Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

В липні 2016 року позивач звернуся до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 17.05.2013 року між ним та відповідачкою було укладено кредитний договір №919АІ20130517001 відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 92750 грн. на строк до 16.05.2020 року в обмін на зобовязання позичальника повернути суму отриманих коштів та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у порядку та на умовах визначених договором, згідно встановленого графіку погашення кредиту. Вказував на те, що відповідач належним чином умов договору не виконала, у звязку з чим у неї станом на 24.05.2016 року утворилась заборгованість в сумі 140159,41 грн., яка складається з наступного: сума заборгованості за кредитом 91691,60 грн., сума заборгованості по відсотках за користування кредитом 33326,39 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту 9873,59 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків за користування кредитом - 2059,62 грн., інфляційні за кредитом 2666,33 грн., інфляційні за відсотками 541,88 грн. На підставі викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просив стягнути з відповідача на користь позивача вказану вище заборгованість в розмірі 140159,41 грн. та судовий збір в сумі 2102,39 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити та не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Справа слухалась у відсутності відповідача, яка не зявилась в судове засідання незважаючи на те, що належним чином була повідомленою судом про час та місце розгляду справи за відомим зареєстрованим місцем її проживання, про причини своєї неявки суду не повідомила і не подала відповідної мотивованої заяви про відкладення розгляду справи. У відповідності до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки представник позивача не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом встановлено, що 17.05.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №919АІ20130517001 відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 92750 грн. на строк до 16.05.2020 року зі змінною відсотковою ставкою, яка фіксується щорічно при базовому показнику на рівні 16,7 % річних (а/с 4-14). Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли кредитно-договірні відносини. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У відповідності до п. 1.1.1 кредитного договору, погашення кредиту та сплата нарахованих відсотків за користування кредитом здійснюється наступним чином: починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту, позичальник щомісячно, 17 числа, сплачує кредитору рівні суми грошових коштів, кожна з яких включає в себе заборгованість за кредитом та процентами, розрахованих за весь строк користування кредитом згідно з Графіком погашення кредиту. Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості, позичальник належним чином своїх зобовязань не виконала, у звязку з чим у неї станом на 24.05.2016 року утворилась заборгованість в сумі 140159,41 грн., яка складається з наступного: сума заборгованості за кредитом 91691,60 грн., сума заборгованості по відсотках за користування кредитом 33326,39 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту 9873,59 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків за користування кредитом - 2059,62 грн., інфляційні за кредитом 2666,33 грн., інфляційні за відсотками 541,88 грн. (а/с 15-6). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Оскільки, цивільно-правові відносини виникли внаслідок договору, укладеного саме між позивачем та відповідачами суд вважає, що цивільно-правову відповідальність за неналежне виконання взятих на себе зобовязань повинен нести в повному обємі відповідач. Відповідно до п. 4.1 кредитного договору, у разі прострочення позичальником термінів сплати ануїтентних платежів, визначених п. 1.1.1 цього договору, комісій, а також прострочення строків повернення кредиту, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на період прострочення, від несплаченої суми за кожен день прострочення. З розрахунку заборгованості вбачається, що у звязку з неналежним виконанням позичальником своїх зобовязань банком було нараховано пеню та інфляційні, а саме пеня за несвоєчасне повернення кредиту 9873,59 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків за користування кредитом - 2059,62 грн., інфляційні за кредитом 2666,33 грн., інфляційні за відсотками 541,88 грн. (а/с 15-16). У відповідно ст. до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved