Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

В липні 2016 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що 01.08.2014 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, під час якого у них народився син [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею. Вказувала на те, що з травня 2015 року між нею та відповідачем були припинені шлюбні відносини, оскільки відразу після народження дитини [PERSON] залишив її без підтримки, вихованням сина не займався тим самим безвідповідально ставився до своїх сімейних обовязків. Вважає, що внаслідок втрати почуття любові та поваги, а також у звязку з тим, що вони з чоловіком проживають окремо, їх сімя існує формально, а тому звернулась до суду з даним позовом та просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, залишивши їх малолітнього сина на її виховані. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила задовольнити з підстав викладених у ньому. Відповідач в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі та не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд приймає до уваги визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить закону, а також правам та інтересам сторін та відповідає вимогам ч. 4 ст. 174 ЦПК України, яка передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.\~ Таким чином, суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі,вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Судом встановлено, що 01 серпня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, актовий запис №1189 (а/с 3). Під час вказаного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, яка міститься в матеріалах справи (А/с 4). Сторони не підтримують між собою подружніх стосунків та не ведуть спільного господарства. Відповідно до ст.ст. 110-112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. При таких обставинах, суд вважає, що сімя у сторін остаточно розпалась і зберегти її не можливо, а тому їх шлюб необхідно розірвати. У відповідності до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, позивач не заявила про своє бажання залишити за собою дошлюбне прізвище після розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. При цьому, в судовому засіданні не встановлено наявності спору між сторонами щодо їх участі у виховані малолітнього [PERSON] і з приводу цього сторонами пояснення не надавались та докази не подавались. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено

Outcome: approved