Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 16 березня 2013 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дубно Рівненської області, про що зроблено відповідний актовий запис №58 від 16.03.2013 року. Це підтверджується свідоцтвом про шлюб І-ГЮ № 085761. В шлюбі народились спільна дитина [PERSON], [INFO], про що 11 листопада 2014 року в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис №422, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ГЮ №223344, виданим 11.11.2014 відділом реєстрації актів цивільного стану Дубенського міськрайонного управління юстиції Рівненської області. Після одруження з відповідачем проживали разом у м. Дубно у квартирі по вулиці Морозенка,79 кв.39, яка належить його матері. У період вагітності було викрито факт його подружньої зради відповідачем. З часу народження дитини [PERSON] практично ніякої участі у вихованні дитини не приймав, ігноруючи будь-які можливості навіть вийти із сином погуляти. Фінансово утримував, однак практично всі заощадження йшли на витрати повязані із облаштуванням належного йому і подарованого у спадок від баби та діда житлового будинку №17 по вул. Львівська м. Дубно Рівненської області. У такий спосіб сімя не мала можливостей навіть для виділення часу та коштів на відпочинок. З часу коли народилась дитина відносили припинили своє існування, як сімя. До цього часу формально шлюб не розірвано, однак реально сімя розпалася і з вересня 2017 року проживають окремо. Через більш ніж півтора року з часу народження сина [PERSON], були виявленні характерні ознаки відставання дитини в розвитку у порівнянні із своїми однолітками. Це стало причиною звернення до лікарів, які у січні 2017 року підтвердили, що у дитини виражена затримка розвитку мови, поведінкової реакції. Це підтверджується консультаційним висновком спеціаліста від 23.01.2017. З того часу [PERSON] перебуває на диспансерному обліку у Рівненському обласному центрі психічного здоровя населення. Підтвердження припущень стало останньою крапкою у відносинах як чоловіка та дружини. Стали проживати в окремих кімнатах. Відповідач систематично схиляв віддати дитину у допоміжну школу-інтернат, а коли зрозумів, що на таке не піде, почав вимагати збирати свої речі і їхати жити до її батьків. На початку вересня 2017 року, [PERSON], черговий раз прийшов у квартиру де проживали, зібрав її з сином речі і вивіз до батьків у м. Костопіль, де до цього часу проживає із дитиною. З цього часу, відповідач взагалі навіть не цікавиться долею сина, лише дзвонив і погрожував, що має намір зняти його з реєстраційного обліку належного йому будинку. З тих пір дитина проживає з нею і перебуває на повному її утриманні. З доходів, як виплату за допомогу при народженні дитини продовжує отримувати лише 860 грн. у місяць, виплати яких припиняються вже у листопаді 2017 року. Відповідач взагалі матеріально дитині не допомагає, а у неї коштів недостатньо для забезпечення гармонійного розвитку дитини. В судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги зменшили в частині стягнення аліментів на утримання дитини до 1500 (одна тисяча пятсот) гривень, решту позовних вимог просили залишити без розгляду. Дали пояснення згідно поданої позовної заяви. Відповідач та його представник позовні вимоги визнали частково, в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини в мінімальному розмірі визначеному законом. Просять відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки є безпідставними, окрім того відповідач має незадовільний стан здоровя, його дохід в середньому не перевищує 3000 гривень, має на утриманні непрацездатних батьків. В судовому засіданні встановлено, що 16 березня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дубно Рівненської області, про що зроблено відповідний актовий запис №58 від 16.03.2013. Це підтверджується свідоцтвом про шлюб І-ГЮ № 085761 (а.с.15). В шлюбі народились спільна дитина [PERSON], [INFO], про що 11 листопада 2014 року в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис №422, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ГЮ №223344, виданим 11.11.2014 відділом реєстрації актів цивільного стану Дубенського міськрайонного управління юстиції Рівненської області (а.с.14). У січні 2017 року встановлено, що у дитини [PERSON], [INFO], виражена затримка розвитку мови, поведінкової реакції, що підтверджується консультаційними висновками спеціалістів. [PERSON] перебуває на диспансерному обліку у Рівненському обласному центрі психічного здоровя населення (а.с.30, 31, 49). [PERSON], працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Рівнеліки» з 03.11.2017 на посаді провізор, дохід за період з 03.11.2017 по 30.11.2017 становить 4181 (чотири тисячі сто вісімдесят одна) гривня 82 копійки (а.с.45). [PERSON] працює у Відділі охорони здоровя ДМР Дубенська міська стоматологічна поліклініка на посаді лікар стоматолог, його дохід за період з 01.05.2017 по 31.10.2017 становить 27511 (двадцять сім тисяч пятсот одинадцять) гривень 77 копійок (а.с.60). Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4, 5 ст.150 СК України, батьки зобовязані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сімї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобовязані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобовязані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обовязку батьківського піклування щодо неї. Утримання дітей, надання їм матеріальної допомоги є природним обовязком батьків, що випливає зі змісту положення ст. 180 Сімейного кодексу України, яке зобов'язує батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з положення ст.181 СК України, у разі відсутності домовленості між батьками про способи виконання обовязку з утримання неповнолітньої дитини тим із батьків, хто проживає окремо, інший, з ким проживає така дитина, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів на її утримання. Верховний суд України, в п. п. 15, 17 Постанови Пленуму «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року за № 3 також розяснив, що відповідно до ст. 180 СК батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При визначенні розміру аліментів суд, у відповідності до вимог ст. 182 СК України, враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до положень Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 29.02.1991 № 789-ХІІ дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. В силу ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи питання про спосіб стягнення та розмір аліментів, які мають бути стягнуті в даному випадку з відповідача на користь позивача, суд враховує позицію позивача щодо способу стягнення аліментів, часткове визнання позову зі сторони відповідача, наявність у їхньої спільної з позивачем дитини захворювань, стан здоровя дитини потребує особливого догляду, додаткових занять із лікарями, психологами, психіатрами, логопедами, ортопедами, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами та потребує щоденних витрат. Тому зважаючи на обставини, які викладені вище, а також виходячи з того, що позивач разом із відповідачем повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку; виходячи з рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини (ч. 1 ст. 141 СК України), суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів із відповідача у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. на дитину щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів в даному розмірі суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини у даному віці. Суд розцінює критично твердження відповідача про те, що на його утриманні знаходяться непрацездатні батьки, оскільки відповідачем не представлено суду жодних доказів про відсутність самостійного доходу у його батьків. При цьому на підставі частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред'явлення позову, тобто з 17 жовтня 2017 року.

Outcome: approved