Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

В липні 2014 року [PERSON] (Позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Закритого акціонерного товариства «ПРОСТО-Страхування» (Відповідач), третя особа: Відкрите акціонерне товариство «ВТБ Банк», про часткове визнання договору страхування недійсним та стягнення страхового відшкодування (а.с.2-6 т.1).Свої позовні вимоги Позивач обгрунтовує тим, що 24 липня 2008 року між ним та ЗАТ «Просто-Страхування» було укладено договір добровільного страхування транспортних засобів № 84782 (серія АТК-ВТБ), за умовами якого предметом договору є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з відшкодуванням шкоди, завданої життю, здоров'ю та/або майну третіх осіб внаслідок ДТП, що сталося з вини водія ТЗ - автомобіль марки «Mitsubishi Pajero» номер кузова [NUMBER], 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. 22 грудня 2008 року о 01:10 годині на проспекті Перемоги, 84А у місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участі застрахованого автомобіля «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер [NUMBER], автомобіля марки «Mitsubishi», реєстраційний номер [NUMBER], автомобіля марки «Subaru», реєстраційний номер [NUMBER], автомобіля [NUMBER], автомобіля [NUMBER], автомобіля [NUMBER], автомобіля марки «Peugeot» реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок якої Застрахований автомобіль Позивача зазнав значних технічних пошкоджень, що відповідно до умов договору страхування є підставою для виплати страхового відшкодування за ризиком «Пошкодження». Відповідно до листа Відповідача від 13.04.2011р. сума страхового відшкодування складає: 205 700,00 (вартість застрахованого ТЗ) - 95 378,03 грн. (ліквідні залишки) - 10 285,00 грн. (франшиза при здійсненні виплати на умовах «Повна загибель» 5%) = 100 036,97 грн., які були сплачені Відповідачем лише 29.08.2011р. Для визначення суми страхового відшкодування Відповідачем за основу були використані два звіти: 1) Звіт з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу № 22 від 27.01.2009р., виготовлений спеціалістом ТОВ «Незалежна експертно-асистуюча компанія» [PERSON]; 2) Звіт з визначення утилізаційної вартості автомобіля № 14832-ост від 15.02.2009р., виготовлений суб'єктом підприємницької діяльності [PERSON] Проте, у звіті № 22 невірно визначено ринкову вартість досліджуваного ТЗ, вартість ремонтних робіт та запчастин наведена для моделі Mitsubishi Pajero 3,8 л, що не відповідає комплектації ТЗ, згідно технічного паспорту якого - двигун автомобіля 2,972л. У звіті № 14832-ост при розрахунку вартості придатних до використання (працездатних) залишків застрахованого ТЗ (його складових) не було виконано вимог «Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів», а саме п.п.7.18, 7.20 та 7.21, окрім того, для розрахунку вартості робіт з демонтажу в програмному забезпечення «Audatex» було використано іншу модель автомобіля, порівняно з тією, що використовувалась в Звіті № 22. Позивач зазначив, що згідно п.2.8.19. Договору страхування передбачено, що Страховик має право при відшкодуванні по ризику «Повна загибель» вираховувати з суми страхового відшкодування (страхова сума) вартість працездатних залишків транспортного засобу, при цьому вартість залишків визначається Страховиком одноособово. Так, вказаний пункт договору грубо порушує положення абз. 2 п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, яка передбачає обов'язок Страховика виплатити саме реальні збитки які спричинені Страхувальнику у наслідок ДТП. Також одноособове визначення вартості чужого майна є грубим порушенням приписів ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 319, ст. 328 ЦК України. Серед іншого, згідно п.2.8.18 Договору страхування «при повній або конструктивній загибелі застрахованого транспортного засобу, а також коли вартість відновлювального ремонту транспортного засобу перевищує 80% його дійсної ринкової вартості, то виплата страхового відшкодування здійснюється за ризиком «Повна загибель». Позивач зауважив, що даний пункт договору суперечить та порушує приписи п.30.1, ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Серед іншого, 22.03.2013р. ТОВ «Українська експертна група» було зроблено висновок з експертної оцінки майна - транспортного засобу, згідно якого ринкова вартість ТЗ складає 45 388,00 грн. без ПДВЮ а з ПДВ - 54 465,60 грн. Виходячи з наведено, сума страхового відшкодування мала би складати: 205 700,00 грн. (вартість застрахованого ТЗ) - 54 465,60 грн. (вартість придатних до використання (працездатних) залишків ТЗ) - 10 285,00 грн. (франшиза при здійсненні виплати на умовах «Повна загибель» 5%) = 140 949,41 грн., в зв'язку з чим Відповідач недоплатив на користь Вигодонабувача 40 912,43 грн. (140 949,41 грн. - 100 036,97 грн.). Враховуючи вищевикладене, Позивач просив: 1) визнати недійсною частину п.2.8.18. договору добровільного страхування транспортних засобів № 84782 серія АТК-ВТБ від 24.07.2008р., яка вказується як: «а також у випадку, коли вартість відновлювального ремонту ТЗ перевищує 80% його ринкової вартості на момент укладення Договору страхування»; 2) визнати недійсною частину п.2.8.19. договору добровільного страхування транспортних засобів № 84782 серія АТК-ВТБ від 24.07.2008р., яка вказується як: «за вирахуванням вартості придатних до використання (працездатних) залишків застрахованого ТЗ (його складових). При цьому вартість таких придатних залишків ТЗ (деталей, вузлів та агрегатів) за рішенням Страховика визначається або шляхом експертної оцінки, або визначенням ціни реалізації цих залишків. Вартість придатних залишків ТЗ може також бути визначена за узгодженням між Страховиком та Страхувальником»; 3) стягнути з Відповідача на користь ВАТ «ВТБ Банк» суму страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортних засобів № 84782 серія АТК-ВТБ у розмірі 40 912,43 грн.; 4) стягнути з Відповідача на користь Позивача витрати на проведення оцінки колісного транспортного засобу у розмірі 250,00 грн. та судові витрати у розмірі 411,63 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва (суддя Мальцев Д.О.) від 15.07.2014р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні (а.с.69-70 т.1). Відповідач подав суду заперечення на позовну заяву (а.с.76-80 т.1), в яких зазначив, що відповідно до Договору страхування страхова сума становить 205 700,00 грн., що є одночасно є й вартістю автомобіля за Договором, зазначений розмір був встановлений за домовленістю сторін і саме у цих межах страховик буде нести відповідальність у разі настання страхового випадку. У відповідності до п.2.8.19 Договору страхування при врегулювання збитку на умовах «Повна загибель» виплата відшкодування здійснюється в межах страхової суми по ризику «Пошкодження», за вирахуванням вартості придатних до використання (працездатних) залишків застрахованого ТЗ (його складових). При цьому вартість таких придатних залишків ТЗ (деталей, вузлів та агрегатів) за рішенням Страховика визначається або шляхом експертної оцінки, або визначенням ціни реалізації цих залишків. Відповідачем було прийнято рішення про визначення придатних залишків автомобіля [NUMBER] шляхом експертної оцінки, згідно якої залишкова вартість пошкодженого ТЗ склала 95 378,03 грн., відтак сума страхового відшкодування становить 100 036,97 грн. (205 700,00 грн. (вартість застрахованого ТЗ) - 95 378,03 грн. (вартість придатних до використання (працездатних) залишків ТЗ) - 10 285,00 грн. (франшиза при здійсненні виплати на умовах «Повна загибель» 5%). Разом з тим, Відповідач зазначив, що не оспорює ту обставину, що автомобіль [NUMBER] на момент страхування міг коштувати 271 236,00 грн., як зазначає Позивач. Проте, згідно п.2.8.6.5. Договору визначено, що страхове відшкодування виплачується пропорційно відношенню страхової суми до вартості ТЗ/ДО на дату укладення цього Договору, у разі якщо страхова сума менша, ніж дійсна вартість застрахованого ТЗ/ДО більше ніж на 10% (франшиза у такому випадку вираховується з розрахованої суми страхового відшкодування). Відтак, зважаючи на твердження Позивача, заявлена вартість автомобіля в Договорі становить лише 75,84% від дійсної ринкової вартості транспортного засобу, а тому АТ «Просто-Страхування» при розрахунку страхового відшкодування має право застосовувати пропорцію. Так, відповідно до Звіту автотоварознавчого дослідження вартість відновлювального ремонту становить 235 695,95 грн., що значно перевищує 80% його дійсної ринкової вартості, відтак розрахунок страхового відшкодування у відповідності до п.2.8.18. Договору здійснюється на умовах «Повна загибель», а тому максимальна сума страхового відшкодування повинна становити: 205 700,00 грн. *75,84% (пропорційна виплата) - 10 285,00 грн. (франшиза при здійсненні виплати на умовах «Повна загибель» 5%) - 54 465,60 грн. (вартість ліквідних залишків визначена Позивачем) - 100 036,97 грн. (виплачене страхове відшкодування) = -8 757,69 грн., тобто Відповідач сплатило страхове відшкодування на 8 757,69 грн. більше, ніж передбачено умовами договору страхування. Щодо визнання частини договору страхування недійсними, то твердження Позивача є безпідставними та такими, що суперечать чинному законодавству України, відтак не підлягають задоволенню. Серед іншого, Відповідач зазначив, що згідно договору страхування вигодонабувачем за договором є АТ «ВТБ Банк», тобто виходячи зі змісту положень ст. 985 ЦК України, ст. 3 Закону України «Про страхування» договір страхування надає право третій особі, на користь якої укладений договір, вимагати від страховика здійснити страхову виплату на свою користь, тобто наділяє вигодонабувача правами страхувальника, хоча і не покладає на нього обов'язків останнього. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження уповноваження вигодонабувачем [PERSON] щодо пред'явлення вимоги до страховика про виплату страхового відшкодування, відтак останній є неналежним позивачем по справі. За клопотанням представника позивача ухвалою суду від 22.09.2014р. (а.с.88-89 т.1) з урахуванням ухвали від 10.02.2015р. (а.с.148-149 т.1) у справі призначено судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт», на вирішення якої поставлено питання: 1. Встановити вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Mitsubishi Pajero» номер кузова [NUMBER], 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] станом на 22.12.2008р. Провадження у справі зупинено до отримання висновку експертизи. 20 травня 2015 року через канцелярію суду надійшли матеріали цивільної справи №761/20079/14-ц разом з висновком експерта, в зв'язку з чим ухвалою суду від 20.05.2015р. відновлено провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні (а.с.181 т.1). Розпорядженням Шевченківського районного суду м. Києва від 29.07.2015р. № 01-24-810 в зв'язку з припиненням повноважень судді Мальцева Д.О. проведено повторний автоматичний розподіл справи № 761/20079/14-ц (а.с.196 т.1), згідно якого головуючим суддею у справі визначено [PERSON] (а.с.197 т.1), яка своєю ухвалою від 30.07.2015р. прийняла справу до свого провадження та призначила до розгляду у судовому засіданні (а.с.198 т.1). 20.11.2015р. на адресу суду надійшла заява представника позивача про призначення у справі додаткової судової автотоварознавчої експертизи (а.с.211-213 т.1). Ухвалою суду від 23.11.2015р. у справі за позовом [PERSON] до Закритого акціонерного товариства «ПРОСТО-Страхування», третя особа: Відкрите акціонерне товариство «ВТБ Банк», про часткове визнання договору страхування недійсним та стягнення страхового відшкодування, призначено додаткову судову автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: - яка вартість придатних до експлуатації залишків автомобіля «Mitsubishi Pajero» номер кузова [NUMBER], 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] після ДТП станом на 22.12.2008р.? Проведення експертизи доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, на час проведення експертизи провадження у справі зупинено (а.с.232-233 т.1). 21 березня 2016 року на адресу суду повернулися матеріали цивільної справи за позовом [PERSON] до Закритого акціонерного товариства «ПРОСТО-Страхування», третя особа: Відкрите акціонерне товариство «ВТБ Банк», про часткове визнання договору страхування недійсним та стягнення страхового відшкодування, з повідомленням експерта про неможливість надання висновку № 24220/15-54 від 18.03.2016р., ухвалою суду від 23.03.2016р. провадження у вказаній справі відновлено та призначено до розгляду у судовому засіданні (а.с.3 т.2). 20 травня 2016 року через канцелярію суду від позивача надійшла заява про призначення додаткової судової автотоварознавчої експертизи (а.с.10-11 т.2). 02.06.2016р. через канцелярію суду від позивача надійшла заява про призначення повторної експертизи від 31.05.2016р. (а.с.16-17 т.2). Позивач в судове засідання не з'явився, подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони від 24.07.2016р., в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити в повному обсязі, просив призначити повторну експертизу відповідно до клопотання від 31.05.2016р. (а.с.28 т.2). Представник Відповідача в судове засідання не з'явився, подав через канцелярію суду клопотання, в якому просив провести розгляд справи без участі представника відповідача на підставі наявних доказів, зазначив, що позиція відповідача з приводу позовних вимог Позивача викладена в заперечення проти позову (а.с.37 т.2). Ухвалою суду від 26.07.2016р. представнику позивача відмовлено в задоволенні заяви про призначення додаткової судової автоторознавчої експертизи у справі за позовом [PERSON] до Закритого акціонерного товариства «ПРОСТО-Страхування», третя особа: Відкрите акціонерне товариство «ВТБ Банк», про часткове визнання договору страхування недійсним та стягнення страхового відшкодування. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст.ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що 24 липня 2008 року між [PERSON] та ЗАТ «Просто-Страхування» було укладено Договір № 84782 серії АТК-ВТБ добровільного страхування транспортних засобів, за умовами якого автомобіль «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], 2007 року випуску, який належить Позивачу на праві власності було застраховано від страхових ризиків: Пошкодження, Незаконне заволодіння, страхова сума по договору 205 700,00 грн., вигодонабувач за договором - ВАТ «ВТБ Банк» в сумі заборгованості за кредитом № 100.32-01/0062 від 24.07.2008р. в забезпечення якого надано транспортний засіб відповідно до договору застави № 100.32-02/0062 від 24.07.2008р. (а.с.10-15 т.1). Позивач зазначив, що п.2.8.19. Договору страхування грубо порушує положення абз. 2 п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, а одноособове визначення вартості чужого майна є грубим порушенням приписів ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 319, ст. 328 ЦК України. Серед іншого, Позивач зазначив, що п.2.8.18 Договору страхування суперечить та порушує приписи п.30.1, ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що є підставами для визнання недійсними вказаних пунктів Договору страхування у зазначених частинах. Так, судом встановлено, що відповідно до п.2.8.18 Договору страхування при повній фактичній або конструктивній загибелі застрахованого ТЗ, а також у випадку, коли вартість відновлювального ремонту перевищує 80% його дійсної ринкової вартості на момент укладення договору страхування, виплата страхового відшкодування здійснюється на умовах «Повна загибель». Пунктом 2.8.19 Договору страхування визначено, що при врегулюванні збитку на умовах «Повна загибель» виплата відшкодування здійснюється в межах страхової суми по ризику «Пошкодження», за вирахуванням вартості придатних до використання (працездатних) залишків застрахованого ТЗ (його складових). При цьому вартість таких придатних залишків ТЗ (деталей, вузлів та агрегатів) за рішенням Страховика визначається або шляхом експертної оцінки, або визначенням ціни реалізації цих залишків. Вартість придатних залишків ТЗ може також бути визначена за погодженням між Страховиком та Страхувальником. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відносини у сфері страхування, зокрема, і відносини у сфері укладення договорів добровільного страхування, регулюються Законом України «Про страхування» (далі - Закон). Статтею 1 Закону встановлено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно ст. 6 Закону України «Про страхування» , добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Стаття 16 Закону України «Про страхування» визначає, що договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Договір страхування укладається відповідно до правил страхування і повинен містити обов'язкові реквізити, зазначені у цій статті, зокрема, містити строк дії договору. Відповідно до ст.ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відтак, укладаючи договір добровільного страхування транспортних засобів № 84782 серія АТК-ВТБ від 24.07.2008р. сторони договору погодили істотні умови договору та підтвердили їх обов'язковість для виконання сторонами. Згідно положень ст. 982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства. Згідно ст. 983 ЦК України та ст. 18 Закону України «Про страхування» договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно ст. 998 ЦК України договір страхування є нікчемним або визнається недійсним у випадках, встановлених цим Кодексом. Договір страхування також визнається судом недійсним, якщо: 1) його укладено після настання страхового випадку; 2) об'єктом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації. Наслідки недійсності договору страхування визначаються відповідно до положень про недійсність правочинів, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором, з чого можна зробити висновок, що страхова виплата за договором майнового страхування не дорівнює розміру реальних збитків, а лише не може перевищувати їх розміру. Щодо одноособового визначення вартості чужого майна, передбаченого п.2.8.19 Договору страхування, що на думку Позивача порушує приписи ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 319, ст. 328 ЦК України, суд вважає за необхідне зазначити, що у вказаному пункті Договору передбачений випадок визначення вартості придатних залишків ТЗ за погодженням між Страховиком та Страхувальником, що саме по собі виключає авторитарне право Страховика на визначення розміру вартості таких залишків без можливості оскарження Страхувальником відповідної оцінки. З приводу того, що п.2.8.18 Договору страхування суперечить та порушує приписи п.30.1 ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд зазначає, що Закон України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, в той час, як укладаючи договір добровільного страхування транспортного засобу правовідносини між сторонами договору врегульовані Законом України «Про страхування», Цивільним кодексом України, безпосередньо умовами укладеного між ними договору, які були погоджені сторонами при його підписанні, та іншими нормативно-правовими актами, які відповідно до умов Договору підлягають застосуванню, відтак встановлення в Договорі страхування додаткового критерію для визначення критеріїв для здійснення виплати страхового відшкодування на умовах «Повна загибель», окрім ознак фізичного знищення транспортного засобу у відповідності до ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема якщо вартість відновлювального ремонту перевищує 80% дійсної вартості ТЗ на момент укладення Договору страхування, - не суперечить вимогам чинного законодавства. Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Статтею 217 ЦК України визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Таким чином, враховуючи вищевикладене, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову в частині визнання недійсними відповідних частин п.п.2.8.18 та 2.8.19 Договору добровільного страхування транспортних засобів № 84782 серія АТК-ВТБ від 24.07.2008р., не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] до АТ «ПРОСТО-Страхування» про часткове визнання договору страхування недійсним, - слід відмовити. В судовому засіданні встановлено, що 22 грудня 2008 року о 01 год. 10 хв. по пр.Перемоги, 84-А в м. Києві [PERSON], керуючи автомобілем Мітсубіші, державний номерний знак [NUMBER], не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість руху, при виникненні перешкоди в русі не вжив заходів для зменшення швидкості або безпечного об'їзду перешкоди, в результаті чого здійснив наїзд на стоянку для автомобілів та на автомобілі: Мітсубіші, державний номерний знак [NUMBER]; Субару державний номерний знак [NUMBER]; КІА державний номерний знак [NUMBER]; Дачія державний номерний знак [NUMBER]; КІА державний номерний знак [NUMBER]; Пежо державний номерний знак [NUMBER], що призвело до пошкоджень транспортних засобів, чим порушив п.п.12.1., 12.3. Правил дорожнього руху, що підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 06.02.2009р. (а.с.16 т.1). [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 425 грн. Згідно Звіту № 22 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, складеного 27.01.2009р. ТОВ «Незалежна експертно-асистуюча компанія» вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Mitsubishi Pajero держ. [NUMBER] в результаті його пошкодження в ДТП складає 204 955,20 грн. Під час проведення дослідження також було встановлено, що вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля складає 235 6965,95 грн., в зв'язку з чим вартість матеріального збитку, завданого власнику ДТЗ, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості ДТЗ на момент пошкодження (а.с.18-19 т.1, 98-101 т.1). До Звіту № 22 від 27.01.2009р. додано протокол огляду транспортного засобу від 25.12.2008р. (а.с.20-21, 102-104 т.1), Калькуляція № 22 від 27.01.2009р. (а.с.22-24,105-110 т.1), Контрольний лист № 22 від 27.01.2009р. (а.с.25,111-112 т.1), фотододатки (а.с.26-36,113-135 т.1). Згідно висновку експерта № С15-101 судової автотоварознавчої експертизи, складеного 13.05.2015р. ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт», встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Mitsubishi Pajero держ. [NUMBER], пошкодженого внаслідок ДТП, станом на 22.12.2008р. становить 241 279,83 грн. (а.с.159-167 т.1). До Висновку № С15-101 від 13.05.2015р. додано експертний висновок № С15-101 від 13.05.2015р. (а.с.168-173 т.1), аркуш перевірки даних № С15-101 від 13.05.2015р. (а.с.174-175 т.1). Разом з тим, згідно Звіту № 169/8 про ринкову вартість колісного транспортного засобу, складеного 01.10.2013р. ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт», визначено, що ринкова вартість автомобіля Mitsubishi Pajero держ. [NUMBER], на дату 24.07.2008р. могла складати: 254 663,66 грн. (а.с.66 т.1). Таким чином, зважаючи на вартість відновлювального ремонту автомобіля Mitsubishi Pajero держ. [NUMBER] станом на 22.12.2008р., що визначена в сумі 241 279,83 грн. згідно висновку експерта № С15-101 від 13.05.2015р., та дійсну ринкову вартість вказаного автомобіля станом на час укладення Договору страхування 24.07.2008р., визначену в сумі 254 663,66 грн. згідно Звіту № 168/8 від 01.10.2013р., оскільки, вартість відновлювального ремонту перевищує 80% дійсної ринкової вартості автомобіля на момент укладення договору страхування, а саме 241 279,83/254 663,66 * 100%=94,74%, то виплата страхового відшкодування у відповідності до п.2.8.18. Договору страхування повинна здійснюватись на умовах «Повна загибель». Разом з тим, згідно п.1.9. Договору встановлено, що при здійсненні виплати на умовах «Повна загибель» сума франшизи складає 5% від страхової суми. Для прийняття рішення про врегулювання претензії на умовах «Повна загибель» Страховик проводить попередню оцінку вартості відновлювального ремонту ТЗ, розрахованої Страховиком відповідно до технології ремонту, що застосовується заводами-виробниками ТЗ. Вартість нормо-годин, матеріалів, необхідних для ремонту, і деталей визначається виходячи із середньоринкових цін, що склалися в місцевості проведення ремонту (п.2.8.20). Згідно п.2.8.9. Договору страхування у випадку пошкодження ТЗ, застрахованого по ризику «Пошкодження», розмір збитку визначається на підставі, зокрема, калькуляції витрат на відновлення пошкодженого ТЗ, яка складається Страховиком, або калькуляції за актом автотоварознавчої експертизи, або згідно наряду-замовлення та інших документів, з якими згоден Страховик. Відповідно до п.п. б) п.2.8.7. розмір страхового відшкодування обмежується у випадку пошкодження застрахованого ТЗ - розміром страхової суми за ризиком «Пошкодження». Підпунктом 2.8.6.5. п.2.8.6. Договору страхування передбачено, що страхову відшкодування виплачується пропорційно відношення страхової суми до вартості ТЗ/ДО на дату укладення цього Договору, у разі якщо страхова сума менша, ніж дійсна вартість застрахованого ТЗ/ДО більше ніж на 10% (франшиза в такому випадку вираховується з розрахованої суми страхового відшкодування). Так, оскільки страхова сума за Договором страхування (205 700,00 грн.) менша ніж дійсна вартість застрахованого ТЗ станом на час укладення Договору страхування 24.07.2008р., (254 663,66 грн. згідно Звіту № 168/8 від 01.10.2013р.), більше ніж на 10% (205 700,00/254 663,66*100%-100%=19,23%), то страхове відшкодування виплачується пропорційно відношення страхової суми до вартості ТЗ на дату укладення Договору страхування, що становить 80,77% (205 700,00/254 663,66 *100%). З матеріалів справи вбачається, що Страховиком для визначення вартості придатних залишків автомобіля Mitsubishi держ. [NUMBER] було прийнято рішення про проведення експертної оцінки. Так, згідно Звіту № 14832-ост, складеного 15.02.2009р. суб'єктом підприємницької діяльності ФОПА [PERSON] утилізаційна вартість автомобіля Mitsubishi Pajero держ. [NUMBER], складає 95 378,03 грн., в т.ч. ПДВ: 15 896,34 грн. (а.с.47 т.1). До Звіту № 14832-ост від 15.02.2009р. додано ремонту калькуляцію № 14832 від 15.02.2009р. (а.с.48 т.1). Разом з тим, відповідно до Висновку з експертної оцінки майна - транспортного засобу, складеного 22.03.2011р. ТОВ «Українська експертна група», ринкова вартість (початкова ціна майна на прилюдних торгах (аукціоні)) - транспортного засобу Mitsubishi Pajero держ. [NUMBER] - об'єкту оцінки, станом на 22.03.2011р. становить 45 388,00 грн. без ПДВ (а.с.51-61 т.1). З матеріалів справи вбачається, що після тривалого погодження між Страховиком та Позивачем умов та розміру страхового відшкодування, 29.08.2011р. АТ «Просто-Страхування» сплатило на користь вигодонабувача за Договором страхування - ВТБ Банк, страхове відшкодування в сумі 100 036,97 грн. (а.с.68 т.1), яке було визначено наступним чином: 205 700,00 грн. (вартість застрахованого ТЗ) - 95 378,03 грн. (ліквідні залишки згідно Звіту № 14832-ост від 15.02.2009р.) - 10 285,00 грн. (франшиза при здійсненні виплати на умовах «Повна загибель» 5%) = 100 036,97 грн. Проте, станом на час розгляду справи, сторонами не надано доказів на підтвердження вартості придатних до використання (працездатних) залишків застрахованого ТЗ (його складових) станом на 22.12.2008р. після ДТП, а суд не володіє спеціальними знаннями, необхідним для визначення вартості таких залишків автомобіля станом на 22.12.2008р. після ДТП. Так, ухвала суду від 23.11.2015р. про призначення у справі додаткової судової автотоварознавчої експертизи, що визначення вартості придатних до експлуатації залишків автомобіля Mitsubishi Pajero, реєстраційний номер [NUMBER], не була виконана експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз в зв'язку з непроведенням Позивачем оплати за експертизу в строки, визначені експертом, ненадання на огляд КТЗ та кольорових фотознімків (а.с.2 т.2). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову в частині стягнення з АТ «Просто-Страхування» додаткового страхового відшкодування в сумі 40 912,43 грн., зокрема визначення вартості придатних до використання залишків автомобіля Mitsubishi Pajero реєстраційний номер [NUMBER] станом на 22.12.2008р. після ДТП в сумі 54 465,60 грн. з ПДВ, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову в частині стягнення страхового відшкодування слід відмовити. При цьому з матеріалів справи вбачається, що у висновках експертів як щодо автомобіля марки «Mitsubishi Pajero» з державним номером [NUMBER], так і щодо автомобіля з державним номером [NUMBER] зазначено один і той же номер кузова (шасі) [NUMBER], 2007 року випуску, проте в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б підтверджували зміну номера застрахованого автомобіля. Додатково, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно зі ст. 985 ЦК страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі настання страхового випадку. Страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про страхування» у страховому зобов'язанні виділяє два види третіх осіб. Перший вид - це застраховані особи, якими слід розуміти фізичних осіб, у житті яких можуть трапитися події, у разі настання яких виникає обов'язок страховика здійснити страхові виплати такому застрахованому або вигодонабувачу. Введення застрахованої особи до кола суб'єктів відносин страхування допускається лише за її згодою. Застраховані особи можуть набувати прав і обов'язків страхувальника згідно з договором страхування. Другим видом є вигодонабувачі. Із зазначеного випливає, що договір страхування надає третій особі право вимагати від страховика здійснити страхову виплату на свою користь, тобто наділяє вигодонабувача правами страхувальника, але не покладає на нього обов'язків останнього. Слід зазначити, що в таких випадках позивач (потерпілий, страхувальник) може мати право вимоги лише на підставі уповноваження його належним чином вигодонабувачем. Якщо ж вигодонабувач не наділив позивача такими повноваженнями, то останній не має права на одержання страхової виплати і на цій підставі є неналежним позивачем у позові про її стягнення. Тобто, визначаючи у договорі страхування вигодонабувачем третю особу, страхувальник добровільно і свідомо зменшив обсяг своїх прав за вказаним договором, у тому числі і право вимоги виконання страховиком договору щодо виплати страхового відшкодування. Тому договір страхування надає третій особі право вимагати від страховика здійснити страхову виплату на свою користь, тобто наділяє вигодонабувача правами страхувальника, але не покладає на нього обов'язків останнього. Вирішення питання про стягнення зі страховика страхової виплати - це право зазначеної третьої особи. Разом з тим, ПАТ «ВТБ Банк», яке є вигодонабувачем за Договором №84782 серії АТК-ВТБ від 24.07.2008р., у справі має статус третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, та від нього не надходило відповідних позовних вимог до ПрАТ «Просто-Страхування» про стягнення страхового відшкодування. Крім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що вигодонабувач за договором страхування - ВАТ «ВТБ Банк» уповноважив [PERSON] на звернення до суду з відповідним позовом або одержання відповідних страхових виплат на користь Вигодонабувача. Так, оскільки ПАТ «ВТБ Банк» на користь якого укладено договір страхування, не скористався своїм правом на отримання страхової виплати, страхувальник - [PERSON] не вправі вимагати від страховика ПрАТ «Просто-Страхування» виконання договору про добровільне страхування транспортного засобу № 84782 серія АТК-ВТБ від 24.07.2008р. на користь вигодонабувача. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 203, 204, 215, 217, 626, 627, 629, 979, 982, 983, 985, 988, 998 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 6, 16,18 Закону України «Про страхування», та

Outcome: dismissed