Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

В лютому 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачки про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що 04 квітня 1996 року помер її дідусь [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на домоволодіння, яке розташовано по провулку О. Кобилянської, № 9 в с. Рингач Новоселицького району. Спадщину після його смерті вона прийняла своєчасно як спадкоємець за заповітом. Але оскільки спадкодавець не отримав при житті свідоцтво про право власності на нерухоме майно, вона не може оформити на себе право власності на спадщину. Просила суд визнати за нею право власності на домоволодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON]. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила задовольнити позовні вимоги. Відповідачка в судове засідання не зявилася, надавши суду заяву про те, що позов визнає та просить розглянути справу у її відсутності. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до довідки Рингацької сільської ради Новоселицького району № 642 від 05 липня 2012 року станом на 1990-1991 роки домоволодіння, яке розташовано по провулку О. Кобилянської, № 09 в с. Рингач Новоселицького району відносилося до дворів колгоспного типу, в якому був зареєстрований та проживав тільки [PERSON], в силу чого виходячи з положень ст. 123 ЦК УРСР в редакції 1963 року, він був власником всього колгоспному двору. Житловий будинок та господарські споруди вказаного домоволодіння, побудовані до 1970 року на відведеній для вказаної мети земельній ділянці та зареєстровані в Рингацькій сільській раді в погосподарській книзі із наданням відповідної адресної частини, що підтверджується технічним паспортом домоволодіння. Дані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що житловий будинок та господарські споруди вказаного домоволодіння побудовані відповідно до діючого на час їх будівництва законодавства, належним чином були зареєстровані органом місцевого самоврядування і належали зареєстроваому та проживаючому в ньому станом на 1991 рік [PERSON] на праві власності. Після смерті 04 квітня 1996 року [PERSON] відкрилася спадщина на вказане домоволодіння. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року, діючої на час виникнення вказаних правовідносин, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно заповіту, який був складений 21 вересня 1990 року та посвідчений секретарем Рингацької сільської ради Новоселицького району, спадкодавець [PERSON] все своє майно заповів позивачці [PERSON]. Позивачка як спадкоємець за заповітом, спадщину прийняла своєчасно, оскільки протягом шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини вступила у володіння та користування спадковим майном, що підтверджується довідкою Рингацької сільської ради Новоселицького району № 644 від 05 липня 2012 року. Однак, у звязку із смертю спадкодавця та відсутністю за ним правовстановлюючого документу на домоволодіння, нотаріальна контора відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи, що позивачка є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], інших спадкоємців не має та відповідачка позов визнала, то право власності на спадщину слід визнати за нею. На підставі ст.ст. 524, 525, 534, 548, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, суд

Outcome: approved