Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

В квітні 2020 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить: 1) визнати недійсним кредитний договір, укладений між відповідачем ТОВ «ФК «Інвеструм» та невідомою особою від імені позивача; 2) стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що через бюро кредитних історій йому стало відомо про оформлення на його ім`я двох кредитів, один з яких в ТОВ «ФК «Інвеструм» на суму 1 000 грн., тоді як ніяких кредитних договорів з відповідачем не укладав та вважає, що такий договір міг бути укладений шахраями, яким відомо дані паспорт у та податкового номеру. Стверджує, що його волі на укладання договору не було, а відповідач не встановив та не перевірив особу позичальника та надав кредит іншій особі, що призвело до відповідних наслідків, а тому на підставі ст.ст.203 ч.3, 215 ЦК України вважає даний кредитний договір недійсним. Крім того, вважає, що такими протиправними діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 10 000,0 грн. Ухвалою від 27.04.2020 р. вищевказаний позов був залишений без руху з наданням позивачеві строку для усунення недоліків (доплата судового зборі), які були усунуті позивачем у встановлений законом строк. Ухвалою від 31.07.2020 року відкрито провадження по справі з призначенням розгляду в поряду спрощеного позовного провадження з викликом осіб. Представником відповідача подано відзив, згідно якого сторона відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог, з таких підстав. Відповідач зазначає, що 05.11.2019 р. між сторонами був укладений Договір про надання фінансового кредиту № 00838-11/2019, відповідно до якого відповідач надав позивачу грошові кошти у розмірі та на умовах, визначеним кредитним договором, а позивач зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. Крім того, для отримання кредиту онлайн необхідно провести певні дії, а саме: вибрати суму кредитних коштів, оформити заявку, пройти погодження та перевірку банківської картки, отримати кошти на рахунок. Тобто, укладення договору без заповнення клієнтом заявки не є можливим. Таким чином в момент, коли позивач заповнив заяву з метою отримання кредитних коштів, він автоматично прийняв пропозицію (оферту) відповідача та приєднався до умов публічного договору, щодо правил оформлення та видачі кредитних коштів. Позивач отримав кредитні кошти 05.11.2019 року строком користування до 16.11.2019 року в розмірі 2 500,0 грн, але на день розгляду справи не здійснив погашення заборгованості в обумовлені строки. Відповідач вважає, що правовідносини, які склали між позивачем та відповідачем, не розповсюджується дія Закону України «Про споживче кредитування», оскільки кредитний договір укладався строком до одного місяця. На думку відповідача, позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору № 00838-11/2019 вимогам законодавства та про несправедливість його умов, так як доводи позивача про ненадання повної інформації щодо умов та настання ризиків при укладенні договору та нечесну підприємницьку практику ґрунтується виключно на припущеннях позивача і спростовуються самим змістом договору. Позивачем не надано жодного належного, достатнього та достовірного доказу порушення відповідачем положень чинного законодавства України, та доказів того, що спірний договір укладався не ним, тому відповідач вважає, що відсутні законні та обґрунтовані підстави для задоволення позовних вимог. Відповідь на відзив позивачем не подано. До початку судового засідання позивач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просив позов задовольнити, та заперечував проти доводів відзиву, з огляду на порушення строків його подання. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, представником відповідача подано клопотання про розгляд справи без його участі. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 05.11.2019 року між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» було укладено електронний правочин - Договір про надання фінансового кредиту № 00838-11/2019, відповідно до умов якого, відповідач надав позивачу грошові кошти у розмірі та на умовах, визначених Кредитним договором, а позивач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. Згідно п.1 вищевказаного Договору фінансовий кредит був наданий в розмірі 1 000,0 грн. строком на 14 днів, тобто до 18.11.2019 р. з визначенням 3,65% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 0,01% (процентів) на добу. Згідно пункту 6.1 Договору, він складений в 2 (двох) оригінальних примірниках по одному для кожної сторони, що мають однакову юридичну силу, та підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». 12.02.2020 р. [PERSON] засобами поштового зв`язку надіслана претензія ТОВ «ФК «Інвеструм», згідно якої позивач просив списати заборгованість за кредитним договором, укладеним між Компанією та невідомою особою від його імені. 03.04.2020 р. Бориспільським відділом поліції ГУ НП в Київській області було розпочато кримінальне провадження № 12020110100000778 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.192 ч.1 КК України, за заявою [PERSON] за фактом того, що невстановлені особи, діючи умисно та з корисливих мотивів, шляхом обману уклали договори позики на анкетні дані [PERSON] . Перевіряючи твердження позивача про недійсність кредитного договору, суд виходить з такого. Положеннями ч.1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. При цьому, відповідно до вимог ч.ч.1-3, 5, 6ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.) Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, на підставі якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно наданої відповідачем інформаційної довідки вих. № 231/03 від 30.03.2021 р. 05.11.2019 р. була проведена успішна операція транзакції типу «виплата» на карту позивача, вказану при заповненні анкети на суму 1000 грн., що підтверджується реквізитами та підписами сторін спірного договору. На підтвердження укладення електронного договору № 00838-11/2019 від 05.11.2019 року відповідачем був надана суду копія даного договору з електронним підписом та інформація з хронологією дій учасників електронної комерції при укладенні електронного договору в інформаційно-комунікаційній системі. Отже, для отримання кредитних коштів позивач пройшов процедуру погодження та верифікації: - вибрав суму коштів, яку він бажає взяти у кредит; - оформив заявку; - пройшов погодження та перевірку банківської картки; - отримав кошти на розрахункову картку. Щодо відсутності належного підпису позивача у п.10 оспорюваного договору («Реквізити та підписи сторін»), у тому числі електронним ключем, суд зазначає про те таке. Відповідно ч.1ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч.1ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч.1, 2ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч.1ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписамист.12 цього закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Пунктом 12 ч.1 ст.3 вказаного Закону зазначено, що одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Матеріалами справи підтверджено про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі та підписаний електронно-цифровим підписом позивача. Суд не приймає до уваги наданий позивачем витяг з кримінального провадження № 12020110100000778 від 02.04.2020 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.192 ч.1 КК України (заподіяння значної майнової шкоди шляхом обману або зловживання довірою за відсутності ознак шахрайства), оскільки ним не підтверджується факт того, що інша особа, а не [PERSON] , уклав вищевказаний електронний правочин (дане кримінальне провадження є фактовим, підозра нікому не пред`являлась, обвинувальний акт не складався). Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що Договір був укладений між позивачем та відповідачем, відповідно до ст.10 Закону України «Про електронну комерцію», в якій встановлено, що електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Відповідно до Правил надання грошових коштів у кредит ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ», кредитний договір між позивачем та вказаною установою укладено саме за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних та надсилаються та призначені для ідентифікації підписувала цих даних). Згідно до кредитного договору № 00838-11/2019 від 05.11.2019 року, невід`ємною частиною Договору є Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ». Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті позичальника. Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641,644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановила, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством. Зі змісту оспорюваного кредитного договору № 00838-11/2019 від 05.11.2019 року вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник [PERSON] погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить його заявка до ТОВ « Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ» та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Договір укладений в електронному варіанті та з електронним підписом. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою Логіна Особистого кабінету і Пароля Особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Тому укладення кредитного договору відповідало внутрішній волі позивача. Посилання [PERSON] на те, що він не підписував кредитного договору від 05.11.2019 року не підтверджуються належними та допустимими доказами. Доказів того, що позивач не користувався кредитними коштами матеріали справи також не містять. Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заволодіння його особистими даними шахраями, та використання них ними в шахрайський спосіб для отримання кредитних коштів. Отже, доводи позивача про те, що ним не укладався спорюваний правочин, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки спростовані наданими відповідачем документами. А відтак, в задоволенні вимог в частині визнання кредитного договору недійсним слід відмовити. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог в частині визнання правочину недійсним, то і в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди також слід відмовити, оскільки в даному випадку вони є похідними від вимог позивача про визнання правочину недійсним. Відповідно до ст. 141 ЦПК України не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача і сплачений останнім при подачі позову судовий збір та витрати на правову допомогу, які є судовими витратами, оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. На підставі викладеного, ст.ст.6, 15, 16, 20, 203, 215, 626-628, 641, 644, 1055 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»,

Outcome: dismissed