Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

В лютому 2019 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом,в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку. Як зазначено в позовній заяві, 04.10.1995 р. на підставі договору купівлі-продажу № 1074 позивач [PERSON] купив у [PERSON] належний останньому в цілому житловий будинок [ADDRESS] . Договір був укладений в письмовій формі на Запорізькій універсальній біржі «Україна ЛТД»,що відповідало вимогам чинного на той час цивільного законодавства,договір нотаріально не посвідчувався. Посилаючись на те, що стосовно всіх істотних умов договору купівлі-продажу сторони досягли домовленості, відбулося повне виконання договору, але в зв`язку з відсутністю нотаріального посвідчення договору позивач позбавлений можливості зареєструвати право власності у державному реєстрі, чим суттєво обмежені його права, просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] . Провадження у справі відкрито ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 05.03.2019 р. Відповідно до ст.274 ЦПК України,справа розглянута в порядку загального позовного провадження. В підготовче судове засідання позивач надав письмову заяву,у якій підтримав позов та наполягав на його задоволенні на підставі викладеного вище з прийняттям рішення в порядку ст.200 ЦПК України. Відповідач в судове засідання не з*явився, викликалася належним чином,надав письмову заяву про повне визнання позову та розгляд справи без його участі. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України,за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши заяви сторін по суті справи, надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. З матеріалів справи вбачається,що 04.10.1995 р. на Запорізькій універсальній біржі «Україна ЛТД» в письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] ,за умовами якого [PERSON] продав,а [PERSON] купив зазначене нерухоме майно за обумовлену сторонами грошову суму,яку продавець отримав від покупця до підписання договору,нотаріально договір не посвідчений. Право власності позивача на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано в ОП ЗМБТІ 10.10.1995 р.в реєстрову книгу № 169 за р.н.28958. Відповідно до ст.227 ЦК України (в ред.1963 р.)який діяв на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири)підлягає нотаріальному посвідченню ,якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору(ст.47 цього Кодексу). Водночас,згідно положень чинного на той час Закону України «Про товарну біржу»(стаття 15),було передбачено,що угоди,зареєстровані на біржі,не підлягають нотаріальному посвідченню. Враховуючи наведене,суд дійшов висновку,що на час укладення спірного правочину позивач діяв у межах чинного законодавства,яке передбачало як можливість укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна з нотаріальним посвідченням договору,так і можливість купівлі його за біржовою операцією(угодою),яка подальшому нотаріальному посвідченню не підлягала. Згідно ст.47 ч.2 ЦК України (в ред.1963 р.), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду,яка підлягає нотаріальному посвідченню, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди,суд вправі за вимогою сторони,що виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому випадку подальше нотаріальне оформлення угоди не потрібно. Суду надані письмові докази домовленості сторін відносно всіх істотних умов договору, повного виконання договору сторонами у 1995 р.,а саме:позивач повністю виконав договір,оскільки передав продавцю обумовлену договором грошову суму за придбану нерухомість,що підтверджено змістом договором,вступив в фактичне володіння та користування цим майном,зареєстрував право власності на нього. [PERSON] як продавець передав позивачу в користування та володіння проданий житловий будинок, всі документи на нього, звільнив від своїх речей, припинив реєстрацію проживання, тобто також виконав умови угоди. На час укладання договору купівлі продажу сторонам договору не було відомо про необхідність його обов*язкового нотаріального посвідчення . Оскільки законність укладеного з позивачем договору відповідачем або іншими особами протягом з 1995 р.не оспорюється, проте відсутність його нотаріального посвідчення ускладнює реєстрацію та розпорядження цим майном, чим порушуються права позивача як власника, суд дійшов висновку, що є всі передбачені законом підстави визнати договір купівлі-продажу дійсним, оскільки цей спосіб захисту прав позивача відповідає змісту ст.15,16 ЦК України. На підставі ст.47 ч.2,227 ЦК України (в ред.1963 р.), ст. ст.200,223,258,259,263,265,353,355 ЦПК України,суд-

Outcome: approved