Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

В липні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Першотравневої сільської ради Ізмаїльського району Одеської області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку, в якому просить встановити факт постійного проживання з померлою [INFO] [PERSON] та визнати за нею як спадкоємцем за заповітом право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,0097 га, що розташована на території Першотравневої сільської ради, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ОД №057126, виданого 10.02.2004 року, зареєстрованого за №10-16-828, яка залишилася після смерті [PERSON] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. В судове засідання представник відповідача не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій вказує, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення, просить розглядати справу у його відсутність. Вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно до ст.1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За змістом ч.ч.1, 2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За позицією Верховного Суду України, викладеною в абз.2 п.2 постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» за №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,0097 га, що розташована на території Першотравневої сільської ради, колишнє КСП «Котлабух», на підставі державного акту про право власності на землю, серії ОД №057126, реєстраційний №10-16-828, виданого 10.02.2004 року (а.с. 5). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18.08.2012 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, [PERSON] померла [INFO] (а.с. 4). Таким чином, після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,0097 га, що розташована на території Першотравневої сільської ради, колишнє КСП «Котлабух», право власності на яку посвідчується державним актом на право приватної власності на землю серії ОД №057126, реєстраційний №10-16-828, виданим 10.02.2004 року. За життя спадкодавець [PERSON] залишила заповіт на земельну ділянку, розміром 2,0097 га, що знаходиться на території Першотравневої сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала їй на підставі державного акту про право власності на землю, серії ОД №057126, виданого Ізмаїльською райдержадміністрацією від 10.02.2004 року, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів за №10-16-828 - [PERSON] (а.с. 7). Листом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області про неможливість оформлення спадщини після смерті [PERSON] - [PERSON] повідомлено, що у зв'язку з тим, що пропущений шестимісячний строк із дня смерті спадкодавця для звернення в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, заява не була подана, тому немає можливості видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідченим Першотравневою сільською радою Ізмаїльського району Одеської області 06.08.2012 року за реєстровим №59, на земельну ділянку площею 2,0097 га, що знаходиться на території Першотравневої сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, колишнє КСП «Котлабух», частка (пай) №259, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлій [INFO] [PERSON] (а.с. 10). Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що [PERSON] на час відкриття спадщини фактично проживала із спадкодавцем [PERSON], що підтверджено довідкою Першотравневої сільської ради №908 від 01.07.2014 року (а.с. 11), тобто вважається такою, що фактично прийняла спадщину відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України. Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту після смерті [PERSON] відповідно до ст.1241 ЦК України не встановлено. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», встановлено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов, і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved