купівлі йому 2-х кімнатної квартири. Особа, яка подала апеляційну скаргу посилається на те, що відсутні підстави для стягнення моральної шкоди. В судове засідання 15 березня 2016 року відповідач не з»явився та надав клопотання про відкладення розгляду справи у зв»язку зі станом здоров»я. В судове засідання 05 квітня 2016 року відповідач не з»явилася та знову надав клопотання про відкладення розгляду справи у зв»язку зі станом здоров»я. Апеляційний суд Чернігівської області вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача, оскільки відсутні докази про те, що у зв»язку з тяжким станом здоров»я відповідач позбавлений можливості приймати участь в судових засіданнях. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, дослідивши інвентаризаційну справу на жиле приміщення та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 19 жовтня 2000 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу 6/25 частин квартири, згідно з яким [PERSON] продав, а [PERSON] купив 6/25 частин квартири [ADDRESS]; вказаний договір посвідчений державним нотаріусом Менської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 1- 1988. Відчужувані 6/25 частин квартири становлять кімнату 1-4 площею 10.9 кв.м., лоджію 1-13 площею 1.4 кв.м., в загальному користуванні коридор 1-1 площею 4.6 кв.м., кухня 1-2 площею 8.6 кв.м., ванна 1-7 площею 2.8 кв.м., туалет 1-8 площею1.5 кв.м., коридор 1-9 площею 3.6 кв.м., стінна шафа 1-10 площею 0.9 кв.м., коридор 1-11 площею 3.5 кв.м. Позивачу на праві власності належить 16/25 частин квартири [ADDRESS], в тому числі 2/5 частини на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 29 грудня 1997 року Менським сироробним комібінатом та 6/25 частин на підставі договору купівлі-продажу частини квартири від 19 жовтня 2000 року. Відповідачу на праві власності належить 9/25 частин квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 29 грудня 1997 року Менським сироробним комібінатом. Згідно з матеріалами інвентаризаційної справи квартира [ADDRESS] має загальну площу 76.6 кв.м., жилу площу 49 кв.м. та складається з кімнати 1-3 площею 17.8 кв.м., кімнати 1-4 площею 10.9 кв.м., кімнати 1-5 площею 12.1 кв.м., кімнати 1-6 площею 8.2 кв.м, лоджії І площею 1.4 кв.м., балкону ІІ площею 0.9 кв.м., коридору 1-1 площею 4.6 кв.м., кухні 1-2 площею 8.6 кв.м., ванної 1-7 площею 2.8 кв.м., туалету 1-8 площею1.5 кв.м., коридору 1-9 площею 3.6 кв.м., стінної шафи 1-10 площею 0.7 кв.м., коридору 1-11 площею 3.5 кв.м. Позивач є батьком малолітньої [PERSON], [INFO]; позивач та малолітня [PERSON] зареєстровані в [ADDRESS]. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що [PERSON] чинить перешкоди в користуванні належним позивачу майном, самому позивачу, а також членам його сім'ї (дружині та доньці), що стало причиною неодноразового звернення позивача з цього приводу зі скаргами до правоохоронних органів, такі дії відповідача спричинили позивачу моральні страждання; доказів щодо спричинення відповідачем позивачеві матеріальної шкоди не надано. Проте, з таким висновком частково не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного. При зверненні до суду з позовом [PERSON] просив вселити у жиле приміщення свою дружину [PERSON]; встановити порядок користування квартирою , визначивши які жилі приміщення мають перебувати у користуванні дружини [PERSON] та зобов»язати відповідача не чинити дружині [PERSON] перешкод у користуванні житлом. Матеріали справи не містять даних, що [PERSON] є недієздатною або обмеженою у дієздатності особою, тобто остання, за наявності підстав , не позбавлена можливості особисто звернутися до суду з відповідним позовом. За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині вселення в жиле приміщення [PERSON], встановлення порядку користування [PERSON] жилим приміщенням та зобов»язання відповідача не чинити [PERSON] перешкод у користуванні жилим приміщенням слід відмовити. Як вбачається з договору купівлі-продажу частини квартири від 19 жовтня 2000 року, позивач купив 6/25 частин квартири [ADDRESS] і відчужувані 6/25 частин квартири, без урахування приміщень загального користування, становлять кімнату 1-4 площею 10.9 кв.м., лоджію 1-13 площею 1.4 кв.м., тобто вказана жила кімната з лоджією є власністю позивача і він має право користуватися цієї частиною квартири без встановлення порядку користування жилим приміщенням, а відповідач відповідно права користуванням цією частиною жилого приміщення взагалі не має. Рішення суду першої інстанції в частині встановлення порядку користування жилим приміщенням підлягає зміні щодо визначення площі кімнати 1-3 та балкону ІІ , які надані у користування відповідачу, з урахуванням даних інвентаризаційної справи на спірне жиле приміщення. Площа житлової кімнати, яка має бути надана у користування відповідачу ( 17.8 кв.м.), відповідає частці останнього у праві власності на спірне жиле приміщення ( жила площа квартири 49 кв.м., частка відповідача 9/25). В іншій частині рішення суду узгоджується з приписами законодавства та матеріалами справи. Доводи апеляційної скарги про те, що неможливо спільно проживати на одній житловій площі і користуватися цією площею, оскільки [PERSON] не використовує приміщення за призначенням, влаштовує п'янки, руйнує приміщення, відмовляється від утримання житлового приміщення в належному стані, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки такі доводи не підтверджені матеріалами справи. Крім того, відповідач не позбавлений можливості , за наявності підстав, звернутися до суду з відповідним позовом. Доводи апеляційної скарги про те, що позивач з серпня 2003 року не проживає в спільній квартирі та постійно пише компрометуючі заяви в міліцію та прокуратуру, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки будь-яка особа має право на звернення. Доводи апеляційної скарги про те, що [PERSON] вимагає від нього кошти за свою частину житлової площі в розмірі 15 000 дол. США та купівлі йому 2-х кімнатної квартири, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки вказані обставини не пов»язані з предметом позову. Доводи апеляційної скарги про те, що відсутні підстави для стягнення моральної шкоди, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки матеріали справи містять докази про те, що відповідач чинив позивачеві перешкоди у користуванні спірним жилим приміщенням, що є порушення права власності останнього. Оскільки позивачу слід відмовити лише у задоволенні позовних вимог про вселення [PERSON], встановлення порядку користування жилим приміщенням [PERSON] та зобов»язання не чинити [PERSON] перешкод у користуванні жилим приміщенням, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути третину судових витрат, понесених за апеляційний розгляд справи, тобто 535 грн. 92 коп. ( а.с.74, 89).

Outcome: partial