Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

в листопаді 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Добропільської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що вона є єдиною власницею квартири за адресою: [ADDRESS] . В квартирі зареєстровані її повнолітня дочка [PERSON] разом зі своїми неповнолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] . Відповідачка [PERSON] перебуває у шлюбі з громадянином Російської Федерації [PERSON] Влітку 2014 року вона разом із своїми дітьми та особистими речами виїхали із спірної квартири до чоловіка у Російську Федерацію і з того часу проживають в іншій країні, де мають особисте житло, працюють, діти відвідують навчальні заклади, намірів повертатися до України не мають. Факт реєстрації в квартирі інших осіб заважає позивачці вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Відповідачка вільно знятися з реєстрації не бажає, участі у сплаті комунальних послуг не приймає. Враховуючи викладене просить суд визнати [PERSON] та її неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO], та [PERSON] , [INFO], такими, що втратили право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] в відкрите судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи є заява про розгляд справи у її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає. Представник позивачки адвокат Мавроді Р.Ф. в відкрите судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутність. Відповідачка [PERSON] в відкрите судове засідання не з`явилась, звернулась до суду із заявою про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає повністю. Разом із тим, 17 грудня 2019 року судом було отримано відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що відповідачка проти задоволення позову не заперечує, зазначає, що вона разом із своїм чоловіком та двома неповнолітніми дітьми не проживають у квартирі її матері за адресою: [ADDRESS] , з 2014 року, оскільки усією родиною виїхали до Російської Федерації, де працюють, мають особисте жило, діти проживають разом з ними у приватній квартирі, відвідують навчальні заклади, мають усі умови для нормального та належного розвитку, чоловік має громадянство Російської Федерації, повертатися до України наміру не мають. ПредставникОргану опіки та піклування Добропільської міської ради в відкрите судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявоюпро розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що власницею квартири за адресою: [ADDRESS] , є позивачка по справі [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 18 квітня 2006 року (а.с.7), свідоцтвом про право на спадщину за законом від 28 серпня 2013 року (а.с.9), витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.10), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності (а.с.11). З копії домової книги вбачається, що за вищевказаною адресою крім позивача з 2012 року зареєстровані її донька, [PERSON] , [INFO], та онуки: [PERSON] , [INFO], та [PERSON] , [INFO] (а.с.12-15). Проте відповідно до акту голови правління ОСББ «Шик» від 20 листопада 2019 року, [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], та [PERSON] , [INFO], за адресою: [ADDRESS] , з 12 червня 2016 року (з дня створення ОСББ) та по теперішній час, фактично не проживають (а.с.24). Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно з ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Статтею 156 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] та її неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані і проживали в спірній квартирі з дозволу позивача, яка є власницею квартири, але більше одного року без поважних причин останні в спірній квартирі не проживають, витрати, пов`язані з утриманням квартири та оплатою комунальних послуг, не сплачують, іншої домовленості між відповідачем та позивачем щодо користування житлом судом не встановлено. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини та враховуючи, що відповідачка позовні вимоги визнає повністю, суд приходить до висновку, що є усі правові підстави для визнання відповідачки [PERSON] та її неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved