Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

В квітні 2021 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Мороза В.П. звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову зазначено, що із 14.02.2015 року позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11.12.2017 року у справі № 752/15583/17 року. В період шлюбу у сторін [INFO] народилась донька [PERSON] . Після розірвання шлюбу, припинення спільного проживання та фактичного припинення будь-яких сімейних стосунків, малолітня донька сторін залишилась проживати разом із матір`ю. Відповідач після припинення шлюбних відносин із позивачем, припинив брати участь у вихованні доньки, повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, участі в житті доньки не приймає, справами та інтересами малолітньої доньки також не цікавиться. Відповідача не цікавить фізичний та духовний розвиток дитини. З огляду на викладене, позивач вимушена звернутись до суду із даним позовом та просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20.04.2021 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.05.2021 року, у справі закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Суду подав письмову заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про розгляд справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. З будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Відзив на позов до суду не надходив. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Суду подав письмове клопотання про розгляд справи без його участі та просив долучити до матеріалів справи висновок органу опіки і піклування. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, а також, на підставі ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що із 14.02.2015 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11.12.2017 року у справі № 752/15583/17 року. В період шлюбу у сторін [INFO] народилась донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Після розірвання шлюбу, припинення спільного проживання та фактичного припинення будь-яких сімейних стосунків, малолітня донька сторін залишилась проживати разом із матір`ю - позивачем у справі, та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що всупереч вимог СК України відповідач вихованням та утриманням доньки не займається. Він не цікавиться місцем перебування дитини, її станом здоров`я, духовним та фізичним розвитком, а також відповідач не відшукує можливі шляхи спілкування та побачень із донькою. Судом встановлено, що малолітня дитина проживає разом із матір`ю, дитина знаходиться на повному утриманні позивачки, забезпечена усім необхідним для повноцінного розвитку. Відповідно до копії нотаріально посвідченої заяви від 13.02.2017 року, відповідач [PERSON] заявив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Крім того, відповідно до висновку Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 100-9673 від 06.07.2021 року, орган опіки і піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] . Окремо варто зазначити про те, що стороною відповідача не надано суду жодних доказів на спростування позовних вимог, як і не надано доказів належного виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що Декларація прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, батьки або один з них можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідач своїх обов`язків відносно доньки належним чином не виконує, участі у вихованні дитини не приймає, її життям не цікавиться, та доказів на спростування вказаних обставин відповідачем не надано, суд дійшов висновку про те, що позов є обгрунтований та законний, в зв`язку з чим підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved