Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

В липні 2019р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 20-22) до відповідачки [PERSON] , в якому просила суд: стягнути з відповідачки на свою користь суму заборгованості за договором позики від 19 квітня 2018р. (далі по тексту - договір позики) в розмірі 321200,0 грн. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 19 квітня 2018р. між сторонами було укладено договір позики № 19/04/18-1 (далі по тексту - договір позики), за яким позивачкою було надано відповідачці позику в розмірі 668075,57 грн., яку остання зобов`язувалася повернути в строк до 19 жовтня 2018р. Однак, отримані грошові кошти відповідачка по теперішній час в добровільному порядку не повернула в повному обсязі, сума неповернутої позики складає 321200,0 грн., у зв`язку з чим, з метою захисту порушеного права позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 вересня 2019р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. До судового засідання представник позивача подала на адресу суду клопотання, в якому просила суд проводити розгляд справи за відсутності сторони позивача, заявлені позовні вимоги сторона підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка, про час і місце судового розгляду оповіщалася у встановленому законом порядку, за місцем своєї реєстрації, у судове засідання не з`явилася, про поважність причин неявки суду не повідомила та не просила розглядати справу у її відсутність, свого представника до суду не направила, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження строк, відповідачка відзив на позов не подавала. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ч. 1 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 19 квітня 2018р. між сторонами було укладено договір позики (а.с. 6-8), відповідно до п. 1 якого позикодавець (позивачка) передає у власність позичальника (відповідача) грошові кошти в сумі 668075,57 грн., що за курсом НБУ на день укладення цього договору еквівалентно 25550,0 дол. США, в свою чергу, позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк, та згідно з визначеними цим договором умовами сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченому цим договором буде відповідати 25550,0 дол. США, за курсом НБУ на дату здійснення платежу не пізніше ніж через 6 місяців з моменту укладення даного договору, тобто до 19 жовтня 2018р. За домовленістю сторін позика є безпроцентною. Сума позики встановлена до п. 1 даного договору отримана позичальником від позикодавця до моменту підписання даного договору в повному обсязі. Згідно п. 5 договору позики, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві суму позики, визначену в п. 1 даного договору, відповідно до Графіка повернення позичальником грошових коштів: - 52295,54 грн., еквівалент 2000,0 дол. США - до 19 травня 2018р. включно; - 50988,15 грн., еквівалент 1950,0 дол. США - до 19 червня 2018р.; - 23532,99 грн., еквівалент 900,0 дол. США - до 19 липня 2018р.; - 23532,99 грн., еквівалент 900,0 дол. США - до 19 серпня 2018р.; - 23532,99 грн., еквівалент 900,0 дол. США - до 19 вересня 2018р. - 494192,89 грн., еквівалент 18900,0 дол. США - до 19 жовтня 2018р. Судом встановлено, що 19 квітня 2018р. стороною відповідача власноручно також було складено боргову розписку, в якій сторона відповідача зазначила про отримання від сторони позивача в борг суми грошових коштів у розмірі 668075,57 грн. (а.с. 9), які сторона відповідача зобов`язувалась повернути до 19 жовтня 2018р. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно положень ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідачка свої зобов`язання за договором позики не виконала в повному обсязі, сума позики, яка залишається неповернутою становить 321200,0 грн., а тому оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню ця сума заборгованості у розмірі 321200,0 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню, судовий збір у розмірі 3212,0 грн.

Outcome: approved