Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

В лютому 2018 року [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів посилаючись на те, що рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 21.06.2017 року відповідача зобов`язано сплачувати аліменти на користь позивача на утримання дитини, [PERSON] у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 02.02.2017 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Лиманським районним відділом державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області відкрито виконавче провадження з примусового стягнення з [PERSON] аліментів на користь позивача. Згідно довідки розрахунку заборгованість по сплаті аліментів № 38-2398 від 06.02.2019 складеної державним виконавцем Лиманського районного відділу ДВС ГТУ юстиції станом на 04.02.2019 року заборгованість відповідача складає 50 419,75грн. За розрахунком позивача, із врахуванням наданої заяви про уточнення суми заборгованості, неустойка (пеня) за несвоєчасну сплату аліментів за період з 01.02.2017 року по 01.05.2017 рік складає 47 614,58грн. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала заяву, якою уточнені позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач відзиву проти позову не надав, в судове зсідання не з`явився, про час та дату засідання повідомлений належним чином, надав до суду заву, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснено у п. 24 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч.3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, суд вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 21.06.2017 року у справі № 504/357/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, на відповідача покладено обов`язок сплачувати на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини зі всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 02.02.2017 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Відповідно до розрахунку заборгованості від 06.02.2018 року №34-1780 державного виконавця Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області заборгованість відповідача складала станом на 06.02.2018 року 17 988,59грн. Згідно розрахунку заборгованості відповідач станом на 06.02.2019 року має заборгованість в сумі 50 419,75 грн. Відповідно до ч. 3ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Згідно ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно ч. 1, 2ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Позивачем розраховано неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів за період з 01.02.2017 року по 01.05.2017 рік, яка складає 47 614,58грн. Оскільки аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України, тому пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Згідно із роз`ясненнями викладеними у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Оскільки неустойка у виді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов`язання окремо. Отже, з урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць). Відповідно ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Суд виходить з вимог ст.ст.12,81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи те, що відповідач уточнені позовні вимоги визнав в повному обсязі, суду не представлено доказів того, що заборгованість по сплаті аліментів утворилась не з вини відповідача, відповідач є працездатною особою, мав можливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, який є мінімальним, тому суд приходить до висновку, що позивач має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати останнім аліментів на утримання дитини. Перевіряючи розрахунок неустойки за прострочення сплати аліментів, наданий позивачем, судом встановлено, що він здійснений з дотриманням вимог ст. 196 СК України та суд погоджується з ним у повній мірі. Таким чином, є всі законні підстави для задоволення позовних вимог позивача про на її користь з відповідача неустойки (пені) за прострочення виплати аліментів в сумі 47 614,58грн. Суд не вбачає підстав для зменшення розміру неустойки, оскільки відповідачем не надано доказів, які б свідчили про скрутне матеріальне становище. Суд також зазначає, що розмір пені не перевищує загальний розмір заборгованості по аліментам. Крім того, стягнення пені за несплату аліментів, є заходом відповідальності, спрямованим, насамперед, на забезпечення належного виконання аліментних зобов`язань платником аліментів.

Outcome: approved