Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

В квітні 2016 року ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати недійсними договір про відступлення права вимоги від 14 вересня 2015 року та Договір про відступлення права вимоги від 14 жовтня 2015 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що 11 вересня 15 року між ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» та ТОВ «ФК «НЕКСТДЖЕН ФІНАНС» був укладений договір про відступлення права вимоги, згідно якого останньому відступлено належні банку майнові права за договором про надання відкличної відновлювальної кредитної лінії від 13 червня 2013 року, укладеному між ТОВ «Чернігівська Чайна Компанія» та ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК», та за двома договорами застави майнових прав на депозитні вклади від 13 червня 2013 року, укладеними між банком та [PERSON] в забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором. Ціна відступлення права вимоги становила 118 750 грн. 00 коп., а сума заборгованості позичальника за кредитним договором на день укладення договору факторингу складає 687 797 грн. 09 коп. 14 вересня 2015 року між ТОВ «ФК «Некстджен Фінанс» та [PERSON] був укладений договір про відступлення права вимоги, яким ТОВ «ФК «Некстджен Фінанс» відступила [PERSON] право грошової вимоги за договором про надання відкличної відновлювальної кредитної лінії від 13 червня 2013 року, укладеним між ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» та ТОВ «Чернігівська чайна компанія» та двома договорами застави майнових прав на депозитні вклади від 13 червня 2013 року, укладеними між ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» та [PERSON] в забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором. 14 жовтня 2015 року між [PERSON] та ТОВ «Чернігівська чайна компанія» укладений договір про відступлення права вимоги, згідно з яким [PERSON] відступив ТОВ «Чернігівська чайна компанія» своє право грошової вимоги за договором про надання відкличної відновлювальної кредитної лінії від 13 червня 2013, укладеним між ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» та ТОВ «Чернігівська чайна компанія». Договори про відступлення прав вимоги від 14 вересня 2015 року та від 14 жовтня 2015 року за своїм змістом є договорами факторингу, фактором може бути банк або інша фінансова установа, але [PERSON] та ТОВ «Чернігівська чайна компанія», не є установами, які можуть надавати фінансові послуги, тобто вказані договори, з урахуванням приписів ч.1 ст. 203 ЦК України, слід визнати недійсними. Укладання договорів про відступлення права вимоги від 14 вересня 2015 року та від 14 жовтня 2015 року має на меті отримання від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб гарантованої суми вкладу у розмірі 200 000 грн., що в подальшому призведе до стягнення цієї суми з ПАТ «КБ Південкомбанк» та відповідного зменшення сум виплат вкладникам. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду є незаконним. Особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на те, що ні в [PERSON] , ні в ТОВ «Чернігівська чайна компанія» не має ліцензій на надання фінансових послуг, а тому оспорювані правочини про відступлення права вимоги укладені між ТОВ «ФК «НЕКСТДЖЕН ФІНАНС» та [PERSON], а також між [PERSON] та ТОВ «Чернігівська чайна компанія», з урахуванням приписів ч.1 ст. 203 ЦК України, слід визнати недійсними. Особа, яка подала апеляційну скаргу, вказує на те, що укладання договорів про відступлення права вимоги від 14 вересня 2015 року та від 14 жовтня 2015 року має на меті отримання від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб гарантованої суми вкладу у розмірі 200 000 грн., що в подальшому призведе до стягнення цієї суми з ПАТ «КБ Південкомбанк» та відповідного зменшення сум виплат вкладникам. Особа, яка подала апеляційну скаргу, зазначає, що згідно умов договору про відступлення права вимоги, де стороною є Факторингова компанія, якою відступлено своє право вимоги за ним, з моменту укладення договору між ТОВ «ФК «НЕКСТДЖЕН ФІНАНС» та [PERSON] - ТОВ «ФК «НЕКСТДЖЕН ФІНАНС» не має ні прав ні обовязків за цим договором, а тому визнання цих правочинів в судовому порядку недійсним ніяким чином не порушує права та законні інтереси останнього. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 12 червня 2013 року між ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» та [PERSON] був укладений договір банківського вкладу, відповідно до якого останньою внесено на депозитний вклад банку грошові кошти в сумі 200 000,00 грн.; дата повернення вкладу 17 червня 2014 року. 12 червня 2013 року між ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» та [PERSON] був укладений договір банківського вкладу, відповідно до якого останнім внесено на депозитний вклад банку грошові кошти в сумі 200 000,00 грн.; дата повернення вкладу 17 червня 2014 року. 13 червня 2013 року між ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» та ТОВ «Чернігівська чайна компанія» був укладений договір про надання відкличної відновлювальної кредитної лінії, яким останньому надано кредит у межах суми 360 000 грн. з кінцевим строком дії кредитної лінії до 12 червня 2014 року та зі сплатою процентів 25,2 % річних. В забезпечення виконання кредитних зобов»язань, 13 червня 2013 року між ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» та [PERSON] був укладений договір застави майнових прав на депозитний вклад, який розміщений на підставі договору банківського вкладу від 12 червня 2013 року; зменшувальний залишок на вкладному рахунку повинен становити суму не меншу 200 000 грн. Також в забезпечення виконання кредитних зобов»язань, 13 червня 2013 року між ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» та [PERSON] був укладений договір застави майнових прав на депозитний вклад, який розміщений на підставі договору банківського вкладу від 12 червня 2013року; зменшувальний залишок на вкладному рахунку повинен становити суму не меншу 200 000 грн. 11 вересня 2015 року між ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» та ТОВ «ФК «НЕКСТДЖЕН ФІНАНС» був укладений договір про відступлення права вимоги, згідно якого останньому відступлено право грошової вимоги за договором про надання відкличної відновлювальної кредитної лінії від 13 червня 2013 року, двома договорами застави майнових прав на депозитні вклади від 13 червня 2013 року. Відповідно до п.2.1 укладеного договору ціна відступлення права вимоги складає 118 750 грн. 14 вересня 2015 року між ТОВ «ФК «НЕКСТДЖЕН ФІНАНС» та [PERSON] був укладений договір про відступлення права вимоги, згідно якого останньому відступлено право грошової вимоги за договором про надання відкличної відновлювальної кредитної лінії від 13 червня 2013 року, двома договорами застави майнових прав на депозитні вклади від 13 червня 2013 року. Відповідно до п.2.1 укладеного договору ціна відступлення права вимоги складає 136 570 грн. 14 жовтня 2015 року між [PERSON] та ТОВ «Чернігівська чайна компанія» був укладений договір про відступлення права вимоги, згідно якого останньому відступлено право грошової вимоги за договором про надання відкличної відновлювальної кредитної лінії від 13 червня 2013 року. Відповідно до п.2.1 укладеного договору ціна відступлення права вимоги складає 136 570 грн. Відмовляючи в задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що оспорюванні договори про відступлення права вимоги від 14 вересня 2015 року та від 14 жовтня 2015 року укладені з дотриманням приписів законодавства та не є договорами факторингу в розумінні ст. 1077 ЦК України; позивач не є стороною оспорюваних договорів про відступлення прав вимоги і ці договори прав позивача будь-яким чином не порушують; ТОВ «ФК «НЕКСТДЖЕН ФІНАНС», яке є стороною оспорюваних правочинів, не залучений до участі у справі як відповідач. Проте, з таким висновком суду першої інстанції частково не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного. Відповідно до ст.. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як вбачається з п. 7.4 договору про відступлення права вимоги від 11 вересня 2015 року, укладеного між ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» та ТОВ «ФК «НЕКСТДЖЕН ФІНАНС» підписавши цей договір , первісний кредитор ( ПАТ КБ Південкомбанк») надає свою згоду на те, що після переходу грошової вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення від первісного кредитора до нового кредитора , останній має право на власний розсуд та без додаткового погодження з Первісним кредитором розпоряджатися отриманим за цим договором правом грошової вимоги, в тому числі укладати будь-які правочини з боржником за кредитним договором та договорами забезпечення щодо вищевказаного права та/або порядку виконання своїх зобовязань перед Новим кредитором за кредитним договором та договорами забезпечення, а укладання та/або виконання зазначених правочинів не порушує прав Первісного кредитора. За таких обставин, апеляційний суд знаходить , що суд першоїі інстанції дійшов праивльного висновку про те, що позивач не є стороною оспорюваних договорів про відступлення прав вимоги від 14 вересня 2015 року та від 14 жовтня 2015 року і ці договори прав позивача будь-яким чином не порушують. Доводи апеляційної скарги про те, що оспорювані правочини надають змогу [PERSON] звернутися до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб для отримання гарантованої суми вкладу у розмірі 200 000 грн. по договору банківського вкладу, що призведено до зменшення ліквідаційної маси, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки за приписами Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час ліквідації має встановлюватися не тільки кількість дебіторів, а й кількість кредиторів банківської установи. Доводи апеляційної скарги про те, що згідно умов договору про відступлення права вимоги, де стороною є Факторингова компанія, якою відступлено своє право вимоги за ним, з моменту укладення договору між ТОВ «ФК «НЕКСТДЖЕН ФІНАНС» та [PERSON] - ТОВ «ФК «НЕКСТДЖЕН ФІНАНС» не має ні прав, ні обовязків за цим договором, а тому визнання цих правочинів в судовому порядку недійсним ніяким чином не порушує права та законні інтереси останнього, апеляційний суд вважає такими, що не ґрунтуються на законі, оскільки наслідком визнання правочину недійсним є повернення сторонам всього одержаного за таким правочином, а тому при розгляді справи щодо визнання правочинів недійсними, сторони правочину мають бути залучені як відповідачі , а не як треті особи. Доводи апеляційної скарги про те, що ні в [PERSON] , ні в ТОВ «Чернігівська чайна компанія» не має ліцензій на надання фінансових послуг, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки оспорювані правочини прав позивача будь-яким чином не порушують.

Outcome: partial