Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

В листопаді 2018р. позивачка [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила суд: - стягнути з відповідача на свою користь аліменти на своє утримання, як дружини в розмірі 1/6 частини від всіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для особи працездатного віку, починаючи з 22 листопада 2018р. і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] трирічного віку. Свої позовні вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 23 вересня 2011р. У шлюбі в сторін народились діти: [INFO] син [PERSON] , [INFO] [PERSON] . Після народження другої дитини, між сторонами почали виникати сварки та конфлікти, внаслідок несумісності характерів та з побутових питань, відповідач самоусунувся від виховання дітей не бажає надавати матеріальну допомогу на їх утримання, нести додаткові витрати, також усвідомлюючи, що позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною не бажає надавати і їй допомогу. На теперішній час позивачка разом з дітьми поживають окремо від відповідача, оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо, тому позивачка вимушена була звернутися до суду про примусове стягнення з відповідача аліментів, на своє утримання. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Волошина В.О. від 30 листопада 2018р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. В судовому засіданні представник позивачки заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав наведених в позові просила суд позов задовольнити, наголошуючи, що з відповідача аліменти стягуються на утримання спільних дітей сторін на підставі судового наказу Шевченківського районного суду м. Києва від 02 листопада 2018р. по цивільній справі № 761/40868/18. Відповідач проти позову заперечував, відзив на позов, у встановленому законом порядку не подавався, при цьому відповідач зазначив, що його дружина перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною влаштувалась представником косметичної компанії, для реалізації різноманітних косметичних виробів. Умови роботи передбачають, що представник придбаває відповідну косметичну продукцію для її подальшої реалізації, проте позивачка придбавши цю продукцію не в змозі її реалізувати. Також, відповідач зазначав, що не відмовляється надавати кошти, які будуть використані за цільовим призначенням, а саме на утримання позивачки, а не для придбання косметичної продукції. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, відповідача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, з 23 вересня 2011р. В шлюбі у сторін народились діти: син [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні встановлено, що позивачка разом з спільними дітьми сторін проживає окремо від відповідача і перебуває у відпустці по догляду за дитиною. За змістом ч. 1, 2 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Частинами 2 - 4 ст. 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. В судовому засіданні відповідач не заперечував, що сторони проживають окремо, і спільні діти сторін проживають разом з позивачкою. Судом достовірно встановлено, що відповідач не надає систематично матеріальної допомоги на утримання дружини. З матеріалів справи не вбачається, що з відповідача здійснюються інші стягнення за виконавчими документами, крім стягнення аліментів на спільних дітей сторін. Оцінюючи належність. допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи матеріальний стан сторін, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,8 грн. Згідно із п. 1) ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду, в частині вимог про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved