Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

в липні 2013 року представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача 19737,17 грн. страхового відшкодування, 1950,28 грн. - інфляційних витрат, 2958,68 грн. - трьох відсотків річних, що разом складає 24646,13 грн. та у відшкодування моральної шкоди 15000,00 грн. В ході розгляду справи, в зв'язку з сплатою позивачем чергового платежу за кредитним договором, представником позивача подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій він просив стягнути з відповідача 23762,22 грн. страхового відшкодування; 1950,28 грн. інфляційних витрат та 2958,68 грн. трьох процентів річних та витрати пов'язані з оплатою судового збору. Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15.10.2013 р. позов задовольнити частково. З відповідача на користь позивача стягнуто суму страхового відшкодування в розмірі 23762 грн. 22 коп., 1950 грн. 28 коп. - інфляційних витрат, 2958 грн.. 68 коп. - трьох відсотків річних, що разом складає 28761 грн. 18 коп., грошову суму в розмірі 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди, та суму судового збору в розмірі 246 грн. 47 коп. В задоволенні іншої частини заявлених позовних вимог - відмовити. 11.11.2013 р. представник відповідача подав заяву про перегляд заочного рішення суду. В поданій заяві заочне рішення оскаржується в частині стягнення моральної шкоди, в зв'язку з тим, що між сторонами існують зобов'язальні правовідносини, які не передбачають відшкодування моральної шкоди, оскільки вона не передбачена договором страхування та не встановлена законом. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.12.2013 р. задоволено заяву відповідача та скасовано заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 15.10.2013 р. Протокольною ухвалою суду від 08.01.2014 р. задоволено клопотання сторони позивача та до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, судом залучено Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра». В судовому засіданні 08.01.2014 р. стороною позивача подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій він просить стягнути з відповідача 34813,65 грн. страхового відшкодування, 1912,91 грн. - інфляційних витрат, 3296,27 грн. - трьох відсотків річних, що разом складає 40022,83 грн. та у відшкодування моральної шкоди 15000,00 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав, наведених у ньому, просили суд задовольнити заявлені вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки в судове засідання суду не відомі. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки в судове засідання суду не відомі. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 30.07.2009 року між Закритим акціонерним товариством «Український страховий дім», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Український страховий дім», та позивачем був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів НТ-09 №1818Кв0201 (далі - Договір добровільного страхування), за умовами якого був застрахований належний позивачу легковий автомобіль Dacai Logan, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] Вигодонабувачем за даним договором страхування є ВАТ КБ «Надра» (а.с. 8-12). 09.08.2010 р. позивач подав до відповідача повідомлення про настання страхового випадку в зв'язку з пошкодженням застрахованого транспортного засобу внаслідок ДТП, що сталося 08.08.2010 р. о 13-20 год. по вул.. Метрологічній, 14 в м. Києві, а 20.10.2010 р. подав заяву про виплату страхового відшкодування (а.с. 13-14, 41). Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобов'язаний, зокрема, у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ч. 3 ст. 991 ЦК рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови. Пунктом п. 8.6 Договору добровільного страхування строки виплати страхового відшкодування по ризику ДТП становлять 15 банківських днів після отримання Страховиком всіх необхідних документів. 20.10.2010 р. позивач подав до відповідача заяву про виплату страхового відшкодування, рішення по якій станом на день звернення до суду, відповідачем не прийнято. Неодноразові письмові звернення позивача від 19.10.2011 року, 15.11.2011 року 31.01.2012 року, 12.03.2012 року, 03.06.2013 року, 15.07.2013 року щодо результатів розгляду заяви позивача про виплату страхового відшкодування, відповідачем проігноровані, доказів належного реагування з боку відповідача на такі звернення матеріали справи не містять (а.с. 42, 43 44. 45, 46, 47). Відсутність у позивача даних про прийняте відповідачем рішення щодо розміру страхового відшкодування та строків його виплати чи відмову у виплаті страхового відшкодування, свідчить про правомірність заявлених позовних вимог щодо стягнення страхового відшкодування по заяві позивача про настання страхового випадку в примусовому порядку. При визначенні розміру заподіяної позивачу матеріальної шкоди суд виходить з наступного. 21.08.2010 р. експертами TOB «Естімейт» проведено огляд транспортного засобу про що складено акт № 5967Е (а.с.с 33-34). Відповідно до звіту TOB «Естімейт» № 5967 від 16.09.2010 року вартість матеріального збитку, завданого власнику застрахованого транспортного засобу становить 70000,00 грн. з ПДВ, 58333,33 грн. без ПДВ, ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу позивача на момент настання страхового випадку складає 70000,00 грн. (а.с. 35-40). Згідно ремонтної калькуляції № 6967Е від 16.09.2010 року витрати на ремонт без ПДВ становлять 90484,35 грн., а з ПДВ 108581,22 грн. (а.с. 24-32). Як визначено у акті TOB «Естімейт» №5976 від 16.09.2010 року, вартість утилізації автомобіля позивача складає 31686,35 грн. Оскільки відновлювальний ремонт автомобіля становить більше 100 % його ринкової вартості на момент настання страхового випадку, згідно п. 1.9. Договору добровільного страхування, транспортний засіб позивача зазнав повної конструктивної загибелі. Згідно з п.8.7.2 Договору добровільного страхування, страхове відшкодування розраховується шляхом зменшення страхової суми на франшизу та вартість залишків пошкодженого транспортного засобу за мінусом розміру фізичного зносу пошкоджених частин, деталей та приладів, що підлягають заміні. Отже, страхове відшкодування як різниця між повною вартістю застрахованого транспортного засобу 70000,00 грн., вартістю утилізації автомобіля позивача на суму 31686,35 грн., величину фізичного зносу пошкоджених частин, деталей та приладів, що за звітом TOB «Естімейт» № 5967 від 16.09.2010 року дорівнює нулю та суму франшизи 5% від страхової суми (70 000 х 5%=3500,00 грн.), складає 34 813, 65 грн. Згідно п 16.2.3. у разі настання повної конструктивної загибелі застрахованого транспортного засобу, виплата страхового відшкодування проводиться таким чином: частина страхового відшкодування в розмірі невиплаченої страхувальником суми кредиту, відсотками за користування кредитом і штрафних санкцій перераховується на рахунок Вигодонабувача, а залишок страхового відшкодування виплачується страхувальнику. Згідно довідки Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» від 17.02.2014 р. № 449/01-01 позивач повністю закрив кредит, отриманий згідно кредитного договору № 129/П/49/2008-840 від 15.08.2008 р. на купівлю автомобіля марки Dacai модель Logan 1.4, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] Отже, належна до сплати позивачу сума страхового відшкодування становить 34 813, 65 грн. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки зобов'язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов'язання. Так як страховий випадок стався 08.08.2010 року, з заявою про виплату страхового відшкодування та необхідними документами позивач звернувся до відповідача 20.10.2010 р., то кінцевий строк прийняття рішення про виплату страхового відшкодування, враховуючи максимальний термін, встановлений пунктом п. 8.6. Договору добровільного страхування 15-денний строк припадає на 07 листопада 2010 року. Таким чином 3% річних за прострочення виплати страхового відшкодування за період з 07.11.2010 р. по 08.01.2014 р. становить 3296,27 грн., а інфляційні витрати - 1912,91 грн. Щодо відшкодування моральної шкоди, то слід зазначити наступне. Стороною позивача на підставі пп. 9 п. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», згідно якого фінансовими послугами є послуги у сфері страхування, і на них поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», ставиться питання про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 15000 грн., що завдано йому неправомірними діями відповідача, які полягають у затягуванні прийняття рішення про виплату страхового відшкодування та фактичній відмові у її виплаті. що призвело до вимушених змін в життєвих стосунках позивача. Згідно п. 2.1 Договору добровільного страхування наземного транспорту № 1818Кв0201 від 30.07.2009 року предметом цього договору і об'єктом страхування є майнові інтереси, що не суперечать чинному законодавству України і пов'язані із володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом, зазначеним у Договорі, а також додатковим обладнанням до вказаного ТЗ. При цьому, Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров'я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Аналіз наведених норм свідчить, що відносини, які виникають з надання фінансових послуг, не підпадають під предмет регулювання Закону України «Про захист прав споживачів» і положення цього Закону не застосовуються до таких відносин. Крім того, оскільки окремі види правовідносин з участю споживачів регулюються й спеціальними законами України, зокрема страхування, Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується в частині, не врегульованій спеціальним законом. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Пунктом 4.3 Договору страхування, укладеного між сторонами, встановлено, що не підлягають відшкодуванню будь-які непрямі збитки Страхувальника чи Експлуатанта, пов'язані із страховим випадком, зокрема, втрата прибутку, штрафні санкції, моральні збитки, тощо. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 15000,00 грн. на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставними. Згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача обов'язок відшкодувати позивачеві понесені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: partial