Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

В квітні 2019 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, за яким просив надати неповнолітньому [PERSON] , [INFO] , дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон без дозволу (згоди) матері [PERSON] у супроводі батька [PERSON] , до Грузії в період з 01.07.2019 року до 28.08.2019 року, з метою оздоровлення та відвідування родичів. В обґрунтування позову зазначив, що від шлюбу з відповідачкою, який було розірвано 28.09.2011 року рішенням Червоногвардійського районного суду м.Макіївки Донецької області, має двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , 2005 р.н., та [PERSON] , 2007 р.н. Після розірвання шлюбу старший син [PERSON] залишився проживати з позивачем, та знаходиться на його утриманні і вихованні, а молодший - [PERSON] проживає з матір`ю, яка у 2014 році знов вийшла заміж, змінила прізвище на « [PERSON] » та народила ще дитину. У 2014 році позивач, разом із сином [PERSON] та своєї матір`ю [PERSON] , у зв`язку із проведенням бойових дій, переїхали на постійне місце проживання з м.Макіївки Донецької області до м.Маріуполя. Відповідачка іноді приїздила до м.Маріуполя, оскільки перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа та має перереєстрацію за адресою позивача. Проте після 2016 року постійно проживає в м .Макіївці Донецької області , перестала цікавитися життям сина [PERSON] , не спілкується з ним навіть за телефоном, жодної участі у вихованні сина не приймає, при цьому позивач ніколи не був проти та не чинив перешкод у спілкуванні дитини з рідною матір`ю. На теперішній момент позивач має намір, з 01.07.2019 року по 28.08.2019 року, виїхати з дитиною за кордон до Грузії з метою відпочинку та відвідування родичів, однак відповідачка не дає дозволу для виїзду дитини за межі України, у зв`язку з чим позивач і був вимушений звернутись до суду. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] , яка діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги та довіреності від 28.08.2018 року, у судове засідання не з`явилися, надали заяву про можливість розгляду справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні, проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради Бартош Н.О., яка діє на підставі довіреності від 28.12.2018 року, в судове засідання не з`явилася, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечувала, вважала доцільним задовольнити позовні вимоги в інтересах дитини, а також надала висновок виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 23.05.2019 року. Ухвалою суду від 12.06.2019 року ухвалено провести заочний розгляд вказаної справи, оскільки відповідачка, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, тричі не з`являлася до судового засідання, про причини неявки суд не повідомляла, відзив не подала, позивачка не заперечувала проти заочного вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, згідно рішення Червоногвардійського районного суду м.Макіївки Донецької області від 28.09.2011 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 23.09.2005 року в Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції, актовий запис №1405. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишено прізвище « [PERSON] ». Від вказаного шлюбу сторони по справі мають дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 04.05.2012 року Червоногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №11, та [PERSON] , [INFO] . Згідно паспорту громадянина України серія [NUMBER] , виданого 07.07.2000 року Червоногвардійським РВ Макіївського МУ УМВС України в Донецькій області, [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] . Та згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [NUMBER] від 20.01.2017 року, перемістився в м . Маріуполь Донецької області та проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , перемістився в м.Маріуполь Донецької області разом з [PERSON] , та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [NUMBER] від 20.01.2017 року. 19.07.2014 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] в Червоногвардійському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №193, та їй присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 19.07.2014 року. Згідно відповіді Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради №56.3.4-5119-56.2.1 від 26.02.2019 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Станом на 26.02.2019 року перебуває на обліку, як внутрішньо переміщена особа, за фактичною адресою: [ADDRESS] . Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [NUMBER] від 21.08.2017 року є діючою. Згідно акту про фактичне проживання №17 від 22.03.2019 року, [PERSON] , [INFO] р.н. , [PERSON] , 1959 р.н. (мати) та [PERSON] , 2005 р.н. (син), з 14.10.2016 року фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , 1984 р.н., офіційно працевлаштований у ФОП [PERSON] на посаді ювеліра-монтувальника. [PERSON] , 2005 р.н., є учнем Маріупольської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №42, про що надані відповідні характеристики з місця роботи та навчання. Заочним рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 21.05.2019 року визначено місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , з його батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , який займається його розвитком, навчанням та вихованням, в той час як мати жодної участі у вихованні не приймає та майже не спілкується з дитиною. Відповідно до наданих документів [PERSON] , в дівочості «[PERSON]», є рідною сестрою [PERSON] та відповідно рідною тіткою [PERSON] , яка на теперішній час разом з родиною (чоловіком та сином) проживає в Грузії, а саме в [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу #ASG/SALES/1296 м.Тбілісі від 11.05.2018 року. Згідно висновку виконавчого комітету Маріупольської міської ради №13-31-54 від 23.05.2019 року, вважається можливим надати [PERSON] , [INFO] , дозвіл на тимчасовий виїзд його сина, [PERSON] , [INFO] , до Грузії у період з 01.07.2019 року по 28.08.2019 року, без згоди та супроводу матері [PERSON] Відповідно до вимог ч.7 ст.6 Сімейного кодексу України (далі СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. За положеннями ст.41 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Як встановлено з наданих суду доказів, відповідачка проживає окремо від сина, з 2016 року не спілкується з ним та участі в його вихованні не приймає. Крім того перебуває у списку «Миротворець», як особа, що вчинила усвідомлені дії проти національної безпеки України, світу, міжнародного правопорядку. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно до ч.ч.1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 pоку, за якою, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, батьки несуть основну відповідальність забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, східних для розвитку дитини. Відповідно до положень статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини і розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст.150 та ч.1 ст.155 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно зі ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. У підп.1 п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітніх дітей за кордон, а лише встановлено певний порядок їх виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. На теперішній час, позивач має можливість виїхати з дитиною за кордон з метою оздоровлення дитини та відвідування родичів (рідної тітки) до республіки Грузії, однак без згоди відповідачки це не можливо. Будь яких даних про те, що поїздка матиме негативні наслідки для дитини не встановлено. У зв`язку з викладеним, оскільки у позивача є складнощі в отриманні нотаріально посвідченої згоди відповідачки на виїзд дитини за кордон, через її постійне проживання в м.Макіївці Донецької області, враховуючи інтереси дитини, яка має конституційне право вільно залишити територію України, а відсутність письмової згоди матері позбавляє її цих прав, позицію Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та вважає можливим надати дозвіл на виїзд дитини в супроводі батька без згоди матері на період з 01.07.2019 року до 28.08.2019 року.

Outcome: approved