Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

В липні 2018 року [PERSON] (надалі по тексту - позивач) звернулась в суд з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М., ТОВ «Кей-Колект», третя особа: [PERSON] , про визнання протиправним та скасування рішення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.09.2008 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» укладено Договори про надання споживчого кредиту №1139013200 та №11390131000. В забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаними Договорами між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з однієї сторони та АКІБ «УкрСиббанк» з іншої сторони укладено договір іпотеки від 02.09.2008 року №93097, згідно з якими в іпотеку передано квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Предмет іпотеки належав позивачу, її чоловіку та сину на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири. В подальшому, 11.06.2012 року АКІБ «УкрСиббанк» відступив ТОВ «Кей-Колект», відповідно до договору факторингу №4 свої права вимоги за зобов`язаннями за вказаними кредитними договорами. 27.01.2015 року ТОВ «Кей-Колект» звернулось до державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса КМНО Кобелевої А.М. із завою про державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру. За наслідками розгляду вказаної заяви та доданих до неї документів відповідачем прийнято рішення від 01.02.2016 року №28022890 про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за ТОВ «Кей-Колект». Відповідно до Інформаційної довідки №73530472 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності державним реєстратором, відповідачем, внесено відповідний запис про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект» на підставі договору іпотеки від 02.09.2008 року. Позивач у свою чергу вважає, що вказана реєстраційна дія та запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено з порушенням норм, є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки відповідачем порушено положення Закону України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та не з`ясовано і не перевірено відповідність заявлених прав та поданих документів вимогам законодавства. З наведених вище підстав та посилаючись на порушення своїх цивільних прав як співвласника спірного нерухомого майна, позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення рішення приватного нотаріуса КМОН Кобелевої А.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.02.ю2016 року, індексний номер 28022890. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 31.10.2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного справдження з повідомленням (викликом) сторін. Витребувано від приватного нотаріуса КМНО Кобелєвої А.М. реєстраційну справу. 18.01.2019 року від представника ТОВ «Кей-Колект» до суду надійшов відзив на позовну заяву, де останній просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 31.01.2019 року від представника позивача - адвоката Лагутіна В.О. до суду найшла відповідь на відзив на позовну заяву, де представник позивача просить не брати до уваги доводи представника ТОВ «Кей-Колект» наведені у відзиві на позовну заяву та задовольнити позовні вимоги. Представник позивача - адвокат Макучкін Д.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити з підстав викладених в ньому. Відповідач - приватний нотаріус КМНО Кобелєва А.М. в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи судом повідомлялась належним чином. Представник відповідача ТОВ «Кей-Колект» - адвокат Скляренко Р.С. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином. Вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. В ряді рішень Європейського Суду з прав людини було надано трактування цього права. Право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (Bellet v. France (Белле проти Франції), § 38). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (Bellet v. France (Белле проти Франції), § 36; NunesDias v. Portugal (Нун`єшДіаш проти Португалії). Правила, що стосуються предмета спору чи застосування цих правил, не повинні перешкоджати сторонам у отриманні доступного судового захисту (MiragallEscolano v. Spain (МіраґальЕсколано та інші проти Іспанії); ZvolskyandZvolska v. theCzechRepublic (Звольський та Звольстка проти Чехії), § 51). Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Згідно положень ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з матеріалів справи 02.09.2008 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» укладено Договори про надання споживчого кредиту №1139013200 та №11390131000. В забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаними Договорами між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з однієї сторони та АКІБ «УкрСиббанк» з іншої сторони укладено договір іпотеки від 02.09.2008 року №93097, згідно з якими в іпотеку передано квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Предмет іпотеки належав позивачу, її чоловіку та сину на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири. Відповідно до копії свідоцтва про смерть вбачається, що [PERSON] помер [INFO] . В подальшому, 11.06.2012 року АКІБ «УкрСиббанк» відступив ТОВ «Кей-Колект», відповідно до договору факторингу №4 свої права вимоги за зобов`язаннями за вказаними кредитними договорами. 27.01.2015 року ТОВ «Кей-Колект» звернулось до державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса КМНО Кобелєвої А.М. із завою про державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру. За наслідками розгляду вказаної заяви та доданих до неї документів відповідачем прийнято рішення від 01.02.2016 року №28022890 про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за ТОВ «Кей-Колект». Відповідно до Інформаційної довідки №73530472 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності державним реєстратором, відповідачем, внесено відповідний запис про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект» на підставі договору іпотеки від 02.09.2008 року. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до п. 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 17.10.2013 року № 868 для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: 1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов`язання, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; 2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателеміпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Таким чином, при реєстрації права власності за ТОВ «Кей-Колект» нотаріус повинен був дослідити документи, що підтверджують право ТОВ «Кей-Колект», зокрема, іпотечний договір, та договір про відступлення права вимоги за відповідним іпотечним договором, відповідність форми та змісту цих документів вимогам законодавства, а також дотримання процедури встановленої ст.35 Закону України «Про іпотеку». Судом встановлено, що для перереєстрації права власності ТОВ «Кей-Колект» надали приватному нотаріусу КМНО Кобелєвій А.М. виключно документи, а саме: заяву ТОВ «Кей-Колект» від 27.01.2016 року про державгу реєстрацію прав та їх обтяжень, квитанції про сплату адмінзбору; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, про отримання [PERSON] , 09.04.2014 року повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення для [PERSON] , що підтверджує направлення на її адресу повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення для [PERSON] , що підтверджує направлення на його адресу повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення для [PERSON] , що підтверджує направлення на його адресу повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки, Договір іпотеки №93097 від 02.09.2008 року, Договір факторингу №4 від 11.06.2012 року, виписку з Додатку №1до Договору факторингу №4 від 11.06.2012 року, договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 11.06.2012 року, виписку з додатку №1 до договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 11.06.2012 року, висновок про вартість об`єкта оцінки ТОВ «Інститут оціночних експертиз і права» від 10.12.2015 року. Отже, вбачається, що ТОВ «Кей-Колект» був зобов`язаний надати, а Державний реєстратор-приватний нотаріус КМНО Кобєлєва А.М., яка мала повноваження провести перереєстрацію права власності на спірне майно, тільки у разі наявності доказів отримання позивачем та третьою особою [PERSON] вимоги про усунення порушень, а також за наявності доказів того, що з моменту отримання ними цієї вимоги сплило 30 днів провести перереєстрацію права власності спірного майна. Ця вимога закону була порушена. З наданих приватним нотаріусом КМНО Кобєлєвою А.М. документів не вбачається, що під час переоформлення права власності на нерухоме майно представником ТОВ «Кей-Колект» надано докази вручення [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вимоги про намір звернути стягнення на предмет іпотеки, не вказано якого числа були вручені повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки та скільки днів минуло з того часу, відсутні власноручні підписи боржників про отримання даних документів. Згідно ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, зокрема, у разі, якщо:…3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Крім того, на момент реєстрації приватним нотаріусом права власності на предмет іпотеки за ТОВ «Кей-Колект» діяли норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким введено мораторій, у відповідності до якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами-резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що 1) таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, та 2) загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири. З врахуванням того, що предмет іпотеки був переданий банку в забезпечення виконання умов споживчого кредиту, виданого у доларах США, зважаючи, що площа вказаної квартири становить 53,80 кв.м., вказане майно використовується позивачем та третьої особою: [PERSON] як місце постійного проживання, то суд приходить до висновку, що до правовідносин сторін, які виникли з приводу звернення стягнення на предмет іпотеки повинен бути застосований Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому відповідач - приватний нотаріус КМНО Кобелєва А.М. в силу зазначених положень Закону не могла вчиняти дії щодо звернення стягнення на дане нерухоме майно. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція), що ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Так, в силу положень ст. 37 Закону України «Про іпотеку», рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем в суді. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобам: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Таким чином, підсумовуючи викладене, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність обставин позову, а тому позов підлягає задоволенню. Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved