Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

В листопаді 2016 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом та об-ґрунтовує його тим, що 11 жовтня 2014 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] Після цього вони почали проживати в незавершеному будівництвом житловому будинку відповідача по [ADDRESS]. За особисті гро-шові кошти позивача був придбаний цемент, сатенгіпс, ґрунтовка, герметик, клей для шпалер, кухонні меблі, ліжко, тумба, шафа-купе, сушка для одягу, гладильна дошка та пилосос на загальну суму 37018 гривень 62 копійки. Крім того, сторони придбали котел для опалення вартістю 20000 гривень, бойлер для обігріву води вартістю 4500 гривень, бокс душовий вартістю 5500 гривень, огорожу з воротами, піч вуличну, меблі для ванної кімнати та кухні, багети, шпалери, ламінат, карнизи, тюлі, штори на суму приблизно 60000 гривень. Загальний розмір грошових коштів, витрачених на ремонт житлового будинку, склав 100000 гривень. [PERSON] припинила проживати з відповідачем однією сім'єю. Тому вона просить суд стягнути з [PERSON] компенсацію витрат на ремонт житлового будинку в розмірі 50000 гривень. У судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] підтримують позов та просить суд задовольнити його. [PERSON] та його представник [PERSON] не визнають позов та заперечують проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень вони посилаються на те, що [PERSON] не приймала участь в ремонті житлового будинку. Тому [PERSON] та його пред-ставник [PERSON] просять суд відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків та дослідив-ши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 11 жовтня 2014 року [PERSON] уклала шлюб з відповідачем. Ця обставина підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 12 жовтня 2016 року (а.с.5). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №72714538 від 10 листопада 2016 року (а.с.6) вбачається, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0778 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господар-ських будівель і спору, розташованої по [ADDRESS]. На цій земельній ділянці розташовується житловий будинок, право власності на який за відповідачем залишається не зареєстрованим. Ці обставини підтверджуються листом виконавчого комітету Кучаківської сільської ради №661/2-26 від 19 жовтня 2016 року (а.с.7). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови №7 від 4 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приват-ної власності громадян на жилий будинок», якщо земельна ділянка для будівництва жилого будинку і господарських будівель надається громадянину у приватну власність, участь інших осіб у будівництві не створює для них права приватної власності на жилий будинок. Такі особи вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а від-шкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно. Таке ж право за цих умов належить членам сім'ї власника жилого будинку, якщо вони приймали участь лише у будівництві підсобних будівель (літньої кухні, сараю, тощо) і підсобних приміщень або коли їх затрати на ре-монт жилого будинку перевищували обов'язок, покладений на них ст.156 ЖК України. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він є рідним бать-ком позивача. Два роки тому [PERSON] уклала шлюб з відповідачем. Після цього вона почала проживати в житловому будинку [PERSON] Однак в цьому житловому будинку не були виконані внутрішні будівельні роботи. Тому позивач був вимушений придбавати шпалери та будівельні матеріали. За спільні грошові кошти були придбані меблі для кух-ні та котел, будувалась огорожа, хвіртка та ворота. Пів року тому [PERSON] припинила проживати з відповідачем однією сім'єю. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є рідною ма-тір'ю позивача. Після укладення шлюбу виявилось, що у [PERSON] були борги. В його житловому будинку не були виконані внутрішні будівельні роботи. За спільні грошові кошти [PERSON] та відповідач робили ремонт в житловому будинку та придбали меблі для кухні. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є рідною сестрою позивача. Станом на час весілля житловий будинок був вже зведений. Однак в ньому не були виконані внутрішні роботи. Для того, щоб проживати в житловому будин-ку, потрібно було облаштувати хоча б кухню та ванну кімнату. За спільні грошові кошти [PERSON] та відповідач придбали меблі для кухні та гідро бокс. Крім того, вони прид-бали котел. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є подругою позивача. Їй відомо про те, що після весілля [PERSON] почала проживати з відповідачем в його житловому будинку. Вони робили ремонт в ньому. Зокрема, влітку 2015 року вони купували шпалери. Крім того, [PERSON] неодноразово казала про те, що вона прид-бавала будівельні матеріали. Аналіз цих доказів свідчить про те, що [PERSON] приймала безпосередню участь в ремонті житлового будинку по [ADDRESS]. Зокрема, 12 вересня 2015 року [PERSON] витратила грошові кошти в розмірі 2024 гривень 70 копійок на придбання ламінату та підлогової плити. Ця обставина підтверд-жується видатковою накладною Ррз/NBP-0022828 від 12 вересня 2015 року (а.с.9) та ви-пискою за картковим рахунком позивача від 18 листопада 2016 року (а.с.10). Крім того, 14 липня 2015 року [PERSON] витратила грошові кошти в розмірі 997 гривень на придбання цементу, сотенгіпсу, ґрунтовки, герметика, малярного валика, малярної стрічки, макловиці та клею для шпалер. Ця обставина підтверджується товар-ним чеком №98 від 14 липня 2015 року (а.с.11). Загальний розмір грошових коштів, витрачених позивачем на придбання будівель-них матеріалів, становив 3021 гривню 70 копійок (2024,70 + 997,00). Як вбачається з ч.2 ст.61 СК України, заробітна плата та інші доходи [PERSON] були об'єктом спільної су-місної власності позивача та [PERSON] Тому витрати цих грошових коштів на прид-бання будівельних матеріалів вважались спільними. Частки кожної сторони в цих ви-тратах були рівними. Ці обставини свідчать про те, що частка [PERSON] у витратах на ремонт житлового будинку склала 1510 гривень 85 копійкам (3021,70 : 2). [PERSON] відмовляється добровільно сплатити позивачу ці грошові кошти. З огляду на це суд вважає, що з відповідача на користь [PERSON] належить стяг-нути витрати на ремонт житлового будинку в розмірі 1510 гривень 85 копійкам. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона передала позивачу грошові кошти в розмірі 10000 гривень на придбання будівельних матеріалів. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] також показала, що батьки передали її сестрі [PERSON] грошові коштів в розмірі 10000 гривень на придбання буді-вельних матеріалів. Крім того, сторони витратили грошові кошти в розмірі 20000 гривень на придбання котла. Відповідно до п.3 ч.1 ст.208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму до-ходів громадян, належить вчиняти у письмовій формі. Згідно з ч.1 ст.218 цього ж Кодексу недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність. Вчинення такого правочину може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та ін-шими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватись на свідченнях свідків. За правилом ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засо-бами доказування. Встановлено, що передача грошових коштів в таких розмірах, як 10000 та 20000 гривень, є правочином на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподат-ковуваного мінімуму доходів громадян. Такий правочин належить вчиняти виключно в письмовій формі. Ця обставина свідчить про те, що передача грошових коштів в таких розмірах, як 10000 та 20000 гривень, не може підтверджуватись показаннями свідків. З огляду на це суд вважає, що показання свідків [PERSON] та [PERSON] є недопустимими доказами. В матеріалах цивільної справи містяться товарні чеки (а.с.11-12) та квитанції (а.с.13, 47-48), з яких вбачається, що під час шлюбу сторони придбали сушку для одягу, гладильну дошку, шафу-купе, набір кухонних меблів, ліжко, тумбу приліжкову, пилосос, холодильник, пральну машину, праску та ноутбук. Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, чиї права та свободи було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Згідно з ч.3 ст.58 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Встановлено, що придбання меблів та побутової техніки не є способом виконання ремонту житлового будинку. [PERSON] має право звернутись до суду з позовом про виз-нання меблів та побутової техніки об'єктом права спільної сумісної власності та поділ цього рухомого майна. Ця обставина свідчить про те, що [PERSON] обрала неправильний спосіб захисту її права, а подані сторонами товарні чеки (а.с.11-12) та квитанції (а.с.13, 47-48) не стосуються предмета доказування за пред'явленим позовом. З огляду на це суд вважає, що ці письмові докази є неналежними в розумінні ч.1 ст.58 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові ви-трати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві про-порційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Встановлено, що [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 551 гривні 20 копійок. Ця обставина підтверджується квитанцією №30 від 23 листопада 2016 року (а.с.1). Пред'явлений нею позов задоволений на 3,02% (1510,85 : 50000 х 100%). З огляду на це суд вважає, що з [PERSON] на користь позивача належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 16 гривень 65 копійок (551,20 : 100% х 3,02%). Відповідно до ч.1, п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України витрати на правову допомогу також належать до судових витрат. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз.3-4 п.48 постанови №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосу-вання судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального під-твердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як роз'яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримі-нальних справ в ухваленому ним рішенні від 15 жовтня 2014 року, на підтвердження витрат на правову допомогу повинні бути надані документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у вста-новленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне дору-чення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Встановлено, що на підтвердження витрат на правову допомогу [PERSON] подала лише розрахунок внесеної сплати (а.с.39). Однак зміст цього письмового доказу не міс-тить інформацію про те, що позивач передав, а його представник [PERSON] прийняла грошові кошти в розмірі 4480 гривень. Крім того, поданий розрахунок внесеної сплати не є квитанцією до прибуткового касового ордеру, платіжним дорученням з відміткою бан-ку, іншим банківським документом або касовим чеком. З огляду на це суд вважає, що підстави для відшкодування [PERSON] витрат на правову допомогу відсутні.

Outcome: partial