Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

В лютому 2021 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування своєї вимоги вказував наступне. Йому належить зазначений будинок на праві приватної власності, який вона набула відповідно до свідоцтва про право власності від 19 серпня 1994 року. В той же час в будинку зареєстровані відповідачі, які є сторонніми особами і в ньому ніколи не проживали, але наявність такої реєстрації позбавляє її належним чином володіти та користуватися будинком. Посилаючись на те, що відповідачі добровільно не проживають в будинку, тому виходячи з положень ст.ст. 391, 405 ЦК України, просив позбавити їх права користування житловим будинком. В судове засідання позивач не з`явився, його представник надав заяву з проханням вирішити справу без їх участі, а позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином через оголошення на сайті суду. Суд, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] . Він належить йому на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтво про право особистої власності, виданого 19 серпня 1994 року Первомайською селищною радою Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області. В будинку зареєстровані та проживають позивачка та члени її сім`ї. В той же час, в будинку також зареєстровані сторонні особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що зазначено в довідці Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області від 09 січня 2021 року. Однак вони фактично ніколи у ньому не проживали. Наявність такої обставини позбавляє позивача, як власника будинку, належним чином ним володіти та розпоряджатися. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Також, згідно з вимогами ст. ст. 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На час виникнення спірних правовідносин діяли норми Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Цивільного кодексу України 2003 року, Житлового кодексу України. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Проте відповідачі в будинку добровільно не мешкають, витрат по його утриманню не несуть, не є членами сім`ї власника, тому заявлені його позовні вимоги законні та обґрунтовані і підлягають задоволенню. З відповідачів підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, понесені ним при поданні позову до суду у виді судового збору в сумі 908 грн. 00 коп. Враховуючи викладене,

Outcome: approved