Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

В липні 2018 року позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості у розмірі 27240,79 грн., суму інфляційних збитків у розмірі 3441,70 грн., суму відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 849,43 грн., а всього 31531,92 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 1280,00 грн. та судовий збір у розмірі 1762,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що позивач є балансоутримувачем будинку [ADDRESS] здійснює його обслуговування та експлуатацію. Відповідач є власником квартири [NUMBER] в зазначеному будинку. Між Житлово-будівельним кооперативом «Більшовик-5» та відповідачем, а саме власником квартири встановилися зобов'язальні правовідносини з приводу надання житлово-комунальних послуг. Відповідач не сплачує за спожиті житлово-комунальні послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 27240,79 грн. Крім того, позивач бажає стягнути з відповідача суму інфляційних збитків у розмірі 3441,70 грн., суму відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 849,43 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 1280,00 грн. та судовий збір у розмірі 1762,00 грн. Ухвалою від 09.08.2018 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвала про відкриття провадження по справі, матеріали позовної заяви з додатками були направлені відповідачу на зазначену в позовній заяві та в довідці з Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА. Вказаний конверт повернувся до суду з відміткою поштової установи «за закінченням терміну зберігання». Отже, зважаючи на вищевикладене відповідач, у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надав. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що позивач є балансоутримувачем будинку [ADDRESS] та здійснює його обслуговування та експлуатацію. Відповідач є власником квартири [NUMBER] в зазначеному будинку. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 151 ЖК Української РСР, п.п.1, 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. 322, ч. 2 ст.ст. 382, 526 ЦК України, п. 7 Правил користування приміщення житлових будинків, затвердженого постановою КМУ №45 від 24.01.2006 року у відповідача виникає обов'язок сплачувати платежі в рахунок покриття витрат на експлуатацію та ремонт будинку, прибудинкової території та оплату за спожиті комунальні послуги. Відповідач не сплачує за спожиті житлово-комунальні послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 27240,79 грн. 14.12.2017 року позивач подав до Деснянського районного суду м. Києва заяву про видачу судового наказу про стягнення за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, сплативши при цьому судовий збір у розмірі 800,00 грн., однак у видачу судового наказу було відмовлено. Відповідно до ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою КМ України №45 від 24.01.2006 року, встановлено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов'язки споживача житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов'язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об'єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів. Відсутність відповідного договору між споживачем житлово-комунальних послуг та її виконавцем не є підставою для нестягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, оскільки згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов'язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За таких обставин суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг у розмірі 27240,79 грн. Відповідно до ст. 625 ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку, наданого позивачем, сума інфляційних втрат за період з 01.07.2015 року по 31.05.2018 року становить 3441,70 грн., а 3% річних за цей же період - 848,56 грн. За таких обставин суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги, що у загальному розмірі складає суму 31531,92 грн. Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у вигляді судового збору та витрат на правничу допомогу, то судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що до витрат пов'язаних з розглядом справи належать крім інших витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 1 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов»язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Як вбачається з письмових матеріалів справи, позивач задля забезпечення захисту власних законних прав та інтересів звернувся за отриманням правової допомоги до фахівців у галузі права, а саме до Адвокатського об'єднання «ЗАХИСТ БІЗНЕСУ», про що було складено договір №22/11/17-1 про надання правової допомоги від 22.11.2017 року. Загальна вартість отриманих позивачем послуг на правову допомогу складає 1280,00 грн. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved