Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

В листопаді 2015 року [PERSON] звернувся до Лановецького районного суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином. Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що 19 травня 2015 року [PERSON] в с.Малі Куськівці Лановецького району Тернопільської області, на ґрунті особистих неприязних відносин, наніс йому тілесні ушкодження.\~Вироком Лановецького районного суду від 26 серпня 2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1\~ст.125 КК України,\~та призначено покарання у виді штрафу в сумі 680 грн. \~ Внаслідок неправомірних дій відповідача він перебував на лікуванні та поніс витрати, пов'язані з придбанням ліків на суму 1677.84 грн. Крім цього, внаслідок отриманого розладу здоров»я він вимушений був звернутися повторно до Ланівецької ЦРЛ. Після огляду йому визнали необхідним пройти подальше санаторно-курортне лікування для корекції органів опори та руху у закладах санаторного типу - санаторіях «Більче Золоте» чи «Микулинці». Вартість путівок на санаторне лікування у рекомендованих йому закладах становить від 390 грн. до 580 грн. на добу, а рекомендована тривалість лікування - 14 діб. Відповідно, вартість такого лікування складає 8120 грн. Також, у зв'язку з завданням тілесних ушкоджень [PERSON], він зазнав і моральних страждань, оскільки відчував фізичний біль, душевні страждання, порушився його звичний спосіб життя через необхідність проходити лікування та вишукувати для цього кошти. З врахуванням викладеного, позивач просив суд стягнути із [PERSON] в його користь 10 000 грн. матеріальної шкоди та 10 000 грн. моральної шкоди, заподіяної внаслідок злочину. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав, зіславшись на мотиви, викладені в позовній заяві. Також суду пояснив, що в зв»язку із побиттям його відповідачем в нього було виявлено перелом двох ребер. Відповідач проти позову заперечив та суду пояснив, що представлені позивачем чеки не є належними доказами. Ударів в область грудної клітки він не наносив. Заслухавши поясненя сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Згідно вироку Лановецького районного суду Тернопільської області від 26 серпня 2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1\~ст.125 КК України,\~та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) грн. Даним вироком суду встановлено, що 19 травня 2015 року близько 22.00 год. між [PERSON] та [PERSON], які перебували на подвір»ї господарства [PERSON], що в с.Малі Куськівці Лановецького району Тернопільської області, виник конфлікт на ґрунті особистих неприязних відносин. Під час суперечки [PERSON] наблизився до [PERSON] і наніс умисний удар зажатим кулаком правої руки в ліву частину ділянки обличчя, чим спричинив потерпілому [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді синця на обличчі (спинки носа з поширенням на перенісся, лобну ділянку, повіки очей, ліву виличну та підочну ділянки), садна лівої підочної ділянки з поширенням на нижню повіку лівого ока (на тлі вищевказаного синця), садна слизової оболонки лівої половини верхньої губи, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. Відповідно до\~ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, є обов'язковим для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, факт спричинення [PERSON] 19 травня 2015 року позивачу тілесних ушкоджень, зазначених у вироку суду, доказуванню не підлягає. Також суд вважає за необхідне зазначити наступне. Як вбачається із висновку судово-медичної експертизи №688 від 18 червня 2015 року, яка проведена Тернопільським обласним бюро судово-медичних експертиз в зв»язку із провадженням досудового розслідування по кримінальному провадженню про обвинуваченню [PERSON], при судово-медичній експертизі 22 травня 2015 року в [PERSON], крім тілесних ушкоджень, описаних у вироку Лановецького районного суду від 26 серпня 2015 року, також було виявлено садно на задній поверхні ділянки лівого плечового суглобу. При проведенні експертизи [PERSON] вказував, що дані тілесні ушкодження йому спричинив 19 травня 2015 року [PERSON], який наніс кілька ударів кулаками в передню поверхню грудної клітки та в ділянку лівого ока, від чого він впав навзнак. Після цього він наніс ще кілька ударів кулаками по спині. Виказував скарги на головний біль, біль в ділянках ушкоджень м»яких тканин обличчя, часткове викришування хворобливо змінених лівих верхніх кутніх зубів, біль лівої половини грудної клітки. Також у дослідній частині висновку судово-медичної експертизи зазначено, що на вказаній [PERSON] передній поверхні верхньої третини лівої половини грудної клітки «травматичних змін м»яких тканин не виявлено. Вони на дотик звичайної щільності. Інших ділянок ушкоджень не пред»явлено». В судовому засіданні було оглянуто записи в медичній картці [PERSON], в якій міститься інформація про те, що 29 травня 2015 року його було обстежено лікарем-ортопедом. Хворий висловлював скарги на болі в грудній клітці. Зазначив, що 20 травня 2015 року його «набив сусід». В результаті обстеження [PERSON] діагностовано «Закрита тупа травма грудної клітки. Консолідовані переломи VІ-VІІ ребер зліва по задній аксілярній лінії». Таким чином, з висновку судово-медичної експертизи вбачається, що експертом було обстежено передню поверхню верхньої третини лівої половини грудної клітки потерпілого, де не було виявлено травматичних змін м»яких тканин. В той же час, при обстеженні 29 травня 2015 року в лікаря-ортопеда переломи VІ-VІІ ребер зліва було виявлено на задній поверхні грудної клітки «по задній аксілярній лінії», яка при проведенні судово-медичної експертизи не досліджувалася. Враховуючи викладене, суд вважає, що вказані тілесні ушкодження («закрита тупа травма грудної клітки. Консолідовані переломи VІ-VІІ ребер зліва по задній аксілярній лінії»), з огляду на їх локалізацію та час виявлення, можуть бути наслідком нанесених [PERSON] ударів за обставин і в період, які зазначав [PERSON] при проведенні судово-медичної експертизи 22 травня 2015 року (нанесення 19 травня приблизно о 22 год. 00 хв. ударів кулаками в область грудей та спини), а також при обстеженні у лікаря-ортопеда, де [PERSON] зазначив, що вказані тілесні ушкодження йому 20 травня 2015 року спричинив [PERSON] Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого, виданої поліклінічним відділенням Лановецької Комунальної ЦРЛ 24 листопада 2015 року, [PERSON], [INFO], перебував на стаціонарному лікуванні з 13 по 20 жовтня 2015 року з діагнозом: «Остеохондроз грудно-поперекового відділу хребта ІІ ст. Хронічна люмбоішіалгія». Згідно довідки №18, виданої поліклінічним відділенням Лановецької Комунальної ЦРЛ 03 листопада 2015 року, [PERSON], жителю с.М.Кусківці, Лановецького району Тернопільської області, рекомендовано лікування в санаторно-курортних закладах «Більче Золоте», «Микулинці» (профіль лікування опори і руху). Суд вважає, що діагноз, який зазначений у виписці з медичної карти стаціонарного хворого від 24 листопада 2015 року, жодним чином не перебуває в причинно-наслідковому зв»язку із спричиненими позивачу відповідачем тілесними ушкодженнями, що мало місце 19 травня 2015 року, оскільки захворювання, з приводу якого позивач перебував на стаціонарному лікуванні, не пов»язане із травматичним ураженням опорно-рухової системи (закритою травмою грудей та переломами ребер) та носить хронічний характер. В зв»язку із цим, на думку суду, необхідність санаторно-курортного лікування позивачем органів опорно-рухового апарату з приводу діагнозу «Остеохондроз грудно-поперекового відділу хребта ІІ ст. Хронічна люмбоішіалгія органів» не перебуває в причинному зв»язку із наслідками спричинених йому тілесних ушкоджень, що мало місце 19 травня 2015 року. В підтвердження понесених витрат на придбання медикаментів, ліків та медичного обладнання позивачем представлено суду товарні та фіскальні чеки. Однак, вказані документи датовані періодом з 13 жовтня по 03 листопада 2015 року, тоді як факт спричинення тілесних ушкоджень мав місце 19 травня 2015 року, тобто, за 5 місяців до цього. Крім цього, у більшості вказаних документів не зазначено, які саме препарати придбавалися, а лише зазначено «ліки», «ін»єкційні», «предмети гігієни». Також відсутні будь-які докази, що вказані ліки придбавалися згідно лікарських призначень та мають відношення до отриманих позивачем 19 травня 2015 року тілесних ушкоджень. В зв»язку із наведеним в суду відсутні достатні підстави для висновку про те, що понесені позивачем витрати перебувають в причинному зв»язку із фактом спричинення йому [PERSON] тілесних ушкоджень, що мало місце 19 травня 2015 року. Відповідно до\~статті 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно ч.1\~ст.1166 ЦК України\~ майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст.ст.57, 58 ЦПК України суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, Відповідно до ч.3 ст.212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний звязок доказів у їх сукупності. Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності суд приходить до висновку про те, що позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди, в зв»язку із чим в даній частині в задоволенні позову слід відмовити. Разом із тим позов в частині відшкодування моральної шкоди підлягає до часткового задоволення виходячи із наступного. Відповідно до ст.23\~та ст.1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Таким чином, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт спричинення позивачу моральної шкоди, оскільки в зв»язку із неправомірними діями відповідача [PERSON] спричинено тілесні ушкодження, він терпів фізичний біль та переніс психологічний стрес, порушився його звичний спосіб життя. При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд керується роз'ясненнями п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно якого розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості, а також майнового стану цивільного відповідача. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди у даному конкретному випадку, суд враховує конкретні обставини справи, моральні страждання позивача, який внаслідок неправомірних дій відповідача отримав легкі тілесні ушкодження, а тому виходячи із засад розумності та справедливості вважає, що позивачу завдано моральну шкоду в розмірі 2000 грн.

Outcome: approved