Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції» дана цивільна справа розглядається Куйбишевським районним судом Запорізької області на підставі розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 вересня 2014 року №27/0/38-14. У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування вимог зазначило, що відповідно до укладеного договору без номера від 28 березня 2007 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підписом підтвердив згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг (далі Умови) та Тарифами банку (далі Тарифи) складає між ним та банком договір. При укладанні договору сторони керувались частиною першою статті 634 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних, формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У порушення норм закону та умов договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконувала, у зв'язку з чим станом на 31 березня 2015 року має заборгованість в розмірі 23968 грн. 42 коп., де 14058 грн. 32 коп. заборгованість за кредитом, 7992 грн. 56 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 300 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією, а також 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина) і 1117 грн. 54 коп. штраф (процентна складова). Посилаючись на вказані обставини, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить суд стягнути з відповідача заборгованість по договору в розмірі 23\~968 грн. 42 коп. та судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.. Представник позивача у письмовій заяві повідомив судові про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» підтримує заявлені вимоги по тих підставах, які були викладені в позовній заяві, та прохає справу розглянути справу без участі свого представника. Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча про час і місце його проведення повідомлялася належним чином, причини своєї неявки судові не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без її участі не заявила. За письмової згоди позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, зясувавши позицію позивача у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Згідно статті 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору. У відповідності до чч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідач [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Тарифами складають між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір. Зважаючи на те, що зміст кредитного договору, укладеного між сторонами, зафіксований в кількох документах, договір підписаний сторонами: від імені банку уповноваженою на це особою та скріплений печаткою юридичної особи, а від імені позичальника особисто [PERSON], зазначений вище кредитний договір, відповідно до вимог чч.1,2 ст.207 ЦК України, вважається таким, що вчинений у письмовій формі. Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України). Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Відповідно до чч.1,4 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до стст.1049,1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначені у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України). Із матеріалів справи випливає, що 28 березня 2007 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.14). Умови кредитного договору визначені в заяві [PERSON] та Умовах (а.с.14-20). Відповідно до п.9.12 Умов договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не поінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на той самий строк. Позичальник дав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і він дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт (п.п.3.2, 3.3 Умов). Сторони узгодили, що кредит видається із базовою процентною ставкою 3% в місяць, тобто за рік за користування кредитом позичальник повинен сплатити 36%. Строк погашення по кредиту за платіжними картками без встановленого мінімального обов'язкового платежу здійснюється щомісяця за попередній місяць (п.5.4 Умов). Відповідно до п.6.5 Умов позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками та за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно п.4.6 Умов позичальник, як клієнт, доручив банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах суми, підлягаючих сплаті банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку. Отримавши картку та пін-код до неї, відповідач позичальник [PERSON] користувалась коштами. Разом з цим, вона не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором (а.с.8-13). Станом на 31 березня 2015 року відповідач має заборгованість перед позивачем за кредитним договором, що складається з: 14058 грн. 32 коп. заборгованість за кредитом, 7992 грн. 56 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 300 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією, а також 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина) і 1117 грн. 54 коп. штраф (процентна складова). Сплата штрафу в розмірі 500 грн. та 5% від суми позову за порушення строків платежів передбачена пунктом 8.6 Умов, відповідно до якого при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язується сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Таким чином, суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в сумі 23 968 грн. 42 коп.. Відповідно до ч.4\~ст.267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З заявою про застосування наслідків спливу позовної давності сторона у спорі не зверталась. Указаний розмір пені не перевищує розміру збитків кредитора унаслідок невиконання зобов'язання боржником, а тому підстав для застосування до спірних правовідносин ч.3\~ст.551 ЦК України суд не вбачає. Оскільки позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволені, суд в порядку ст.88 ЦПК України має підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім судових витрат в сумі 243 грн. 60 коп., а саме, в межах суми сплаченого судового збору при предявленні позову до суду (а.с.27). На підставі викладеного,

Outcome: approved