Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-28 00:00:00

В лютому 2016 року позивач через свого законного представника звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій, з урахуванням наданих уточнень, просив визнати недійсними протокол № 185 від 11.05.2015 року електронних торгів, на котрих переможцем визнано [PERSON]; визнати недійсними Акт від 11 червня 2015 року про проведення електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, де переможцем прилюдних торгів визнано [PERSON], [INFO], податковий номер [NUMBER]; визнати недійсними Свідоцтво про реєстрацію публічних-торгів від 11.08.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1672, де приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричка Ю.О. посвідчує, що [PERSON] зареєстрованому за адресою: [ADDRESS], податковий номер [NUMBER], належить на праві власності квартира [ADDRESS]; зобов'язати державного реєстратора скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис щодо об'єкту нерухомого майна № 50131588, розташованого за адресою: [ADDRESS]; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], загальною площею 25,3 кв.м., посвідчений 28.08.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричкою Юлію Олександрівною за реєстровим № 1863, котрий уклали Продавець - [PERSON], податковий номер [NUMBER], зареєстрований за адресою [ADDRESS], та Покупець - [PERSON], податковий номер [NUMBER], мешкає за адресою [ADDRESS]; визнати за малолітнім [PERSON] право власності на нерухоме майно - квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], загальна площа 25,3 кв.м., житлова 18,9 кв.м., в порядку спадкування по закону після смерті [PERSON], померлого [INFO]. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] помер [PERSON]. Його колишня дружина [PERSON], після його смерті, в інтересах їхнього малолітнього сина [PERSON], звернулася до приватного нотаріуса Одинцової С.О., як законний представник від імені їхнього сина, з метою оформлення права на спадщину за законом на нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS]. Однак, 18 грудня 2015 року вона отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану квартиру, оскільки нотаріусом була проведена перевірка відсутності заборони або арешту майна, за результатами якої було встановлено, що відповідно до довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкту нерухомого майна № 50131588 від 17.12.2015 року, сформованої нотаріусом, право власності на вказану квартиру зареєстровано за [PERSON]. Право власності за відповідачем виникло на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 28.08.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О. за реєстровим № 1863. За таких обставин нотаріус повідомила, що отримання свідоцтва про право на спадщину є неможливим. При цьому, з огляду на викладене, вбачається, що договір купівлі-продажу квартири, на підставі якого [PERSON] став її власником, був укладений після смерті [PERSON] в період оформлення нею свідоцтва про право на спадщину. Однак, після смерті, [PERSON] не міг розпоряджатися своїм майном, а також надавати будь-кому такі повноваження. Як їй відомо він і за життя нікому не надавав цих повноважень. Навіть якщо і надавав на підставі довіреності, то представництво за нею припиняється у разі смерті особи, яка її видала. Між іншим, оригінали правовстановлюючих документів знаходяться у позивача, а не у інших осіб. Не відомо, яким чином договір купівлі-продажу квартири посвідчувався нотаріусом за відсутності оригіналів цих документів та власника квартири. Підозрюючи, що квартирою за адресою [ADDRESS], заволоділи незаконно, нею до правоохоронних органів була направлена заява про перевірку в рамках кримінального провадження факту заволодіння чужим майном. Прокуратурою району було зареєстроване та внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42016041690000047 кримінальне провадження в рамках якого було опитано свідків. Після ознайомлення з кримінальним провадженням та отриманням фотокопій позивачу стали відомі наступні факти. За укладання договору купівлі продажу квартири за адресою [ADDRESS], як пояснив [PERSON] слідчому прокуратури в ході допиту за фактом розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР № 42016041690000047, отримав кошти в сумі 500 грн. для подальшого продажу цієї квартири. Відповідно у [PERSON] коштів для придбання квартири не було, ніяких платежів пов'язаних з придбанням квартири не здійснював і тільки підписував документи, які йому надавали. У протоколі допиту свідка [PERSON] чітко пояснює, що фактично він не є покупцем спірної квартири, у нього не було ні бажання, ні грошей купувати нерухомість. На дану операцію його вмовив знайомий, який пообіцяв, а пізніше заплатив, за надану послугу 500 гр. [PERSON] охарактеризував «Продавця» квартири ([PERSON]), «схожий на особу яка веде асоціальний спосіб життя». [PERSON] підписав всі документи, які були необхідні для оформлення договору купівлі-продажу, а так само довіреність на представництво у його користь, у тому числі, з правом відчуження «його» квартири [ADDRESS]. Довіреною особою є [PERSON], ІПН [NUMBER], прож. [ADDRESS] (Довіреність від 28.08.2015 року завірена нотаріусом Ричкою Ю.О.). Таким чином, особа уклала фіктивну угоду, метою якої була отримання правовстановлюючих документів на квартиру, де не згадуються «торги» і у добросовісного покупця (якого шахраї не встигли знайти), не повинні були виникати сумніви щодо законності володіння квартирою попередніми «господарями». Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричка Ю.О. здійснювала реєстрацію права власності за [PERSON] на спірну квартиру на підставі Акту від 11 червня 2015 року «про проведення електронних торгів». Згідно листа ДВС Дніпропетровського районного управління юстиції в Дніпропетровській області такий акт не видавався та торги не проводились. Згідно даних СЕТАМ за лотом № 213 відбувались торги з продажу мобільного телефону - Nokia 6230і (https:// setam.net.uа/auctions/filters/number=213. Згідно з Актом від 11 червня 2015 року «про проведення електронних торгів» підставою для прилюдних торгів було відкрите виконавче провадження за виконавчим написом за рішенням по справі № 205/10238/14-ц Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області. Але такий реєстраційний номер не може бути закріплений за Дніпровським районним судом і належить до Ленінського районного суду міста Дніпропетровськ зовсім по іншій справі. Згідно відповіді уповноважених осіб ДВС Дніпропетровського районного управління MЮ Акт від 11 червня 2015 року «про проведення електронних торгів» та Протокол проведених торгів не видавався. Отже обидві угоди мають ознаки притворної і не несуть ніяких юридичних наслідків, є притворними та здійсненні з метою подальшого продажу чужого майна. Ухвалою суду до участі у справу були залучені [PERSON] та Відділ реєстрації майнових прав Управління реєстраційної служби Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради в якості співвідповідачів, а також виключено з кола третіх осіб по даній справі - Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Дніпропетровського міського управління юстиції. В судовому засіданні законний представник позивача [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалися на обставини, які викладені в позовній заяві та зазначили, що не заперечують проти проведення заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, причину своєї неявки суду не повідомили. Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричка Ю.О. в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, причину своєї неявки суду не повідомила. Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Одинцова С.О. в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та вказала, що не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача. Зі згоди представників позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши законного представника позивача [PERSON] та її представника [PERSON], вивчивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] в м. Нюрнберг Федеративної Республіки Німеччина, що підтверджується довідкою про смерть від 22.04.2015 року, виданою мерією м. Нюрнберг Федеративної Республіки Німеччина, яка (довідка) офіційно перекладена з німецької на українську мову перекладачем [PERSON] та апостильована відповідно до Гаазької конвенції від 05.10.1961 року, а також завірена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Барабаш Ю.В. та зареєстрована в реєстрі за № 2222 (а.с.183). Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, яке, зі слів позивача, серед іншого, складається з квартири [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що малолітній [PERSON], [INFO], є рідним сином [PERSON], померлого [INFO], що підтверджується його свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим повторно 10.10.2015 року Кутаїською Службою Громадянського Реєстру АРГС, яке (свідоцтво) офіційно перекладене з грузинської на українську мову перекладачем [PERSON], який (переклад), в свою чергу, завірений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Одинцовою С.О. та зареєстрований в реєстрі за № 2031 (а.с.191). Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Малолітній [PERSON], [INFO], через свого законного представника - мати, [PERSON], звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Одинцової С.О. з заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON], померлого [INFO]. На підставі її заяви, після смерті [PERSON], померлого [INFO], нотаріусом була заведена відповідна спадкова справа № 42/2015, копія якої знаходиться в матеріалах даної справи (а.с.181-197). Проте, 18 грудня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Одинцовою С.О. була винесена постанова про відмову у здійсненні нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO], на квартиру [ADDRESS], оскільки відповідно до довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкту нерухомого майна № 50131588 від 17.12.2015 року, сформованої нотаріусом, право власності на вказану квартиру зареєстровано за [PERSON] (а.с.197). Позивач вважає, що [PERSON] набув право власності на спірну квартиру незаконним шляхом, у зв'язку з чим, він був вимушений звернутися до суду. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, судом встановлено, що квартира [ADDRESS] дійсно належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 31.03.2008 року, виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради згідно з розпорядженням № 8/22-08 від 31.03.2008 року (а.с.100). Право власності на вказану квартиру 04 червня 2008 року було зареєстроване за [PERSON] в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (Реєстраційний номер майна: 23513846), що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 09.06.2016 року за № 60996374 (а.с.126). Також, судом встановлено, що 11 серпня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричка Юлією Олександрівною було посвідчене свідоцтво, яке зареєстроване в реєстрі за № 1672, що [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] (а.с.145). Вказане свідоцтво було посвідчене нотаріусом на підставі акту про проведені прилюдні торги, затвердженого Відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області 11.06.2015 року, завірена нотаріусом Ричка Ю.О. копія якого (акту) знаходиться в матеріалах даної справи (а.с.220). 28 серпня 2015 року [PERSON], як власник спірної квартири на підставі вищезазначеного свідоцтва від 11.08.2015 року, уклав договір купівлі-продажу квартири з [PERSON], якому відчужив квартиру [ADDRESS]. Вказаний договір купівлі-продажу квартири від 28.08.2015 року посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричка Юлією Олександрівною та зареєстрований в реєстрі за № 1863 (а.с.137-138). Разом з тим, в судовому засіданні були встановлені наступні обставини. Так, згідно акту від 11.06.2015 року про проведені прилюдні торги, складеного державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції Моцак О.В., він (акт) складений при примусовому виконанні виконавчого листа № 205/10238/14-ц, виданого Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості у розмірі 187200,00 грн. Даний акт затверджений 11.06.2015 року начальником відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції Дзіжко Р.Ю. Проте, листом від 12.07.2016 року за вих. № 11420 начальник відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції Дзіжко Р.Ю. повідомив суд про наступне: «По-перше: починаючи з 16.04.2014 року відділами державних виконавчих служб Дніпропетровської області не проводяться прилюдні торги з реалізації арештованого майна боржників. Відповідно до наказу КМ України - «Провести з 01 травня 2014 року у м. Києві, Вінницькій, Дніпропетровській та Львівській областях та з 01 липня 2014 року у Запорізькій, Івано-Франківській, Київській, Одеській, Харківській та Чернігівській областях, з 06 серпня 2014 року у Волинській, Житомирській, Закарпатській, Кіровоградській, Миколаївській, Полтавській, Рівненській, Сумській, Тернопільській, Херсонській, Хмельницькій, Черкаській та Чернівецькій областях експеримент із запровадження реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів. Міністерством юстиції України 16.04.2016 року затверджено тимчасовий порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів № 427/25204. Тобто, починаючи з 01.05.2014 року у місті Дніпропетровську проводяться лише електронні торги. По-друге: згідно даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень виконавчі документи, боржником за якими є громадяни [PERSON] та [PERSON] до ВДВС Дніпропетровського РУЮ (нова назва відділу після реорганізації - Дніпропетровський районний відділ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області) ніколи не надходили та не перебували. Надати будь-яких матеріалів виконавчого провадження та належним чином завірених копій рішення суду, чи інших документів з даного приводу не представляється можливим. По-третє: співробітниками Дніпропетровського районного відділу ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області жодних актів про проведення прилюдних торгів 11.06.2015 року не видавались та видаватися не могли у зв'язку з тим, що майно за адресою: [ADDRESS] не належить до території діяльності Дніпропетровського районного відділу ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області» (а.с.209). Так само згідно листа Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15.08.2016 року за вих. № 11/23/2016, суд вказав, що згідно перевірки реєстрації цивільних справ системи «Діловодство-3», алфавітних покажчиків цивільних справ в період з 01.01.2014 року по 15.08.2016 року на адресу суду не надходила та не розглядалась позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості (а.с.231). Крім того, за фактом незаконного заволодіння спірною квартирою розпочате досудове розслідування, яке зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 42016041690000047, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України (а.с.232). В рамках зазначеного досудового розслідування, по кримінальному провадженню № 42016041690000047, був допитаний в якості свідка начальник відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції Дзіжко Р.Ю., який нібито затвердив акт від 11.06.2015 року про проведені прилюдні торги, складений державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції Моцак О.В., і який вказав, що виконавчий лист № 205/10238/14-ц, виданий Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості у розмірі 187200,00 грн. до Дніпропетровського районного ВДВС упродовж 2014-2016 років не надходив. Відповідно, виконавче провадження за зазначеним виконавчим листом не відкривалось та не проводилось. Опис та арешт квартири за адресою: [ADDRESS], не здійнювалися. Електронні торги з реалізації зазначеного нерухомого майна Дніпропетровським районним ВДВС не проводились. За наданим йому (Дзіжко Р.Ю.) для ознайомлення оригіналом акту від 11.06.2015 року про проведені прилюдні торги - він не затверджував, а підписував, виконаний від його імені, йому не належить. А також, вказав, що Моцак О.В. дійсно працює державним виконавцем Дніпропетровського районного ВДВС, але з лютого 2015 року по теперішній час вона перебуває у декретній відпустці (а.с.229-230). Таким чином, все вищевказане свідчить про недійсність протоколу № 185 від 11.05.2015 року електронних торгів, на котрих переможцем визнано [PERSON]; акту від 11 червня 2015 року про проведення електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, де переможцем прилюдних торгів визнано [PERSON], [INFO], податковий номер [NUMBER]; та Свідоцтва про реєстрацію публічних-торгів від 11.08.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1672, де приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричка Ю.О. посвідчує, що [PERSON] зареєстрованому за адресою: [ADDRESS], податковий номер [NUMBER], належить на праві власності квартира [ADDRESS]. В свою чергу, відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України визначений перелік загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, згідно яких встановлено, що: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За правилами ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Приписами статті 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Виходячи з встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про відсутність у [PERSON] законних прав та підстав для укладення спірного договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідченого 28.08.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричкою Юлію Олександрівною за реєстровим № 1863, оскільки він не був власником вказаного майна, не мав необхідного обсягу прав та обов'язків щодо розпорядження цією квартирою, а тому даний договір підлягає визнанню недійсним. При розгляді даної справи в частині вимог про визнання угоди недійсною суд виходить з того, що дія п. 1 ч. 1 ст. 203 ЦК України, (відповідно до якої - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам), цієї норми поширюється на угоди, укладені з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, тобто порушуючою основні принципи існуючого суспільного ладу. До них, зокрема належать угоди, спрямовані на використання всупереч закону державної або приватної власності з корисливою метою. Оскільки суд вважає, що зазначена угода підлягає визнанню недійсною, необхідно також зазначити в чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення угоди і хто з її учасників мав умисел на досягнення цієї мети. Так, укладення цієї угоди було спрямоване на використання всупереч закону приватної власності [PERSON], з корисливою метою, тобто вказана угода укладена з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, яка порушує основні принципи існуючого суспільного ладу, його моральні засади. А також, окрім всього вищевказаного, в судовому засіданні були допитані в якості свідків: [PERSON], яка є сусідкою покійного, та [PERSON], яка є родичкою покійного, і які вказали, що у спірній квартирі раніше проживав [PERSON] із своєю сім'єю - дружиною [PERSON] та сином [PERSON], а після розлучення в квартирі проживав сам [PERSON] та [PERSON] Остання проживала в квартирі й на момент смерті [PERSON]. Після його смерті, [PERSON] їздила в Грузію до родичів і в цей час невідомі особи здійснили спробу захопити квартиру, в якій зламали вхідні двері та змінили замки, але завдяки сусідам вдалося викликати поліцію та вказані невідомі особи зникли й більше не з'являлися. На теперішній час в квартирі також проживає [PERSON] За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним визнати недійсними протокол № 185 від 11.05.2015 року електронних торгів, на котрих переможцем визнано [PERSON], Акт від 11 червня 2015 року про проведення електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, де переможцем прилюдних торгів визнано [PERSON], [INFO], податковий номер [NUMBER], та визнати недійсними Свідоцтво про реєстрацію публічних-торгів від 11.08.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1672, де приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричка Ю.О. посвідчує, що [PERSON] зареєстрованому за адресою: [ADDRESS], податковий номер [NUMBER], належить на праві власності квартира [ADDRESS]; зобов'язати державного реєстратора скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис щодо об'єкту нерухомого майна № 50131588, розташованого за адресою: [ADDRESS]; а також визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], загальною площею 25,3 кв.м., посвідчений 28.08.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричкою Юлію Олександрівною за реєстровим № 1863, котрий уклали Продавець - [PERSON], податковий номер [NUMBER], зареєстрований за адресою [ADDRESS], та Покупець - [PERSON], податковий номер [NUMBER], мешкає за адресою [ADDRESS]. Таким чином, судом встановлено, що після померлого [INFO] [PERSON], відкрилася спадщина на належне йому майно, яке, серед іншого, складається з квартири [ADDRESS]. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до абзаців 14-17 п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» - відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Оскільки нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, виник цивільно-правовий спір, який підлягає розглядові у позовному провадженні. При цьому, судом встановлено, що позивач від спадщини не відмовлявся та у встановленому законом порядку через свого законного представника - мати, [PERSON], прийняв спадщину після смерті свого батька, звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою за місцем знаходження спадкового майна, оскільки його батько помер Федеративній Республіці Німеччина. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає можливим визнати за малолітнім [PERSON] право власності на нерухоме майно - квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], загальна площа 25,3 кв.м., житлова 18,9 кв.м., в порядку спадкування по закону після смерті [PERSON], померлого [INFO]. На підставі викладеного та

Outcome: approved