Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

В лютому 2021 року [PERSON] звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до [PERSON] та просить суд: скасувати арешт накладений ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області № 2-705/2007 від 14.12.2004 року накладений на житловий будинок [ADDRESS] у справі № 2-542/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номер запису про обтяження № 6273105 від 20.12.2007 року щодо житлового будинку [ADDRESS] . Подану заяву [PERSON] обґрунтовує тим, що на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 08.12.2006 року та договорі купівлі-продажу частини житлового будинку від 08.05.2007 року їй на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] . В грудні 2020 року [PERSON] вирішила продати належний їй будинок та з цією метою звернулась до державного реєстратора для отримання витягу з Державного реєстру речових прав після чого виявилось, що на житловий будинок накладений арешт на підставі ухвали суду № 2-705/07 від 14.12.2007 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. На запит позивачки Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області видав їй копію ухвали від 14.12.2007 року та повідомив, що надати справу на ознайомлення неможливо, оскільки вона знищена за сплином строку зберігання. Виходячи з викладеного [PERSON] звернулась до суду з відповідними вимогами. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 15.02.2021 року було відкрито провадження в спрощеному порядку. У судове засідання 16.03.2021 року сторони не з`явились. Позивачка [PERSON] подала до канцелярії суду заяву з проханням справу розглянути без її участі та задовольнити позовні вимоги. Одночасно [PERSON] надала копію розписки від 31.08.2012 року про повний розрахунок з [PERSON] та відсутністю претензій останньої до позивачки. У відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених позивачем письмових доказів. Судом встановлено, що на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 08.12.2006 року по справі № 2-5775/06 та на підставі договору купівлі-продажу серії ВЕК № 540700 від 08.05.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Андрєєвою Т.М., [PERSON] на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] . 14.12.2007 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду по справі № 2-7051/07 за позовом [PERSON] [PERSON] про стягнення суми боргу, було накладено арешт на житловий будинок [ADDRESS] від 19.05.2011 року, на підставі заяви [PERSON] , позовна заява [PERSON] [PERSON] про стягнення суми боргу була залишена без розгляду. Питання про скасування заходів забезпечення позову судом не вирішувалось. Проте вжиті заходи забезпечення позову продовжують свою дію по сьогоднішній день, що вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 6273105. 04.02.2021 року Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області повідомив позивачку, що справа № 2-542/11 знищена в архіві суду за сплином строку зберігання. У відповідності до ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову. Відповідно до п.п.5 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору. Згідно із статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Згідно п. 2 Постанови Пленуму ВССУ від 03.06.2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.ч. 1, 2, 3, 4, 9 ч. 1 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною першою статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до пп. 3, 4 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає : «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру...» . Стаття 13 Конвенції передбачено наступне: «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження». Аналізуючи відповідність обставин справи та дій державних органів відповідно до Конвенції, ЄСПЛ у своєму рішенні від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» (заява №29979/04) рішенні підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Також ЄСПЛ зазначив, що повноваження державних органів з перегляду власних рішень, включаючи випадки виявлення помилки, які не обмежено жодними часовими рамками, мають суттєвий негативний вплив на юридичну визначеність у сфері особистих прав і цивільних правовідносин, що шкодить принципу «належного урядування» та вимозі «законності», закріпленим у статті 1 Першого протоколу до Конвенції. У зв`язку з тим, що на теперішній час необхідність в арешті нерухомо майна відпала, суд приходить до висновку, що підстави для подальшого застосування заходів забезпечення позову [PERSON] відсутні, у зв`язку з чим позов [PERSON] про звільнення майна з-під арешту підлягає задоволенню.

Outcome: approved