Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

В лютому 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що 01.09.2012 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] було укладено договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 6400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, проте відповідач, в супереч умовам договору своє зобов'язання належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 28.01.2018 року утворилась заборгованість в розмірі 28640,83 грн., яка складається з заборгованості по кредиту - 2265,49 грн.; 15733,35 грн. - нарахованих відсотків за користування кредитом; 8801,95 - пені, а також штрафів - 500 грн. фіксованої частини та 1340,04 грн. - процентної складової. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків, позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 28640,83 грн. та 1762,00 грн. судових витрат. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, а банку відмовити у задоволенні позову в частині позовних вимог, що виходять за строки позовної давності, а також відмовити у стягненні штрафу, оскільки нарахування пені позбавляє можливості повторно притягнути відповідача до відповідальності у вигляді штрафу за одне й теж порушення - несплату платежів за кредитним договором. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справив вбачається, що 01.09.2012 року між сторонами було укладено договір № б/н, відповідно до якого, відповідач отримав кредит у розмірі 6400,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та Тарифами банку складає між сторонами договір, про що свідчить його підпис у заяві. Відповідно до умов договору, підписання договору є прямою та безумовною згодою відповідача щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого позивачем, відповідно до п. 2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг. При укладенні договору, сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропоновувати свої умови договору. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п. 1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг. Згідно п. 2.1.1.12.2 Умов, в разі непогашення клієнтом боргових зобов'язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом, клієнт сплачує Банку проценти в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується пунктом 2.1.1.12.6 Договору. У разі виникнення прострочених зобов'язань за кредитом, згідно п. 2.1.1.12.2.1. Умов, клієнт сплачує Банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування. При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п. 2.1.1.12.6.1. Умов на суму від 100 грн., Клієнт сплачує Банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500.00 грн. та 5% від суми позову. Судом встановлено, що позивач свої зобов'язання виконав в повному обсязі, проте відповідач, всупереч умов договору та ст. 526 ЦК України, зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого, станом на 28.01.2018 року утворилась заборгованість в розмірі 28 640,83 грн., яка складається з: 2265,49 грн. - тіло кредиту; 15733,35 грн. - нарахованих відсотків за користування кредитом; 8801,95 - пеня, а також штрафи 500 грн. - фіксована частина; 1340,04 грн. - процентна складова. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови ви зобов'язання. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк /термін/ його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк /термін/. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.2 ст. 1054 та ч.2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк кредитний ліміт, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), а відтак банк має право стягнути заборгованість, що утворилась за кредитним договором, у судовому порядку. Разом з тим, як убачається зі змісту кредитного договору, сторони встановили як строк дії договору - 12 місяців з моменту його підписання, якщо його не буде пролонговано за відсутності заяви про розірвання договору (п.1.1.7.11 кредитного договору), але не раніше повного виконання зобов'язань за кредитним договором, так і строки виконання зобов'язань з погашенням платежів - до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому здійснені трати (п.2.1.1.12.2 кредитного договору). Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесенням платежів після трати з карткового рахунку), що входить до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання зобов'язання щодо погашення боргу після трати згідно із ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок ( ст.253 ЦК України). Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ( ч.1 ст.261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання ( ч.5 ст.261 ЦК України). Зі змісту ст.261 ЦК України початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, а скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Отже, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (платежами, здійсненими не пізніше 25 числа місяця, що слідує за датою, коли було здійснено трату з карткового рахунку). Крім того, відповідно до п.2.1.1.12.2.1 кредитного договору, у разі виникнення прострочених зобов'язань, клієнт сплачує Банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного платежу після здійсненої трати, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний такий платіж починається з моменту порушення строку його погашення (правові висновки у справі № 6-20цс114 від 19 березня 2014 року). Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами повинні здійснюватись позичальником до 25 числа місяця наступного за днем трати, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Судом установлено, що [PERSON] перестав виконувати належним чином зобов'язання з погашення кредиту шляхом повернення витрачених коштів та сплати відсотків до 25 числа місяця, що слідує за днем трати, з жовтня 2012 року, у зв'язку з чим з жовтня 2012 року у нього почала утворюватись заборгованість за кредитним договором. У свою чергу банк звернувся до суду з позовом до позичальника 22 лютого 2018 року. У зв'язку з наведеним, та з огляду на те, що відповідачем заявлено суду клопотання про застосування строку позовної давності як підстави для відмови у задоволенні позову, з відповідача [PERSON] підлягають стягненню лише суми, нараховані банком в межах трирічного строку позовної давності з вимоги про стягнення платежів по тілу кредиту та відсотків, та в межах 1 річного строку з нарахованої пені. Таким чином, з [PERSON] підлягають стягненню платежі у розмірі 2265,49 грн. заборгованості за кредитом за період з 23 лютого 2015 року по 28 січня 2018 року, 4491,28 грн. заборгованості по відсоткам за період з 23 лютого 2015 року по 28 січня 2018 року, а також 1050 грн. пені за період з 22 лютого 2017 року по 28 січня 2018 року. При цьому, з відповідача не можуть бути стягнуті штрафи, з огляду на наступне. Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зважаючи на зазначене, позивачу необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафів - 500 грн. фіксованої частини та 1340,04 грн. процентної складової. Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» підлягають задоволенню частково, а саме в розмірі 7806,77 грн., а саме 2265,49 грн. заборгованості за кредитом; 4491,28 грн. заборгованості по відсоткам; 1050 грн. пені. В іншій частині позовних вимог банку необхідно відмовити. На підставі ст.141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати в розмірі 1762,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial