Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

В листопаді 2015 р. позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з вказаним позовом до відповідача, в якому , посилаючись на ст. 525 ЦК України , просив ухвалити рішення , яким змінити строк дії попереднього договору, який посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського МНО Сіряковою О.В. за реєстровим номером № 1301 , встановивши, що Основний договір сторони зобовязуються укласти протягом року після завершення будівництва другої черги житлового будинку з розвиненою інфраструктурою обслуговування по [ADDRESS], введення його в експлуатацію та оформлення права власності на нерухоме майно за відповідачем. Представник позивача у судовому засіданні повністю підтримав доводи позову, просив про його задоволення. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задволенні позову з підстав, викладених в письмових запереченнях. Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. 25 червня 2010 року між ТОВ «Констракшн ЛТД» , як продавцем, та [PERSON], як покупцем, укладено нотаріально посвідчений Попердній договір, за умовами якого сторони зобовязуються в майбутньому укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу нерухомого майна - Основний договір - в порядку, на умовах та в строки, визначені цим попереднім Договором. Нерухомим майном, що має відчужуватися за Основним договром, є нежитлові приміщення №№ 1,2,3,4,6,7,8, загальною площею не менш ніж 110 кв.м. на першому поверсі першої секції другої черги житлового будинку з розвиненою інфраструктурою обслуговування в [ADDRESS] у вісях 4-6 згідно плану, який є невід'ємною частиною цього попереднього договору. Відповідно до п. 2.1 цього Договору , сторони зобов'язуються укласти Основний договір після завершення будівництва другої черги зазначеного житлового будинку , введення його в експлуатацію та оформлення права власності на нерухоме майно за продавцем, але не пізніше , ніж через три роки після укладення цього попереднього Договору. Також [PERSON] одночасно з укладанням Основного договру зобов'язується здійснити відчуження на користь відповідача шляхом продажу житловий будинок [ADDRESS]. Цей обовязок припиняється , якщо відчуження виявиться неможливим через руйнування (знищення) згаданого житлового будинку та якщо [PERSON], подасть заяву про внесення до державного реєстру права власності відомостей про знищення житлового будинку . Як вбачається з матеріалів справи і таке не заперечують строни, станом на час розгляду справи основний договір не є укладеним. Будівництво другої черги вказаного житлового будинку не завершено, в експлуатацію даний об'єкт не введено, відповідно і право власності вдповідача не оформлено в установленому законом порядку. Згідно Довідки, наданої відповідачем, точні терміни завершення будівництва другої черги жиитлового будинку з розвиненою інфраструктурою обслуговування за вказаним місцем розташування на теперішній час визначити неможливо через фінансову кризу та скрутну політичну обстановку в країні. За такого, оскільки [PERSON], вважає, що кінцевий термін укладання основного договору згідно п. 2.1 Попереднього договору сплинув 25 червня 2013 року, він звернувся з відповідною пропозицією щодо продовження терміну укладення основного договору купівлі-продажу до відповідача, на що погодження не отримав. Відповідачем, в свою чергу, умови даного пункту тлумачаться таким чином, що встановлення строку укладення основного договору зазначено з відкладальною обставиною- після введення в експлутацію завершеного будівництвом житлового будинку . Таким чином, на думку відповідача, до настання цієї обставини зобов'язань укласти основний договір купівлі-продажу нерухомого майна не виникає у сторін, отже прав позивача не є порушеними. Відповідно до частин 1, 2 ст. 635 ЦК попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати іншій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного-законодавства. Пунктом 4 ст.635 ЦК України передбачено, що попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Так , відповідно ст. 204 ЦК України, діє презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Стаття 631 ЦК України передбачає , що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Підставами для зміни або розірвання договору визначені положеннями ст. 651 цього кодексу, а саме - зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. За нормами ст. 652 цього кодексу, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно певних умов. Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. Положеннями ЦК України й інших актів цивільного законодавства, прямо не передбачено такий правовий наслідок порушення строку укладання основного договору, встановлений попереднім договором як обовязкове продовження терміну його дії . Положення частини другої статті 635 ЦК України містять спеціальну норму, якою передбачено перелік правових наслідків порушення попереднього договору. Цією нормою встановлено обов'язок сторони, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Примусова зміна істотних умов договору суперечить загальним нормам зобов'язальних правовідносин в Україні, а на таку правову підставу позову , як ст.ст. 651-652 ЦК України позивач не посилався і таких вимог позивач не заявляв Таким чином, створивши сторонам усі умови щодо забезпечення реалізації процесуальних прав, направлених на вирішення заявлених позовних вимог, діючи виключно в межах предмету спору, суд доходить до висновку про те, що в задоволені позову слід відмовити .

Outcome: dismissed