Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

В квітні 2016 року [PERSON] предявив позов до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Свої вимоги мотивував тим, що 12 серпня 1999 року між сторонами було укладено шлюб, від якого в них є син [PERSON], 22.11.2006 р. н. Сімейне життя в них не склалося, шлюб було розірвано. Згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13 травня 2014 року стягнуто з позивача на користь відповідачки аліменти на утримання сина в розмірі 750 грн. На виконання цього рішення було видано виконавчий лист, відповідно до якого з позивача стягуються аліменти. 22 січня 2016 року Ужгородським міськрайонним судом було ухвалено ще одне рішення про стягнення аліментів на утримання вже іншої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На виконання цього рішення також був виданий виконавчий лист та відкрито виконавче провадження. Позивач вказує на те, що єдиним його доходом є пенсія по інвалідності в розмірі 1049 грн. В 2016 році його стан здоровя різко погіршився, у звязку з чим позивач перебував на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні Ужгородської центральної міської клінічної лікарні, потребує постійного лікування, оперативного втручання та обмеження у фізичних навантаженнях. Крім того, рішення суду про стягнення аліментів на першу дитину в розмірі 750 грн. неможливо виконати за нормами\~Закону «Про виконавче провадження», оскільки на сплату аліментів згідно статті 50 цього Закону з пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру. З 1049 грн. (пенсії по інвалідності) 50 % складає 524, 50 грн., а враховуючи що позивач повинен сплачувати аліменти на двох дітей, то з нього не повинно стягуватися більше 262, 75 грн. на кожну дитину. У звязку з цим позивач просив зменшити розмір аліментів, стягнутий на утримання сина [PERSON], [INFO], до 262, 75 грн. (Т.1, а.с.1-4). У липні 2016 року позивач подав до суду заяву про зміну підстав позову, у якій вказав на ще одну підставу для зменшення розміру аліментів погіршення стану свого здоровя, перебування на стаціонарному лікуванні та необхідність оперативного лікування на серці (Т.1, а.с.143-144). Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 22 липня 2016 року позов задоволено. Змінено розмір аліментів, визначених рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 13 травня 2014 року, та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 262, 75 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання про судові витрати (Т.1, а.с.229-231). В апеляційній скарзі відповідачка [PERSON] просить це рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Стверджує, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянтка вказує, що позивач і раніше мав проблеми з серцем, що йому не заважало мати одну дитину, а потім і другу від іншого шлюбу. Крім того, позивач працює неофіційно, здійснює вантажні перевезення. Питання про зміну розміру аліментів на іншу дитину, де ці аліменти складають 1/2 частину усіх видів заробітку, не ставить, що також свідчить про можливість сплачувати аліменти в раніше визначеному розмірі. звертає увагу на те, що певні обставини вже були предметом розгляду при розгляді інших справ між сторонами, у тому числі у справах № 308/9553/13 та № 308/4257/15, що не враховано судом при розгляді даної справи. У судовому засіданні в апеляційній інстанції відповідачка та її представник скаргу підтримали та просили задовольнити, представник позивача скаргу не визнав та просив відхилити. Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав. Згідно статті 180 Сімейного Кодексу України ( далі по тексту - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачає, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 стаття 184 СК України). У відповідності до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При розгляді позовів, заявлених щодо зміни розміру аліментів, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року (справа № 143цс13). У даній справі судом встановлено, що 12 серпня 1999 року між сторонами було укладено шлюб, від якого в них є син [PERSON], 22.11.2006 р. н. Сімейне життя в них не склалося, шлюб було розірвано. Згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13 травня 2014 року стягнуто з позивача на користь відповідачки аліменти на утримання сина в розмірі 750 грн. На виконання цього рішення було видано виконавчий лист, відповідно до якого з позивача стягуються аліменти. 22 січня 2016 року Ужгородським міськрайонним судом було ухвалено ще одне рішення про стягнення аліментів на утримання вже іншої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На виконання цього рішення також був виданий виконавчий лист та відкрито виконавче провадження. З матеріалів справи також слідує, що єдиним доходом позивача є його пенсія по інвалідності в розмірі 1049 грн. В судовому засіданні в апеляційній інстанції відповідачка та її представник стверджували, що за наявними у них даними позивач фактично займається підприємницькою діяльністю, а саме надає послуги з перевезення, однак достатніх, достовірних, належних та однозначних доказів на підтвердження цього факту суду надано не було. Змінюючи раніше визначений розмір аліментів (750 грн.) суд першої інстанції виходив з того, що стан здоровя позивача погіршився, він перебував на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні Ужгородської центральної міської клінічної лікарні, потребує постійного лікування, оперативного втручання та обмеження у фізичних навантаженнях, що є перешкодою у виплаті аліментів у раніше призначеному розмірі. На переконання колегії ці висновки місцевого суду є правильними, відповідають фактичним обставинам справи та наявним у справі доказам. При цьому колегія констатує, що у даному випадку має місце як хронічне (вроджене) захворювання позивача, яке було враховано при визначені розміру присуджених аліментів на утримання неповнолітнього сина раніше (судова справа № 308/4257/15-ц) та не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до вимог статті 192 СК України, так й різке погіршення його стану здоровя, яке відбулося після ухвалення рішення у зазначеній вище справі. Це, зокрема, підтверджено медичними документами, доданими у суді першої інстанції до заяви про зміну підстав позову ( Т.1, а.с.143-150), та додатковими документами, доданими у суді апеляційної інстанції ( Т.2, а.с.11-23, 29-31, 43-46). Проте, колегія суддів не погоджуються зі зміненим розміром аліментів ( 262, 75 грн.), який присуджено до стягнення на утримання сина [PERSON] від першого шлюбу, оскільки, на переконання колегії, цей розмір визначено без врахування інших обставин, які мають істотне значення відповідно до вимог статей 182-184 СК України. Фактично призначений судом розмір аліментів є незначним, не враховує інтереси дитини, яка також часто хворіє, про що є відповідні докази в матеріалах справи. Таким чином, врахувавши стан здоровя та матеріальне становище дитини, а також стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, й інші суттєві обставини справи, колегія суддів вважає, що справедливим розміром аліментів, що підлягають стягненню на сина [PERSON], [INFO], буде 600 грн. щомісячно, які слід стягувати до досягнення дитиною повноліття. У випадку, якщо фактичні обставини зміняться, сторони не позбавлені можливості знову звернутися до суду із відповідним позовом про відповідне збільшення або зменшення розміру аліментів відповідно до вимог статті 192 СК України. У разі виникнення особливих обставин, що обумовлюють виникнення додаткових витрат на дитину, сторони вправі звернутися до суду з окремим позовом відповідно до вимог статті 185 СК України. Враховуючи викладене,

Outcome: partial