Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

В квітні 2015 року позивач звернувся із позовом до ТОВ «Азовпласт», [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу недійсним в частині покупця, переведення прав покупця, визнання права власності на автомобіль. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що вона мешкала однією родиною з [PERSON] в період з 2006 року по день смерті [PERSON] [INFO] року. За час сумісного мешкання з [PERSON] нею за власні кошти шляхом участі в системі «Автоплан» був придбаний автомобіль «Chevrolet Aveo». З метою отримання знижки при придбанні автомобілю та з урахуванням наявності в [PERSON] посвідчення водія, вище вказаний автомобіль був придбаний на його ім'я. Договір купівлі - продажу автомобіля №613 від 06.09.2007 року був укладений між [PERSON] та ТОВ «Азовпласт», кошти на придбання автомобіля були особистими коштами позивача. Після смерті [PERSON] вонп сплачувала всі платежі згідно угоди. Після смерті [PERSON] залишився спадкодавець першої черги - відповідач [PERSON], яка відмовляється від переоформлення права власності на автомобіль. Просила суд визнати частково не дійсним договір купівлі - продажу в частині покупця, визнавши покупцем [PERSON], перевести права покупця за договором, визнати право власності на автомобіль «Chevrolet Aveo». Позивач в судове засідання не з'явився, надіславши на адресу суду лист, в якому просить справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити в повному обсязі Представник позивача, [PERSON], в судове засідання не з'явилась, надіславши на адресу суду лист, в якому просить справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача, ТОВ «Азовпласт», в судове засідання не з'явився хоча про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд повідомив. Відповідач, [PERSON], у судове засідання не з'явилась, хоча про час, місце та дату розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд повідомила, в результаті чого, відповідно зі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи, ПрАТ «АІСЕ Україна», в судове засідання не з'явився, надіславши на адресу суду пояснення, в яких проти заявлених позовних вимог заперечує, просить суд застосувати до них строк позовної давності, відмовивши позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, розглянути справу за його відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного: 06.09.2007 року між [PERSON] та ТОВ «Азовпласт» було укладено договір купівлі - продажу №613, згідно з умовами якого [PERSON] придбав в відповідача автомобіль марки Chevrolet, модель Aveo SF69Y, легковий седан, номер шасі [NUMBER], об'єм двигуна 1498 см3, колір - чорний (а. с. 8-14). Придбання автомобілю здійснювалось згідно програми «Автоплан» третьої особи, ПрАТ «АІСЕ Україна», за договором поруки в якій поручителем [PERSON] була [PERSON] (а. с. 15-18). Автомобіль було оформлено на ім'я [PERSON], який 07.03.2014 року видав на ім'я [PERSON] довіреність , якою уповноважив останню бути його представником, зокрема наділивши її правами бути його представником в сіх органах при вирішенні питань, пов'язаних з належним йому майном та мати до цього майна вільний доступ (а. с. 20, 22, 55). Згідно з ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. [PERSON] мешкала з [PERSON] з 2006 року та по день його смерті, [INFO] року. [PERSON] з 06.07.2005 року був пенсіонером за інвалідністю. Відповідний стан його здоров'я не дозволяв йому працювати, також він потребував постійного лікування, також пенсійні виплати його не були регулярними, оскільки він не своєчасно надавав до ПФУ документи, які підтверджували його інвалідність. Розмір його пенсійних виплат не дозволяв йому внести кошти за автомобіль (а. с. 19, 50, 87, 123, 133, 140,141). [PERSON] має стабільний заробіток, на момент придбання автомобіля мала на картковому рахунку власні кошти в сумі 100 000 грн., також її сестра, [PERSON], повернула їй заборгованість в сумі 60 000 грн. Отримавши пропозицію про придбання автомобіля «Chevrolet Aveo», позивач 21.07.2007 року, в суботу, в кількох банкоматах м. Маріуполь зняла належні їй грошові кошти в сумі 54 000 грн., необхідну для внесення авансового платежу суму 50 348 грн. 22 коп. було сплачено від імені [PERSON] 23.07.2007 року, в понеділок (а. с. 21, 95-96, 124-132, 133). Наявними в справі матеріалами при порівнянні спростовується можливість здійснення [PERSON] за рахунок власних коштів сплати першого внеску та інших платежів, здійснених від його імені та підтверджує твердження позивача про те, що договори та автомобіль було оформлено на його ім'я в зв'язку із наявністю в [PERSON] водійського посвідчення та мав пільги при щодо купівлі автомобілю, який був придбаний за особисті кошти [PERSON] (а. с. 98-122). Згідно з ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Відповідно до п. 26 Правових позицій Верховного Суду України від 04.08.2001 року, такий договір купівлі - продажу може бути визнаний недійсним в частині покупця з одночасним визнанням покупцем особи, за кошти якої фактично відбувалась купівля. Третя особа, ПрАТ «АІСЕ Україна», в своїх запереченнях проти позовної заяви наполягає на застосуванні судом строку позовної давності. Відповідно до ч.3 ст.35 ЦПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог, мають процесуальні права і обов'язки, встановлені статтею 27 цього Кодексу. Але ці права є саме процесуальними. Проте, виходячи зі змісту припису ч.4 ст..267 ЦК України, відповідно до якого, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, є нормою матеріального права і не може розумітись як можливість застосування позовної давності за заявами третіх осіб. Крім того, зазначений припис, встановлює що підставою для відмови у позові є тільки заява про застосування наслідків спливу позовної давності, заявлена стороною у спорі. Відповідно до ст.. 30 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Таким чином, ПрАТ «АІСЕ Україна», як третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, не має процесуального права вимагати застосування строку позовної давності. Також в своєму запереченні третя особа посилається на те, що саме [PERSON] є платником за угодою, але суд вважає, що розрахунок проводився в безготівковий спосіб, тому не можливо ідентифікувати особу, яка фактично вносила кошти. При вивченні та порівнянні сукупного доходу [PERSON] та [PERSON] стає очевидним, що саме [PERSON] від імені [PERSON] вносились кошти. Ті самі обставини підтверджує факт надання [PERSON] платіжних документів вже після смерті [PERSON], такі документі завжди зберігаються в особи, яка є фактичним платником та вносить власні кошти. З викладеного судом вбачається, що правочин від імені [PERSON] був удаваним, з метою створення правочину купівлі - продажу автомобіля [PERSON] Після смерті [PERSON], спадкоємець першої черги, [PERSON], прийнявши спадщину, відмовляється визнавати факт придбання автомобіля за кошти позивача, перешкоджаючи [PERSON] в здійсненні своїх майнових прав щодо вище вказаного автомобіля, хоча доказів, що майно придбано за власні кошти іншої особи, а не позивача, до суду не надала (а. с. 45). Відповідно до ч. 1 ст. 203 зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам Згідно з ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Щодо зауваження третьої особи про те, що Правові позиції ВСУ не розповсюджуються на даний вид правовідносин, суд зазначає, що оскільки зазначена правова позиція ВСУ є на цей час єдиною в подібних правовідносинах. За сучасним ЦК України ВСУ не має іншої правової позиції. З огляду на те, що норми ЦК України, що втратив чинність , щодо порядку застосування яких надані ці роз'яснення (ст..58, 60 ЦК УРСР від 18.07.1963 р.) аналогічні нормам діючого ЦК України (ст.ст.217, 235 ЦК України), то й , відповідно правова позиція ВСУ з цього питання не могла змінитись. Крім того, зазначені роз'яснення містять правову позицію не щодо застосування окремих норм законодавства минулого, а щодо розгляду судами окремих категорій справ, а саме щодо зобов'язань, що виникають з угод). З цього питання інших роз'яснень не було, тому, вважаю що зазначена правова позиція ВСУ повинна бути прийнята до уваги. Дослідивши обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved