Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

В.о. генерального директора КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» (далі - КНП «ТОКПЛ») Шкробот В.В. звернувся в суд із заявою про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку [PERSON] . В обґрунтування поданої заяви покликається на те, що у [PERSON] наявний тяжкий психічний розлад, який обумовлює його безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку [PERSON] , які надійшли від доньки [PERSON] . Напідставі цих відомостей [PERSON] був оглянутий лікарем-психіатром [PERSON] у приймальному відділенні КНП «ТОКПЛ»о 10.00 год. 22 липня 2019 року, яка підтвердила висновок про необхідність госпіталізації. Також [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів КНП «ТОКПЛ», яка підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію [PERSON] згідно Закону України «Про психіатричну допомогу». Згода особи на госпіталізацію відсутня у зв`язку з неможливістю мати згоду [PERSON] на госпіталізацію відповідно до його психічного стану, а тому в.о. генерального директора КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР Шкробот В.В. просить винести рішення про його примусову госпіталізацію. В судовому засіданні представник КНП «ТОКПЛ»ТОР Баранюк Н.М. заяву підтримала, просила суд її задовольнити. [PERSON] в судовому засіданні брав участь в режимі відеоконференції, однак на запитання головуючої не відповідав, будь-яких пояснень не надавав. Законний представник особи, щодо якої розглядається питання, пов`язане з наданням психіатричної допомоги, [PERSON] просила суд заяву задовольнити. Прокурор заяву про госпіталізацію [PERSON] у примусовому порядку до КНП «ТОКПЛ» ТОР без його усвідомленої згоди підтримала, вважає, що є підстави для примусової госпіталізації останнього. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. Як вбачається із висновку комісії лікарів-психіатрів, пацієнт [PERSON] , [INFO] , житель Тернопільського району, с. Чистилів, поступив в 2 психіатричне відділення КНП «ТОКПЛ» ТОР 22 липня 2019 року о 10.00 год. за направленням амбулаторно - поліклінічного відділення, у супроводі доньки з приводу діагнозу: Деменція при інших уточнених захворюваннях (кіста, атрофічні зміни головного мозку) з повною соціально-трудовою дезадаптацією. Із анамнезу відомо, що з 50-тирічного віку у пацієнта почали наростати порушення пам`яті. За останні декілька років стан значно погіршився - самостійно не може приготувати, або розігріти собі їжу, самостійно не купує продуктів харчування, одягу, необережний в поводженні з водою, світлом, потребує постійної сторонньої допомоги при санітарно-гігієнічних процедурах, неохайний при фізвідправленнях, нічим не цікавиться, не впізнає рідних, не орієнтується в часі, не знає скільки йому років, де він проживає, періодично погано спить вночі, проявляє до рідних агресію, застосовуючи фізичну силу (без будь-яких причин вдарив дружину), кусається, копається, інструкції не виконує, може йти з дому і самостійно не може повернутися назад, блукаючи по селу, подовгу дивиться на стелю, періодично відмічається галюцинаторна поведінка - щось струшує з долоней, не розуміє суті заданих запитань, що і послужило причиною госпіталізації в умови КНП «ТОКПЛ» ТОР. Вперше перебував на стаціонарному обстеженні та лікуванні в 2-му психіатричному відділенні 26 березня 2019 року по 14 червня 2019 року. Вдома приймав підтримуючу терапію у вигляді - рисперон, мемокс, труксал, аміназин. Психічний стан: в свідомості. Дезорієнтований в часі, просторі, власній особі. Мовний контакт формальний. На поставлені запитання не відповідає, а якщо відповідає коротко, то після багатьох повторень запитання, переважно довго мовчить, дивиться на співрозмовника або в одну точку, переважно не розуміє змісту заданих запитань. Мислення фрагментарне, по темпу сповільнене. Судження примітивні. Відмічається різке зниження в інтелектуально-мнестичній сфері. Вольові якості ослаблені. Емоційно знижений, апатичний, бездіяльний, лабільний, схильний до афективних спалахів. Коло інтересів різко обмежене. Критика до свого стану відсутня. Комісія приходить до висновку, що згідно ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» пацієнт [PERSON] потребує госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку без його усвідомленої згоди, та відповідно до його психічного стану, оскільки пацієнт страждає на тяжкий психічний розлад, внаслідок чого не спроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. Згідно з вимогами ст. 340 ЦПК України у заяві про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. В силу вимог ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» стаціонарна психіатрична допомога - психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, і надається в стаціонарних умовах понад 24 години підряд. Рішенням Конституційного Суду № 2-рп/2016 від 01 червня 2016 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» у взаємозв`язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. У відповідності до «Принципів захисту осіб з психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги», схвалених Резолюцією Генеральної Асамблеї № 46/119 від 17 грудня 1991 року, в принципі 6 зазначено, що «будь-яка особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в якості пацієнта у примусовому порядку, або особа, вже госпіталізована як пацієнт у добровільному порядку, може триматися як пацієнт у психіатричному закладі у примусовому порядку тоді й тільки тоді, коли уповноважений для цієї мети відповідно до закону кваліфікований фахівець, який працює в області психіатрії, встановить відповідно до принципу 4, наведеного вище, що ця особа страждає на психічне захворювання, і визначить, що: (а) внаслідок цього психічного захворювання існує серйозна загроза заподіяння безпосередньої або неминучої шкоди цій особі або іншим особам, або (б) у випадку особи, чиє психічне захворювання є тяжким, а розумові здібності ослабленими, відмова від госпіталізації або тримання даної особи в психіатричному закладі може призвести до серйозного погіршення її здоров`я або унеможливить застосування належного лікування, яке може бути здійснене лише за умови госпіталізації до психіатричного закладу відповідно до принципу найменш обмежувальної альтернативи». Крім цього, згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих,або неспроможна самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» у випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації. Аналізуючи в сукупності викладені обставини, вимоги законодавства та досліджені докази на підтвердження того, що у [PERSON] наявний тяжкий психічний розлад, який обумовлює його безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби, суд приходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для примусової госпіталізації останнього до психіатричного закладу, а тому заяву в.о. генерального директора КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР Шкробота В.В. про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку [PERSON] слід задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved