Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

В липні 2020 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на 35/200 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом смерті дочки [PERSON] , яка померла [INFO] , яка прийняла спадщину після смерті бабусі [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування позовних вимог вказала, що її матері - [PERSON] на праві власності належало 35/100 часток житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд. [INFO] [PERSON] померла, а після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно. Після її смерті фактично вступили в право спадкування її онуки - [PERSON] та [PERSON] 18.10.1999 [PERSON] , яка фактично прийняла спадщину після смерті своєї бабусі, але не встигла її оформити в установленому на той час порядку, померла. 21.11.2019 позивач, яка фактично прийняла спадщину після смерті своєї доньки [PERSON] , звернулась до Першої миколаївської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини, яка складається з 35/200 часток спірного домоволодіння. 21.11.2019 позивач отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що нею не було подано заяву до нотаріальних органів про прийняття спадщини впродовж шести місяців з моменту її відкриття відповідно до статті 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року). Проте в 2003 році рішенням суду за позивачем було визнано право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , вказана квартира є частиною спадкового майна. Таким чином, судом було встановлено факт прийняття спадщини за законом, що дає право позивачу звернутися до суду щодо визнання права власності на 35/200 часток спірного житлового будинку. Однак, визнання за позивачем права власності на 35/200 часток спірного домоволодіння не були предметом розгляду у зазначеній справі, оскільки позивач вважала, що цю частку майна фактично успадкувала відповідач, яка зареєстрована та проживає у цьому майні. На теперішній час жоден із спадкоємців не оформив свої спадкові права на частку спірного домоволодіння, за такого, у позивача виникла необхідність звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 08.07.2020 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження. У судове засідання, призначене на 08.10.2020 на 09:30 годину, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надала до суду письмову заяву в якій просила розгляд справи провести за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі і просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] надала до суду письмову заяву, в якій просила розгляд справи провести за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі і проти їх задоволення не заперечує. Відповідач [PERSON] надав до суду письмову заяву в якій просив розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі та проти їх задоволення не заперечує. За приписами частини третьої статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.09.1986, посвідченого державним нотаріусом Першої миколаївської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №1-3286, та свідоцтвом про право власності від 04.09.1986, посвідченого державним нотаріусом Першої миколаївської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №1-3288, [PERSON] на праві власності належало 35/100 часток житлового будинку [ADDRESS] з відповідною часткою прилеглих господарських та побутових будівель. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] у віці 85 років, про що складено відповідний актовий запис №855. Судом досліджено копію спадкової справи № 1249/1989 до майна померлої [INFO] [PERSON] , з матеріалів якої вбачається, що за життя остання склала заповіт, яким на випадок своєї смерті зробила розпорядження про те, що належну їй частину житлового будинку з відповідною частиною прилеглих господарських та побутових споруд та будівель, що знаходиться в [ADDRESS] заповіла [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах, вказаний заповіт було посвідчено державним нотаріусом Першої миколаївської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за №1-2275. Матеріалами вищезазначеної спадкової справи також підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] у встановленому судом порядку прийняли спадщину після смерті своєї бабусі - [PERSON] , звернувшись з відповідною заявою до Першої миколаївської державної нотаріальної контори. 05.09.2019 державним нотаріусом Першої миколаївської державної нотаріальної контори Теглівець Л.В. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку спадкового майна [PERSON] , яка померла [INFO] , на підставі чого [PERSON] є власником 35/200 часток спірного домоволодіння, що підтверджуються відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.07.2020, довідка №215717567. Зі змісту вищевказаного свідоцтва про право на спадщину за заповітом вбачається, що спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] також є [PERSON] , при цьому свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку спадкового майна ще не видано. [INFO] [PERSON] померла у віці 28 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Миколаївської міської ради Миколаївської області, актовий запис №4653. Згідно відповіді Першої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 16.07.2020 №780/01-16 спадкова справа після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , не заводилась. Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 04.11.2003 за [PERSON] визнано право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Вказаним рішенням встановлено, що у встановлений законом шестимісячний строк [PERSON] не звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте фактично вступила у володіння та користування спадковим майном. За положенням частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постановою державного нотаріуса Першої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Ткаченко Ю.Г. від 21.11.2019 позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з 35/200 часток спірного домоволодіння, у зв`язку з пропуском строку, встановленого законодавством для прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців. У відповідності до частини першої, другої статті 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно частини першої статті 529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. У відповідності до частини другої статті 548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно частини першої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. У відповідності до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як встановлено судом, спадкова справа після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , не заводилась, а рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 04.11.2003 встановлено, що позивач фактично вступила у володіння та користування спадковим майном, що належало [PERSON] , що відповідно до положень статті 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) означає прийняття нею спадщини. За такого, враховуючи, що позивач у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті своєї доньки [PERSON] , проте в позасудовому порядку позбавлена можливості реалізувати своє право на спадщину за законом з огляду на наявність відмови нотаріуса, а також враховуючи визнання позову відповідачами, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved