Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

В листопаді 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила винести рішення, яким стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1000 грн. на її користь на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], на період навчання дитини. В обґрунтування позову вказала, що з 1983 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого у них народилася спільна дитина [PERSON] , [INFO]. Їх шлюб фактично розпався в 1994 році. Відповідач сплачував аліменти на утримання сина до [INFO], а саме до 18-річного віку. На даний час син навчається на 3-ому курсі в Дніпропетровському національному університеті імені Олеся Гончара на денній формі навчання за контрактною формою навчання. Стипендію син не отримує. Вартість освітньої послуги за весь час навчання становить 20850 грн. Навчання потребує значних витрат, але її доходів не вистачає. Відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, тому вона звернулася до суду з даним позовом. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення. Третя особа у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Правовідносини, що є предметом спору між сторонами у справі, регулюються сімейним законодавством України. Відповідно до сит. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Лише за наявності усіх передбачених ст. 199 СК України, умов, суд за приписами ст.ст. 182, 200, СК України, має визначити розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, при такому визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач доводиться батьком повнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18 січня 1995 року (а.с.6). [PERSON] навчається на третьому курсі денного відділення фізико-технічного факультету Дніпропетровського національного університету ім. О.Гончара, за контрактною формою навчання, що підтверджується довідкою №88-175-63 від 21 жовтня 2015 року (а.с.11). [PERSON] стипендію не отримує, знаходиться на повному утриманні матері, батько в свою чергу добровільно матеріальну допомогу на його утримання не надає. Оцінюючі з'ясовані в судовому засіданні обставини у справі в контексті наведених вище правових норм регулювання предмету спору, суд доходить наступних висновків. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Встановлено, що на даний час відповідач офіційно не працює, перебуває на диспансерному обліку у лікаря-терапевта з діагнозом гіпертонічна хвороба ІІ ступеню.Позивач не навела ніяких доказів того, що відповідач може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, суд визнає встановленою обставину доводів відповідача на заперечення ним позовних вимог щодо відсутності у нього об'єктивної змоги надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Оскільки така спроможність за приписом ст. 199 СК України, є обов'язковою умовою для покладення на батька обов'язку утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, її відсутність зумовлює висновок суду про необхідність відмовити у задоволенні позову про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, за безпідставністю позовних вимог. Питання щодо стягнення судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed