Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

В липні 2014 року позивачі звернулись до суду з вище вказаним позовом, вказавши, що в листопаді 2014 р. вони домовились з відповідачем про перевезення та працевлаштування в Польщі. Сплативши відповідачу кошти за майбутнє працевлаштування, позивачі поїхали до Польщі, однак працевлаштовані не були, оскільки фірма повідомила їх, що за віком вони не можуть бути прийняті для виконання будь-якої роботи, про що їх мав би попередити відповідач. Таким чином, позивачі зазнали матеріальних витрат в сумі 7035 грн. (по 3517,50 кожний), які від них отримані відповідачем без достатньої правової підстави, оплатою дороги Хмельницький Варшава та Варшава Хмельницький (по 1106,00 грн. та 252 польських злотих кожен відповідно), змушені були купувати ліки на лікування хвороб, що загострились від переживань з приводу невдалої поїздки, на суму 1455,45 грн., а також їм завдано моральної шкоди, компенсацію якої оцінюють в сумі 5000 грн. Вказані суми коштів просять стягнути з відповідача на їх користь. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з мотивів, викладених в позовній заяві. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягаючи на задоволенні позовних вимог. В судове засідання відповідач не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, про причини неявки не повідомив. За таких обставин суд вважає за можливе справу по суті розглянути за відсутності відповідача на основі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов слід задовольнити. Судом встановлено, що в 13.11.2014 р. [PERSON] та [PERSON] перерахували [PERSON] кошти в сумі по 3500 грн. кожен за послугу працевлаштування їх в Польщі. Будь-якого письмового договору між сторонами укладено не було. Затративши 6.04.2015 року по 553 грн. кожен на дорогу з Хмельницького до Варшави, позивачі прибули до фірми «ЕВЛ», котра мала б їх працевлаштувати, однак отримали від неї відмову у працевлаштуванні з посиланням на їх вік (59 та 67 років), а також те, що за дану ситуацію несе відповідальність [PERSON], який їх рекрутував. Витративши 15.04.2015 року на зворотну дорогу з Варшави до Хмельницького по 126 польських злотих кожен (що за офіційним курсом НБУ станом на дату розгляду справи 561,5655 грн. за 100 злотих становить по 707,57 грн. кожен), позивачі повернулися додому. Вказані обставини підтверджуються заявами про переказ готівки від 13.11.2014 року, фіскальними чеками про оплату проїзду Хмельницький Варшава від 6.04.2015 року, листами фірми «ЕВЛ» від 7.04.2015 року, фіскальними чеками про оплату проїзду Варшава Хмельницький від 15.04.2015 року, копії котрих наявні у справі. У відповідності до частин 1, 2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. У відповідь на звернення до ХМВ УМВС України в Хмельницькій області позивачів було повідомлено, що відносини між ними та відповідачем носять цивільно-правовий характер, тому з приводу відшкодування понесених збитків вони звернулися до суду. Вказані обставини підтверджуються супровідним листом Прокуратури м. Хмельницького від 20.05.2015 року та листом ХМВ УМВС України в Хмельницькій області від 16.06.2015 року, копії котрих наявні у справі. Таким чином, в звязку з неможливістю обіцяного відповідачем працевлаштування позивачам було завдано матеріальної шкоди на суму по 4760,57 грн. кожному (3500 грн. коштів, одержаних відповідачем без достатньої правової підстави, + 553 грн. коштів на дорогу до Польщі + 707,57 грн. коштів на дорогу в Україну), а також моральної шкоди, яка виразилась в душевних стражданнях з приводу необхідності вжиття додаткових заходів до організації свого життя, відновлення порушених прав. Враховуючи глибину та тривалість душевних страждань, суд вважає за необхідне компенсацію моральної шкоди присудити в сумі по 2500 грн. кожному з позивачів. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Таким чином, вище вказані суми коштів підлягають стягненню з відповідача на користь кожного з позивачів. Решта заявлених позивачами сум стягненню не підлягають, а саме: не підлягають стягненню по 17,50 грн. кожному з позивачів, витрачених ними при перерахування коштів в сумі по 3500 грн. відповідачеві, оскільки вони внесені банківській установі як комісія за надану послугу з переказу коштів; 106,70 грн. вартості проїзду з Варшави до Хмельницького внаслідок зміни офіційного курсу НБУ станом на дату розгляду справи; витрати на придбання ліків в сумі 1455,45 грн., оскільки відсутній прямий причинно-наслідковий звязок між зазначеними витратами і діями відповідача. Судовий збір в сумі по 121,80 грн., сплачений позивачами, слід стягнути на їх користь з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме в сумі по 109,73 грн. Оскільки при зверненні до суду не було доплачено ще 121,80 грн., вказану суму недоплаченого судового збору слід стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі наведеного та

Outcome: partial