Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

В поданій 28.03.2019 заяві заявник зазначає, що вона є донькою громадянина України [PERSON], [INFO], який зареєстрований та мешкав за адресою: вул.Кирова, буд.12, м.Іловайськ, м.Харцизьк, Донецької області. 14 лютого 2019 року [PERSON], помер в м.Іловайськ, м.Харцизьк, Донецької області. Причина смерті: церебральний атеросклероз, про що ДУ «Вузлова лікарня станції Іловайськ» було видане лікарське свідоцтво про смерть за № 35 від 14.02.2019 року. 28.03.2019 року заявник, яка є громадянкою України та бажала зареєструвати смерть свого батька України [PERSON] згідно українського законодавства, звернулася до Попаснянського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Луганської області із заявою про державну реєстрацію смерті свого батька, але у здійсненні такої державної реєстрації її було відмовлено, оскільки заявником на підтвердження факту смерті свого батька був наданий документ, який був виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Посилаючись на вищенаведені обставини, заявник в поданій заяві просить суд встановити факт смерті свого батька громадянина України України [PERSON], який помер 14.02.2019 року в м.Іловайськ м.Харцизьк, Донецької області оскільки встановлення факту смерті необхідно заявнику для отримання спадщини та інших соціальних виплат. Справу просила розглянути без її участі. Представник зацікавленої особи Попаснянського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Луганської області згідно наданої письмової заяви справу просив розглянути без його участі, позовні вимоги визнав. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає необхідним заяву задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. Так, згідно ст.12 п.3 та ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Із наданих заявником письмових доказів судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, із наданих заявником письмових доказів судом встановлено, що заявник є громадянкою України, зареєстрована за адресою : [INFO], м.Харцизьк, Донецької області, відповідно до довідки про переміщену особу мещкає за адресою : [ADDRESS], та дійсно є донькою померлого [PERSON], що підтверджується відповідними копіями правовстановлюючих документів копією паспорта громадянки України заявника (а.с.3), копією паспорта померлого (а.с.6), копією свідоцтва про народження (а.с.4), згідно якого батьком заявника у дівочості рос.мовою «Коваль Елена Владимировна» записаний померлий рос.мовою «Коваль Владимир Григорьевич», у 1995 році заявник зареєструвала шлюб з громадянином [PERSON] та змінила прізвище на «Рассохіна». Також судом із наданих заявником письмових доказів було встановлено, [PERSON], помер в м.Іловайськ, м.Харцизьк, Донецької області, про що ДУ «Вузлова лікарня станції Іловайськ» було видане лікарське свідоцтво про смерть за № 35 від 14.02.2019 року (а.с.7), після чого він був похований на кладовищі м.Іловайськ, м.Харцизьк, Донецької області. Крім того, судом встановлено, що 28.03.2019 року заявник звернулася до Попаснянського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області із заявою про державну реєстрацію смерті свого батька громадянина України [PERSON], але у здійсненні такої державної реєстрації її було відмовлено, тому що медична установа, яка видала довідку про смерть знаходиться в м.Іловайськ, м.Харцизьк, Донецької області, які згідно Розпорядження КМУ від 07.11.2014р. № 1085-р віднесені до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, тому медичний документ не може бути принятий для реєстрації смерті особи. Враховуючи вищенаведені встановлені судом фактичні обставини по справі, суд зазначає наступні вимоги діючого законодавства України та норми міжнародного законодавства. Так, відповідно до ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території і такі справи розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню, у звязку з чим копія такого рішення негайно після його проголошення видається особам, які брали участь у справі, або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації смерті особи. Крім того, питання реєстрації смерті певної особи регулюється Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», «Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні», затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000р., а також деякими міжнародними правовими актами. Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» - підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Отже, вказаний закон не містить спеціальної норми щодо порядку державної реєстрації факту смерті на тимчасово не підконтрольній Україні території, що при таких обставинах унеможливлює державну реєстрацію смерті певної особи в позасудовому порядку. Також, суд зазначає, що відповідно до ст.ст. 26, 27, 31 Віденської конвенції про право міжнародних договорів кожен чинний договір є обовязковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватись; учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору; договір повинен тлумачитись добросовісно відповідно до звичайного значення, яке слід надавати термінам договору в їхньому контексті, а також у світлі обєкта і цілей договору та з урахуванням будь-яких відповідних норм міжнародного права, які застосовуються у відносинах між учасниками. При цьому, в практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобовязані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». За цих обставин надані заявником медичні документи, а саме : лікарське свідоцтво про смерть за № 35 від 14.02.2019 року, суд вважає як відповідний та належний доказ, який дійсно підтверджує факт смерті громадянина України [PERSON], не дивлячись на те, що медична установа, яка видала ці документи, знаходиться на території Донецької області, яка тимчасово не контролюється органами державної влади України. А тому, враховуючи вищенаведені обставини у сукупності, суд вважає заявлені заявником вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі\~викладеного,\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію актів\~цивільного стану»,\~ «Правил\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану в\~Україні»,\~затверджених наказом\~Міністерства юстиції\~України від\~18.10.2000р.,\~

Outcome: approved