Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

В лютому 2021 року [PERSON] звернулася із позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що між позивачем та відповідачами 13.03.1997 року було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] . Зазначає, що на момент укладення угоди сторони не знали та не могли знати про колізію права, що одночасно діяли дві правові норми статті 227 ЦК Української РСР і статті 15 Закону України «Про товарну біржу». Нотаріально посвідчити цю угоду неможливо, оскільки біржовий договір зареєстровано у МБТІ. Вважає, що неможливість нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу порушує її права розпоряджатися об`єктом нерухомості в повному обсязі. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Гуденко О. А. від 05.02.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Протокольною ухвалою від 27.05.2021 року закрито підготовче судове засідання. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися судом через оголошення на офіційному сайті суду. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін в порядку заочного розгляду, оскільки у відповідності до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (зворотні повідомлення наявні в матеріалах справи), відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а також у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. 13.03.1997 року між [PERSON] , [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , яка належала відповідачам на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 10 квітня 1995 року за р. № 676/в, зареєстрованого Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації. 11.03.1996 р. за р. № 17057. Згідно відповіді КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» право власності на нерухоме майно за адресою [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору № 6328 купівлі-продажу нерухомого майна від 13.03.1997 року, укладеного на Південній товарній біржі, зареєстровано КП ММБТІ 09.09.1997 року. Згідно Роз`яснення чинного законодавства, виданого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Н. П. Яковлєвою, зазначений договір не може бути прийнятий нотаріусом в якості документа, що підтверджує право власності, оскільки сторонами договору не додержано вимог ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час укладення договору, в частині його нотаріального посвідчення. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ч.2 ст.47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору, Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. У відповідності зі ст. 220 ч.2 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», а в даний момент відповідачі ухиляються від нотаріального оформлення угоди, суд з метою захисту інтересів добросовісних учасників цивільних правовідносин, та дотримання принципу правової визначеності, регламентованого Європейською конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, вважає можливим визнати дійсним договір, укладений між сторонами. Враховуюче вищевикладене, на підставі ст. ст. 224, 228, ч.2 ст. 57, ст. 220, 655 ЦК України, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем при подачі позовної заяви до суду.

Outcome: approved