Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

В липні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (Позивач, ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулось до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (Відповідач, Позичальник) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02 серпня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого в свою чергу є АТ «ОТП Банк», та Відповідачем було укладено Кредитний договір № PL3-008/579/2006, згідно якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 23 368,00 грн. зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 26% річних, в свою чергу позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати і повернути Банку зазначені кредитні кошти у строки передбачені Кредитним договором, а також сплатити відповідну плату за користування кредитними коштами і виконати всі інші зобов'язання, визначені Кредитним договором. Банк виконав свої зобов'язання за Кредитним договором у повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредитні кошти на підставі Кредитної заявки від 02.08.2006р. шляхом перерахування кредитних коштів в повній сумі з кредитного рахунку на поточний рахунок позичальника, відкритий у банку. Разом з тим, згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 25.06.2011р. та у відповідності до ст.ст. 512, 514, 1077, 1078, 1079, 1082, 1084 ЦК України ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № PL3-008/579/2006 від 02.08.2006р., укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та Відповідачем, таким чином до Позивача перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до Відповідача за кредитним договором. Всупереч умовам Кредитного договору, Відповідач порушує умови кредитного договору, не повертає кредит та відсотки за його користування у строки/терміни, передбачені графіком, в результаті чого станом на 15 липня 2014 року має заборгованість у сумі 300 977,25 грн., що складається з: - залишку заборгованості за кредитом - 21 911,12 грн.; - суми несплачених відсотків за користування кредитом - 24 571,85 грн., - пені за прострочення виконання зобов'язань - 254 494,28 грн., яку Позивач просить стягнути з Відповідача. Представник Позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 41). Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся через оголошення в пресу - газета «Урядовий кур'єр» № 197 (5326) від 24.10.2014р. (а.с.44), № 2 (5376) від 09.01.2015р. (а.с.43), про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечувала, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У судовому засіданні достовірно встановлено, що 02 серпня 2006 року між Акціонерним комерційний банком «Райффайзенбанк Україна» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № PL3-008/579/2006 (Кредитний договір), згідно якого Банк надає Позичальнику кредит в розмірі 23 368,00 грн. на споживчі цілі, зі сплатою фіксованої процентної ставки 26,00% річних з датою остаточного повернення кредиту 02.08.2011р., а Позичальник приймає, зобов'язується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов'язання згідно умов Договору (а.с.5-7). Пунктами 1.4.1.1.1, 1.4.1.2. Частини № 2 Кредитного договору визначено проценти за користування кредитом розраховуються на основі фіксованої процентної ставки, яка є незмінною на весь строк дії цього Договору, з розрахунку річної бази нарахування процентів. Проценти нараховуються кожного календарного місяця у день сплати процентів, що співпадає з датою повернення кредиту, визначеної у Графіку повернення кредиту та сплати процентів (Додаток № 1 до цього Договору), включаючи день видачі кредиту та виключаючи день повернення, та сплачуються Позичальником відповідно до умов ст. 1.5. цього Договору. Відповідно до п.п. 2, 4 Частини № 1 Кредитного договору, п.п. 1.5.1., 1.5.1.1. Частини № 2 Кредитного договору повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця ануїтетними платежами до 02 числа кожного календарного місяця в сумі 700,22 грн. у строки визначені у Графіку повернення Кредиту та сплати процентів (Додаток № 1 до цього Договору) шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок 2620880170464. Нараховані в порядку передбаченому цим Договором проценти сплачуються Позичальником ануїтетними платежами одночасно з поверненням відповідної частини кредиту в розмірі передбаченому Графіком повернення кредиту та сплати процентів. Згідно п.1.7.2. Частини № 2 Кредитного договору, кредит надається однією сумою згідно Кредитною заявкою Позичальника в готівковій чи безготівковій формі Як встановлено в судовому засіданні, АКБ «Райффайзенбанк Україна» свої зобов'язання за Кредитним договором виконав належним чином та надав Позичальнику кредитні кошти в розмірі 23 368,00 грн., що підтверджується кредитною заявкою від 02.08.2006р. (а.с.8-1). Судом встановлено, що правонаступником АКБ «Райффайзенбанк Україна» є Закрите акціонерне товариство «ОТП Банк», правонаступником якого в свою чергу є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», що підтверджується витягом зі статуту ПАТ «ОТП Банк» (а.с.10-11), свідоцтвом про державну реєстрацію ПАТ «ОТП банк» від 30.06.2009р. (а.с.12) та довідкою АБ № 526450 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (а.с.13). 25 червня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено Договір купівлі-продажу кредитного портфеля (а.с.14-20), за умовами якого продавець продає (переуступає) покупцю права на Кредитний портфель, який включає в себе Кредитні договори (перелік яких міститься у Додатку 1 до цього Договору), а Покупець приймає такий кредитний портфель та зобов'язується сплатити на користь Продавця Винагороду. За вказаним договором покупець набуває усі права вимоги за Кредитними договорами, що є дійсними на дату набрання чинності, включаючи, але не обмежуючись правами вимоги до Боржників щодо сплати суми основного боргу, правами вимоги до Боржників щодо сплати процентів, нарахованих на суму основного боргу, а також правами вимоги до Боржників щодо сплати штрафних санкцій; право нараховувати проценти та штрафні санкції на суму основного боргу за кредитними договорами з дати набрання чинності (п.п. а, б п.3.3. Договору купівлі-продажу кредитного портфелю). Згідно Витягу з Додатку 1 до Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 25.06.2011р., ПАТ «ОТП Банк» передав право вимоги за кредитним договором № PL-008/579/2006 від 02.08.2006р., укладеним між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та [PERSON], на користь Позивача - ТОВ «ОТП Факторинг» (а.с.21). Статтею 513 ЦК України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно зі ст.ст. 514, 516 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, відбулась заміна кредитора за зобов'язаннями по Кредитному договору № PL-008/579/2006 від 02.08.2006р., укладеним між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та [PERSON] Новим Кредитором за зобов'язаннями по Кредитному договору № PL-008/579/2006 від 02.08.2006р. в результаті відступлення прав вимоги став Позивач - ТОВ «ОТП Факторинг Україна», який правомірно звернувся з вимогами до Відповідача за зобов'язанням про стягнення суми заборгованості по вказаним кредитним договором, оскільки Відповідач не виконує зобов'язання взяті на себе за кредитним договором. Судом встановлено, що Відповідачем після отримання кредитних коштів не виконано зобов'язань, визначених Договором, порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування, в результаті чого, в останнього станом на 15 липня 2014 року виникла заборгованість в сумі 300 977,25 грн., що складається з: - залишку заборгованості за кредитом - 21 911,12 грн.; - суми несплачених відсотків за користування кредитом - 24 571,85 грн., - пені за прострочення виконання зобов'язань - 254 494,28 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 15.07.2014р. (а.с.9). Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 3.1.1. Частини № 2 Кредитного договору визначено, що за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитним коштами у визначені цим Договором строки, Позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1,5% від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожний день прострочки. Разом з тим, Рішенням Конституційного Суду України від 11.07.2013р. у справі № 1-12/2013 визначено, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг. Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Статтею 69 Закону України «Про Конституційний Суд України» встановлено, що рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання. Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено, що в зв'язку з порушенням Відповідачем зобов'язання за Кредитним договором сума його залишку заборгованості за кредитом складає 21 911,12 грн., сума несплачених відсотків за користування кредитом - 24 571,85 грн., що разом складає 46 482,97 грн., в той час як сума пені за прострочення виконання зобов'язань за період з 15.07.2013р. та 15.07.2014р. складає 254 494,28 грн. Таким чином, суд дійшов висновку, що в даному випадку розмір неустойки у вигляді пені значно перевищує розмір збитків, а тому розмір пені повинен бути зменшений до 6 799,25 грн., що відповідає розміру пені, яка розрахована виходячи з подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у відповідний період. Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню, а тому присуджує до стягнення з [PERSON] заборгованість по Кредитному договору № PL3-008/579/2006 від 02.08.2006р. на загальну суму 53 282,22 грн., що складається з: - залишку заборгованості за кредитом - 21 911,12 грн., сума несплачених відсотків за користування кредитом - 24 571,85 грн., - пені за прострочення виконання зобов'язань - 6 799,25 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд також присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати, пов'язані з розглядом справи у сумі 1 792,83 грн., з яких судовий збір в сумі 532,83 грн. та витрати за подачу оголошення в пресу про виклик Відповідача в судове засідання 25.11.2014р. та 29.01.2015р. на загальну суму 1 260,00 грн., які були сплачені Позивачем згідно платіжного доручення № 8136 від 21.10.2014р. в сумі 630,00 грн. (а.с. 46) та № 10324 від 29.12.2014р. в сумі 630,00 грн. (а.с.42). Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 525, 526, 551, 625, 1054 ЦК України, ст. 69 Закону України «Про Конституційний Суд України», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013р. у справі № 1-12/2013, та

Outcome: partial