Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

В інтересах позивача [PERSON] звернувся його представник [PERSON] до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що [INFO] помер [PERSON] , батько [PERSON] після смерті якого відкрилась спадщина на 1/4 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом по приватизації житлового фонду Луганської міської ради 24 травня 1996 року. Рішенням Марківського районного суду Луганської області від 04 серпня 1993 року встановлено факт родинних відносин, що [PERSON] є рідним сином [PERSON] . Рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 08 вересня 2011 року позовну заяву [PERSON] до Побєдівської сільської ради Новоайдарського району Луганської області, Новоайдарської державної нотаріальної контори про поновлення процесуального строку для звернення до суду, продовження строку для прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно - задоволено. Поновлено [PERSON] процесуальний строк для звернення до суду за захистом своїх прав, продовжено строк для прийняття спадщини. Визнано за [PERSON] право власності на земельну частку (пай) в КСП «Новий Айдар» с. Победа площею 14, 23 га згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] виданого на підставі рішення Новоайдарської РДА ввід 18.02.1997 року №47 в порядку спадкування за законом після [PERSON] , який помер [INFO] . Інших спадкоємців, окрім позивача, немає. 06 жовтня 2018 року спадкоємець звернувся до приватного нотаріуса Карпенко В.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] батька [PERSON] - [PERSON] , на 1/4 (одну четверту) частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданного відділом по приватизації житлового фонду Луганської міської ради 24 травня 1996 року. Вартість спірного майна, відповідно до звіту про оцінку майна від 06.03.2019року становить 248 400,00 грн. Постановою Новоайдарського районного нотаріального округу приватним нотаріусом Карпенко В.М. відмовлено спадкоємцю - [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після померлого [INFO] батька - [PERSON] по причині пропуску строку для прийняття спадщини та відсутності правовстановлюючих документів. Отримати інформацію, необхідну для вчинення нотаріальних дій неможливо, так як на території міста Луганськ Луганської області органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Через відсутність правовстановлюючого документу, необхідних для вчинення нотаріальної позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права в нотаріальних органах. З постановою нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину позивач не згоден, так як вважає вимогу нотаріуса, щодо пропуску строку для прийняття спадщини необґрунтованим, так як рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 08 вересня 2011 року процесуальний строк для звернення до суду за захистом прав позивача, для прийняття спадщини продовжено. Крім того цім же рішенням суду визнано за [PERSON] право власності на земельну частку (пай) в КСП «Новий Айдар» с. Побєда площею 14, 23 га згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] виданого на підставі рішення Новоайдарської РДА ввід 18.02.1997 року №47 в порядку спадкування за законом після [PERSON] , який помер [INFO] . Тому, вважає, що позивач має права власності на спірне майно, як за єдиним спадкоємцем за законом першої черги, та таким, що прийняв спадщину і це визнано судом від 08.09.2011 року. Просить суд визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 (одну четверту) частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 64,20 м.кв. (у тому числі житлова площа 33,90 м.кв. яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом по приватизації житлового фонду Луганської міської ради 24 травня 1996 року. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, зазначивши у позові про розгляд справи без їхньої участі (а.с.6). Відповідач Луганська міська рада в судове засідання представника не направив, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи відповідно до ст.1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції», якою передбачено повідомлення учасників справи про дату судового засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, в судове засідання уповноваженого представника не направив, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов до суду не надходило. Третя особа - приватний нотаріус Новоайдарського районного нотаріального округу Луганської області Карпенко Валентина Миколаївна в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просить справу без її участі, заперечень щодо визнання права власності на частину квартири не має. Суд, дослідивши в судовому засіданні надані докази, оцінивши їх у сукупності, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, всебічно з`ясувавши обставини, прийшов до наступного висновку. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Конституцією України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України). Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Відповідно до частин першої та другої статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. [INFO] помер [PERSON] , батько [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.11). Рішенням Марківського районного суду Луганської області від 04 серпня 1993 року встановлено факт родинних відносин, що [PERSON] є рідним сином [PERSON] , про що в матеріали справи надані відповідні документи (а.с.12). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/4 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом по приватизації житлового фонду Луганської міської ради 24 травня 1996 року. (а.с.15). Рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 08 вересня 2011 року [PERSON] було поновлено процесуальний строк для звернення до суду, та продовження строк для прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно. (а.с. 14) Інших спадкоємців, окрім позивача, немає. Згідно копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі зареєстрована спадкова справа за номером 63106708, спадкодавцем є [PERSON] (а.с.24). З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, позивач звернувся до приватного нотаріуса Новоайдарського районного нотаріального округу Луганської області Карпенко Валентина Миколаївна. Однак, постановою нотаріуса йому було відмовлено у видачі такого свідоцтва в зв`язку з тим, що відсутні відповідні документи на підтвердження факту реєстрації права власності на майно, оскільки архіви залишились на території України, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, а саме у м. Луганську. (а.с.25-27) Вказане, в свою чергу, призводить до неможливості отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] та, відповідно до порушення прав та інтересів позивача. Відповідно до Закону України від 16 вересня 2014 року «Про особливий прядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей», Постановами Верховної Ради України від 17 березня 2015 року, «Про визначення окремих районів міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» та «;Про визнання окремих районів міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» місто Луганськ є тимчасово окупованою територією. Згідно п.п.1, 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення пав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з часу відкриття спадщини подав заяву про прийняття спадщини нотаріусу. Згідно положень до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як роз`яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем, Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в по господарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину у судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, беручи до уваги, що іншим чином захистити свої права та інтереси, ніж як у судовому прядку, позивач не може, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved