Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

В обгрунтування заявлених вимог позивач покликається на те, що 29 серпня 2012 року між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] укладено договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, пені та штрафу при порушенні зобов`язання. Невід`ємною частиною та умовами цього договору є заява позичальника, Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи Банку, викладені на банківському сайті. Відповідно до п. 1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. АТ КБ «ПриватБанк» виконав у повному обсязі свої зобов`язання за договором, надав позичальнику кредитну картку та можливість користуватися і розпоряджатися кредитними коштами. Відповідач [PERSON] своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, порушив порядок та періодичність внесення платежів у рахунок погашення кредиту, внаслідок чого станом на 30 вересня 2019 року утворилася заборгованість за кредитом у сумі 218116 грн. 20 коп., з яких: 2123 грн. 58 коп. - заборгованість за кредитом, 209988 грн. 58 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 6004 грн. 04 коп. - заборгованість за пенею та комісією. При цьому позивач, покликаючись на вимоги ст. 526-530, 631, 1046-1048, 1054 ЦК України, просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 124104 грн. 72 коп., яка складається з: 2123 грн. 58 коп. - заборгованість за кредитом, 121981 грн. 14 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 29.08.2012 по 30.12.2018 року. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав письмову заяву з проханням справу розглядати у його відсутності, у задоволенні позову відмовити, просив застосувати строк позовної давності, оскільки строк дії кредитної картки закінчився у квітні 2015 року. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України) За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України). Судом встановлено, що 29 серпня 2012 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, невід`ємною частиною та умовами якого є заява позичальника, Умови і правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою, Тарифи Банку, що розміщені на банківському сайті. За умовами цього договору відповідач отримав кредит у сумі 2000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, що підтверджується наданим суду розрахунком, анкетою-заявою позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також кредитною карткою. Відповідно до п. 2.1.1.12.6, 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку відповідач зобов`язався погашати заборгованість по кредиту, процентах за користування ним, шляхом внесення щомісячних платежів, до 25 місяця, наступного за звітним. Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Свої зобов`язання перед позичальником за вказаним кредитним договором АТ КБ «Приватбанк» виконало у повному обсязі, що підтверджено розрахунком заборгованості, в якому відображено рух коштів по картці. Пунктом 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України передбачено, що однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Згідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526, 527, 530, 532 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору, належними сторонами та у встановлений у зобов`язанні строк. Судом встановлено, що своїх зобов`язань за вказаним договором відповідач належним чином не виконав, допустив істотне порушення умов договору щодо порядку та строку сплати кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором. Згідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З наданого суду розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором станом на 30 вересня 2019 року утворилася заборгованість у сумі 124104 грн. 72 коп., з яких: 2123 грн. 58 коп. - заборгованість за кредитом, 121981 грн. 14 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 29.08.2012 по 30.12.2018 року, що підтверджується наданим суду розрахунком заборгованості. Ч. 2 ст. 615 ЦК України вказує, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Враховуючи наведене та відповідно до положень ст. 509, 526, 599, 615, 629, 631, 1050, 1054 ЦК України, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 2123 грн. 58 коп., оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті. Разом з тим, з наданих суду доказів вбачається, що позичальник не підписав жодного документу, який би обумовлював порядок та умови нарахування і сплати ним процентів за користування кредитом, які зазначені в розрахунку заборгованості, а тому відсутні підстави вважати, що відповідач взяв на себе зобов`язання щодо їх сплати у випадку неналежного виконання зобов`язання. Суд також враховує те, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Позичальник є слабшою стороною договору, яка підлягає особливому правовому захисту у правовідносинах щодо споживчого кредитування, тому відсутні підстави вважати, що при укладення зазначеного кредитного договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження з ним саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342\\180\\17-ц. За наведених обставин суд вважає безпідставною вимогу позивача про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом. Відповідно до п. 2.1.1.2.11 Правил користування банківською карткою картка діє до останнього дня місяця, вказаного на її лицевій стороні, включно. З наданої відповідачем копії кредитної карки вбачається, що строк її дії до «04\\15», тобто до 30 квітня 2015 року. Верховний Суд України своєю правовою позицією, висловленою у постанові від 19 березня 2014 року в справі №6-14цс14 визначив, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. З наведеного вбачається, що термін дії картки закінчився 30 квітня 2015 року, а право вимоги на стягнення кредитної заборгованості виникло у позивача наступного дня, тобто 01 травня 2015 року, тому строк позовної давності закінчився 01 травня 2018 року (01.05.2015 року + 3 роки). Із зазначеним позовом АТ КБ «Приватбанк» звернулося лише 05 листопада 2019 року, тобто після спливу строку позовної давності, встановленого законом для звернення до суду. Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частина 1 ст. 261 ЦК України вказує, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно до ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Клопотань про поновлення строку позовної давності від позивача не надходило. Враховуючи те, що позивач просив застосувати позовну давність у спорі, суд приходить до висновку про відмову у позові у зв`язку зі спливом позовної давності. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, зокрема вони покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed