Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

В лютому 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, посилаючись на те, що він є власником домоволодіння, яке розташоване по вул. Островського, № 3 в м. Новоселиця Чернівецької області. У 2006 році його син [PERSON] зареєстрував шлюб з відповідачкою, після чого остання стала проживати у його домоволодінні. Проте подружні стосунки між дітьми не склалися, внаслідок чого шлюб на сьогоднішній день припинений. Не дивлячись на те, що відповідачка з 2008 року виїхала з господарства та проживає окремо, з обліку реєстрації з його домоволодіння не знялася та в добровільному порядку не бажає зробити цього. Вказана обставина створює йому перешкоду у вільному розпорядженні своєю власністю, тому просив суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування житлом шляхом зняття з реєстрації. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов. Відповідачка, будучи належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявилася без поважних для суду причин. Суд, зі згоди позивача, ухвалив продовжити розгляд справи у відсутності відповідачки та провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником домоволодіння, яке розташовано по вул. Островська, № 3 в м. Новоселиця Чернівецької області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 21 червня 2001 року. Відповідачка зареєстрована в даному домоволодінні, однак не мешкає у ньому більше пяти років з неповажних причин, що підтверджується актом Новоселицького ВУЖКГ від 15 лютого 2016 року. Відповідно до ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ч.1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Обєктом власності особи може бути зокрема житло - жилий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права (ст. 391 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, які перебувають на території України, зобовязані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання, зареєструвати своє місця проживання. Оцінюючи у сукупності досліджені докази та враховуючи, що відповідачка більше одного року без поважних причин не користується житлом позивача, оскільки фактично постійно проживає у іншому місці, суд вважає, що відповідачка порушує право позивача вільно розпоряджатися своєю власністю, у звязку із чим позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а відповідачка повинна бути визнана такою, що втратила право користування житловим будинком позивача. Приймаючи до уваги, що відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні », однією з підстав зняття особи з реєстрації місця проживання є остаточне рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, суд вважає позовну вимогу щодо зняття відповідачки з реєстрації зайвою, у звязку із чим у задоволенні позову в даній частині слід відмовити. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь держави слід стягнути судові витрати по справі у виді судового збору. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 29, 319, 321, 328, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд

Outcome: partial