Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

В листопаді 2014р. позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є власником будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. У цьому будинку проживає і відповідачка, яка вселились та зареєструвались в будинку в липні 2012 року з дозволу позивача. Оскільки відповідачка не є членом сім'ї власника будинку, будинок позивачка має намір продати, а відповідачка добровільно виселятись з будинку та зніматись з реєстрації відмовляється, то її право власності на будинок підлягає захисту. Позивач просить суд усунути перешкоди у користуванні належним їй на праві власності будинком, визнати відповідачку такою, що втратила право на користування будинком та виселити її з будинку без надання іншого житлового приміщення. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] суду пояснила, що позивачка є її сестрою, біля 20 років мешкає з сім'єю в Росії, вказаний житловий будинок отримала у спадщину після смерті батьків. Оскільки за будинком треба було доглядати, то вона дозволила своїй знайомій та її дочці - відповідачці [PERSON] безкоштовно проживати в будинку та здійснювати за ним догляд. Коли відповідачка одружилась, вона переїхала жити до свого чоловіка, але коли з ним розвелась, повернулась назад до будинку та з дозволу позивачки в 2012р. зареєструвалась в будинку. На теперішній час відповідачка співмешкає з чоловіком, якого вселила до будинку без дозволу власника, вони систематично псують та руйнують будинок (вже завалилась передня стінка), витрат по утриманню будинку не несуть взагалі, виготовляють та вживають в будинку наркотичні засоби, пиячать, в наслідок чого за неможливістю спільного проживання знайома позивачки - мати відповідачки виселилась з будинку, а від сусідів постійно надходять скарги з приводу порушення правил добросусідства, збирання шумних компаній, наявності запаху ацетону і т.і. Вона як представник позивачки та власника будинку звернулась до органів внутрішніх справ з відповідною заявою, міліція виходила на місце, але відповіді на заяву ще не отримала. Так як будинок руйнується, позивачка має намір його продати, для чого зараз готує пакет документів на приватизацію земельної ділянки під будинком як обов'язкову умову посвідчення нотаріусом договору купівлі-продажу будинку. Відповідачка добровільно виселятись з будинку не бажає, оплатного договору найму житла також не заключає. Таким чином, позивачка вважає, що діями відповідачки вона позбавлена в повній мірі здійснювати своє право власності на майно, а саме користуватись та розпорядитись цим майном на власний розсуд, проживання та реєстрація відповідачки в будинку заважають їй продати будинок або використати його в інтересах своєї сім'ї. Просить позов задовольнити. Відповідач до суду не з'явилась, про час, дату та місце судового засідання повідомлялись належним чином шляхом вручення їй за місцем реєстрації та проживання судової повістки-виклику, заперечень на позов не надала, як і заяви про розгляд справи за її відсутності або відкладення розгляду справи. В порядку ст.224 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів зі згоди позивача. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представник позивача, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10.07.2000р. (а.с.8-10). Відповідачка [PERSON] була вселена та зареєстрована в спірному будинку в липні 2012р. зі згодою позивачки [PERSON] на умовах здійснення догляду за будинком у відсутності власника будинку, але без внесення плати за проживання. Відповідачка умов угоди не дотримується, догляд за будинком не здійснює, без дозволу власника вселила до будинку сторонню особу, порушує правила добросусідства, що змусило власника будинку звертатись до правоохоронних органів. Відповідачка не є членом сім'ї власника будинку, не мешкає разом з нею та не веде спільного господарства. Позивачка є громадянкою РФ, з сім'єю постійно проживає в Росії в м.Когалим Ханти-Мансійського АО - Югри Тюменської області (а.с.22). Позивачка має намір продати будинок, для чого звернулась до приватного нотаріуса Роздільнянського нотаріального округу [PERSON] та замовила виготовлення пакету документів для приватизації земельної ділянки під будинком. Оплатного договору найма житла між сторонами також не укладено. Проживання та реєстрації відповідачки в будинку здійснює перешкоди власнику житла в повній мірі реалізовувати своє право власності на майно, використовувати його за призначенням для забезпечення потреб власної сім'ї та розпорядитись будинком на власний розсуд. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Ст.321 ЦК України встановлює непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. До членів сім'ї власника будинку закон відносить чоловіка (дружину) власника, їх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ст..64 ЖК України). Ст.406 ЦК України встановлює, що сервітут, тобто право користування чужим майном, припиняється у разі припинення обставин, яка була підставою для встановлення сервітуту, а також може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є. цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірний будинок, але не є членом сім ' ї власника або наймачем. Відповідачка хоч і зареєстрована в будинку, але не є членом сім'ї власника будинку, будинок потрібен власнику для задоволення потреб його сім'ї, обставини, які були підставою для вселення відповідачки в будинок (здійснення за ним догляду у відсутності власника) відпали, тому на вимогу власника житла право користування будинком у відповідача припиняється. На підставі ст.ст.319,391,406 ЦК України,

Outcome: approved