Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

В липні 2014 року позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом. Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 15.10.2014 року позов був задоволений, ухвалою суду від 30.01.2015 року заочне рішення скасовано. В обґрунтування своїх вимог вказує, що [PERSON] перебувала з відповідачем у шлюбі з 13.07.2002 року. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами було розірвано 22.04.2014 року. З 2013 року [PERSON] постійно проживає в [PERSON], в м. Велетрі. Бажає, щоб її донька відвідувала її в [PERSON] під час канікул, але відповідач згоди на виїзд дитини не надає. Просила суд надати дозвіл на оформлення проїзного документу дитини [PERSON], та надати дозвіл на виїзд [PERSON] за межі України, до [PERSON] з матірю [PERSON] без згоди батька [PERSON] під час шкільних канікул. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити, надати дозвіл на оформлення проїзного документу [PERSON], дозволити [PERSON] виїхати до [PERSON] у супроводі матері з 12.12.2014 по 02.02.2015 року, з 25.03.2015 по 29.03.2015 року; з 30.05.2015 до 01.09.2015 року. В судовому засіданні на задоволенні вимог щодо виїзду дитини з 12.12.2014 по 02.02.2015 року не наполягала, оскільки даний період вже минув і [PERSON] виїжджала разом із донькою в [PERSON]. В судовому засіданні представник відповідача визнав позовні вимоги частково. Пояснив, що [PERSON] розірвав шлюб із [PERSON], донька залишилась проживати разом із матірю. На даний час [PERSON] проживає в [PERSON], в той час к донька [PERSON] проживає в м. Запоріжжя із бабусею. [PERSON] працевлаштувався в м. Санкт-Петербург, РФ, де знаходився з середини 2014 року. Коли [PERSON] взимку 2014 року приїхав до м. Запоріжжя, він не зміг побачитись із донькою, оскільки вона перебувала в [PERSON] з матірю, про що йому відомо не було. На даний час відповідач знову знаходиться в РФ, термін дозволу на працевлаштування в РФ спливає 20.06.2015 року. Наприкінці червня 2015 року [PERSON] має намір приїхати до м. Запоріжжя та провести час відпустки протягом липня 2015 року із своєю донькою [PERSON] Проти відпочинку [PERSON] в [PERSON] відповідач фактично не заперечує, оскільки такий відпочинок буде йти дитині на користь, тому визнає позовні вимоги в частині надання дозволу на оформлення проїзного документу та виїзду за кордон з 25.03.2015 по 29.03.2015 року. Заперечує проти надання дозволу на виїзд [PERSON] до [PERSON] у період з 30.05.2015 по 01.09.2015 року, оскільки в такому випадку він буде позбавлений можливості провести час із донькою в період своєї літньої відпустки. Просив суд надати дозвіл на виїзд у період з 30.05.2015 по 30.06.2015 року та з 01.08.2015 по 01.09.2015 року. Представник Хортицької районної служби у справах дітей Запорізької міської ради в судове засідання не зявився, просив суд розглядати справу за його відсутності, прийняти рішення в інтересах дитини. Представник Хортицького районного відділу у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області в судове засідання не зявився, просив суд розглядати справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку представників сторін, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 13.07.2002 року, шлюб був розірваний рішенням суду від 22.04.2014 року. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. [PERSON] на даний час перебуває в [PERSON] в м. Велетрі, що підтверджується копією її закордонного паспорту, листом-запрошенням від громадянина [PERSON] [PERSON], який гарантує [PERSON] місце проживання в [PERSON]. Відповідно довідки з ЗЗШ №32, [PERSON] навчається у 6-А класі, батько дитини не відвідує батьківські збори. [PERSON] має дозвіл на працевлаштування в Російській Федерації терміном до 20.06.2015 року. Довідкою підтверджений факт того, що [PERSON] прибув до місця роботи у м. Санкт-Петербург терміном до 20.06.2015 року. Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. В судовому засіданні представник позивача пояснила, що [PERSON] зверталась до [PERSON] із проханням надати дозвіл на виїзд дитини до [PERSON], телефонувала йому, писала через соціальні мережі, але батько дитини їй усно відмовив. Проти даного факту представник відповідача заперечив. Однак з урахуванням позицій представників, судом встановлено, що між сторонами по справі виник спір з приводу порядку спілкування із дитиною та відповідно виїзду дитини за кордон. Представник Хортицької районної служби у справах дітей Запорізької міської ради в своєму листі вказав, що [PERSON] звернувся до відділу із завою про встановлення порядку спілкування із донькою [PERSON] На час розгляду справи висновок про встановлення порядку побачення із дитиною не встановлений, що підтвердили представники сторін в судовому засіданні. Порядок оформлення документів для виїзду громадян України за кордон визначається Законом України Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України № 3858 -Х11 від 21.01.1994 року, із змінами та доповненнями, який у статті 4 передбачає, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. У клопотанні зазначаються відомості про дитину. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно з ч.2 Правил перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадян України, які не досягли 16- річного віку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року (далі Правила), виїзд за межі України громадян України, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або в супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Пунктом 22 ч.1 Правил встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Згідно зі ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Суд бере до уваги той факт, що [PERSON] в супроводі матері на підставі заочного рішення суду від 15.10.2014 року вже виїжджала до [PERSON], на даний час повернулась у м. Запоріжжя та навчається в школі. До того, батько дитини [PERSON] погоджується з тим, що відпочинок в [PERSON] йде на користь дитині, сприяє її розвитку. У звязку із цим, суд не знаходить перешкод для надання дозволу [PERSON] на виїзд за кордон у супроводі матері, оскільки в [PERSON] для дитини створені належні умови для проживання. Таким чином, спірним є лише період виїзду [PERSON] за кордон. Доводи представника [PERSON] полягають в тому, що батько дитини має можливість побачити доньку лише протягом липня 2015 року, оскільки в інші місяці літа він буде перебувати за межами України. В свою чергу представник позивача не погодилась із графіком, запропонованим відповідачем, оскільки вважає, що відповідачем не доведено, що [PERSON] буде знаходитись в м. Запоріжжя саме в липні 2015 року. Крім того, в такому випадку, [PERSON] буде вимушена повертатись з донькою до України на один місяць, що повязано із значними витратами. Із урахуванням\~ положення \~ ч. 1 \~ \~ ст. 3 \~ \~ Конвенції \~ \~ про \~ \~ права \~ \~ дитини, ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні\~ будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно статей 141 , 153 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Враховуючи, що порядок спілкування [PERSON] із донькою ще не визначений, а виїзд [PERSON] на весь період літніх канікул до [PERSON] може позбавити батька дитини на спілкування із нею, суд прийшов до висновку, що період виїзду за кордон слід обмежити таким чином, щоб [PERSON] також мав можливість провести частину відпустки із донькою [PERSON] При цьому суд виходить із того, що [PERSON] працевлаштований за кордоном, термін дозволу на працевлаштування спливає наприкінці червня 2015 року. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково, надавши неповнолітній [PERSON] дозвіл на виїзд до [PERSON] у супроводі матері на період літніх канікул за виключенням липня 2015 року. Інші заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки вони були визнані представником відповідача і права дитини не порушують. На підставі вище викладеного та

Outcome: partial