Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

В квітні 2016 року публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 18.12.2009 року з позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 83486,01 грн. У зв'язку з тим, що після ухвалення рішення суду кредитний договір та договір поруки не були припинені, позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором станом на 01.12.2015 року у загальному розмірі 78563,64 грн., яка складається з: донарахованої заборгованості по відсоткам за користування кредитом в період з 10.07.2009 року по 01.12.2015 року - 39781,82 грн.; пені за прострочення повернення відсотків, щомісячної комісії станом на 01.12.2015 року - 39781,82 грн. В останнє судове засідання представник позивача та відповідачі не з'явилися, про дату,час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі в судові засідання не з'являлися, про дату,час і місце розгляду справ повідомлялися належним чином. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 19 червня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», і [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав останньому кредит в сумі 25 000 грн. з оплатою за користування кредитними коштами 25,00 % річних на строк до 18 червня 2009 року. Відповідно до п. 6.1. кредитного договору при порушенні зобов'язання по поверненню кредиту, погашенню процентів за користування кредитом, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених цим договором, позичальник сплачує позивачу неустойку у вигляді пені в розмірі 1 % від простроченої суми за кожен день прострочення. Пунктом 7.3 кредитного договору передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту першої видачі кредитних коштів (їхньої першої частини) та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань. З метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», укладено договір поруки від 19 червня 2008 року з [PERSON] Розділами 1-2 договору поруки передбачено, що у разі невиконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором банк має право пред'явити вимоги безпосередньо до поручителя, які він зобов'язаний виконати шляхом сплати суми заборгованості. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 18.12.2009 року з [PERSON], [PERSON] стягнуто на користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором в розмірі 83486,01 грн., судовий збір в сумі 834,86 грн. та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Як вбачається з довідки ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 23.11.2015 року за №0662 заборгованість в сумі 83486,01 грн. погашена в повному обсязі. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Так, п. 6.1 договору передбачено, що за прострочення повернення кредитних ресурсів чи/та сплати відсотків позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1 % від простроченої суми за кожен день прострочення. Пеня нараховується у разі порушення позичальником строків передбачених договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплатити відсотки за весь час фактичного користування кредитними ресурсами. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Дану правову позицію висловлено в постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 року у справі №6-1206цс15. Таким чином, з відповідачів на користь банку підлягають стягненню донарахована заборгованість по відсоткам за користування кредитом в період з 10.07.2009 року по 01.12.2015 року - 39781,82 грн. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи те, що заборгованість по кредиту сплачена в повному обсязі, а також те, що розмір пені, яку просить стягнути позивач, в значній мірі перевищує розмір збитків та сплаченої заборгованості за кредитним договором, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення на користь банку пені за прострочення повернення відсотків, щомісячної комісії станом на 01.12.2015 року в розмірі 1000,00 грн. Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, то сума пені підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку. Також на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме: судовий збір в розмірі 715,32 грн. В решті вимог слід відмовити за безпідставністю.

Outcome: partial