Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

В листопаді 2016 року [PERSON] звернулася до суду вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що в період часу з 24 серпня 1996 року по 06 лютого 2007 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] За час перебування у шлюбі ними було придбано житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку площею 0,2450 га, що розташовуються за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 20 грудня 2011 року було поділено майно подружжя шляхом виділення [PERSON] 2/3 частини житлового будинку площею 67,1 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Київська область, [ADDRESS], та 2/3 частини земельної ділянки загальною площею 0,2450 га, що знаходиться за адресою: Київська область, [ADDRESS]. Тоді як [PERSON] виділено відповідно по 1/3 частині вказаного нерухомого майна. Рішення Бориспільського міськрайонного суду від 20 грудня 2011 року набрало законної сили 30 грудня 2011 року та є чинним на даний час. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті спадщину у вигляді 1/3 частини житлового будинку та земельної ділянки, що розташовуються в Київській області, [ADDRESS], прийняв син спадкодавця та [PERSON] - [PERSON] В жовтні 2015 року [PERSON] звернулась до державного реєстратора Управління державної реєстрації ГТУЮ у Київській області із заявою про державну реєстрацію права власності на 2/3 частини житлового будинку. Проте, рішенням державного реєстратора їй було відмовлено у державній реєстрації права власності. Оскільки, вказаний житловий будинок знаходиться під арештом, який накладено державним виконавцем ВДВС Бориспільського МРУЮ при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження №28922928 від 25 березня 2015 року. Постановою державного виконавця від 11 жовтня 2010 року було накладено арешт на будинок [ADDRESS], власником якого на той час був [PERSON] Згідно інформації з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень виконавче провадження відносно [PERSON] було зупинено у зв'язку зі смертю боржника до встановлення правонаступників. Саме у зв'язку з арештом майна, яке належало [PERSON], позивач не може здійснити державну реєстрацію права власності на 2/3 частини зазначеного будинку. Тому [PERSON] просить зняти арешт з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташовується в Київській області, [ADDRESS], накладений постановою державного виконавця ВДВС Бориспільського МРУЮ у Київській області №17807021 від 11 жовтня 2010 року, а також зняти арешт, накладений на все майно [PERSON], ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 22 грудня 2009 року №2-4774 на підставі заяви ВДВС Бориспільського МРУЮ. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Треті особи [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились та про своє ставлення до пред'явленого позову суд не повідомили. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали цивільної справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що в період часу з 24 серпня 1996 року по 06 лютого 2007 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с.8) та копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.9). За час перебування у шлюбі за договором купівлі-продажу від 30 червня 1998 року [PERSON] придбав житловий будинок з надвірними будівлями №15, що знаходиться в с. Воронькові Бориспільського району Київської області, а також отримав державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,245 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташовується в с. Вороньків Бориспільського району (а.с.10,14,15-17). Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2011 року здійснено поділ майна подружжя [PERSON] та [PERSON] наступним чином: [PERSON] виділено 2/3 частини будинку з надвірними будівлями та спорудами та 2/3 частини земельної ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], та відповідно [PERSON] - 1/3 частину вказаного житлового будинку та 1/3 частину земельної ділянки (а.с.18-19). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого на його ім'я, [NUMBER] (а.с.20). У жовтні 2015 року [PERSON] звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації ГТУЮ у Київській області з заявою щодо здійснення державної реєстрації права власності на 2/3 частини житлового будинку та 2/3 частини земельної ділянки, що розташовуються в [ADDRESS]. Проте, рішенням №25614172 від 27 жовтня 2015 року позивачу було відмовлено у державній реєстрації права власності на вказану частину нерухомого майна, оскільки у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна наявний запис про обтяження заявленого майна (а.с.21). Так, з відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна вбачається, що 23 грудня 2009 року накладено арешт на все майно [PERSON] на підставі ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області №2-4774 від 22 грудня 2009 року, а також 11 жовтня 2010 року накладено арешт на будинок за адресою: [ADDRESS], на підставі постанови державного виконавця ВДВС Бориспільського МРУЮ від 11 жовтня 2010 року (а.с.23). З інформації про виконавче провадження №34651028 з виконання виконавчого листа №2-2697 від 22 березня 2012 року, виданого Бориспільським міськрайонним судом Київської області, вбачається, що постановою державного виконавця ВДВС Бориспільського МРУЮ від 24 грудня 2015 року виконавче провадження зупинено у зв'язку з смертю боржника [PERSON] до встановлення правонаступників (а.с.26-28, 29). Відповідно до копії матеріалів спадкової справи №10/2015, заведеної приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Козій А.В., єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] є його син [PERSON] (а.с.54). У відповідності до ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції до 05 січня 2017 року) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі) який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Проте, як вбачається з матеріалів цивільної справи 2/3 частини житлового будинку та земельної ділянки, що розташовуються в [ADDRESS], належать [PERSON], тому накладення арешту на будинок та земельну ділянку в цілому порушують її права як співвласника даного нерухомого майна. Крім цього, накладений арешт на майно власником якого є не лише боржник [PERSON], а й [PERSON], тому за рахунок даного майна не можуть бути виконані зобов'язання [PERSON] у будь-яких виконавчих провадженнях. Згідно з ч.1 ст.3 та ч.1 ст.15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Згідно з положенням ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Зважаючи на те, що арешт, накладений на спірне нерухоме майно, перешкоджає позивачу в повній мірі користуватися усіма правомочностями власника, зокрема володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном. Тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та допустимість зняття арешту з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], а також з усього майна, що належить [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: approved