Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-03 00:00:00

В листопаді 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. В обґрунтування вимог посилаються на те, що 28 вересня 2002 року між позивачем та відповідачем був укладений Договір №23/08/Н купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку [ADDRESS] . Фактично обидві сторони умови договору виконали у відповідності до ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», однак нотаріус повідомив йому щодо необхідності звернутися до суду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.11.2020 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А. Ухвалою від 20.11.2020 року відкрито спрощене провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача - адвокатка Демченко Н.В. надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. 28 вересня 2002 року [PERSON] продала, а [PERSON] купив житловий будинок в [ADDRESS] , який належав відповідачу на підставі «Свідоцтва про право на спадщину за законом», зареєстрованого ММБТІ в реєстрі №1-513 від 13.02.1997 р. та засвідчено державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори. Договір №23/08/Н купівлі-продажу нерухомого майна був зареєстрований на універсальній товарній біржі «Боміс» в «Журналі реєстрації біржових справ» за №23/08/Н, зареєстрованого в ММБТІ 03.10.2002 р. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ч.2 ст.47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору, постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. У відповідності зі ст. 220 ч.2 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», а в даний момент відповідач ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд з метою захисту інтересів добросовісних учасників цивільних правовідносин, та дотримання принципу правової визначеності, регламентованого Європейською конвенцією про захист прав і основоположних свобод, вважає можливим визнати дійсним договір, укладений між сторонами. Враховуюче вище викладене,на підставі ст. ст. 224, 228, ч.2 ст. 57, ст. 220, 655 ЦК України, суд вважає позов підлягаючим задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем при подачі позовної заяви до суду.

Outcome: approved