Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] вказав, що уклав з відповідачкою [PERSON] 14.09.2012 року шлюб. Від шлюбу народилась дочка - [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що відповідачка неналежно виконує свої батьківські обов'язки - недостатньо приділяє уваги вихованню й утриманню дочки, перейшла жити до іншого чоловіка, веде аморальний спосіб життя, просить визначити місце проживання малолітньої [PERSON] з ним. Він працює, щомісячно отримує заробітну платню, проживає зі своїми батьками, які в його відсутність мають змогу допомагати йому піклуватись про дитину. Проте, відповідачка не працює, доходу немає, немає власного житла й не зможе забезпечити дитині належне виховання та утримання. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Відповідачка й її представник в судовому засіданні позов не визнали. Відповідачка [PERSON] суду повідомила, що з початку літа вони з позивачем припинили шлюбні відносини, й рішенням суду від 20.09.2018 р. шлюб між ними розірваний. Після розірвання шлюбу дитину забрала мати позивача, де зараз й проживає дитина. Вона ж, намагається придбати житло в с.Євсуг Біловодського району, де має намір проживати з дочкою. Один раз вона зверталась до Старобільського відділу поліції з приводу дій позивача щодо ненадання їй можливості спілкування з дочкою. Вважає, що може, згодом, утримувати та виховувати дочку. Представник третьої особи надала висновок, в якому вказане про доцільність постановлення рішення суду щодо встановлення місця проживання дитини з батьком. Суд, з'ясував позицію сторін, заслухавши пояснення свідків, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку про необхідність задоволення позову за слідуючими обставинами: Взаємовідносини між сторонами з приводу спору регулюються нормами ч. 1 ст. 161 СК України, Декларацією прав дитини, практикою Верховного Суду України з цих питань. За ст. 161 СК України - якщо мати й батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан здоров'я, інші обставини, що мають істотне значення. [PERSON] й [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.09.2012 року до 20.09.2018 року (а.с. 28). Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Позивач працює, за місцем роботи характеризується позитивно (а.с. 8-10), в побуті характеризується позитивно (а.с. 7). Згідно характеристики з дитячого закладу (а.с. 24) піклуванням [PERSON] займається батько й бабуся з дідусем. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], кожний окремо, негативно охарактеризували відповідачку [PERSON], яка не завжди приділяла уваги дитині, яка часто була брудна, недоглянута, на деякий час залишалась без нагляду матері. Відповідачка не працювала, займалась домашнім господарством. Останнім часом стала спілкуватися з односельцями, що вживають алкоголь, ведуть асоціальний спосіб життя. З літку 2018 року дитина проживає у батьків позивача, стала відвідувати дитячий садок. Виходячи з вищенаведених доказів, суд прийшов до висновку про те, що відповідачка не має постійного місця мешкання. Доказів про придбання будинку для проживання з дитиною відповідачка не надала. Заходів щодо спілкування з дитиною з серпня 2018 року не вживала, не працює, не має будь-якого доходу. Згідно висновку органу опіки й піклування Старобільської РДА вводила працівників в оману, видаючи чужу дитину за свою, намагаючись довести свою благонадійність й спроможність піклуватися про рідну дитину. Позивач працює, щомісячно отримує заробітну платню. Дитина проживає разом з ним й бабусею й дідусем, відвідує дитячий садок. Позивач характеризується позитивно. При прийнятті рішення, суд враховує практику Верховного Суду України, а саме те, що 30.05.2018 року по справі № 343/1500/15-ц (провадження № 61-2381 св18) Верховний Суд підтвердив правильність висновків суду 1 інстанції, акцентував на пріоритеті інтересів дитини, наведена аргументація відносно дискримінаційного підґрунтя, на якому базується підхід до можливості розлучення дитини з матір'ю тільки у виключних випадках, про що вказано у принципі Декларації прав дитини, що прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, не є юридично обов'язковим документом. Згідно до рішення від 11.07.2017 року (заява № 2091/13) по справі «М.С. проти України» Європейський Суд з прав людини зауважив, що в таких випадках основне значення має вирішення питання про те, що краще всього відповідає інтересам дитини. В своєму рішенні Верховний Суд України вказував, що необхідно враховувати два аспекти: по-перше: інтересам дитини найбільшим чином відповідає збереження її зв'язків з родиною, крім випадків, коли родина особливо неблагонадійна, по-друге: в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечній, спокійній, стабільній атмосфері, яка не є неблагонадійною. Найвищі інтереси дитини можуть в залежності від їх характеру й серйозності, переважати інтереси батьків. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що в інтересах дитини необхідно визначити її місце проживання з батьком. З відповідачки підлягають стягненню судові витрати на користь держави, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved