Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

В листопаді\~2019\~року [PERSON] \~звернувся з\~позовом до\~Публічного акціонерного\~товариства «Криворізький\~залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, посилаючись на те, що він працював з 16.07.1976 року по 21.05.2010 рік в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, на різних посадах, внаслідок чого захворів на професійне захворювання. Висновком МСЕК від 21.05.2010 року йому первинно\~встановлено 30% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, при переогляді, висновком МСЕК\~від 18.12.2018\~року йому встановлено 60 % втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, третя група інвалідності, безстроково. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивача постійно турбує задишка, сухий кашель, біль в грудній клітці, головний біль, біль у суглобах, загальна слабкість. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 190000 грн., яку просив стягнути з відповідача. 06 листопада 2019 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі доказами. 22 листопада 2019 року судом отримано клопотання представника відповідача про зобов`язання позивача надати в судове засідання для огляду оригінали доказів, на яких ґрунтуються його позовні вимоги. Одночасно представником відповідача надано до суду клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ці заява та клопотання за результатами розгляду ухвалою суду від 04 грудня 2019 року залишені без задоволення. Представник відповідача скористався правом надання відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначили, що за період роботи [PERSON] , не було передбачено порядку відшкодування моральної шкоди, заяв про відшкодування моральної шкоди не надходило, позивачем не доведено факту саме завдання їй моральної шкоди та її розмір. Також зазначив, що відповідач не приховував від позивача важкість та небезпечність технологічного процесу, не порушував технологію виробництва, а тому протиправних дій відносно позивача, які б знаходились в причинному зв`язку настанням шкоди не вчиняв, а тому не може нести відповідальність за ушкодження здоров`я позивача. Вважає, що позивач з власної волі виконував важку роботу, свідомо порушував законодавство у сфері охорони праці, що виразилося у недбалому ставленні до свого здоров`я, та як наслідок і спричинило виникнення у нього професійного захворювання. Крім того, матеріали справи не містять належних доказів щодо спричинення моральної шкоди позивачу, зокрема первинної довідки МСЕК. Суд, відповідно до ч. 5ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до\~ст. 247 ч. 2 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] працював на підприємстві відповідача, в умовах впливу шкідливих факторів з 16.07.1976 року по 21.05.2010 року, шахт «Родіна», «Октябрьська», «Гвардійська» на різних посадах, 21.05.2010 року звільнений за власним бажанням, за ст.38 КЗпП України, що сторонами не заперечується. Загальний період роботи у відповідача становить 33 роки 02 місяці (а.с.7-14) Відповідно до висновку МСЕК від 21.05.2010 року позивачу первинно встановлено 30 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, безстроково (а.с.56 зворотна сторона). Позивач неодноразово проходив переогляди, висновком МСЕК від 18.12.2018 року [PERSON] встановлено 60 % втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, третя група інвалідності, безстроково.( а.с.17). Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 26.04.2010 року встановлено причини виникнення професійного захворювання, тривалий стаж роботи (32р 11 міс.) в умовах запиленості повітря робочої зони, яка перевищувала ГДК та в умовах шуму, який перевищував ГДР. З наведеного вбачається, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим підстави, передбачених ст.ст.\~Кодекс законів про працю України 153,\~237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного. Відповідно до статті 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.\~Статтею 173 КЗпП України\~закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 2371 КЗпП України\~передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень\~ст. 2371 КЗпП України\~відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції\~Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки\~ст. 2371 КЗпП України\~їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Посилання представника відповідача, що за певні періоди роботи законодавством не було передбачено стягнення моральної шкоди, суд вважає неспроможними з огляду на зазначені норми законодавства. Роботодавець ПАТ «Кривбасзалізрудком», під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища на робочих місцях, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці». Доводи відповідача про те, що в цьому випадку тільки на органи МСЕК покладений обов`язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу суд не може взяти до уваги, оскільки відповідно до п. 3.8 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 22.11.1995 р. № 212, висновок [PERSON] є одним із доказів, а не єдиним доказом, який розглядається в комплексі з іншими документами і наявними відомостями про потерпілого. Матеріали справи містять достатньо доказів щодо спричинення позивачу в результаті ушкодження здоров`я, моральної шкоди. Враховуючи\~встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Суд відхиляє заперечення відповідача в тій частині, що позивач при прийнятті на роботу був попереджений про шкідливі умови праці, а також недоведеність факту завдання моральної шкоди, оскільки судом встановлено наявність у позивача професійного захворювання, що об`єктивно призвело до моральних страждань. Доводи представника відповідача щодо відсутності доказів вини відповідача суд також не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обґрунтовані правові підстав для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди роботодавцем своєму працівнику, що отримав професійне захворювання. Інші доводи відповідача не спростовують твердження позивача, обґрунтовано викладених в позовній заяві. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи вищевикладене, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до положення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу фізичних, душевних страждань, яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо та з урахуванням всіх обставин справи. Зокрема, судом враховано характер професійного захворювання (ХОЗЛ), відсоток втрати професійної працездатності у розмірі 60 %, стан здоров`я потерпілого, отримання 3 групи інвалідності безстроково, тяжкість вимушених змін в його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Також суд звертає увагу на значний період роботи у відповідача - більше 32 років в умовах впливу шкідливих факторів,\~тому суд\~вважає необхідним\~визначити розмір\~компенсації в\~сумі 90\~000,\~00\~грн.,\~що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 900 гривень.

Outcome: partial