Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

В лютому 2020 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до Управління міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області в особі Ліквідаційної комісії Управління міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмета спору Менська районна державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Менського нотаріального кругу Ніколаєнко Сергій Володимирович про звільнення майна з-під арешту та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі і на житловий будинок [ADDRESS] . Під час оформлення спадщини на даний будинок, вона дізналася що постановою старшого слідчого в ОВС-криміналіста СУ УМВС України в Чернігівській області від 02 липня 2008 року на нього накладений арешт, як на майно [PERSON] . Вказана особа ніколи не була власником даного будинку. Вважає, що даний арешт накладений помилково, а тому просить постановити рішення про його скасування. Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи попереджений належним чином. Надали заяву про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяв чи клопотань про розгляд справи тільки за його участі до суду не надходило. Треті особи у справі надали до суду заяви про розгляд справи за їхньої відсутності. За таких обставин, суд приходить до висновку, про можливість проведення розгляду справи без участі сторін. на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до норми ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як визначено ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як було встановлено в судовому засіданні, [INFO] померла [PERSON] (а.с. 11). Спадкоємцем першої черги за законом та за заповітом після смерті [PERSON] є [PERSON] (а.с. 8, 12). 06 грудня 2017 року за заявою [PERSON] була відкрита спадкова справа № 316/2017 до майна померлої [INFO] [PERSON] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 17.04.2019 року № 476/02-31 приватним нотаріусом Менського нотаріального округу Ніколаєнком С.В. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок по [ADDRESS] у зв`язку з накладенням на нього арешту (а.с. 18). Згідно Постанови про накладення арешту на майно 02 липня 2008 року старшим слідчим в ОВС-криміналістом СУ УМВС України в Чернігівській області було накладено арешт на житловий будинок по [ADDRESS] , як на майно обвинуваченого [PERSON] , [INFO] (а.с. 16). Згідно Відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 08.07.2008 року Менською районною держаною нотаріальною конторою зареєстровано арешт нерухомого майна, а саме житлового будинку по [ADDRESS] , власником якого зазначений [PERSON] (а.с. 17). Як вбачається з витягу з вироку Апеляційного суду Чернігівської області від 21 грудня 2010 року [PERSON] [INFO] було засуджено за вчинення тяжких злочинів. Вказаним вироком арештоване майно засудженого [PERSON] - квартиру [ADDRESS] звернуто на відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілим. Як вбачається з копії Свідоцтва про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями від 07 червня 1999 року житловий будинок [ADDRESS] дійсно належить [PERSON] та [PERSON] в цілому (а.с. 14). Як вбачається з інформаційної довідки, щодо об`єкта нерухомого майна № 46 від 20.04.2018 року власником житлового будинку по [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 15). Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладеного на майно, порушується право позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом зняття арешту з майна. На підставі наведеного,

Outcome: approved