Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

в обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 08.08.2007 року сторони уклали кредитний договір (б/н), відповідно до умов якого відповідач [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за користування останнім, сплачувати за перевитрати платіжного ліміту та комісії на умовах, передбачених договором. Однак, уклавши з позивачем договір про отримання кредиту, відповідач порушив свої зобов'язання за кредитним договором та допустив виникнення та зростання заборгованості. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 15.02.2011 року з відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 12 892, 14 грн., яка існувала станом на 30.11.2010 року. Загальний розмір заборгованості станом на 30.11.2014 року складає 10 500, 21 грн., яка складається із заборгованості за відсотками - 9 762, 11 грн. та штрафів в розмірі 250 грн. та 488, 10 грн. Тому позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати в розмірі 243,60 грн. Представник позивача Безбородько І.М. в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. При цьому він погодився, що заборгованість за вищевказаним судовим рішенням від 15.02.2011 року відповідач повністю погасив 14.11.2013 року. Однак, і після цього позивач продовжував нараховувати відповідачу відсотки за користування вказаним кредитом, оскільки в ПАТ КБ «Приват банк» існують свої внутрішні правила для такого нарахування. Крім того, після закінчення строку дії платіжної карти відповідач не звернувся до позивача із письмовою заявою про закриття карткового рахунку. Тому представник позивача позовні вимоги просить задовольнити. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, подавши письмові заперечення проти позову, в яких відповідач зазначив, що в 2007 році він отримав в зазначеному банку пластикову кредитну картку. Знімаючи кошти з неї, відповідач повертав суму заборгованості відповідно до договору. Проте, пізніше в нього виникли труднощі зі сплатою, у зв'язку з чим утворилась заборгованість. Зазначеним рішенням Коломийського міськрайонного суду від 15.02.2011 року з відповідача вже стягнуто заборгованість та відсотки за вищевказаним кредитним договором. Вказану заборгованість відповідач погашав частково та остаточно її погасив 14.11.2013 року. В зв'язку з цим, а також закінченням строку дії кредитної картки позивач безпідставно продовжував нараховувати проценти. Тому відповідач та його представник в задоволенні позову просять відмовити, в тому числі за пропуском строку позовної давності, та не бажають надавати суду будь-яких розрахунків розміру процентів станом на 14.11.2013 року. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які досліджені в судовому засіданні, приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Судом встановлено, що 08.08.2007 року між сторонами укладено договір (б/н), згідно з яким [PERSON] того дня отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (зміна кредитного ліміту відбулась 17.08.2007 - 10 000 грн., 29.06.2010 року - 9 180 грн., 19.07.2010 року - 8 660 грн.) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом ( а.с.18, 19). Судом також встановлено, що рішенням Коломийського міськрайонного суду, винесеного 15.02.2011 року в цивільній справі №2-504/11, яке набрало законної сили 26.02.2011 року, з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за вищевказаним кредитним договором в розмірі 12 892, 14 грн.., яка існувала станом на 30.11.2010 року (а.с.10, 11). Із наданих відповідачем суду копій квитанцій суд приходить до висновку, що відповідач остаточно погасив вказану заборгованість 14.11.2013 року (а.с.74-78). Вказана обставина не заперечується представником позивача, а тому вона згідно з правилами ч.1 ст.61 ЦПК України не потребує доказування. Судом також встановлено, що 27.11.2013 року відділом ДВС Коломийського міськрайонного управління юстиції закінчено виконавче по примусовому виконанню вказаного судового рішення в зв'язку з його повним фактичним виконанням боржником, що стверджується матеріалами оглянутої в судовому засіданні цивільної справи №2-504/11. Відповідно до правил ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Вказані законодавчі положення знайшли своє відображення в розділі 5 Умов у правил надання банківських послуг, відповідно до п.п.5.5.1 яких за несвоєчасне виконання боргових зобов'язань (користування простроченим кредитом і овердрафтом) держатель оплачує проценти за підвищеною процентною ставкою або додаткову комісію у встановлених розмірах (а.с.30). В зв'язку з цим суд вважає, що відповідач зобов'язаний сплатити позивачу проценти за користування кредитом до повного погашення останнього. В долученому до позовної заяви розрахунку заборгованості не вказано розмір процентів простроченого тіла кредиту, нарахованих станом на 14.11.2013 року. Тому суд бере до уваги розмір процентів, нарахованих на 19.11.2013 року, оскільки ця дата є найбільш наближеною до 14.11.2013 року із вказаних у даному розрахунку дат. Власного ж розрахунку відповідач та його представник суду не надали та не заявили клопотання про проведення судово-бухгалтерської експертизи. Отже, розмір несплачених процентів на прострочену заборгованість станом на 19.11.2013 року складає 4 468, 56 грн. (а.с.16). При цьому суд зазначає, що закінчення строку дії платіжної картки не звільняє відповідача від зобов'язань, які виникли під час строку її дії. Тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення з відповідача процентів, нарахованих після повного фактичного виконання зобов'язання, то суд вважає їх необгрунтованими, оскільки ч.1 ст.599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Крім того, позивачем не надано суду жодних доказів на ствердження правомірності нарахування процентів після повного виконання кредитного зобов'язання. Не підлягають задоволенню також вимоги про стягнення з відповідача штрафів, передбачених п.8.6 вказаних Умов та правил, адже вищевказаним судовим рішенням від 15.02.2011 року з відповідача вказані штрафи вже стягнуто, і відповідач їх сплатив. Повторне ж стягнення вказаних платежів не передбачено ні законом, ні кредитним договором. Крім того, розмір фіксованого штрафу, вказаний у заяві позичальника, суперечить розміру, вказаному в зазначених Умовах та правилах. Тому в задоволенні вказаної частини позовних вимог слід відмовити саме в зв'язку з їх безпідставністю. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивачем за звернення до суду з даною позовною заявою сплачено судовий збір в розмірі 243,60 грн., що стверджується платіжним дорученням від 22.12.2014 року (а.с.1). Дані судові витрати відповідно до правил ч.1 ст.88 ЦПК України підлягають присудженню з відповідача на користь позивача в зв'язку із частковим задоволенням позовних вимог. На підставі ст.ст. 509, 526, 599, 1050, 1054 ЦК України та,

Outcome: partial