Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

В липні 2013 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 18 лютого 1995 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 29. Від шлюбу вони мають двох синів, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Протягом тривалого часу у них була добра і повноцінна сім'я. Однак, спільне життя не склалося, через різні погляди на життя між ними часто виникають суперечки, непорозуміння. Спільного господарства вони не ведуть, подружніх відносин не підтримують, а тому фактично їх сім'я розпалася. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить шлюб розірвати, неповнолітнього сина залишити проживати з нею. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причину неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що 18 лютого 1995 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 29. Від подружнього життя вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя у сторін не склалося, через різні погляди на життя між ними часто виникають суперечки, непорозуміння. Спільного господарства вони не ведуть, подружніх відносин не підтримують, а тому фактично їх сім'я розпалася. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Після розірвання шлюбу неповнолітнього сина сторін суд залишає проживати з матір'ю.

Outcome: approved