Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

В.о. головного лікаря Чернівецької обласної психіатричної лікарні звернувся до суду з заявою про госпіталізацію хворого [PERSON] у психіатричний стаціонар без його згоди посилаючись на те, що у нього тяжкий психічний розлад шизофренія, параноїдна форма, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих і його обстеження та лікування можливе тільки в умовах стаціонару. А тому його лікування можливе лише в стаціонарних умовах, оскільки важкий психічний розлад обумовлює: його небезпеку для себе і оточуючих. Представник Чернівецької облпсихлікарні в судовому засіданні заяву підтримав, в своєму поясненні підтвердив обставини, викладені в заяві, а також пояснив суду, що 15 травня 2019 року при комісійному огляді [PERSON] встановлений важкий психічний розлад у проявах емоційної неадекватності, нестійкості, маячна налаштованість, негативізму, який відповідає діагностичним критеріям шизофренія, параноїдна форма, загострення, просив вимоги заяви задовольнити. Прокурор та заінтересована особа батько [PERSON] в судовому засіданні підтримали заяву лікарні. [PERSON] та його адвокат в судовому засіданні заперечували щодо задоволення заяви лікарні. Заслухавши пояснення представника заявника, [PERSON] , заінтересованої особи, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] страждає психічним захворюванням: шизофренію, параноїдної форми і внаслідок свого психічного захворювання перебуває під наглядом з 2012 р. На стаціонарному лікуванні в Чернівецької обласної психіатричної лікарні перебував 2 рази і в тому числі на підставі рішення суду. Останній раз перебував на лікуванні, в примусовому поряду, в 2016 р. Згідно з висновком лікарів-психіатрів Чернівецької обласної психіатричної лікарні від 15 травня 2019 року при комісійному огляді [PERSON] в зв`язку з важким психічним розладом у проявах: розмовляє сам із собою, не їсть їжу приготовлену матір`ю, часом стає агресивним, побив батька, встановлений психічний розлад у проявах: емоційної неадекватності, нестійкості, маячна налаштованість, негативізму, який відповідає діагностичним критеріям шизофренія, параноїдна форма, загострення і оскільки його психічний розлад обумовлює його небезпеку для себе та оточуючих, комісія прийшла до висновку, що його обстеження і лікування можливе лише в умовах психіатричного відділення. На думку суду заява про госпіталізацію не містить безумовних підстав, передбачених\~ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», які б давали суду право надати згоду на госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку без його усвідомленої згоди, оскільки заявник не надав достатніх доказів на підтвердження обставин вчинення чи виявлення наміру вчинити ним дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих, або доказів того, що\~[PERSON] неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. Встановлення судового контролю за процедурою примусової госпіталізації передбачає дослідження та оцінку судом висновку лікарів-психіатрів КМУ «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» про доцільність госпіталізації особи у відділення стаціонару лікарні без її усвідомленої згоди у сукупності з іншими доказами, що підтверджують такий стан особи, який дає підстави саме для примусової госпіталізації. Сама по собі наявність такого висновку лікарів-психіатрів при відсутності інших належних і допустимих доказів про відповідний стан особи, на думку суду є недостатньою для ухвалення рішення про примусову госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди. Крім того, згідно з\~ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлено презумпцію психічного здоров`я, тобто, кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставі та у порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Правова позиція щодо презумпції психічного здоров`я людини та неможливості незаконного втручання держави в її особисту свободу внаслідок нічим не підтвердженого припущення щодо наявності у неї психічного захворювання викладена у практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є обов`язковою для застосування національними судами. Так, прикладом реалізації права на здоров`я в контексті положень\~п.п. «е» п. 1\~ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що стосується позбавлення (обмеження) волі психічнохворих шляхом поміщення їх у психіатричний заклад, є рішення у справі Вінтерверп проти Нідерландів від 24 жовтня 1979 року. У вказаній справі ЄСПЛ звернув увагу на три вимоги, що зумовлюють наявність законних підстав для обмеження волі психічнохворої особи. Зокрема, особа повинна реально страждати психічним захворюванням, тобто реальні психічні розлади повинні бути встановлені компетентними органами на основі об`єктивної медичної експертизи; психічні розлади повинні досягти такого рівня, які виправдовують позбавлення волі; дійсність позбавлення волі залежить від наявності такого захворювання, особа може бути позбавлена волі до тих пір, поки є захворювання, що встановлено відповідним висновком. Враховуючи вищенаведене суд вважає, що в задоволенні заяви необхідно відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed