Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

В листопаді 2017 року до суду звернувся позивач з позовом до [PERSON], [PERSON] в якому ставить питання про стягнення з відповідачів солідарно заборгованості за кредитним договором у сумі 277279,62 грн. та судового збору в сумі 4159,19 грн. \~ \~ \~ \~Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 26.11.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Креді [PERSON]» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1/1271579, відповідно до якого [PERSON] надав позичальнику кредит в сумі 139606,58 грн. строком до 25.11.2017 року зі сплатою 18,90 % річних за користування кредитними коштами та комісійної винагороди в розмірі 2,50 % в місяць від суми кредиту. В якості забезпечення виконання зобовязань між ПАТ «Креді [PERSON]» та [PERSON] було Договір застави № Z1/ 1271579 від 26.11.2012 року та надано в приватне обтяження автотранспортний засіб : автомобіль марки Nissan, модель Qashqai, 2012 року випуску, реєстраційний номер - АН 9915ІВ. Виконання зобовязань за Кредитним договором було забезпечене порукою шляхом укладення між Банком та [PERSON] договору поруки № Р1/1271580 від 26.11.2012 року. 30 жовтня 2015 року між ПАТ «Креді [PERSON]» та ТОВ «Фінансова компанія «Позика» укладено Договір про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами № 10-ІV, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором укладеним між Публічним акціонерним товариством «Креді [PERSON]» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «Позика» . Відповідач [PERSON] зобовязання за вказаним вище договором належним чином не виконав, у звязку з чим у нього утворилася заборгованість на загальну суму 277279,62 грн., яка складається з суми залишку за кредитом в розмірі 74204,45 грн; суми простроченого основного боргу за кредитом в розмірі - 34343,66 грн.; суми нарахованих процентів в розмірі 398,91 грн.; суми прострочених процентів 27366,09 грн.; суми інфляції в розмірі 128093,33 грн.; 3% річних в сумі 12873,18 грн. \~ \~ \~ \~Представник позивача в судове засідання не прибув, надав до суду заяву з проханням справу слухати за його відсутністю, заявлені вимоги підтримав повністю, наполягав на їх задоволенні. Відповідачі в судове засідання не прибули з невідомої суду причини, про день та час слухання справи були повідомлені належним чином, заяви про розгляд справи за їх відсутністю не надали. Справа розглядається на підставі ст. 224 ЦПК України заочно. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Так, 26.11.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Креді [PERSON]» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1/1271579, відповідно до якого [PERSON] надав позичальнику кредит в сумі 139606,58 грн. строком до 25.11.2017 року зі сплатою 18,90 % річних за користування кредитними коштами та комісійної винагороди в розмірі 2,50 % в місяць від суми кредиту. Виконання зобовязань за Кредитним договором було забезпечене порукою шляхом укладення між Банком та [PERSON] договору поруки № Р1/1271580 від 26.11.2012 року. 30 жовтня 2015 року між ПАТ «Креді [PERSON]» та ТОВ «Фінансова компанія «Позика» укладено Договір про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами № 10-ІV, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором укладеним між Публічним акціонерним товариством «Креді [PERSON]» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «Позика» . Відповідач [PERSON] зобовязання за вказаним вище договором належним чином не виконав. У зв'язку з цим суд зазначає, що відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Крім цього, відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема сплата комісії банку, пені, штрафу. Суд дослідивши розрахунок заборгованості за договором№ 1/1271579 від 26.11.2012 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Креді [PERSON]» та [PERSON], встановив, що за відповідачем [PERSON] утворилась заборгованість на загальну суму 277279,62 грн., яка складається з суми залишку за кредитом в розмірі 74204,45 грн; суми простроченого основного боргу за кредитом в розмірі - 34343,66 грн.; суми нарахованих процентів в розмірі 398,91 грн.; суми прострочених процентів 27366,09 грн. Крім того, суд зазначає, що ч.2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Таким чином, у відповідності з нормами ст. 625 ЦК України, позивачем нараховано також суму інфляції в розмірі 128093,33 грн. та 3% річних в розмірі 12873,18 грн. Згідно з положеннями пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань « від 17.12.2013 року № 14, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Таким чином суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів інфляційних витрат та трьох процентів річних, оскільки зазначені суми нараховані позивачем у відповідності з діючим законодавством та є цілком обґрунтованими. Згідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу. Відповідно до вимог ст.ст. 610, 554 ЦК України, боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники. Отже, заборгованість, яка виникла внаслідок прострочення виконання грошового зобовязання повинна бути стягнена солідарно з відповідачів. Згідно зі ст. 32 ЦПК України позов може бути предявлений до кількох осіб. Участь у справі кількох відповідачів допускається, якщо предметом спору є спільні права та обовязки кількох відповідачів, предметом спору є однорідні права та обовязки. Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в термін, передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобовязання. Таким чином, суд вважає позовні вимоги доведеними, а тому такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 4159,19 грн. (а.с.1), тому суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат в розмірі 4159,19 грн.

Outcome: approved