Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

в обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, що з 01.08.1996 року вона працює у Коломийській центральній районній лікарні (далі Коломийська ЦРЛ) на посаді медсестри. З 21.05.2012 року позивач працювала на посаді процедурної медсестри денного стаціонару Коломийської центральної районної поліклініки (далі Коломийська ЦРП) як на постійному місці роботи відповідно до наказу №64-к від 21.05.2012 року. Однак, наказом №171 від 27.05.2016 року (п.4) про скорочення штатних посад, вивільнення працівників та зміну істотних умов праці позивача повідомлено про зміну істотних умов праці її переведення на неповний робочий день з 01.06.2016 року. Вказаному наказу передував наказ №69 від 01.03.2016 року про ймовірне вивільнення та зміну істотних умов праці. В цьому наказі позивач розписалась, але попередження, що саме вона підлягає скороченню або що саме щодо неї змінюються істотні умови праці, в цьому документі немає. Крім того, згідно із вказаним наказом від 01.03.2016 року в Коломийській ЦРЛ залишається 7 посад сестри медичної процедурної. Серед працівників, які займають ці посади, лише позивач та ще одна працівник мають вищу кваліфікаційну категорію. Наказом №52-к від 31.05.2016 року позивач переведена на 0,5 ставки посади сестри медичної кабінетної постійно та 0,5 ставки посади сестри медичної процедурної денного стаціонару на час відпустки основного працівника по догляду за дитиною до досягненню нею трирічного віку Цей наказ видано на підставі письмової заяви позивача. Однак, таку заяву позивач написала під примусом та погрозами про звільнення. Таким чином, із вказаним наказом про перевід позивач не згідна, бо він погіршує істотні умови праці, оскільки позивача переведено з постійного місця роботи на тимчасове і лише на 0,5 ставки посади процедурної медсестри, на якій вона до того працювала постійно на 1,0 ставки, та на 0,5 ставки сестри медичної кабінетної. Перевід позивача адміністрація мотивувала тим, що на підставі наказу №171 від 27.05.2016 року (п.1) скорочено 1,0 ставки посади сестри медичної процедурної денного стаціонару. Відповідно до рішення адміністрації скоротити мали позивача, а тому представники адміністрації нібито пішли назустріч позивачу і згідно із зазначеним наказом від 31.05.2016 року позивача переведено на вказані посади. Однак, в цьому наказі вказано, що позивача переведено не тому, що проводилось скорочення, а тому, що вона просто виявила бажання перейти з постійного місця роботи на тимчасове, що є неправдою і маніпуляцією. Отже, із вказаним наказом від 31.05.2016 року позивач не погоджується, вважає, що переведення здійснено незаконно ще й з урахуванням наступного. В Коломийській ЦРЛ є 7 ставок сестри медичної процедурної, на яких працює 12 працівників, частина з яких перебуває у відпустці по догляду за дітьми. Оскільки одна з таких ставок скорочується, то залишається 6 ставок, \~на яких працюють 12 працівників, в тому числі позивач. Позивач зазначає, що відповідно до ч.1 ст.42 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) при скороченні чисельності та штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишенні на роботі мало би бути надано позивачу, оскільки згідно з посвідченням №473 їй присвоєно вищу кваліфікаційну категорію зі спеціальності «Сестринська справа». Таким чином, порівняно з іншими працівниками вона має вищу кваліфікацію, однак, адміністрація вирішила, що саме вона підлягала скороченню, що є незаконним і суперечить наведеній вище ст.42 КЗпП України, адже саме позивач повинна була беззаперечно залишитися на посаді сестри медичної процедурної , враховуючи її вищу кваліфікацію. Крім того, на порушення вимог ч.3 ст.32 КЗпП України позивача відповідно до п.4 наказу №171 від 27.05.2016 року, лише повідомлено про переведення, а 01.06.2016 року - переведено. Таким чином, на думку позивача, вона взагалі не підлягала переведенню, а при проведенні скорочення з дотриманням вимог трудового законодавства вона повинна була залишитися на своїй посаді. Тому позивач просить визнати неправомірним вищевказаний наказ про її перевід №52-к від 31.05.2016 року та поновити її на посаді процедурної медсестри денного відділення як постійному місці роботи, а також присудити з відповідача понесені нею витрати на правову допомогу. В судовому засіданні позивач та її представник - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав, вказаних в позовній заяві, і просять ці вимоги задовольнити. Щодо обставин написання 26.05.2016 року заяви про перевід позивач пояснила, що спочатку вона відмовилася писати таку заяву, однак, проконсультувавшись по телефону зі знайомим юристом, вирішила це зробити, оскільки остерігалася щоб її не було звільнено взагалі. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила та пояснила, що ч. 3 ст.64 Господарського кодексу України надає підприємству, установі, організації право самостійно визначати свою організаційну структуру, чисельність працівників, штатний розпис. А це означає, що за певних обставин власник або уповноважений ним орган може (а інколи змушений) змінювати чисельність або штат працівників шляхом скорочення. І скористатися таким правом він може будь-коли, адже законодавство про працю не встановлює жодних часових обмежень. Разом з цим, процедура скорочення чисельності або штату є однією з найскладніших у кадровій практиці, насамперед, через вимогу суворого дотримання численних вимог законодавства. Виходячи з вимог законодавства про працю та зі змісту постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» звільнення працівників у звязку із скороченням чисельності або штату може вважатися правомірним тільки за наступних умов: 1) скорочення чисельності або штату працівників дійсно мало місце; 2) роботодавець дотримався норм законодавства щодо вивільнених працівників, відповідні дії належним чином задокументував. Зважаючи на те, що право роботодавця самостійно визначати чисельність працівників і штатний розпис не потребує додаткового доведення і судові органи не можуть вимагати обґрунтованості доцільності скорочення чисельності або штату, сам факт проведення таких заходів може підтверджуватися рішенням роботодавця про проведення скорочення, копіями наказів про проведення заходів щодо скорочення чисельності або штату працівників, витягами із штатного розпису (до та після звільнення працівників), а також іншими документами, що свідчать про належне виконання роботодавцем процедури звільнення (наприклад, повідомлення, що направляється первинній профспілковій організації, про заплановані скорочення). Додатковими доказами можуть слугувати довідки, підготовлені роботодавцем, в яких можуть зазначатись загальна кількість скорочених посад, кількість звільнених працівників, інформація про те, що нові посади (штатні одиниці) до штатного розпису не вносились і вакантні посади не утворювались. На підтвердження вище вказаного адміністрація Коломийської ЦРЛ надала подання головного бухгалтера від 01.02.2016 року (вих. 155/01-06/09), у якому обґрунтовано зазначаються усі посади, які подавались на скорочення у 2016 році, та всі нормативні акти, якими при цьому керувалась централізована бухгалтерія Коломийської ЦРЛ. Вакантні посади скоротились першочергово, разом підлягало скороченню в 2016 році - 67, 25 посад, з яких 10,75 посад безпосередню в Коломийській ЦРП, де зазначається і 1,0 посади сестри медичної процедурної, із-за якої виник даний спір. Також представником відповідача додано Витяг з подання про ймовірне вивільнення працівників згідно з п.1 ст.40 КЗпП України та про зміну істотних умов праці від 01.02.2016 року до профспілкового комітету Коломийської ЦРЛ, де серед переліку осіб, що попереджались про вивільнення чи зміну істотних умов праці, зазначається і позивач - сестра медична процедурна денного стаціонару Коломийської ЦРП. Дане подання профспілковий комітет розглядав 1 місяць, проте жодної обґрунтованої відповіді щодо заборони на вивільнення чи переважного права на залишення на роботі позивача, адміністрація Коломийської ЦРЛ не отримала. Представник відповідача вказала на порядок дій при звільненні у звязку із скороченням чисельності або штату працівників. [PERSON] етапом є прийняття рішення щодо скорочення чисельності або штату працівників, повідомлення первинної профспілкової організації про заплановане вивільнення працівників. Наступною після прийняття рішення дія повідомлення первинної профспілкової організації. Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України « Про професійні профспілки, їх права та гарантії діяльності» якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати профспілкам інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення вивільнення. Отже, вказаний Закон вимагає лише попередити профспілку, а не отримати її згоду. Після цього є оформлення рішення про скорочення наказом про внесення змін до штатного розпису та зясування, чи є серед працівників, посади яких скорочуються, особи, щодо яких встановленні обмеження на звільнення. Представник відповідача, посилаючись на ст. 184 КЗпП України, якою передбачені гарантії при прийнятті на роботу і заборона звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей, вказує, що пряма заборона на звільнення перелічених категорій працівників протягом встановлених строків означає, що вони взагалі не можуть бути кандидатами на звільнення. У штатному розписі Коломийської ЦРП до скорочення, що розпочалось у лютому 2016 року, передбачено 7 постійних посад сестер медичних процедурних Коломийської ЦРП, а саме: 1) [PERSON]; 2) [PERSON]; 3) [PERSON]; 4) [PERSON]; 5) [PERSON]; 6) [PERSON] ; 7) [PERSON], четверо з яких перебували в декретній відпустці по догляду за дитиною, до досягнення нею 3-річного віку ( [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]Б.). Наступними етапами є врахування переважного права на залишення на роботі відповідно до ст. 42 КЗпП України; повідомлення державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників; попередження працівників про наступне вивільнення; пропонування працівнику переведення на іншу роботу. Одночасно з попередженням про звільнення роботодавець пропонує працівникам іншу роботу у тій же установі (ч. 3 ст.49 КЗпП України) якщо така є. У першу чергу, пропонується робота за відповідною спеціальністю, якщо такої немає - інша робота (як вакантна посада, що відповідає кваліфікації працівника, так і вакантна посада, що передбачає виконання роботи більш низької кваліфікації або з нижчим рівнем оплати праці), яку працівник може виконувати з урахуванням стану здоров'я. Позивачу були запропоновані посади у межах однієї установи, у Коломийській ЦРП, що відповідають її кваліфікаційним вимогам, а саме 0, 5 ставки посади сестри медичної кабінетної постійно та 0,5 ставки сестра медичної процедурної денного стаціонару тимчасово на час відпустки по догляду за дитиною до 3-х років [PERSON], на підтвердження чого позивач власноруч написала заяву в присутності 3-х осіб, а, отже добровільно погодилась на запропоновані посади. Отже, позивач залишилась працювати на 1,0 ставки медичної сестри у Коломийській ЦРП на рівнозначній посаді, що і займала, з рівнозначним посадовим окладом. Щодо обставин написання 26.05.2016 року позивачем заяви про перевід представник відповідача пояснила, що спочатку позивач відмовилася писати таку заяву, та вийшла з кабінету відділу кадрів. Однак, невдовзі вона повернулася і власноручно написала таку заяву. При цьому ніхто з представників адміністрації відповідача її таку заяву не примушував писати, а таке написання здійснено нею добровільно. Враховуючи все наведене, представник відповідача просить в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Як вбачається з трудової книжки [PERSON] вона з 01.08.1996 року працювала у Коломийській центральній районній лікарні на посаді медсестри різних відділень, а з 21.05.2012 року - на посаді процедурної медсестри денного стаціонару центральної райполіклініки як на постійному місці роботи відповідно до наказу №64-к від 21.05.2012 року (а.с.4, 6). Наказом Коломийської ЦРЛ №92-к від 18.11.2003 року позивача медсестру кардіологічного відділення переведено на посаду палатної медсестри з 11.11.2003 року (а.с. 5). Відповідно до посвідчення №473 позивач 13.05.2010 року проходила атестацію в атестаційній комісії при Івано-Франківській обласній клінічній лікарні і наказом №107 їй присвоєно вищу кваліфікаційну категорію зі спеціальності «Сестринська справа» (а.с. 15). Наказом Коломийської ЦРЛ №64-к від 21.05.2012 року позивача медсестру денного стаціонару переведено на посаду процедурної медсестри постійно з 21.05.2012 року (а.с. 6). Відповідно до подання про ймовірне вивільнення працівників згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України та про зміну істотних умов праці від 01.02.2016 року №36/01-06/09, адресованого голові профспілкового комітету та виконуючому обов'язки Коломийської ЦРЛ, серед переліку осіб, що попереджались про вивільнення чи зміну істотних умов праці, зазначається і позивач - сестра медична процедурна денного стаціонару Коломийської ЦРП (а.с. 49, 50). В листі головного бухгалтера Коломийської ЦРЛ №155/01-06/09 від 01.02.2016 року зазначаються усі посади, які подавались на скорочення у 2016 році, та нормативні акти, якими при цьому керувалась централізована бухгалтерія Коломийської ЦРЛ. Всі вакантні посади скоротились першочергово, разом підлягало скороченню в 2016 році - 67, 25 посад, з яких 10,75 посад безпосередньо в Коломийській ЦРП, в тому числі і 1,0 посади сестри медичної процедурної (а.с. 17, 18). Згідно із наказом відповідача № 69 від 01.03.2016 року «Про ймовірне вивільнення та зміну істотних умов праці» скорочено з 01.05.2016 року по поліклініці Коломийської ЦРЛ в тому числі 1,0 ст. сестри медичної процедурної денного стаціонару (а.с. 8-10). Відповідно до додатку №4 до вказаного наказу позивач під особистий підпис ознайомлена із вказаним наказом 21.03.2016 року (а.с. 11). 26.05.2016 року позивач звернулась із письмовою заявою до головного лікаря Коломийської ЦРЛ з проханням перевести її на 0,5 ставки посади сестри медичної кабінетної постійно та 0,5 ст. посади сестри медичної процедурної денного стаціонару тимчасово на час відпустки по догляду за дитиною до 3-х років [PERSON] (а.с. 14). Згідно із наказом відповідача №171 від 27.05.2016 року «Про скорочення штатних посад, вивільнення працівників та зміну істотних умов праці» повідомлено про зміну істотних умов праці переведення на неповний робочий день з 01.06.2016 року працівників, в тому числі [PERSON] - на 0,5 ст. посади сестри медичної кабінетної постійно та 0,5 ст. посади сестри медичної процедурної денного стаціонару тимчасово, на час відпустки по догляду за дитиною до 3-х років [PERSON] (а.с. 12, 13). Наказом відповідача №52-к від 31.05.2016 року позивача - сестру медичну процедурну денного стаціонару переведено на 0.5 ставки посади сестри медичної кабінетної постійно та 0,5 ставки посади сестри медичної процедурної денного стаціонару тимчасово на час відпустки по догляду за дитиною до 3-х років [PERSON] з 01.06.2016 року на підставі наказу №171 від 27.05.2016 року (а.с. 7). Наказом відповідача №194 від 16.06.2016 року «Про затвердження штатного розпису Коломийської ЦРЛ» на підставі наказів №137 від 05.05.2016 року, №171 від 27.05.2016 року , №174 від 31.05.2016 року затверджено штатний розпис Коломийської ЦРЛ з 27.06.2016 року в кількості 962,5 посад. Найменування посади денного стаціонару -сестра медична процедурна, кількість штатних посад 7,0 (а.с. 55-57). Згідно із тарифікаційним списком по денному стаціонару Коломийської ЦРЛ станом на 01.07.2016 року [PERSON] займає посаду сестри медичної процедурної 1,0 (а.с. 60-62). Відповідно до ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності та штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишенні на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, а при рівних умовах кваліфікації враховуються переваги. Згідно із ч.1 ст.32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.. Відповідно до правил ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Однак, ні позивачем, ні її представником вказаного обовязку не виконано і не надано суду жодних переконливих доказів того, що оскаржуваний нею перевід є неправомірним, адже нею 26.05.2016 року особисто після консультації зі знайомим юристом власноручно написано таку заяву, в якій вона виявила бажання працювати на вказаних умовах. Того, що вона мала можливість вказаної консультації, здійснила її, після чого все-таки прийняла рішення про написання зазначеної заяви, не заперечила сама позивач. Жодних доказів на підтвердження факту примусу чи впливу з боку представників адміністрації відповідача на написання такої заяви стороною позивача не надано. Тому її доводи про порушення відповідачем вимог трудового законодавства при винесенні оскаржуваного наказу суд вважає необгрунтованими і приходить до висновку, що переведення позивача відбулося за її згодою, що відповідає вимогам ч.1 ст.32 КЗпП України. Отже, в задоволенні позовних вимог слід відмовити з звязку з їх безпідставністю. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, то відповідно до правил ч.1 ст.88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати на правову допомогу відшкодуванню не підлягають. Оскільки позивач звільнена позивачки від сплати судового збору, то судові витрати відповідно до правил ч.2 ст.88 ЦПК України слід віднести за рахунок держави. На підставі наведеного, ст.ст. 32, 42, 184 КЗпП України,

Outcome: dismissed