Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

В липні 2016р. позивач ПАТ «Акцент-Банк» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із зазначеним позовом до відповідача [PERSON], в якому просив суд: стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості по кредитному договору без номера від 16 серпня 2008р. в розмірі 17465,9 грн., яка складається: 1399,31 грн. - заборгованість за кредитом; 6463,69 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; штрафи: 500,0 грн. (фіксована частина); 807,9 грн. - процентна складова; 8295,0 грн. - заборгованість за комісією та пенею, а також судові витрати, які складаються з судового збору. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 16 серпня 2008р. між сторонами було укладено кредитний договір №б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 3000,0 грн. на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,0% на суму залишку заборгованості за кредитом, однак останній належним чином умови кредитного договору не виконував, внаслідок чого виникла кредитна заборгованість. В прохальній частині позову, сторона позивача клопотала перед судом про розгляд справи у відсутність свого представника, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, і не заперечує проти заочного розгляду справи. В подальшому стороною позивача були надані до суду письмові пояснення, з зазначенням того, що відповідачем не вірно розуміються положення кредитного договору та умови надання кредиту, і стороною позивача не пропущено строки позовної давності визначені законом, враховуючи строки дії укладеного між сторонами кредитного договору. Відповідач, в судовому засіданні зазначив, що ним дійсно було укладено з позивачем зазначений вище кредитний договір, і отримана сума кредиту. Ним здійснювалось відповідно до умов договору сплата заборгованості, проте, внаслідок погіршення стану здоров'я, він припинив виконувати умови договору, а після покращення стану здоров'я він сплатив певну суму, і вважав, що ним виконанні зобов'язання за кредитним договором. Крім того, на думку відповідача при зверненні до суду з вказаним позовом, позивачем пропущено строки позовної давності, а тому суд повинен відмовити в задоволенні позову, оскільки клопотання про поновлення строку позовної давності до суду не подавалось. В подальшому відповідач в судове засідання не з'явився, поважності причин неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення відповідача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності з ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Положеннями ст. ст. 10, 11 ЦПК України, роз'яснення наданих в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», встановлено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Як вбачається з матеріалів справи, і це встановлено судом, та не заперечувалось відповідачем, що 16 серпня 2008р. між сторонами було укладено кредитний договір, за яким відповідачу відкрито кредитну картку з сумою кредитного ліміту в розмірі 3000 грн. Відповідно до договору держатель картки зобов'язаний щомісяця в строки, визначені правилами, здійснювати погашення заборгованості у вигляді обов'язкового мінімального платежу, складові якого зазначаються в тарифах. Відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконав, у зв'язку з чим, за розрахунком позивача, станом на 14 липня 2016р. виникла заборгованість у розмірі 17465,9 грн., яка складається: 1399,31 грн. - заборгованість за кредитом; 6463,69 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; штрафи: 500,0 грн. (фіксована частина); 807,9 грн. - процентна складова; 8295,0 грн. - заборгованість за комісією та пенею. Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1054 ЦК України обов'язком позичальника за кредитним договором є, зокрема, повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Відповідно до ч. ч. 1 та 4 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до заяви, що міститься в матеріалах справи, відповідач ознайомлений та погоджується з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжної картки та Тарифами банку (далі по тексту - Умови). Згідно п.9.12 Умов, договір діє протягом 12 місяців з моменту укладення. Якщо на протязі такого строку жодна з сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонгується на той самий строк. Отже, укладений сторонами правочин передбачає автоматичну пролонгацію договору на новий строк, якщо жодна із сторін не висловила бажання його розірвати. Судом не встановлено, що кожна із сторін висловила у визначеному законом порядку бажання його розірвати. Таким чином, укладений між сторонами договір діє, і твердження сторони відповідача, що при зверненні до суду з вказаним позовом позивачем пропущено строк позовної давності є помилковим, в силу положень ст.ст. 253, 261 ЦК України. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому заявлений позов підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу в розмірі 17465,9 грн. грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1378,0 грн.

Outcome: approved