Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

В липні 2016 року до Менського районного суду звернулась з позовною заявою [PERSON] до [PERSON] селищної ради Менського району Чернігівської області, третя особа [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Позовні вимоги мотивовано тим, що вона, не маючи свого власного житла, працюючи касиром на залізничній станції Макошине з квітня 2006 року відкрито, добросовісно, безперервно, очевидно для всіх оточуючих володіє двома кімнатами та коридором (колишнє приміщення амбулаторії), які розташовані в будинку № 2 по вул. Шкільній в смт. Макошине Менського району Чернігівської області. Частина житлових приміщень вказаного будинку у 2002 році була приватизована третьою особою, але кімнати якими користується позивач не приватизовані, на балансі ніде не значаться. Позивачка вважає вказані кімнати чужою власністю, якою вона користується більше 10 років, а тому звернулась до суду з позовною заявою про визнання за нею права власності на кімнати площею 12.8 м.кв., 17.2 м.кв. та коридор 5.5 м.кв., які розташовані в будинку № 2 по вул. Шкільній в смт. Макошине Менського району Чернігівської області, за набувальною давністю. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Менського району Чернігівської області [PERSON] в судовому засіданні показав, що на даний час відповідно до рішення дванадцятої сесії сього скликання [PERSON] селищної ради Менського району від 10 лютого 2017 року створено комісію для прийняття на баланс [PERSON] селищної ради приміщення бувшої амбулаторії за адресою: смт. Макошине, вул. Шкільна, 2, у звязку з тим, що воно зняте з балансу Конотопської дистанції цивільних споруд і водопостачання. На даний час це є нежитлове приміщення. Представник відповідача не заперечував проти того, щоб передати у власність позивачу та її сімї вказані кімнати, проте наголосив, що це необхідно зробити відповідно до вимог чинного законодавства. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні показав, що він проживає в квартирі, що в будинку № 2 по вул. Шкільній в смт. Макошине, Менського району. Поряд з його квартирою знаходяться кімнати, про які вказує позивач в позовній заяві це приміщення бувшої амбулаторії, цими кімнатами тривалий проміжок часу користується позивач. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що знає добре позивача, а також повідомив суду, що вона проживає разом з чоловіком близько 10 років, а також користується двома кімнатами та коридором, що раніше були амбулаторією. В цих кімнатах знаходять речі позивача та меблі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що позивачку знає близько 10 років. Власного житла позивач не має, а проживає разом з чоловіком [PERSON] Також свідок підтвердила, що позивач користується кімнатами, що були амбулаторією, зберігає там свої речі, протоплює грубу. Заслухавши пояснення позивача та її представника, а також представника відповідача, третьої особи, враховуючи пояснення свідків, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майно протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. За змістом ч. 3 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Для набуття права власності на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалого свого володіння. Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи та які повинен довести саме позивач, є: законний обєкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). При вирішенні даного спору, судом враховано, що володіння повинно бути добросовісним, тобто особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Пояснення позивача [PERSON] про те, що вона добросовісно та законно володіє кімнатами, про які вказує в позовній заяві, суд оцінює критично оскільки позивачем не доведено та не надано жодного доказу, щодо права на вселення в ці кімнати, тобто в судовому засіданні встановлено, що позивачці відомо, що вона володіє ними незаконно. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», враховуючи положення статей 335, 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйної речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Всупереч цього, судом не встановлено власника вказаних кімнат. Відповідно до повідомлення заступника начальника регіональної філії з інфраструктури ПАТ «Українська залізниця» житловий будинок № 2 по вул. Шкільна в смт. Макошине Менського району, площею 206,0 кв.м. знято з балансу дистанції у звязку із приватизацією даного будинку. Як показав в судовому засіданні кімнати 12.8 м.кв., 17.2 м.кв. та коридор 5.5 м.кв., які розташовані в будинку № 2 по вул. Шкільній в смт. Макошине Менського району Чернігівської області на баланс органом місцевого самоврядування не прийняті. Крім цього, в судовому засіданні було встановлено, що на дане приміщення відсутні будь які технічні документи, а також документи, що підтверджують його статус «житлового приміщення». Доводи, на які посилається позивач [PERSON] у своїй позовній заяві щодо того, що вона з 2006 року постійно, відкрито користується спірними кімнатами, з огляду на викладене вище, правового значення для вирішення даної справи не мають. Беручи до уваги відсутність правових підстав для задоволення вимог про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю, не доведення та не надання позивачем належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, суд приходить до висновку, що посилання позивача на наявність правових підстав для визнання її права на нерухоме майно за набувальною давністю не відповідають вимогам закону, позовні вимоги є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed