Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

В лютому 2016 році [PERSON] звернувся з позовом, в якому просив визнати недійсним іпотечний договорі від 04.07.2005, що укладений між ним та Акціонерно - комерційним промислово-інвестиційним банком, ( який в подальшому переуступив вимоги ПАТ «Альфа-Банк»), яким передано в іпотеку майнові права на нерухомість - двокімнатну квартиру [ADDRESS], посилаючись на те, що оскаржуваний договір суперечить цивільному законодавству України, зокрема, чинний на момент укладення цього договору Закон України «Про іпотеку» не передбачав можливість передачі в іпотеку майнових прав на нерухоме майно. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 березня 2016 року позов задоволено частково. Визнано недійсним Іпотечний договір від 04.07.2005 року, укладений між [PERSON] і ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про передачу в іпотеку майнових прав на нерухомість на двокімнатну квартиру [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Сенюк А. В., реєстровий № 1189. У задоволенні позову до ТОВ «Укрбудреконструкція» відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ «Альфа-Банк» просить рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 16 березня 2016 року скасувати в частині визнання іпотечного договору від 04.07.2005 недійсним. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт вказує на те, що передача в іпотеку майнових прав була на час укладення іпотечного договору передбачена Законом України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» від 19.06.2003 № 979-IV, який регулював відносини у системі іпотечного кредитування, а також перетворення платежів за іпотечними активами у виплати за іпотечними сертифікатами із застосуванням механізмів управління майном. Апелянт 04.05.2016 належним чином був повідомлений про час розгляду справи, проте свого представника до суду не направив. В судовому засіданні позивач та його представник послалися на безпідставність апеляційної скарги, просили в її задоволенні відмовити, надавши письмові заперечення. Представник третьої особи підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити, надавши усні та письмові пояснення. Відповідач ТОВ «Укрбудреконструкція» не забезпечив явку свого представника в судове засідання. В силу частини 5 статті 74 ЦПК України є особою, що належно повідомлена про час розгляду справи. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 214 ЦПК України визначено, що під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Таким вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає. По справі встановлено, що 08.06.2005 між позивачем та ТОВ «Укрбудреконструкція» укладено договір № 24/11-163Ш на пайову участь у будівництві житла на двокімнатну квартиру [ADDRESS], яку останній зобов'язався після завершення будівництва в строк до 4 кварталу 2006 року передати позивачу за актом приймання-передачі (а.с. 26). В подальшому додатковою угодою №1 від 02.02.2007 в зв'язку із затвердженою нумерацією та приведеної площею квартир згідно з Інвентаризаційною справою БТІ, були внесені зміни щодо номеру, площі, вартості квартири тощо. 01.07.2005 між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] укладений договір про іпотечний кредит №1877-05, згідно з яким банк надав Позичальнику [PERSON] кредит в сумі 30 000 доларів США з кінцевим терміном повернення кредиту та відсотків не пізніш 29 червня 2025 року. Кредит надавався позичальнику з метою сплати останнім вартості об'єкту нерухомості, що будується. 04.07.2005 позивач уклав із ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» Іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Сенюк А.В., реєстровий № 1189. Договір забезпечував вимоги Іпотекодержателя, що випливають з Договору про іпотечний кредит від 01.07.2005 року № 1877-05 на суму 30000 доларів США. Згідно з пунктом 1.2 Договору «предметом іпотеки є майнові права на нерухомість на двокімнатну квартиру [ADDRESS]». Плановий термін введення цього будинку в експлуатацію - 4 квартал 2006 року (а.с.8). Обтяження було зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень, про що свідчить витяг від 18.07.2005 (а.с.23). Отже предметом Іпотечного договору на день його укладення є майнові права на предмет нерухомості - квартиру, яка на той час знаходилася в стадії будівництва. 02.07.2007 позивачеві було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS], загальною площею 81,8 кв.м. (а.с.24). 12.09.2007 року позивач уклав із ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» Договір про внесення змін до Іпотечного договору, яким пункт 1.2 Договору викладено в наступній редакції: «Предметом іпотеки є двокімнатна квартира № [ADDRESS].» (а.с.11). 17.12.2012 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» уклало з ПАТ «Альфа-Банк» Договір відступлення права вимоги за яким до останнього перейшло право вимоги до позивача, що виникло на підставі Договору про іпотечний кредит від 01.07.2005 року № 1877-05 (а.с.12). Як випливає з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на теперішній час ПАТ «Альфа-Банк» є іпотекодержателем об'єкту нерухомого майна - квартири [ADDRESS], власником якої є позивач (а.с.69). Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що на момент укладення Іпотечний договір не відповідав вимогам статті 5 Закону України «Про іпотеку», що в силу положень статей 203, 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання його недійсним. При цьому суд застосував правову позицію ВСУ, що сформульована в постанові від 04.09.2013 у справі №6-51цс13. Однак, з такими висновками суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, враховуючи наступне. Укладення договору про іпотечний кредит станом на 04.07.2005 регулювалося Законом України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» від 19.06.2003 ( в редакції на момент укладення договору), який регулював відносини у системі іпотечного кредитування, на що вірно послався суд першої інстанції, процитувавши в мотивувальній частині рішення від 16.03.2016 преамбулу даного Закону. Відповідно до ст.1 Законом України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» (станом на 04.07.2005), іпотечний кредит - правовідносини, які виникають на підставі договору про іпотечний кредит між іпотекодавцем і боржником з приводу надання коштів у користування з встановленням іпотеки. Відповідно до ч.7,8 ст. 5 даного Закону, «Іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, посвідчується нотаріусом на підставі документів, що підтверджують майнові права на цю нерухомість. Іпотекодавцем за таким іпотечним договором може бути забудовник - особа, яка організовує спорудження нерухомості для власних потреб чи для передачі її у власність іншим особам, або особа, власністю якої стане ця нерухомість після завершення будівництва. Обтяження майнових прав іпотекодавця на такий предмет іпотеки підлягає реєстрації у встановленому законом порядку. Після закінчення будівництва нерухомості іпотекодержатель реєструє у встановленому законом порядку обтяження прав власника на збудовану нерухомість, та ця нерухомість продовжує бути предметом іпотеки відповідно до умов іпотечного договору. В разі зміни у процесі будівництва характеристик нерухомості, яка є предметом іпотеки (зміна площі нерухомості, зміни у плануванні приміщень тощо), нотаріус на підставі встановленого законодавством документа про право власності на нерухомість зобов'язаний зробити відмітку на примірнику іпотечного договору, який належить іпотекодержателю». Позивач, як вказувалося вище, на час укладення договору про іпотечний кредит та іпотечного договору вже уклав 08.06.2005 з ТОВ «Укрбудреконструкція» договір № 24/11-163Ш на пайову участь у будівництві житла - двокімнатної квартири, що знайшло своє відображення в нотаріально посвідченому іпотечному договорі від 04.07.2005. Норми Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» від 19.06.2003 ( в редакції на момент укладення договору) щодо можливості передачі в іпотеку майнових прав на нерухоме майно узгоджуються з ст. 190, ч.2 ст.576, ч.2 ст.583 ЦК України. Посилання позивача на ту обставину, що норми Закону України «Про іпотеку» (зокрема ст.5 Закону) не визначали майнові права як предмет іпотеки, не може бути підставою для визнання іпотечного договору від 04.07.2005 недійсним, оскільки при укладенні договору діяли норми Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», які і регулювали правовідносини сторін як при укладенні договору про іпотечний кредит, так і при укладенні іпотечного договору. Даний договір укладений відповідно до ст.6 ЦК України і відсутність у інших законодавчих актах (зокрема, в Закону України «Про іпотеку») такого виду застави (іпотеки) - як застава майнових прав не є підставою для визнання даного договору недійсним. При вирішенні спору, суд першої інстанції на ці обставини уваги не звернув, помилково вказавши, що питання іпотеки, як виду забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном врегульовано Законом України «Про іпотеку», норми якого мають пріоритет у застосуванні. Невірним є посилання суду першої інстанції на правову позицію Верховного Суду України, що висловлена в постанові від 04.09.2013 у справі №6-51цс13. Дана правова позиція стосується захисту прав інвестора, без дозволу якого був укладений договір іпотеки майнових прав на квартиру у незавершеному будівництвом житловому будинку. З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального права, без повного та всебічного з'ясування усіх істотних обставин справи, а тому не може бути визнане законним, обґрунтованим, у зв'язку з чим на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню в частині задоволених позовних вимог з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині. Відповідно до положень ч.1 ст.88 ЦПК України з [PERSON] підлягає стягненню на користь ПАТ «Альфа-Банк» судовий збір за розгляд апеляційної скарги у розмірі 606 грн. 32 коп.

Outcome: approved