Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

В липні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, обгрунтовуючи його тим, що [INFO] року померла його мати [PERSON] і після її смерті відкрилась спадщина на належну спадкодавиці земельну ділянку площею 3,574 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Озерської сільської ради. За життя, а саме 4 серпня 1994 року, [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все належне їй на день смерті майно позивачу. Позивач належним чином прийняв спадщину після смерті матері, подавши відповідну заяву до Бородянської районної державної нотаріальної контори, але нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку, через відсутність кадастрового номера даної земельної ділянки. Відповідачка по справі [PERSON] та третя особа [PERSON], які є його сестрами, також звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті матері за законом. Так як [PERSON] має право на обов'язкову частку у спадщині, то просив визнати за ним право власності, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері, на 5/6 частин вказаної земельної ділянки. [PERSON] подала до суду зустрічний позов до [PERSON] та Озерської сільської ради, просила визнати заповіт, посвідчений 4 серпня 1994 року секретарем Озерської сільської ради на користь [PERSON] недійсним, визнати за нею ([PERSON].) право власності на 1/3 частину спадкової земельної ділянки в порядку спадкування за законом після смерті матері, оскільки вказаний заповіт не був належним чином оформлений, так як був надрукований на друкарській машинці і мати не розуміла змісту цього заповіту, при житті спадкодавиця завжди бажала, щоб все майно було розділене в рівних частках між трьома її дітьми, заповіт був посвідчений 4 серпня 1994 року секретарем виконкому Озерської сільської ради, а зареєстрований лише 22 лютого 2016 року філією м.Києва та Київської області ДП «Національні інформаційні системи». [PERSON] подала до суду позов до [PERSON] та Озерської сільської ради, який в процесі розгляду справи уточнила, але в послідуючому відмовилась від даної уточнюючої заяви, внаслідок чого та ухвали Бородянського районного суду від 2 листопада 2016 року про залишення частини позовних вимог без розгляду, [PERSON] просила визнати за нею право власності на 1/3 частину спадкової земельної ділянки. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позов [PERSON] підтримала частково, викладене підтвердила, зустрічні позови [PERSON] і [PERSON] визнала частково, в частині визнання за ними права власності на спірну земельну ділянку по 1/6 частині за кожною як їх обов'язкову частку у спадщині, в зв'язку з чим просила за позивачем визнати право власності на 2/3 частини даної земельної ділянки. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] визнала частково, свій позов та позов [PERSON] підтримала, посилаючись на те, що за кожним із спадкоємців має бути визнане право власності на спадкову земельну ділянку по 1/3 частині, а заповіт підлягає скасуванню. [PERSON] позов [PERSON] вважала таким, що підлягає задоволенню частково, свій позов в редакції позовної заяви від 30 серпня 2016 року підтримала з тих же підстав, що і [PERSON] Відповідач - Озерська сільська рада Бородянського району та треті особи Управління Держгеокадастру у Бородянському районі і Бородянська райдержнотконтора в судове засідання своїх представників не направили, просили справу розглядати без їх участі. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідачки [PERSON] та третьої особи [PERSON], покази свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов [PERSON], [PERSON] і [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] року померла мати позивача [PERSON], відповідачки [PERSON] та третьої особи [PERSON] - [PERSON] і після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 3,574 га, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Озерської сільської ради Бородянського району Київської області, яка належала спадкодавиці на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Озерською сільською радою Бородянського району Київської області 27 квітня 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №266 (а.с.7,12,41,43,48-49). За життя, а саме 4 серпня 1994 року, [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все належне їй на день смерті майно позивачу (а.с.11). Як вбачається з копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], позивач, відповідачка [PERSON] та третя особа [PERSON] належним чином прийняли спадщину після смерті матері, звернувшись із відповідними заявами до Бородянської районної державної нотаріальної контори, але державний нотаріус своєю постановою від 8 квітня 2016 року відмовив їм у видачі свідоцтв про право на спадщину на спадкову земельну ділянку через відсутність витягу з державного земельного кадастру про цю земельну ділянку, який Управління Держгеокадастру у Бородянському районі видати не має змоги, оскільки відомості про спірну земельну ділянку не внесені до ДЗК (а.с.40-63). Відповідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Відповідно до ст.1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Відповідно до ч.1,2 ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В обгрунтування своїх вимог за зустрічним позовом щодо визнання заповіту недійсним відповідачка [PERSON] посилається на те, що вказаний заповіт не був належним чином оформлений, так як був надрукований на друкарській машинці і мати не розуміла змісту цього заповіту, при житті спадкодавиця завжди бажала, щоб все майно було розділене в рівних частках між трьома її дітьми, заповіт був посвідчений 4 серпня 1994 року секретарем виконкому Озерської сільської ради, а зареєстрований лише 22 лютого 2016 року філією м.Києва та Київської області ДП «Національні інформаційні системи», мати бажала змінити цей заповіт, однак позивач їй в цьому перешкоджав. Однак, як вбачається з копії самого заповіту від 4 серпня 1994 року (а.с.11), даний заповіт був належним чином та у відповідності до діючого законодавства посвідчений секретарем Озерської сільської ради Бородянського району Київської області, на день смерті [PERSON] не був змінений та не скасований, внесення ж відомостей про цей заповіт до Спадкового реєстру теж здійснено правомірно і дана обставина жодним чином не впливає на дійсність цього заповіту. Як посвідчила в судовому засіданні свідок [PERSON], яка працює секретарем Озерської сільської ради, в 2011 році [PERSON] принесла до сільської ради заяву від імені [PERSON] про її бажання залишити земельний пай на трьох дітей, однак, сама [PERSON] до сільської ради не приходила, так як була інвалідом, вона (свідок) з цього приводу з нею ([PERSON].) не спілкувалась і ніхто не просив її прийти до [PERSON] для належного оформлення нового заповіту. Свідок [PERSON], яка працює приватним нотаріусом Бородянського районного нотаріального округу, в судовому засіданні посвідчила, що 20 серпня 2011 року до неї зверталась [PERSON] з приводу виїзду до [PERSON] для надання консультації по складенню заповіту, в цей же день вона (свідок) приїхала до місця проживання [PERSON] в с.Озера, вона ([PERSON].) була лежачою, ручку не тримала та погано говорила, встановити її дієздатність та з'ясувати що вона хоче не вдалося, так як в хаті було багато людей, в тому числі і сторони по справі, між якими виникла сварка, в зв'язку з чим вона (свідок) залишила будинок та поїхала. За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене, так як суду не надано жодних доказів порушення вимог щодо форми та порядку посвідчення оспорюваного заповіту, невідповідності його змісту волі заповідача, то суд не вбачає підстав для визнання вказаного заповіту недійним та вважає за необхідне у задоволенні позову [PERSON] в цій частині відмовити. Водночас, відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Як вбачається з матеріалів справи (а.с.43,49,137) [PERSON] і [PERSON] є пенсіонерами, а тому мають право на обов'язкову частку у спадщині, яка становить по 1/6 частині спадкового майна у кожної (1/3 : 2). Оскільки спірна земельна ділянка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], остання за життя склала заповіт на ім»я позивача, позивач, [PERSON] та [PERSON] в свою чергу, належним чином прийняли спадщину після смерті спадкодавиці, то вони, [PERSON] - як спадкоємець за заповітом, [PERSON] та [PERSON] - як спадкоємці, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, мають право на спадкування вказаної земельної ділянки. За таких обставин, так як спадкоємці належним чином прийняли спадщину після смерті матері, але не можуть оформити своїх спадкових прав у передбаченому законом порядку у нотаріуса, то суд вважає за необхідне, приймаючи до уваги також згоду на це позивача, позови [PERSON], [PERSON] і [PERSON] задовольнити частково та визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини земельної ділянки площею 3,574 га, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Озерської сільської ради Бородянського району Київської області, в межах, визначених Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданим Озерською сільською радою Бородянського району Київської області 27 квітня 2001 року, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 266, в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] року [PERSON], а за [PERSON] і [PERSON] - право власності на вказану земельну ділянку по 1/6 частині за кожною як обов'язкову частку у спадщині. Зважаючи на викладене, в інших частинах в позовах необхідно відмовити.

Outcome: partial