Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

В листопаді 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу дійсним, поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що 20.06.1997 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, який рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 04.05.2012 року був розірваний. В період шлюбу, а саме: 23.11.2001 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу, відповідно до якого відповідач [PERSON] придбав жилий будинок [ADDRESS]. Обумовлений договір було зареєстровано на Універсальній товарно - сировинній біржі «Номінал» за № 439. Всі істотні умови договору купівлі-продажу були виконані, а саме продавець передав покупцю майно, а покупець прийняв його та сплатив за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору. В подальшому позивач дізналася, що біржовий договір є недійсним. В той же час нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу на час розгляду справи з об'єктивних причин неможливе, а тому позивач просила суд визнати його дійсним, що необхідно для вирішення питання про поділ даного жилого будинку, а також визнати за нею право власності на ? його частку. В судове засідання позивач не з'явилася. Згідно заяви, що надійшла на адресу суду, просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання в судове засідання не з'явився, проте надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі. Не заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема судом встановлено, що 23.11.2001 року відповідач [PERSON], перебуваючи в шлюбі з позивачем [PERSON] (до розірвання шлюбу - [PERSON]), придбав у [PERSON] жилий будинок [ADDRESS], зареєструвавши в цей же день договір купівлі-продажу на Універсальній товарно - сировинній біржі «Номінал» за № 439, яка на даний час припинила свою діяльність. Нотаріально договір сторони не посвідчували, проте повністю виконали взяті на себе зобов'язання. Право власності на зазначений жилий будинок зареєстровано КП «Вознесенське МБТІ» за відповідачем 29.11.2001 року. В подальшому позивач дізналася, що біржовий договір є недійсним. Вказана обставина перешкоджає їй, як співвласнику, в повному обсязі реалізувати свої права щодо придбаного майна, в тому числі вирішити питання щодо його поділу. Разом з тим, на час розгляду справи нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу неможливе в зв'язку з тим, що право власності на будинок вже зареєстровано за набувачем майна. Ст. 9 Житлового Кодексу України вказує, що громадяни України мають право на придбання будинків і квартир на біржових торгах. При укладенні вищевказаного договору сторони узгодили всі його істотні умови і виконали свої зобов'язання, але не здійснили нотаріального посвідчення цього договору, як того вимагала ст. 227 ЦК України 1963 року (чинна на час придбання майна). Ч.2 ст.47 ЦК України, передбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна з сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Рішення про визнання договору дійсним може бути прийняте судом на вимогу добросовісної сторони, яка виконала повністю або частково договір. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Враховуючи встановлені обставини, зокрема наявність у позивача особистого інтересу у вирішенні справи, суд вважає, що відповідно до ст. 6 ЦК України 1963 року її цивільне право підлягає захисту шляхом визнання договору купівлі-продажу дійсним. Так, як зазначалося вище, спірне майно набуте одним з подружжя в 2001 році. Отже, питання щодо його правового статусу регулюються нормами Кодексу про шлюб та сім'ю України 1969 року (чинного на час придбання майна). Згідно ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - постанова Пленуму) зазначає, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ст. 69, ч. 1 ст. 71 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, яке ділиться між ними в натурі. Поділ здійснюється за взаємною згодою подружжя, а в разі недосягнення згоди - судом. Положення ч. 1 ст. 70 СК України, п. 30 постанови Пленуму вказують на те, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Встановлені судом обставини вказують на те, що жилий будинок [ADDRESS] є спільною сумісною власністю сторін, тому, враховуючи рівність часток подружжя, позивач має право на ? частку цього майна, що вказує на обґрунтованість вимог [PERSON], які підлягають задоволенню.

Outcome: approved