Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

В квітні 2018р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], в якому просила суд: - розірвати укладений між сторонами шлюб; - стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання спільної дитини сторін [PERSON], [INFO]. народження у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 квітня 2018р. роз'єднані позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу та про стягнення аліментів в самостійні провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 травня 2018р. відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що між сторонами 02 червня 2000р. було зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, про що було зроблено актовий запис № 266. [INFO]. у сторін народився син [PERSON]. Після погіршення стосунків між подружжям, сторони проживають окремо, спільна дитина сторін проживає разом з позивачкою, і перебуває на її утриманні, оскільки відповідач самоусунувся від виховання дитини, проживає окремо, відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, усі витрати, пов'язані з утриманням дитини позивачка несе сама. До судового засідання сторона позивача подала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені позовні вимоги сторона підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові. Відповідач, про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, подав на адресу суду відзив на позов, в якому зазначив, що він ніколи не ухилявся від свого батьківського обов'язку, щодо виховання та утримання сина, і не заперечує проти стягнення з нього аліментів, клопотав перед судом про розгляд справи у його відсутність. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що між сторонами 02 червня 2000р. було зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, про що було зроблено актовий запис № 266. [INFO]. у сторін народився син [PERSON]. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка наголошувала, що спільна дитина сторін знаходиться на її утриманні, а батько дитини - відповідач по справі ухиляється від покладених на нього обов'язків щодо утримання дитини. На спростування цих обставин відповідачем не було надано до суду належних і допустимих доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що спільна дитина сторін проживає разом з позивачкою і перебуває на її утриманні, сторони проживають окремо. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги матеріальний стан сторін, відсутність заперечень з боку відповідача про стягнення з нього аліментів на утримання спільного сина сторін у розмірі, визначеному позивачкою, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню аліменти на утримання їх спільного сина у розмірі ? частини з усіх видів заробітку /доходу/ щомісячно, починаючи з 18 квітня 2018р. та до повноліття дитини ([INFO].), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Відповідно до ст. 142 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,8 грн. Згідно із п. 1) ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду, в частині вимог про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved