Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

В листопаді 2019р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом до відповідача [PERSON] , третя особа: Перша київська державна нотаріальна контора, в якому просила суд: визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за померлим [INFO] [PERSON] . Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , який за життя склав на її користь та відповідача заповіт. Після смерті батька позивачки відкрилась спадщина на вищезазначену квартиру, власниками якої був спадкодавець на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10 квітня 2009р. та свідоцтва про право власності на житло від 24 листопада 1993р. Відповідач, як спадкоємиць за заповітом відмовився від прийняття спадщини. В свою чергу позивачкою було отримано свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частину вищезазначеної квартири, проте в позасудовому порядку, державний нотаріус постановою відмовив позивачці, як спадкоємцю за законом у видачі свідоцтва про право на спадщину на тій підставі, що у неї відсутній, оригінал правовстановлюючого документу на Ѕ частину зазначеної квартири: свідоцтво про право власності на житло від 24 листопада 1993р., а тому для захисту порушеного права позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада2019р. було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. До судового засідання сторонами, третьою особою було подані на адресу суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. При цьому позивачка зазначала у своїй заяві, що заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові. Відповідач зазначив, що позов визнає в повному обсязі. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, квартира [ADDRESS] належала на праві власності батьку позивачки [PERSON] (а.с. 15) на підставі: - Ѕ частина, відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 24 листопада 1993р. Фондом комунального майна заводу ім. Петровського, та зареєстрованого в Бюро технічної інвентаризації 03 грудня 1993р. за реєстровим № 2094; - Ѕ частина, відповідно до свідоцтва про право на спадщину, виданого Київською державною нотаріальною конторою № 1 від 10 квітня 2009р. № 11-291 та зареєстрованого в Бюро технічної інвентаризації 22 квітня 2009р. за реєстровим № 2094 в реєстровій книзі № д1678 (а.с. 14). Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивачки (а.с. 8). Після смерті батька позивачки, відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] . Судом встановлено, що за життя спадкодавець [PERSON] склав 04 грудня 2006р. заповіт на користь сторін (а.с. 11). З матеріалів справи вбачається, що відповідач звернувся до третьої особи з заявою про відмову від спадщини за заповітом (а.с. 13). 24 жовтня 2019р. позивачкою було отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на Ѕ частину квартири, яка належала спадкодавцю на праві власності, відповідно до свідоцтва про право на спадщину, виданого Київською державною нотаріальною конторою № 1 від 10 квітня 2009р. № 11-291 та зареєстрованого в Бюро технічної інвентаризації 22 квітня 2009р. за реєстровим № 2094 в реєстровій книзі № д1678 (а.с. 19). 24 жовтня 2019р. постановою державного нотаріуса Супліченко М.В. Першої київської державної нотаріальної контори позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на Ѕ частини зазначеної вище квартири, після смерті її батька у зв`язку з ненаданням правовстановлюючого документа на частку квартири. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності із положеннями ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення (ст. 1265 ЦК України). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1266 ЦК України). Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 66 Закону України «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, державним нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України. Згідно зі ст. 69 цього Закону нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна. У відповідності з п.п. 4.15, п.п. 4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом МЮ України від 22 лютого 2012р. № 296/5, яка є чинною на час розгляду справи, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, про те, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 50 відсотків судового збору - 1250,0 грн., та підлягає поверненню позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, шляхом зобов`язання УДКСУ в Шевченківському районі повернути останній - 1250,0 грн., згідно квитанції № 464 від 18 листопада 2019р. Керуючи ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 17-19, 76-82, 89, 141, 200, 258, 259, 263-266, 268, 352, 354, 355 ЦПК України; ст. ст. 15, 392, 1216, 1217, 1218, 1223, 1261, 1268, 1273, 1296, 1297, 1299 ЦК України, суд, -

Outcome: approved