Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

В квітні 2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила визнати об'єктами спільної сумісної власності подружжя незакінчений будівництвом житловий будинок по [ADDRESS] та легковий автомобіль [NUMBER]; визнати право власності на ? частину будівельних матеріалів та обладнання, що були використані в процесі будівництва житлового будинку по [ADDRESS] та на ? частину легкового автомобіля [NUMBER]; розділити спільне майно подружжя, а саме незакінчений будівництвом житловий будинок по [ADDRESS], виділивши ? його частину іншу ? частину незакінченого будівництвом будинку виділити відповідачу; легковий автомобіль [NUMBER] - стягнувши з відповідача ? частину його дійсної вартості; визнати право власності на ? частину земельної ділянки для будівництва житлового будинку та господарських будівель по [ADDRESS]: кадастровий номер 1811000000000280224 загальною площею 0,0981га.; припинити право власності [PERSON] на ? частину земельної ділянки для будівництва житлового будинку та господарських будівель по [ADDRESS]: кадастровий номер 1811000000000280224 загальною площею 0,0981га. Ухвалами суду від 25.04.2014 року та 28.11.2014 року за заявою позивача позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] в частині розподілу спільного майна, а саме легкового автомобіля [NUMBER] стягнення ? частини його дійсної вартості та незакінченого будівництвом житлового будинку по [ADDRESS] і виділення по ? його частини залишено без розгляду. В обґрунтування вимог зазначає, що з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.01.2002 року по 06.06.2012 року. В період шлюбу побудували будинок, однак в експлуатацію його не здано, а також закладено фундамент під господарську будівлю. Крім того, згідно Державного акту на ім'я відповідача, отримали у власність земельну ділянку площею 0,0981 га. Відповідач в добровільному порядку відмовляється розділити спільно нажите майно. Сторони в судове засідання не прибули. В заяві до суду позивач просила задовольнити її вимоги. В судовому засіданні від 25.04.2014 року відповідач не заперечував щодо вимог позивача. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає справу у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації, або після його державної реєстрації, оскільки така передбачена вимогами ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 р. До завершення будівництва особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. У разі необхідності зазначена особа може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Відповідно до вимог ст. 5 ЦК України, правовий статус майна щодо якого виник спір, визначається нормами матеріального права, яке діяло на час його придбання (створення). З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.01.2002 року по 06.06.2012 року, що стверджується копією рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду (а. с. 5). Під час перебування сторін у шлюбі [PERSON] на підставі договору від 28.08.2002 року було надано в оренду земельну ділянку площею 0,0800 га по [ADDRESS] (а.с. 8-9). Рішенням виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради № 182 від 25.08.2002 року про поточне будівництво, [PERSON] надано дозвіл на освоєння та здійснення будівництва індивідуальних будинків, господарських будівель у відповідності до будівельного паспорта за індивідуальним проектом на земельній ділянці по [ADDRESS] (а.с. 5). Відповідно до рішення тридцятої сесії Новоград-Волинської міської ради від 22.02.2006 р. №511 земельна ділянка по [ADDRESS], кадастровий номер 1811 000 000 00 028 0224, площею 0,0981 га, була передана [PERSON] у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, з видачею Державного акта від 18 липня 2006 р. (а.с. 7, 10). З матеріалів справи, а зокрема технічного паспорта на житловий будинок видно, що на земельній ділянці по [ADDRESS], в 2009 році було завершено будівництво житлового будинку загальною площею 75,5 кв. м., житловою площею 48,0 кв. м., а також закладено фундамент під господарську будівлю (а. с. 11-13). Сторони не надали доказів того, що будинок прийнято у експлуатацію чи здійснена його державна реєстрація. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Також, ч. 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З наданих до матеріалів справи доказів та пояснень сторін вбачається, що будівництво спірного житлового будинку почалося на підставі усної угоди сторін про створення спільної сумісної власності в період перебування їх у шлюбі. Жодна із сторін не надала достатньої кількості доказів, які б підтверджували факт зведення будинку виключно коштом лише одного з подружжя. За таких обставин суд приходить до висновку про рівність часток сторін. На час вирішення спору будинок не прийнятий у експлуатацію, тобто він є об'єктом незавершеного будівництва, а тому до нього можливе застосування правил ч.3 ст. 331 ЦК України, щодо визнання права власності на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Згідно ст.378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Враховуючи, що право власності на земельну ділянку, на ? частину якої претендує позивачка, оформлено на відповідача, а також те, що ця земельна ділянки є спільною сумісною власністю сторін, то при вирішенні питання щодо виділу у власність частини земельної ділянки сторонам, право спільної сумісної власності на земельні ділянки, як самостійний об`єкт слід припинити. З врахуванням цих обставин, суд вважає можливим визнати за позивачкою право власності на ? (одну другу) частину будівельних матеріалів, конструкцій та обладнання спірного будинку та ? частину земельної ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], оскільки вони ґрунтуються на нормах закону. Згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved