Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

В лютому 2013 р. позивач за первісним позовом [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначав, що 17 травня 2010 р. між ним та відповідачем [PERSON] був укладений в простій письмовій формі договір позики, відповідно до якого він дав у борг вказаному відповідачу 261 555 гр., що відповідало 33 000 доларів США. Також вказаним договором було передбачено, що вказана позика повинна бути повернута до 17.05.2011 р., що за користування грошима позичальник зобов'язаний сплачувати 1% від суми боргу щомісячно та 0,5% пені від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. При отриманні позики відповідач [PERSON] пояснювала, що вказані гроші їй необхідні для завершення будівництва житлового будинку з вбудованим офісом, який розміщений на [ADDRESS], торгівельно-виставочного центру, який розміщений на [ADDRESS], житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розміщений на [ADDRESS]. Вказані об'єкти нерухомості будувались разом з відповідачем [PERSON], відповідачем [PERSON], який проживає з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу та відповідачем [PERSON], яка є донькою [PERSON]. По закінченню строку повернення позики відповідач [PERSON] позику не повернула, як і не сплатила відсотки за користування грошима та пеню. Оскільки, гроші які [PERSON] взяла у борг були потрачені всіма відповідачами на поліпшення стану вказаного вище нерухомого майна, просив суд визнати спільною сумісною власністю відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] житловий будинок з вбудованим офісом та виставковим павільйоном з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]; торгово-виставковий центр за адресою: [ADDRESS]; житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]; стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на свою користь заборгованість за договором позики від 17.05.2010 року та судові витрати по справі. В подальшому [PERSON] свої вимоги уточнив та просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь 856621 гр., з яких 261555 гр. - основний борг, 117700 гр. - відсотки за користування грошима, 477336 - пеня за прострочення повернення боргу. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов не визнала і в свою чергу звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому зазначала, що 17.05.2010 р. між нею та [PERSON] був укладений в простій письмовій формі договір займу, відповідно до якого вона нібито отримала у борг від [PERSON] грошові кошти у сумі 261 555 гр., що було еквівалентно 33 000 доларів США. Насправді вона такі гроші не отримувала, а зазначена в розписці сума витікає з заборгованості по договору позики від 25.09.2006 р. Крім того, підписання договору позики від 17.05.2010 р. передувало впливу тяжкої обставини, якою була її тяжка хвороба серця. Також укладанням договору позики на край невигідних для неї умовах, [PERSON] завдав їй моральні страждання, і як наслідок цього моральну шкоду. З вказаних підстав [PERSON] просила суд визнати недійсним договір позики від 17.05.2010 р. та стягнути з [PERSON] на її користь моральну шкоду у сумі 352455 гр. У судовому засіданні представник [PERSON] зустрічний позов підтримав. Відповідач по зустрічному [PERSON] зустрічний позов не визнав, оскільки вважав, що оспорюваний договір позики укладався на добровільних засадах, без будь-якого примусу, у зв'язку з чим не може йти мови про завдання ним [PERSON] будь-якої моральної шкоди. Представник ПАТ «Укрсоцбанк» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки невідомі. Представник ПАТ «Марфін Банк» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки невідомі. Представник ПАТ «Дельта Банк» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки невідомі. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши докази по справі, прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.14 СК України, сімейні права є такими, що тісно пов'язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі. Відповідно до ст.18 СК України, кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є встановлення правовідношення. Відповідно до ч.4 ст.3 СК України, сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою стороною. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.173 СК України, батьки та діти, зокрема ті, які спільно проживають, можуть бути самостійними власниками майна. Судом встановлено, що вищевказане нерухоме майно належить на праві власності [PERSON] Позивач [PERSON] звернувся до суду по захист не свого, а чужого права, не маючи на те передбачених повноважень. В статусі власника, чиє право порушується, не визнається або оспорюється - позивач не виступає, у зв'язку з чим позовні вимоги про визнання спільною сумісною власністю відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] майна, а саме: житлового будинку з вбудованим офісом та виставковим павільйоном з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]; торгово-виставкового центру за адресою: [ADDRESS]; житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]; - не підлягають задоволенню. Доводи позивача, що відповідачі жили однією сім'єю, а тому вказане майно є їх спільною сумісною власністю суд до уваги не бере, оскільки тільки зареєстрований у встановленому порядку шлюб породжує права та обов'язки подружжя. Позивач [PERSON] просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованість за договорами позики від 17.05.2010 р. пеню за прострочення повернення заборгованості, та судові витрати по справі. Відповідно до ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво чи багатостороннім договором є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.541 ЦК України, солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини. Судом встановлено, що договір позики від 17.05.2010 р. укладений між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] Належно оформленого солідарного обов'язку по названому договору відповідачі [PERSON], [PERSON] не надавали. В договорах позики не вказано, що вони укладалися відповідачем [PERSON] в інтересах сім'ї або інших визначених осіб. Поручителями або в іншому статусі по даним договорам позики відповідачі [PERSON] та [PERSON] не виступали, у зв'язку з чим позовна вимога щодо солідарного стягнення заборгованості та пені за прострочення заборгованості з відповідачів задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України, за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності зі спливом цього строку. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Кінцевий термін виконання зобов'язання з боку [PERSON] умовами договору позики від 17.05.2011 р. По цих підставах суд вважає, що позовні вимоги стосовно стягнення заборгованості за договором позики від 17 травня 2010 року та пені за прострочення повернення заборгованості підлягають задоволенню. Розрахунок суми боргу зроблений позивачем судом перевірено і він відповідає умовам договору, у зв'язку з чим суд вважав за можливе стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] 856621 гр., з яких 261555 гр. - сума основного боргу, 117 700 гр. - 1% за користування коштами, 477336 гр. - пеня за прострочення повернення позики в межах одного року - з 18.05.2011 р. по 18.05.2012 р. Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову [PERSON] суд виходив з того, що ні позивачем по зустрічному позову ні його представником не доведені обставини, на які посилається позивач, як на підставу визнання договору позики від 17.05.2010 р. Що стосується стягненню моральної шкоди, то вказана вимога також задоволенню не підлягаєж, оскільки стягнення такої шкоди не передбачено вищевказаним договором. Суд також вважає, що відповідно до ст.88 ЦПК України підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача судових витрат по справі, які складаються з витрат по сплаті судового збору за подачу позову та заяви про забезпечення позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial