Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

В квітні 2014 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою до Територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради, яку уточнила 21 жовтня 2014 року, в якій просила встановити факт належності [PERSON], який помер [INFO], права власності на домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS], яке складається з: літ. А-1 - житлового будинку, під А-1 - підвалу, літ. А№-1 - житлової прибудови, під А№ - підвалу, літ. АІ-1 - житлової прибудови, літ. а-1 прибудови, літ.аІ-1 - прибудови, літ. аі-1 - прибудови, літ. а4-1 - прибудови, літ. а5-1 - прибудови, загальною площею 117 кв.м., житловою площею 62,8 кв.м., літ. а6 - ганка, літ. Б - літньої кухні, літ. В - входу в погреб, літ. Е - душу, літ. Г - сараю, літ. Ж - вбиральні, літ. З, И, К - навісів, огорожі, споруд - № 1-10, мостіння - І, а також визнати за позивачкою право власності в цілому на вищевказане домоволодіння в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що [INFO] помер [PERSON], який був чоловіком позивачки. Після його смерті відкрилася спадщина, до на ? частину домоволодіння [ADDRESS]. 18 січня 2012 року позивачкою була подана заява про прийняття спадщини [PERSON] до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори, про що заведена спадкова справа № 41/2012. Постановою державного нотаріуса Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 18 березня 2014 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на ? частину житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], оскільки факт належності ? частини вищевказаного нерухомого майна померлому [PERSON] встановлений свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 10 серпня 2006 року за реєстром № 5-1437, однак зазначене свідоцтво не зареєстроване ні в Бюро технічної інвентаризації, ні в реєстраційній службі Дніпропетровського міського управління юстиції. Крім того, після смерті [PERSON] [INFO] відкрилася спадщина на ? частину домоволодіння [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 18 квітня 1992 року. На підставі проведеної технічної інвентаризації домоволодіння [ADDRESS] 14 жовтня 2014 року було складено акт, яким встановлено, що літ. а5-1 - прибудову, площею 2,2 кв.м. до літ. А-1 - житлового будинку, побудованого самочинно. На земельній ділянці площею 942 кв.м. вищезазначеного домоволодіння відбулося будівництво літ. З, К, И - навісів, які є тимчасовими будівлями, а також збільшення загальної площі та зменшення житлової площі на 0,5 кв.м. житлового будинку літ. А-1 пов'язано з уточненням розмірів. На теперішній час домоволодіння та споруди знаходяться у володінні та користуванні позивачки, вона зареєстрована та мешкає за вищезазначеною адресою та сплачує за нього комунальні послуги. Позивачка є єдиною спадкоємицею і за заповітом і за законом після смерті [PERSON] У зв'язку з викладеним позивачка була змушена звернутися з позовною заявою до суду для визнання за нею права власності на домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. У судове засідання позивачка не з'явилася, але надала заяву у якій позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх в повному обсязі та проводити розгляд справи без її участі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але від нього надійшла заява у якій він проти задоволення позову заперечував та просив розглядати справу без його участі. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 18 квітня 1992 року, [PERSON] та [PERSON] набули в рівних частках спадщину [PERSON] у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами по [ADDRESS] (а.с.5). З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вбачається, що власниками домоволодіння по [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] по ? частині вищезазначеного домоволодіння (а.с.11). 18 квітня 1992 року [PERSON] було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори, яким все своє майно вона заповіла [PERSON] [INFO] померла [PERSON], що підтверджує свідоцтво про смерть [NUMBER], видане Відділом реєстрації актів реєстрації актів громадянського стану виконкому Кіровської районної ради м. Дніпропетровська (а.с.7). Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді ? частини житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами по [ADDRESS]. 10 серпня 2006 року [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частину вищезазначеного домоволодіння, яке розташоване на земельній ділянці площею 763 кв.м., де знаходяться: А-1 житловий будинок, житловою площею 63,3 кв.м., загальною площею 112,5 кв.м., що складається з 1 - веранди, 2 - коридору, 3 - житлової, 4 - житлової, 5 - житлової, 6 - житлової, 7 - житлової, 8 - коридору, - 9 - кухні, 10 - комори, І - сараю, ІІ - підвалу; господарчі будівлі та споруди: Б - літня кухня, В - погріб з шийкою, Г - сарай, Ж - убиральня, Е - душ, 1-8, І - огорожа, споруди, мостіння (а.с.6). Однак, в судовому засіданні встановлено, що зазначене свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 5-1437 від 10 серпня 2006 року не зареєстроване ні в Бюро технічної інвентаризації, згідно законодавства що діяло на момент видачі свідоцтва, ні на цей час в реєстраційній службі Дніпропетровського міського управління юстиції. Згідно інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» звертається увага на те, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року, є роз'яснення, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Враховуючи викладене суд вважає, на момент смерті [PERSON] належало право власності на домоволодіння [ADDRESS], яке складається з: А-1 житловий будинок, житловою площею 63,3 кв.м., загальною площею 112,5 кв.м., господарчі будівлі та споруди: Б - літня кухня, В - погріб з шийкою, Г - сарай, Ж - вбиральня, Е - душ, 1-8, І - огорожа, споруди, мостіння. [INFO] помер [PERSON], що підтверджує свідоцтво про смерть [NUMBER], видане Відділом державної реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровської області 29 липня 2011 року (а.с.8). [PERSON] був чоловіком позивачки з 28 вересня 1974 року, що підтверджує свідоцтво про шлюб [NUMBER] (а.с.9). Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 18 січня 2012 року позивачкою до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори була подана заява про прийняття спадщини [PERSON], про що заведена спадкова справа № 41/2012. Однак, постановою державного нотаріуса Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 18 березня 2014 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у вигляді ? частини житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], після померлого [PERSON], оскільки факт належності ? частини вищевказаного нерухомого майна померлому [PERSON] встановлений свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 10 серпня 2006 року за реєстром № 5-1437, однак зазначене свідоцтво не зареєстроване ні в Бюро технічної інвентаризації, згідно законодавства що діяло на момент видачі свідоцтва, ні на цей час в реєстраційній службі Дніпропетровського міського управління юстиції. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 роз'яснюється, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України вбачається, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Також встановлено, що [PERSON] зареєстрована та постійно проживає в спадковому домоволодінні, в тому числі на час відкриття спадщини, а тому вважається такою, що прийняла спадщину. Однак, як вбачається з матеріалів справи, а саме свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.08.2006 року (а.с. 6) [PERSON] прийняв спадщину на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS], яке складається з: А-1 житловий будинок, житловою площею 63,3 кв.м., загальною площею 112,5 кв.м., господарчі будівлі та споруди: Б - літня кухня, В - погріб з шийкою, Г - сарай, Ж - вбиральня, Е - душ, 1-8, І - огорожа, споруди, мостіння. За змістом ч. 1, ч. 4 ст. 182 ЦК України - право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті З аналізу вказаних норм вбачається, що необхідними умовами набуття права власності в порядку спадкування за законом є належність у відповідності з діючим законодавством даного майна на момент смерті спадкодавцю. Як вбачається з технічного паспорту, виготовленого 08.10.2014 року, домоволодіння має самочинно побудовану прибудову літ. а5-1 площею 2.2 кв.м, та інші побудови, які не входили до складу спадщини, яку отримав померлий [PERSON] А тому судом не може бути визнано право власності на прибудову та інші будівлі за позивачкою в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] Тому, на підставі викладеного суд вважає необхідним визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] на домоволодіння [ADDRESS], яке складається з: А-1 житловий будинок, житловою площею 63,3 кв.м., загальною площею 112,5 кв.м., господарчі будівлі та споруди: Б - літня кухня, В - погріб з шийкою, Г - сарай, Ж - вбиральня, Е - душ, споруди № 1-8, І - огорожа, споруди, мостіння, однак без урахування самочинних побудов. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимогам ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику розгляду в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» є роз'яснення, що суди повинні мати на увазі, що факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. В таких справах заявник має подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документу про право власності та про те, що на підставі цього документа жилий будинок належав йому на праві власності. Як вбачається з позову, однією вимогою позивачки є - встановлення факту належності на праві власності домоволодіння померлому [PERSON], але як вбачається з матеріалів справи свідоцтва про право власності на спірне домоволодіння померлий не отримував. Тому суд прийшов до висновку, що дана вимога задоволенню не підлягає, оскільки в системі цивільного законодавства не існує такого способу захисту прав. На підставі викладеного і

Outcome: partial