Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

в липні 2019 року до Добропільського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява Органу опіки та піклування виконкому Добропільської міської ради, який діє в інтересах дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , до [PERSON] , [PERSON] , третя особа [PERSON] про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав та передачу дітей під опіку. В обґрунтування\~позовних вимог\~позивачем зазначено,\~що згідно\~листа комунального\~некомерційного підприємства\~«Добропільська лікарня\~інтенсивного лікування»\~громадянка [PERSON] ,\~1981\~року народження,\~хвора на\~активну форму\~туберкульозу,\~від лікування\~у спеціалізованому\~стаціонарі м.\~Краматорська ухиляється,\~тим самим\~становить епідеміологічну\~загрозу для\~оточуючих.\~Разом з\~хворою [PERSON] \~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~проживають її\~малолітні діти: [PERSON] , 2006 року народження, [PERSON] , 2008 року народження, [PERSON] , 2013 року народження, [PERSON] , 2015 року народження, та неповнолітній [PERSON] , 2005 року народження, які піклуються про хвору матір. Відповідачка у зв`язку з хворобою не може здійснювати свої батьківські обов`язки, має труднощі у пересуванні. У малолітнього [PERSON] , 2008 року народження, також виявлений туберкульозний процес. Дитина 19 липня 2019 року швидкою допомогою була доставлена до інфекційного відділення, при обстеженні діагноз туберкульоз етіології підтвердився. Малолітнього [PERSON] у відділенні ніхто не відвідував. Після прохання працівників лікарні надати змінний одяг, документи та згоду на лікування у протитуберкульозному відділенні Обласної інфекційної дитячої лікарні м. Харкова відповідачка 28 липня 2019 року самовільно викрала дитину з інфекційного відділення, не розуміючи проблему та стан дитини, який загрожує її життю. Діти відповідачки постійно перебувають у вогнищі заразного туберкульозу матері, яка не розуміє свого стану та на даний час, у зв`язку з тим, що відмовляється від лікування, не має перспективи на одужання, тому перебування дітей з матір`ю становить загрозу для їх життя та здоров`я. Під час відвідування родини відповідачки служба у справах дітей намагалась переконати останню тимчасово влаштувати дітей до державного закладу на повне державне забезпечення, поки вона буде проходити лікування, проте остання категорично від цього відмовилась. Також було запропоновано надати згоду та передати медичним працівникам малолітнього [PERSON] , 2008 року народження, для проведення його лікування в м. Харкові. Батько малолітнього [PERSON] , 2015 року народження, [PERSON] , 1980 року народження, проживає разом зі своїм братом [PERSON] , 1976 року народження, хворим на туберкульоз за іншою адресою, не офіційно працює на лісопилці ПМК с. Степанівка, участі у вихованні дітей не приймає. Враховуючи викладене, з метою захисту малолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та збереження здоров`я та життя малолітнього [PERSON] позивач просить відібрати дітей у їх матері [PERSON] та [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав. Крім того, просить суд зобов`язати Добропільське відділення поліції Покровського відділу поліції ГУНП в Донецькій області передати дітей під опіку Органу опіки та піклування виконкому Добропільської міської ради для проведення заходів соціально-правового захисту їх прав та інтересів. Ухвалою суду від 01 серпня 2019 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 10 вересня 2019 року до участі в якості третьої особи залучено [PERSON] , батька неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду\~від 05\~листопада 2019\~рокупровадження у справі в частині вимог до [PERSON] - закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Розгляд цивільної\~справи за\~позовними вимогами\~Органу опіки\~та піклування\~виконкому Добропільської\~міської ради,\~в інтересах\~малолітнього [PERSON] ,\~про відібрання\~дитини[PERSON] ,\~ [INFO] , у [PERSON] , без позбавлення його батьківських прав та передачу дитини під опіку Органу опіки та піклування виконкому Добропільської міської ради, відкладено на 03 грудня 2019 року. Представник позивача Органу опіки\~та піклування\~виконкому Добропільської\~міської радив відкрите судове засідання 03\~грудня 2019\~рокуне з`явилась, звернулась до суду із заявою про розгляд справи у її відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в відкриті судові засідання 07 жовтня 2019 року, 05 листопада 2019 року та 03\~грудня 2019\~рокуне з`явився без поважних причин, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Третя особа [PERSON] в відкрите судове засідання 03\~грудня 2019\~рокуне з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою, причини неявки суду не відомі. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з викладеним, враховуючи заяву представника позивача, який не заперечував проти заочного вирішення справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів і ухвалити заочне рішення, направивши за місцем мешкання відповідача копію рішення суду для відома. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.21). [INFO] мати дітей [PERSON] померла (а.с.75). [PERSON] разом з дітьми: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживала в [ADDRESS] . Разом з тим, вона хворіла на активну форму туберкульозу та потребувала лікування у спеціалізованому стаціонарі м. Краматорська, від якого завжди ухилялась. При заочному обстеженні дітей були встановлені віражі туберкулінових проб (початковий період туберкульозної інфекції), що являло разом з контактом з матір`ю загрозу їх здоров`ю (а.с.22). З інформації наданої адміністрацією КНП «Добропільська лікарня інтенсивного лікування» від 29 липня 2019 року було встановлено, що у малолітньої дитини [PERSON] , 2008 року народження, також виявлений туберкульозний процес. Адміністрація закладу просила надати допомогу у вилученні дитини та доставки її у лікарню для швидкого переводу у спеціалізоване медичне відділення м. Харків, так як існує загроза життю дитини. Також просили надати допомогу у вилученні та ізоляції усіх дітей із вогнища активного туберкульозу, оскільки діти потребують повторного обстеження. Разом з тим, у родині періодично проживав хворий на заразну форму туберкульозу брат вітчима ( [PERSON] , 1976 року народження), який не зважаючи на рішення суду не лікується. Вітчим дитини [PERSON] , 1980 року народження, також потребує до обстеження (а.с.29). Судом досліджені акти обстеження матеріально побутових умов родини (а.с.23, 25-28). Зокрема, з акту від 24 травня 2019 року, вбачається, що на момент перевірки батько [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] , зі своїм братом, ні з матір`ю, ні з дітьми не спілкується. Вихованням дітей переважно займається бабуся (а.с.26). Згідно висновку\~№ 05/0898-10/02\~від 30.07.2019\~року виконком\~Добропільської міської\~ради вважає\~доцільним відібрання\~малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , від їх матері [PERSON] та [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав (а.с.7-8). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 8\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частини сьомої статті 7\~СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 150\~СК України визначено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно з частинами другою та четвертою статті 155\~СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 170\~СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Згідно пунктів 2-5 частини першої статті 164\~СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; - жорстоко поводяться з дитиною; - є хронічними алкоголіками або наркоманами; -вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що факт того, що дитина може бути поміщена в середовище, яке більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Передання дитини під державну опіку слід розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого повинно одразу припинитися, коли це дозволять обставини. Це означає, що такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і повинно оцінюватись у контексті позитивного обов`язку держави вживати виважених і послідовних заходів для сприяння возз`єднання дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та, якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункти 50, 52 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Судом встановлено, що [PERSON] , який є батько малолітнього [PERSON] , ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, на момент вирішення справи проживає разом зі своїм братом, хворим на туберкульоз, не спроможний забезпечити дитину доглядом та умовами для життя та розвитку, з причини неналежного ставлення до своїх батьківських обов`язків, внаслідок чого дитина контактує з хворим на туберкульоз [PERSON] , тому залишення малолітнього [PERSON] разом з батьком є небезпечним для життя дитини, її здоров`я і морального виховання, отже відібрання дитини від батька є виправданим та таким, що здійснюється в інтересах дитини. Таким чином, судом встановлені підстави, які визначені у ч. 1 ст. 170 СК України, отже вимоги щодо відібрання малолітньої дитини у батька без позбавлення його батьківських прав, підлягають задоволенню. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ч. 3 ст. 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьком, суд за заявою батька може постановити рішення про повернення йому дитини. Також, у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1921 гривень, оскільки позивача від сплати судового збору за подання цього позову звільнено. На підставі викладеного та

Outcome: approved