Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок разом з належними до нього господарськими спорудами, розташований в м. Стрию по вул. Шумлявщина, 28, Львівської області, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.12.2010р. після смерті матері [PERSON] Будинок розташований на землях міської ради. Рішенням виконавчого комітету Стрийської міської ради № 243 від 04.07.1997р. її мамі передано у власність земельну ділянку площею 1000 кв.м, у постійне користування площею 388 кв.м, а всього 1388 кв.м, які розташовані в м. Стрию по вул. Шумлявщина, 28. Після смерті мами право користування та володіння земельною ділянкою перейшло до неї як спадкоємиці. Відповідач по справі є її сусідом. За життя її мама не змогла отримати Державний акт на земельну ділянку, так як відповідач захопив частину їх земельної ділянки площею 20 кв.м, перенісши огорожу, що розділяє будинковолодіння. У період з грудня 2010 року по грудень 2013 року відповідач самочинно збудував на спірній земельній ділянці житловий будинок. Під час проведення будівництва відповідач притягався до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 96 КУпАП, а також щодо нього було винесено припис про припинення будівельних робіт. Її звернення до Стрийської міської ради про зобовязання відповідача знести самочинне будівництво не дали результатів. Перевіркою на місці встановлено факт самочинного будівництва відповідачем на її земельній ділянці житлового будинку. Вирішити дане питання за взаємною згодою не вдалося, тому змушена звернутися до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, просять суд позов задоволити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, заперечили проти задоволення позовних вимог та суду пояснили, що відповідач самовільно побудував веранду, однак будівництво здійснив на своїй земельній ділянці. Дане питання неодноразово розглядалося в різних судових інстанціях протягом восьми років. Рішенням Апеляційного суду Львівської області відповідача було зобовязано повернути 20 кв.м земельної ділянки [PERSON] шляхом відновлення огорожі на земельній ділянці [PERSON] зі сторони проїзду спільного користування відповідно до плану земельної ділянки будинковолодіння № 28 по вул. Шумлявщина в м. Стрию Львівської області, однак незважаючи на неодноразові виїзди державних виконавців ВДВС по місцю знаходження даної земельної ділянки та даного проїзду загального користування (там крім нього проживає ще три сімї) неможливо встановити, де саме і в якому місці слід повернути 20 кв.м, так як немає межі розмежування. У звязку з цим 23.06.2016р. заступником начальника Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Крім цього, згідно договору дарування, наданого Стрийським МБТІ, за [PERSON] закріплена земельна ділянка загальною площею 910 кв.м, відповідно до рішення Стрийського міськвиконкому №654 від 20.11.1979р. Вважають, що позивач [PERSON] підробила план своєї земельної ділянки з 910 кв.м до 1338 кв.м, а також підробила реєстровий номер з 1046 на 4046 для того, щоб заплутати виконавчу службу. Представники третіх осіб Стрийської міської ради, Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області в судове засідання не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомили. Заслухавши пояснення сторін, показання свідка, дослідивши наявні у справі докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.12.2010р. [PERSON] є спадкоємицею майна [PERSON] (спадкова справа № 586/2010 рік, зареєстровано в реєстрі за № 5084). Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з житлового будинку разом з належними до нього господарськими спорудами по вул. Шумлявщина, 28 в м. Стрию, який розміщений на землях міської ради. Згідно з рішенням виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області №243 від 04.07.1997р. «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і постійне користування громадянам міста та затвердження уточнених площ земельних ділянок, видачу державних актів на право власності на землю», [PERSON] передано у власність для обслуговування житлового будинку та інших споруд земельну ділянку, яка знаходиться в м.Стрию по вул. Шумлявщина, 28, площею 1000 кв.м, загальна площа земельної ділянки 1388 кв.м. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 19.02.2009р. зобовязано [PERSON] повернути 20 кв.м земельної ділянки [PERSON] шляхом відновлення огорожі на земельній ділянці [PERSON] зі сторони проїзду спільного користування відповідно до плану земельної ділянки будинковолодіння № 28 по вул. Шумлявщина в м. Стрию Львівської області. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25.12.2014 року встановлено спосіб і порядок виконання вищезгаданого рішення наступним чином: відновити площу земельної ділянки будинковолодіння [PERSON] правонаступника [PERSON], розташованої по вул. Шумлявщина, 28 в м. Стрию Львівської області, яка повинна становити 1388 кв.м, за рахунок зменшення площі проїзду до будинковолодіння [PERSON], розташованого за адресою: вул. Шумлявщина, 26а, м. Стрий, Львівська область, при цьому ширина проїзду не повинна перевищувати 3,50 кв.м, а його загальна площа 173 кв.м. Постановою ВП № 12523834 від 23.06.2016р. закінчено виконавче провадження по виконанню рішення Апеляційного суду Львівської області від 19.02.2009р., оскільки неможливо встановити, де саме необхідно повернути 20 кв.м. Згідно з договором дарування від 13.06.1993р. [PERSON] належить житловий будинок з господарськими будівлями, розташований на земельній ділянці розміром 252 кв.м в м. Стрию по вул. Шумлявщина, 26а. Відповідно до технічного паспорта від 20.07.1979р. на житловий будинок, який розташований в м. Стрию по вул. Шумлявщина, 26а, загальна площа земельної ділянки 252 кв.м, під забудовою всього 67 кв.м, подвіря 91 кв.м, сад 94 кв.м. Рішенням виконавчого комітету Стрийської міської ради народних депутатів № 547 від 21.11.1991р. збільшено земельну ділянку до будинку по вул. Шумлявщина, 26а на 16 кв.м, проїзд до будинку по вул. Шумлявщина, 26а рахувати згідно матеріалів МБТІ через подвіря будинку по вул. Шумлявщина, 26. Згідно з рішенням XXVI сесії VI демократичного скликання Стрийської міської ради Львівської області № 520 від 17.06.2014 року, [PERSON] надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Шумлявщина, 26а у власність загальною площею 268 кв.м. Відповідно до відповіді відділу архітектури і містобудування виконавчого комітету Стрийської міської ради № 318 від 02.08.2002 року, проїзд до будинку по вул. Шумлявщина, 26а пролягає через подвіря будинку по вул. Шумлявщина, 26. Перевіркою, проведеною Стрийським міським управлінням земельних ресурсів встановлено, що фактичні розміри земельної ділянки будинковолодіння №28 не відповідають розмірам схемплану земельної ділянки, оскільки було виявлено, що [PERSON] самовільно захопив земельну ділянку орієнтовною площею 20 кв.м, чим і збільшив самовільно розмір проїзду до будинковолодіння №26а, за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 53-1 КУпАП (лист за вих. 106 від 20.02.2004 року). Перевіркою на місці, проведеною виконавчим комітетом Стрийської міської ради, встановлено факт будівництва [PERSON] житлового будинку по вул. Шумлявщина, 26а на відстані 0,55м від огорожі сусідньої земельної ділянки без належної документації, що згідно ст. 376 ЦК України кваліфікується як самочинне будівництво і тягне за собою відповідальність згідно чинного законодавства. Крім цього, згадане будівництво порушує будівельні норми (відповідь на заяву [PERSON] за вих. Х-318/3.22 від 24.06.2016 року). Проведеною перевіркою Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області встановлено, що [PERSON] на присадибній земельній ділянці, яка не передана у користування чи приватну власність, на вул. Шумлявщина, 26а в м. Стрию Львівської області, здійснив у період з 2010 року по І-квартал 2011 року триповерхову житлову добудову до власного житлового будинку без затвердженої проектної документації та дозволу на виконання будівельних робіт, чим порушено ч. 1 ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» та ст. 29 Закону України «Про планування і забудову території», чинного на час виконання будівельних робіт. Також перевіркою було встановлено, що [PERSON] здійснює добудову житлового будинку в стик до існуючого житлового будинку без проектної документації. За результатами проведеної перевірки 22.12.2010 року було складено акт № 7/000754, протокол про адміністративне правопорушення № 7/000754 та припис № 7/000754 про зупинення будівельних робіт. За вказане правопорушення [PERSON] 23.12.2010 року було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 96 КУпАП у вигляді штрафу, який було сплачено (лист щодо розгляду звернення № 1013-6/4447-16 від 28.07.2016 року). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він з [PERSON] давні знайомі, відповідач завжди жив за вказаною адресою У [PERSON] не може бути ніяких претензій щодо добудови, оскільки така здійснена на земельній ділянці, яку відповідач отримав у спадок, тому є її власником. Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 16 ЦК України передбачений такий способів захисту цивільних прав та інтересів як припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення. Тому власник порушеного права зобовязаний довести належність йому такого права і відповідно може скористатися не будь-яким, а лише конкретно визначеним законом способом захисту свого права. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 2 ст. 325 ЦК України фізичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. За змістом ч.1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Частиною 4 ст. 376 ЦК України передбачено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. Відповідно до ст. 79 ЗК України, ст. 373 ЦК України право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні обєкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 83 ЗК України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші обєкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. Згідно п.п. «б», «г», «е» ч. 1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані: додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Відповідно до ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Частиною 1 ст. 125, ст. 126 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.ст. 1, 10, 60 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі; доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» (від 29 червня 2004 року №1906-IV), чинні міжнародні договори України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору. Відповідно до ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Частина 1 статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України « Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Так, суд враховує правовий висновок Верховного Суду України, який зроблений на засіданні Судової палати у цивільних справах 27 травня 2015 року (справа №6-92цс15), згідно якого передбачений статтею 391 ЦК України спосіб захисту усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем. Пунктом 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Таким чином, дослідженими в судовому засіданні обставинами справи встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.12.2010р. належить житловий будинок разом з належними до нього господарськими спорудами, що знаходиться по вул. Шумлявщина, 28 в м. Стрию Львівської області, та розташований на земельній ділянці загальною площею 1388 кв.м. Рішенням виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області №243 від 04.07.1997р. дана земельна ділянка була передана матері позивачки [PERSON] у приватну власність у розмірі 1000 кв.м. та в постійне користування у розмірі 388 кв.м. Відповідач [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями, які розташовані на земельній ділянці по вул. Шумлявщина, 26а в м. Стрию загальною площею 268 кв.м. Рішенням XXVI сесії VI демократичного скликання Стрийської міської ради Львівської області № 520 від 17.06.2014 року йому надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Шумлявщина, 26а у власність загальною площею 268 кв.м. [PERSON] на присадибній земельній ділянці по вул. Шумлявщина, 26а в м. Стрию Львівської області здійснено триповерхову житлову добудову до власного житлового будинку без затвердженої проектної документації та дозволу на виконання будівельних робіт. Разом з тим, ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25.12.2014р. встановлено, що самовільне захоплення [PERSON] частини земельної ділянки [PERSON] відбулося в ділянці проїзду до його будинковолодіння. Відтак, відновлення площі земельної ділянки будинковолодіння [PERSON], правонаступника [PERSON], що розташована по вул. Шумлявщина, 28 в м. Стрию Львівської області, яка повинна становити 1388 кв.м, має бути здійснено за рахунок зменшення площі проїзду до будинковолодіння [PERSON], розташованого по вул. Шумлявщина, 26а в м. Стрию Львівської області. Враховуючи наведене, зібрані в справі докази, які оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, а також зважаючи на те, що позивачем, яка не була обмежена у здобутті доказів на підтвердження тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, не надано суду жодного належного та допустимого доказу того, що самочинне будівництво житлового будинку відповідачем здійснено на земельній ділянці, яка їй належить, тому позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed