Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 03 грудня 2018 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 11 грудня 2018 року. До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області звернувся позивач [PERSON] з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Свої позовні вимоги вмотивовує тим, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 06.05.2016 року у справі №308/2137/16-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Вказане рішення набуло законної сили 17.05.2016 року. Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. На теперішній час відповідач проживає окремо. Донька, [PERSON], тимчасово проживає разом з матір'ю, що стало для неї психотравмуючим фактором через зміну звичних для них умов життя та кола оточуючих близьких людей, брак контактів доньки з батьком та обмеження взаємного використання батьком та дитини присутності один одного загрожує розвитку особистості доньки. Після того, як вирішили розлучитися, відповідач усілякими способами перешкоджає його спілкуванню із донькою, незважаючи на її прихильність до нього. У зв'язку з тим, що між позивачем та відповідачем не можливо було досягти згоди щодо визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з донькою, був змушений звернутися до органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради із відповідною заявою. Після засідання комісії з питань захисту прав дітей виконкому Ужгородської міської ради, 04.08.2017 року виконавчим комітетом Ужгородської міської ради було прийнято рішення №244 «Про встановлення порядку побачення», яким визначений такий порядок: щосуботи з 10.00 до 12.00, у присутності матері дитини, гр. [PERSON], із обов'язковим урахуванням стану здоров'я, інтересів та потреб дитини. З даним встановленим порядком побачення, не погоджується, оскільки він порушує не тільки його права як батька, а в першу чергу порушує права та суперечить інтересам самої дитини, яка тимчасово перебуває у неповній сім'ї. Однак, навіть такий мінімальний графік не виконується відповідачем, що підтверджується відповідними висновками Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області. У зв'язку із наведеним, створенням перешкод відповідачем його спілкуванню із донькою та ухиленням від виконання рішення органу опіки та піклування змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав позивача, а також прав дитини. При розгляді даного спору, просить врахувати суд, що органом опіки і піклування було надано свій висновок без врахування інтересів дитини та батька, можливості спілкування з батьком у дні народження, у літній та зимовий період року, із встановленням лише двох годин спілкування з дитиною на тиждень, у чітко визначений час при цьому у присутності матері дитини, з урахування стану здоров'я, інтересів та потреб дитини (які визначаються матір'ю) - що надає можливість відповідачці ухилятися від виконання такого рішення, нехтувати одним із найбільш значимих особистих немайнових прав людини - права на спілкування, обмежувати його у інформації щодо стану здоров'я дитини. Третя особа, надаючи висновок про його участь у вихованні дитини не вказала мотивів та обґрунтувань з яких проігнорувала прохання у можливості побачень з донькою: три дні на тиждень з урахуванням відвідування дошкільного (або шкільного) закладу, щорічно протягом двох тижнів червня - серпня, протягом двох тижнів грудня-лютого, за бажанням дитини та з урахуванням її стану здоров'я, мати можливість виїхати на спільний відпочинок до іншого населеного пункту України, за кордон. Також, не враховано прохання батька, що спілкування та відпочинок з донькою [PERSON], має відбуватися без присутності матері, в місцях дозвілля та за місцем проживання батька, на власний розсуд батька. Графік встановлений органом опіки та піклування, на його думку, є необгрунтованим та несправедливим з огляду на те, що для повноцінного батьківського виховання, якого потребує донька, кількість часу для зустрічей є недостатнім, оскільки не відповідає інтересам дитини та суттєво звужує права батька на спілкування з донькою, так і права доньки на спілкування з батьком. Крім того, не врахування прав та обов'язків батька приймати участь у вихованні доньки особисто та самостійно, а не тільки у присутності відповідачки, призведе до порушення рівності прав та обов'язків батьків. Просив суд зобов'язати [PERSON] усунути [PERSON] перешкоди у вихованні, спілкуванні, побаченнях та особистих зустрічах з донькою [PERSON] [INFO]. Визначити такі способи участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні доньки [PERSON] [INFO], шляхом надання побачень та спілкування з дитиною в наступні дні: Вівторок з 17 год. 00 хв. до 21 год. 00 хв. (Тобто забирає дитину з дитячого садка о 17.00 та приводить до місця проживання матері до 21.00) без присутності матері; Четвер з 17 год. 00 хв. до 21 год. 00 хв. (Тобто забирає дитину з дитячого садка о 17.00 та приводить до місця проживання матері до 21.00) без присутності матері; Першої та третьої суботи місяця з 09 год. 00 хв. до 21 год. 00 хв., кожної другої та четвертої неділі місяця з 09 год. 00 хв. до 21 год. 00 хв. без присутності матері; Щорічно протягом двох тижнів червня - серпня, за бажанням дитини та з урахуванням її стану здоров'я, мати можливість виїхати на спільний відпочинок до іншого населеного пункту України, за кордон, без присутності матері; Щорічно протягом двох тижнів грудня - лютого, за бажанням дитини та з урахуванням її стану здоров'я, мати можливість виїхати на спільний відпочинок до іншого населеного пункту України, за кордон, без присутності матері; У дні народження доньки [PERSON], у святкові дні: Новий Рік, Різдво Христове та Великдень з 15:00 до 18:00 без присутності матері. Початок та закінчення зустрічі [PERSON] відбувається за місцем проживання доньки [PERSON]. Відповідачем було подано відзив на позовну заяву, згідно якого заперечує проти позовних вимог. Вважає що встановлений рішенням органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради спосіб виховання дитини є таким що повністю відповідає інтересам дитини. В судове засідання позивач та представник позивача не з'явилися, на адресу суду надіслано заяву від представника позивача про розгляд справи у відсутності позивача та представника. Позовні вимоги підтримує повністю. В попередніх судових засіданнях позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали повністю та просили суд їх задовольнити. В судове засідання відповідач не з'явилася, на адресу суду надіслано заяву про розгляд справи у відсутності відповідача, а проти задоволення позовних вимог заперечує. В попередніх судових засіданнях відповідач повністю погодилася з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради про спосіб участі у вихованні та спілкуванні з донькою. Проти позову заперечувала. В запереченнях відповідач зазначила, що позивач після розлучення не виявляє бажання спілкуватися з дитиною, не цікавиться її життям, матеріальної допомоги не надає, посилання відповідача на те, що вона перешкоджає їх зустрічам з дитиною також не відповідає дійсності. В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради не з'явився, на адресу суду надіслано заяву від представника третьої особи про розгляд справи у відсутності їх представника. В попередніх судових засіданнях представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради просив суд при ухвалені рішення врахувати висновок наданий раніше та врахувати інтереси дитини. Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи письмовими доказами, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступними обставинами. Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України,суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 зазначеної Конвенції про права дитини визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Із системного тлумачення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ст.ст.7,141,159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Відповідно до ч.ч.1, 2ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею,якщо судом визнано,що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно дост.141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно дост.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою крім випадків, коли це право обмежене законом. За ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 157 СК України встановлено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. При цьому, відповідно до ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ст.7 СК України). Також суд керуєтьсяст.51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Схожа норма міститься також у ч.6ст.7 СК України, відповідно до якої рівність прав і обов'язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» від 08 липня 2003 року, рішення у справі «Цаунеггер проти Німеччини» від 03 грудня 2009 року). Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю або батьком. Як встановлено по справі, 26.04.2014 року сторони уклали шлюб, що стверджується долученим до справи свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], що видане Кам'яницькою сільською радою Ужгородського району Закарпатської області. [INFO] року у сторін народилася донька [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 06.05.2016 року у справі №308/2137/16-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Вказане рішення набуло законної сили 17.05.2016 року. Після припинення фактичних шлюбних відносин дитина проживає разом з матір'ю, окремо від батька. Як вбачається з позову та ніким не заперечується, неповнолітня [PERSON] , [INFO], проживає з матірю [PERSON] на даний час також. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що був сусідом позивача та відповідача під час перебування останніх у шлюбі. Пояснив, що коли позивач та відповідач проживали разом, вони між собою були в гарних відносинах, але на даний час він не знає, які між ними стосунки. Допитана в якості свідка [PERSON], пояснила, що є мамою відповідача по справі. Вказує, що перебуваючи у шлюбі позивач постійно сварився, скандалив, потім вигнав доньку з квартири, тому така була змушена переїхати в іншу квартиру, яку винаймає за договором. Зазначає, що перешкод на її думку відповідач не чинить, а саме позивач робить провокації. При цьому зазначає, що при декількох зустрічах батька з дитиною була присутня, дитина не плаче, та до нього йшла. Відповідно ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Частиною 6 ст.19 СК України передбачено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. 04.08.2017 року виконавчим комітетом Ужгородської міської ради було прийнято рішення №244 «Про встановлення порядку побачення», яким визначений такий порядок: щосуботи з 10.00 до 12.00, у присутності матері дитини, гр. [PERSON], із обов'язковим урахуванням стану здоров'я, інтересів та потреб дитини. При цьому, до матеріалів справи приєднано висновки по зверненнях [PERSON] від 22.08.2017 року та 29.08.2017 року до поліції з приводу перешкоджання [PERSON] у спілкуванні з дитиною, тобто вже після надання висновку органу опіки та піклування про встановлення порядку побачень з дитиною. Натомість, [PERSON] не надано доказів належного виконання рішення від 04.08.2017 року виконавчого комітету Ужгородської міської ради №244 «Про встановлення порядку побачення» [PERSON], на яке посилається остання як на підставу своїх заперечень. Між тим на теперішній час між сторонами виник спір з приводу порядку спілкування батька з дитиною. Позивач стверджує, любить свою доньку, бажає приймати участь у її житті, вихованні та матеріального забезпечення, та відсутні будь-яка інформація щодо негативної характеристики або зловживання наркотичними або алкогольними напоями. Вирішуючи питання щодо способу спілкування батька з дитиною, суд в достатній мірі враховує, що малолітня [PERSON] перебуває на обліку у дитячого лікаря з діагнозом атипічний дерматит. При цьому, відомостей, що у зв'язку з таким діагнозом малолітня [PERSON] потребує особливого стороннього догляду відсутні. Суд керується положеннями ч.2 статті 18 СК України, і встановлює місце та час спілкування позивача з донькою, прийнявши до уваги зокрема вік дитини. Дитина, яка проживає окремо від батька, має право на підтримання з батьком регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Судом не встановлено, що його регулярне особисте спілкування з дочкою перешкоджатиме її нормальному вихованню. Відповідачем не надано доказів того, що його зустрічі з дитиною без її присутності будуть негативно впливати на психологічний стан дочки та можуть призвести до будь-яких розладів її здоров'я. Тому не заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що зустрічі батька з дитиною без присутності матері будуть негативно впливати на психологічний стан дочки. Разом з тим, суд вважає, що для спілкування позивача з дитиною без присутності матері після тривалої перерви у їх спілкуванні є замалим для визначення позитивних результатів такого спілкування, в тому числі, можливості спілкуватися і виховувати дитину без присутності матері. Суд враховує, що з огляду на вік дитини, саме матір займається повсякденними потребами дитини та є важливим посередником між дитиною та зовнішнім світом. Прийнявши до уваги малолітній вік дитини, наявність діагнозу атипічний дерматит, елементарні потреби у догляді за малолітньою дитиною такого віку, суд вважає, що на тривалий час розлучати її з мамою не можна, та як це буде стресом для дитини, тому суд приходить до висновку про необхідність певного строку для початкового спілкування батька з дитиною у присутності матері. Тому, враховуючи в першу чергу інтереси дитини, суд вважає твердження позивача про визначення способу участі батька у житті дитини без присутності матері, і двотижневий спільний відпочинок позивача з дитиною і без відповідача - передчасним. Суд також не вбачає підстав для відступлення від висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради №244 «Про встановлення порядку побачення» в частині необхідності зустрічей з матір'ю дитини, та вважає, що висновок відповідає в першу чергу інтересам дитини та підтверджує ті факти, що встановлені судом. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням позиції сторін та в першу чергу інтересів малолітньої дитини, суд задовольняє позов частково, враховуючи рішення органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради №244 «Про встановлення порядку побачення» від 04.08.2017 року та пояснень позивача, вважає за можливе визначити спосіб участі [PERSON] у вихованні його малолітньої доньки [PERSON] [INFO], шляхом встановлення систематичних побачень батька з дитиною наступним чином: щосуботи кожного місяця з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв., з урахуванням режиму дня дитини та стану її здоровя у присутності матері дитини, та у святкові дні та день народження дитини, з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. з урахуванням режиму дня дитини та стану її здоровя у присутності матері дитини. З огляду на викладене суд, врахувавши вік дитини, стан її здоров'я, приходить до висновку, що визначений порядок участі позивача у вихованні дочки та спілкуванні з нею відповідатиме найкращим інтересам дитини. При цьому суд виходить з того, що в подальшому [PERSON] не позбавлений права встановити інший порядок спілкування з дитиною та участі в її вихованні, отримавши необхідні навички по догляду за малолітньою дочкою з можливістю залишення її з ним на тривалий час без присутності матері. В судовому засіданні встановлено, що спілкування позивача з дитиною не буде перешкоджати її нормальному розвитку. Суд вважає, що між тим з батьків, хто проживає окремо, і дитиною повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків - з своїми дітьми - служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Отже, суд вважає, що безпосередня участь батька у вихованні доньки, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а насамперед буде повністю відповідати інтересам дитини. Враховуючи встановлені у справі обставини, положення ст.ст.141, 150, 157, 159 СК України, з метою дотримання розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, зокрема, і те, що кожен з батьків зобов'язаний приймати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, і характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дітьми повинен існувати систематичний контакт, враховуючи, що після розлучення батьки дитини проживають окремо, суд вважає позов в цій частині є доведеним і обґрунтованим. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що в іншій частині позовних вимог суд відмовити. У відповідності дост.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч.1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем не заявлено вимогу про відшкодування судових витрат, вони покладаються на позивача.

Outcome: partial