Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

В липні 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь стягнути матеріальну шкоду в розмірі 294153,46 грн; відшкодування понесених позивачем судових витрат - 9637,14 грн. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 25.02.2019 відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем «Audi A6», державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись по бульвару Дружби Народів в району з`їзду на Деміївську площу у м. Києві, не надав перевагу у русі транспортному засобу «Porsche Panamera», державний номерний знак [NUMBER] , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.05.2019 [PERSON] визнано винним у вчиненні зазначеного правопорушення. Згідно Висновку експертного дослідження за результатами проведення автотоварознавчого дослідження № 6573/19-54 від 11.04.2019, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Porsche Panamera», державний номерний знак [NUMBER] , в результаті його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді складає 392153,46 грн. Страховою компанією ПрАТ «Страховою компанією «Брокбізнес» по страховому акту № 76645/1 позивачу [PERSON] було виплачено страхове відшкодуання за завдану майнову шкоду в розмірі 98000,00 грн. Враховуючи наведене, та те, що [PERSON] винний у заподіянні шкоди, що сталась в результаті дорожньо-транспортної пригоди 25.02.2019, позивач звертається до суду з даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Шкірая М.І. від 15.07.2019, справу було прийнято до провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Шкірая М.І. від 12.05.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено її дот судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Згідно Розпорядження керівника апарату Голосіївського районного суду м. Києва № 428 від 25.06.2020 здійснено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку зі звільненням [PERSON] з посади судді Голосіївського районного суду м. Києва. В липні 2020 року справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес» про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, надійшла в провадження судді Голосіївського районного суду м. Києва Мазур Ю.Ю. Після відкриття провадження представник позивача, з клопотаннями про долучення до матеріалів справи доказів, з іншими клопотаннями до суду не звертався. Відповідач відзив та інші клопотання до суду не надіслав. Третя особа з будь-якими клопотаннями до суду не зверталась. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що 25.02.2019 о 12 год. 40 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем «Audi A6», державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись по бульвару Дружби Народів в району з`їзду на Деміївську площу у м. Києві, у крайній правій смузі, при перестроюванні у ліву смугу, не був уважним, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надав перевагу у русі транспортному засобу «Porsche Panamera», державний номерний знак [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23.05.2019, у справі № 752/4864/19, [PERSON] було визнано винним у вчиненні зазначеної аварії та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу. Постанова судді оскаржена не була та вступила в законну силу. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно Висновку експертного дослідження за результатами проведення автотоварознавчого дослідження № 6573/19-54 від 11.04.2019, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Porsche Panamera», державний номерний знак [NUMBER] , в результаті його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді складає 392153,46 грн. Окрім того, за проведення вказаного дослідження на адресу КНДІ судових експертиз Міністерства юстиції України було сплачено 1695,60 грн. Страховою компанією ПрАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» по страховому акту № 76645/1 від 24.06.2019 позивачу [PERSON] було виплачено страхове відшкодування за завдану майнову шкоду в розмірі 98000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 13803 від 26.06.2019. Вирішуючи спір, суд приймає до уваги те, що відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України, встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 22 ЦК України, передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Згідно зі статтею 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З огляду на зазначені положення ЦК України, факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Таким чином, потерпілому, як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав. Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика, як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Окрім цього п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що при визначення розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення ст. 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Судом встановлено, що відповідач є винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль позивача. Оскільки, Страховою компанією ПрАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» на користь [PERSON] виплачено страхове відшкодування в розмірі 98000,00 грн, то залишилась невідшкодована матеріальна шкода в розмірі: 392153,46 грн - 98000,00 грн = 294153,46 грн. В ході розгляду справи стороною відповідача доводи та обґрунтування позову, спростовано не було та будь-яких клопотань, а також належних та допустимих доказів, зокрема, щодо спростування суми завданих збитків, відповідачем та третьою особою суду надано не було. Враховуючи викладене, а також проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачем, якому заподіяно матеріальної шкоди з боку винної особи, правомірно заявлені вимоги до відповідача про стягнення суми матеріальної шкоди в розмірі 294153,46 грн., а відтак позов в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягає задоволенню. У відповідності до ч. ч. 1-3 ст. 141 цього Кодексу судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідач оплатив вартість призначеної та проведеної судової автотоварознавчої експертизи у повному обсязі у розмірі 1695,60 грн., що підтверджується висновком експертизи та копії платіжного доручення № 812 від 18.04.2019. Витрати відповідача по оплаті вартості експертизи пов`язані з розглядом справи, є обґрунтованими та пропорційними, підстави для зменшення розміру оплачених відповідачем витрат вартості експертизи, за висновком суду, - відсутні. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу адвоката при підготовці та подачі даного позову до суду, суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 137 ЦПК України, визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Крім того, ст. 136 ч. 4 ЦПК України, встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Водночас, відповідно до ч. 5 ст. 136 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, що копією ордера серії ЖТ № 46765 на надання правової допомоги № 3 від 01.07.2019, підтверджено надання правової допомоги [PERSON] - адвокатом [PERSON] [PERSON] має право на заняття адвокатською діяльністю, що підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЖТ № 000831, виданим на підставі рішення Ради адвокатів Житомирської області від 27.04.2017 № 64/3. Вказані позивачем витрати на надання правової допомоги не підтверджені, оскільки останнім не надано договір на надання правової допомоги, акт прийому-передачі послуг, розрахунку витрат на професійну правничу допомогу, а також квитанцію про сплату позивачем суми витрат на надання правової допомоги. Враховуючи вищевикладене, з врахуванням вимог чинного законодавства, суд вважає, що з відповідача не підлягають стягненню витрати на правову допомогу. Суд, вважає також в порядку ст. 141 ЦПК України, сплачений позивачем при поданні позову судовий збір у розмірі 2941,54 грн. підлягає стягненню з відповідача. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес» про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial