Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

В липні 2011 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом про стягнення з відповідачів на його користь по 2500 грн. з кожного, зазначивши, що 14.02.2014 року [PERSON] отримав від нього в заставу автомобіля «Славута», д/н [NUMBER], 3000 грн. з умовою їх повернення при передачі йому позивачем відремонтованого автомобіля, який отримав технічні пошкодження в ТДП того ж дня за участю позивача та вказаного відповідача. Крім того, вони домовилися, що при цьому всі затрати на ремонт також будуть відшкодовані позивачеві при поверненні зремонтованого автомобіля. Однак до даного часу кошти не повернуті, хоча зремонтований автомобіль був повернутий згідно домовленості, його отримав з ремонту [PERSON] В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав і просить їх задовольнити, вказавши, що після ДТП 14.02.2014 року за участю його як водія автомобіля «ВАЗ», д/н [NUMBER], та [PERSON] як водія автомобіля «Славута», д/н [NUMBER], [PERSON], який діяв зі сторони [PERSON], запропонував позивачеві добровільно вирішити питання відшкодування завданих технічним пошкодженням автомобілів збитків, без офіційного фіксування факту ДТП. Домовились про те, що [PERSON], будучи особою похилого віку, не маючи можливості самостійно ремонтувати свій автомобіль, передає його позивачеві для ремонту, отримуючи від нього в якості застави 3000 грн., які будуть повернуті після проведення ремонту. Позивач передав вказані гроші в сумі 3000 грн. [PERSON], який одразу передав їх [PERSON], а останній надав позивачеві відповідну розписку про їх отримання та обов'язок повернути. Суть домовленості полягала в тому, що, окрім застави, позивачеві буде відшкодовано відповідачами також вартість проведеного ремонту та куплених запчастин. Коли машина була відремонтована, [PERSON] приїхав і забрав її, однак грошей не віддав, розрахувавшись ними за ремонт автомобіля з майстром. За власні кошти позивач придбав запчастини для ремонту вартістю близько 2000 грн. Просить стягнути з відповідачів по 2500 грн. з кожного, тобто суму застави і вартість придбаних позивачем запчастин. В судовому засіданні співвідповідач [PERSON] у власних інтересах та в якості представника за довіреністю від імені відповідача [PERSON] проти позову заперечив, пояснивши, що 14.02.2014 року його дідусь [PERSON] дійсно потрапив в ДТП у м. Хмельницький і він приїхав до нього на місце події, аби допомогти, оскільки дідусь є людиною похилого віку. На місці події він побачив, що ДТП було скоєно з вини позивача. Він запропонував позивачеві вирішити питання відшкодування збитків добровільно і позивач погодився, запропонував свого майстра для ремонту автомобіля дідуся і згодився отримати зазначений автомобіль, передати його в ремонт, відремонтувати власним коштом і повернути, при чому надавши в заставу за переданий автомобіль 3000 грн. Цю суму коштів позивач передав дідусеві, а дідусь отримав, про що надав розписку. Коли співвідповідач приїхав забирати автомобіль з ремонту, позивач запропонував йому і повернути заставу, і розрахуватися за ремонт автомобілів дідуся та позивача. Оскільки такі умови в домовленість не входили, а майстер сказав, що ремонт автомобіля «Славута» коштував 3200 грн., співвідповідач передав всі кошти, які були отримані від позивача в якості застави, майстрові в рахунок оплати ремонту автомобіля дідуся і вказаний автомобіль забрав. Вважає позовні вимоги безпідставними і необґрунтованими, а тому просить в позові відмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних мотивів. Встановлено, що 14.02.2014 року в м. Хмельницький на перехресті вулиць Кірпоноса - Кам'янецька сталася ДТП за участю позивача як водія автомобіля «ВАЗ», д/н [NUMBER], та [PERSON] як водія автомобіля «Славута», д/н [NUMBER], що підтверджується повідомленням ХМВ УМВС України в Хмельницькій області від 25.03.2014 року за вих. № 21/П, копія котрого наявна в матеріалах справи, а також не оспорюється ніким із сторін. На місці ДТП водії домовились про те, що [PERSON] передає позивачу свій автомобіль для ремонту, а позивач передає [PERSON] 3000 грн. в заставу отриманого автомобіля, котрі [PERSON] зобов'язується повернути після отримання відремонтованого автомобіля. Того ж дня кошти в сумі 3000 грн. були передані позивачем та отримані відповідачем [PERSON], автомобіль «Славута», д/н [NUMBER], був переданий [PERSON] та отриманий позивачем. На підтвердження отримання коштів як застави автомобіля та взяття на себе зобов'язання повернути їх відповідач надав позивачеві відповідну розписку від 14.02.2014 року, наявну в матеріалах справи. Згодом відремонтований автомобіль «Славута», д/н [NUMBER], було отримано [PERSON] через його онука [PERSON], котрий забрав автомобіль з ремонту, однак кошти, які були передані в заставу, безпосередньо позивачеві не повернув. Вказані обставини стверджуються позивачем і співвідповідачем від власного імені та як представником відповідача визнаються, крім того, факт наявності оригіналу розписки в позивача також свідчить про неповернення йому вказаних коштів. Відносини, що виникли між сторонами, регулюються параграфом 6 глави 49 розділу І книги 5 ЦК України та Законом України «Про заставу». У відповідності до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно ч. 1 ст. 574 ЦК України, застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. В даному випадку застава виникла на підставі договору між позивачем та відповідачем [PERSON], письмово оформленого розпискою від 14.02.2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 576 ЦК України, предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. За умовами досягнутої сторонами домовленості предметом застави стали гроші в сумі 3000 грн. Суть зобов'язання (істотна умова укладеного між сторонами договору в силу ч. 1 ст. 584 ЦК України), як випливає з наданої позивачем розписки, полягала в передачі позивачеві відповідачем [PERSON] свого автомобіля для ремонту та поверненні його позивачем відповідачу [PERSON] у відремонтованому стані. У відповідності до ч. 4 ст. 586 ЦК України, заставодержатель має право користуватися переданим йому предметом застави лише у випадках, встановлених договором. Умовами укладеного між сторонами договору такого права відповідача передбачено не було. Пунктом 1 ч. 1 ст. 587 ЦК України встановлено, що, особа, яка володіє предметом застави, зобов'язана, якщо інше не встановлено договором, вживати заходів, необхідних для збереження предмета застави. Зазначеного обов'язку відповідачем як заставодержателем виконано не було. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України, право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою. Обумовлене сторонами зобов'язання припинилося його виконанням: автомобіль був відремонтований і в зремонтованому стані був отриманий заставодержателем. Відповідно до ч. 3 ст. 593 ЦК України, у разі припинення права застави внаслідок виконання забезпеченого заставою зобов'язання заставодержатель, у володінні якого перебувало заставлене майно, зобов'язаний негайно повернути його заставодавцеві. Цього обов'язку (повернення застави в сумі 3000 грн.) відповідачем як заставодержателем виконано не було, тому вимога позивача про повернення застави [PERSON] є правомірною. Оскільки з укладеного між позивачем та відповідачем договору будь-яких відносин між позивачем та співвідповідачем, за якими останній був би особисто зобов'язаний повернути будь-які кошти позивачеві, не виникло, тому всі заявлені вимоги до співвідповідача [PERSON] є безпідставними і задоволенню не підлягають. Крім того, визначаючи розмір суми, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з вимог диспозитивності цивільного процесу. Вказана сума становитиме 2500 грн., оскільки позовні вимоги про стягнення саме такої суми з [PERSON] заявлені позивачем, а суд не вправі самостійно виходити за межі заявлених позовних вимог. Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення вартості придбаних позивачем запчастин, оскільки з наданих ним накладних, що містяться в матеріалах справи, не вбачається, ким були (і чи були та коли) сплачені кошти за перелічені в них деталі, а також для якої мети ці запчастини були використані. Крім того, суд тлумачить договір буквально, а в наданій позивачем розписці будь-яких умов щодо того, на кого покладається оплата ремонту автомобілів сторін, не вказано. Судові витрати у справі складаються із судового збору в сумі 243,60 грн. сплачені позивачем і підлягают стягненню на його користь пропорційно до задоволених вимог в силу ст. 88 ЦПК України, тобто в сумі 121,80 грн. з відповідача [PERSON] На підставі наведеного та

Outcome: partial