Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

В квітні 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 10 листопада 2005 року [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк». Відповідно до якої висловила бажання оформити на своє ім'я кредитну картку «Універсальна, 30 днів пільгового режиму» та погодилася з тим, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами обслуговування кредитних карт становить між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» договір про надання банківських послуг. Таким чином, між сторонами було укладено договір б/н, за умовами якого ПАТ КБ «Приватбанк» надав [PERSON] кредит у розмірі 8500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] зобов'язалася повертати кредит шляхом сплати щомісячного обов'язкового платежу у розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 гривень, а також у разі порушення своїх зобов'язань сплачувати штраф у розмірі 500 гривень та 5% від суми позову. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. В порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. Тому АТ КБ «Приватбанк» просив суд примусово стягнути з неї заборгованість за кредитним договором, що становить 42542 гривень 76 копійок, що складається: з заборгованості за кредитом - 4007 гривень 33 копійки, заборгованості по процентам за користування кредитом - 6350 гривень 62 копійки, пені - 29682 гривень 77 копійок, а також штрафу (фіксована частина) - 500 гривень, штрафу (процентна складова) - 2002 гривень 04 копійки. Крім того, позивач також просив стягнути з відповідача на його користь витрати на оплату судового збору у розмірі 1762 гривні. У судове засідання представник позивача не з'явився, в позовній заяві зазначив, що просить проводити розгляд справи за його відсутності, позов підтримує та просить суд його задовольнити. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що у задоволенні пред'явленого позову належить відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 листопада 2005 року [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк», який 21 травня 2018 року змінив своє найменування на АТ КБ «Приватбанк», із анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк». Відповідно до якої висловила бажання оформити на своє ім'я кредитну картку «Універсальна, 30 днів пільгового режиму» та погодилася з тим, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» становить між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» договір про надання банківських послуг. У такий спосіб між сторонами було укладено договір б/н, за яким ПАТ КБ «Приватбанк» надав [PERSON] кредит у розмірі 8500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] зобов'язалася повертати кредит шляхом сплати щомісячного обов'язкового платежу у розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 гривень, а також у разі порушення своїх зобов'язань сплачувати штраф у розмірі 500 гривень та 5% від суми позову. Вказані обставини підтверджуються анкетою-заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг (а.с.12), довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового режиму» (а.с.13), Умовами та правилами надання банківських послуг (а.с.14-28). Подавши анкету-заяву від 10 листопада 2005 року, [PERSON] підтвердила, що ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку. У відповідності до ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язанням має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити інші платежі у розмірах та на умовах, встановлених договором. Згідно з п.2.1.1.5.5 Витягу з Умов та правил надання банківських послуг відповідач зобов'язалася погашати заборгованість по кредиту, процентам за користування кредитом, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Судом встановлено, що [PERSON] користувалася платіжною карткою та за допомогою платіжної картки знімала з рахунку грошові кошти, проте на рахунок їх не повертала, не сплачувала відсотки за користування грошовими коштами у повному обсязі. Тому у неї виник борг у загальному розмірі 42542 гривень 76 копійок, що складається: з заборгованості за кредитом - 4007 гривень 33 копійки, заборгованості по процентам за користування кредитом - 6350 гривень 62 копійки, пені - 29682 гривень 77 копійок, а також штрафу (фіксована частина) - 500 гривень, штрафу (процентна складова) - 2002 гривень 04 копійки. Вказана обставина підтверджуються розрахунком заборгованості по кредитному договору станом на 14 березня 2018 року (а.с.5-9, 10-11). Як вбачається з довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання територіального органу ДМС УДМС України в Київській області [PERSON] знята з реєстрації, оскільки 07 червня 2016 року померла (а.с.43). Відповідно до ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з вимогами ч.1 ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абз.2 п.32 постанови №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», що з урахуванням положення ст.1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зважаючи на те, що [PERSON] померла, тому відповідати перед АТ КБ «Приватбанк» мають її спадкоємці у межах вартості майна, отриманого у спадщину. Тому саме на позивача покладається доведення обґрунтованості позовних вимог, зокрема встановлення правонаступника [PERSON], яка померла 07 червня 2016 року. Разом з цим, відповідно до ч.1-4 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу, а також сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. За правилами ч.2 ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду. У відповідності до положення ч.7 ст.81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Встановлено, що ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2018 року явка представника позивача у судове засідання була визнана обов'язковою (а.с.52-53). Дана ухвала була отримана АТ КБ «Приватбанк», що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та довідкою про доставку електронного листа (а.с.55,57). Незважаючи на вжиття судом заходів для забезпечення явки представника позивача до суду, останній не з'явився. Таким чином, позивачем не надано достатньо належних та допустимих доказів щодо встановлення правонаступників [PERSON], які у встановленому порядку прийняли спадщину після її смерті, а також щодо вартості спадкового майна. З огляду на викладені обставини в їх сукупності, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» та відсутність підстав для задоволення позову. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З платіжного доручення від 24 липня 2018 року (а.с.1) вбачається, що при пред'явленні позову до суду АТ КБ «Приватбанк» сплатив судовий збір у розмірі 1762 гривні. Проте, у зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог судом не вбачаються підстави для відшкодування АТ КБ «Приватбанк» понесених судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed