Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

В лютому 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, посилаючись на те, що вона є власницею домоволодіння по вул. Кобилянської, 31 в с. Маршинці Новоселицького району Чернівецької області. У 2009 році її донька [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем, після чого донька з її дозволу зареєструвала свого чоловіка [PERSON] в належному їй домоволодінні. Проте подружні стосунки між дітьми не склалися, внаслідок чого шлюб на сьогоднішній день розпався та існує формально. Не дивлячись на те, що відповідач з літа 2014 року проживає окремо, останній з обліку реєстрації з її домоволодіння не знявся та в добровільному порядку не бажає зробити цього. Вказана обставина створює їй перешкоду у вільному розпорядженні своєю власністю, тому просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявився без поважних для суду причин. Суд зі згоди представника позивачки ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка є власницею домоволодіння та земельної ділянки, яке розташовано по вул. Кобилянської, 31 в с. Маршинці Новоселицького району Чернівецької області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 12 січня 2009 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 25095875 від 21 січня 2010 року. Відповідач зять позивачки зареєстрований в даному домоволодінні як член сімї позивачки, що підтверджується довідкою Маршинецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області № 172 від 04 лютого 2016 року. Однак, відповідач не проживає у вказаному домоволодінні з літа 2014 року, що підтверджується актом опитування сусідів Маршинецької сільської ради Новоселицького району № 171 від 04 лютого 2016 року. Відповідно до ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ч.1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Обєктом власності особи може бути зокрема житло - жилий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права (ст. 391 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, які перебувають на території України, зобовязані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання, зареєструвати своє місця проживання. Оцінюючи у сукупності досліджені докази та враховуючи, що відповідач більше одного року без поважних причин не користується житлом позивачки, оскільки фактично постійно проживає у іншому місці, суд вважає, що відповідач порушує право позивачки вільно розпоряджатися своєю власністю, у звязку із чим позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а відповідач повинен бути визнаний таким, що втратив право користування житловим будинком позивачки. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені останньою судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 29, 319, 321, 328, 391, 405 ЦК України, ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд

Outcome: approved