Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

В лютому 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим що, 10 липня 2014 року до нього з великим проханням про допомогу звернувся громадянин [PERSON]. В той самий день позивач позичив відповідачеві [PERSON] гроші в сумі 48 000,00 гривень, про що останній написав розписку яку передав лише 24 вересня 2014 року. Строк дії позики було визначено письмово, як не більшим ніж 21 день, тобто дата повернення боргу - 15 жовтня 2014 року Суму боргу 48 000,00 гривень у зазначений термін, тобто 15 жовтня 2014 р. відповідач позивачу не повернув. Позивач неодноразово починаю з 15 жовтня 2014 р. намагався додзвонитись до відповідача з вимогою повернути борг, але він ухиляється від виконання своїх боргових зобов'язань. 22 жовтня 2014 року позивач направив на адресу цінний пріоритетний лист, з вимогою повернути його грошові кошти, однак до моменту звернення до суду з позовною заявою відповідач такого бажання не виявив. Станом на 28 січня 2015 року позика відповідачем не повернута. Тому позивач просив стягнути з [PERSON] на його користь 48 000,00 грн. суму боргу. Позивач направив до суду заяву в якій просив розгляд справи провести у його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причин неявки суду не повідомлено. За письмовою згодою позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та зібранні в ній докази, знаходить, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи за наступного. Стаття 1047 ЦК України визначає що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Стаття 1049 ЦК України визначає що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як встановлено в судовому засіданні 10.07.2014 року відповідач [PERSON] взяв в борг у [PERSON] 48 000,00 грн., та зобов'язався повернути вказану суму до 15.10.2014 року, про що склав власноруч напису розписку від 24.09.2014 року. В строки передбачені в договорі позики [PERSON] не були виконані обов'язки щодо повернення суми боргу за договору позики, що у свою чергу порушує права позивача [PERSON] і які підлягають до захисту, шляхом стягнення із відповідача суми боргу. Стаття 60 ЦПК України визначає що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.. 88 ЦК України судові витрати суд покладає на відповідача. Відповідно до ст.ст. 15, 16, 526, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, та

Outcome: approved