Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-24 00:00:00

В поданій до суду заяві позивач вказує на те, що на підставі рішення Здолбунівської міської ради від 25.12.1991р. №278/6 кооперативом «Ремонтник», головою якого він був, було розпочато будівництво гаража по [ADDRESS]. В подальшому ним була створена приватна фірма «Топас», яка була правонаступником кооперативу «Ремонтник» і яка завершила будівництво гаража. Оскільки він є засновником кооперативу «Ремонтник» та приватної фірми «Топас», то і майно яке належить вказаним фірмам є його власністю. Проте, оформити право власності на вказаний гараж він не може, оскільки відповідачі по справі чинять йому в цьому перешкоди. Двічі він звертався в Здолбунівську міську раду з заявою виділити йому земельну ділянку площею 0,01 га. для обслуговування вказаного гаража, проте міським головою двічі йому було відмовлено. Такими неправомірними діями відповідачами йому була заподіяна моральна шкода. Просить суд визнати за ним право власності на приміщення гаража по [ADDRESS], зобов'язати відповідачів [PERSON], [PERSON] демонтувати паркан, забезпечити йому вільний доступ до майна, відновити електрозабезпечення гаража, провести ремонт гаража з повною заміною дахауі штукатурки, зовнішніх стін, зобов'язати Здолбунівську міську раду передати йому у власність земельну ділянку площею 0,01 га для обслуговування гаража, стягнути з відповідачів на його користь 21000грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав та просить задовільнити їх. Представник Здолбунівської міської ради вимоги позову не визнала та пояснила суду, що спірний гараж побудований на земельній ділянці, яка не належить позивачу, а є власністю [PERSON] та [PERSON], а тому за ним не можна визнати право власності на вказаний гараж. Крім того, дозвіл на будівництво гаража надавався кооперативу «Ремонтник», а тому позивач взагалі не має права звертатися з даним позовом, оскільки його права не порушені. Позивачем не надано суду жодних доказів, які б стверджували неправомірність дій Здолбунівської міської ради в заподіянні йому будь-якої шкоди. Просить суд в позові відмовити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позов не визнали та пояснили суду, що вони придбали в Здолбунівської міської ради приміщення лазні, а в подальшому і земельну ділянку площею 0,0400 га з цільовим призначенням для обслуговування приміщення лазні. Будь-яких перешкод позивачу в користуванні гаражем та оформленні ним права власності на вказане приміщення вони не чинять. Просять в позові відмовити. Вислухавши пояснення позивача, відповідачів, дослідивши докази по справі суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позивач обґрунтовує своє право звернення до суду з позовом про визнання права власності на приміщення гаража тим, що він є засновником кооперативу «Ремонтник» та ПП «Топас». Проте, таке твердження позивача є безпідставним. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Здолбунівської міської ради від 25.12.1991р. №278/6 було дозволено кооперативу «Ремонтник» будівництво 2-х автогаражів і комори, зблокованих з існуючим приміщенням лазні. Головою правління кооперативу «Ремонтник» 18.01.1993 р. було видано наказ №7 «Про реорганізацію кооперативу «Ремонтник» на приватну фірму «Топас». Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Приватне підприємство «Фірма Топас» було зареєстровано 03.02.1993р. Відповідно до ст. 55 ГК України суб'єктами господарювання є юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, та фізичні особи - громадяни, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані як підприємці. Однією з організаційних форм господарювання є підприємство (ст. 62 ГК України). Підприємство, засноване на приватній власності засновника, є приватним підприємством (ст. 63 ГК України). Підприємство є юридичною особою, йому належить право власності на майно, у тому числі і яке передане засновником до статутного фонду як внесок (ст. ст. 62, 66 ГК України). Отже, в даному випадку, власником спірного гаража могло бути підприємство, якому і належить право звернення до суду з даним позовом у разі порушення, не визнання або оспорювання відповідачами його права на спірне приміщення гаража, а не позивач право якого жодним чином не порушено.

Outcome: dismissed