Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

В листопаді 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позивач вказував на те, що протягом 2009 - 2012 років надав відповідачці позику в розмірі 21700 дол. США строком до 2 жовтня 2014 року, про що остання надала йому розписку. Посилаючись на те, що зобовязання відповідачка не виконала, позивач просив суд стягнути з неї на свою користь 493675 грн. заборгованості, 3000 грн. витрат на послуги адвоката, а також судовий збір. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідачка в судове засідання не зявилася. Про час і місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином. Відповідно до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. У відповідності до ст.ст.224, 225 ЦПК України судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи. Заслухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачкою [PERSON] було надано розписку про отримання нею від позивача [PERSON] грошових коштів 29 жовтня 2009 року у розмірі 10000 дол. США та 12 грудня 2012 року в розмірі 8700 дол. США, а також 3000 дол. США, а всього в сумі 21700 дол. США, із строком повернення на першу вимогу позивача. Частина 2 ст.1047 ЦК України допускає предявлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписка про отримання позики свідчить про його укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. За таких обставин суд вважає, що позов [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в сумі 493675 грн. 00 коп., що станом на 11 листопада 2015 року складає 21700 дол. США., в межах заявлених позивачем вимог підлягає задоволенню. Згідно зі ст..85 ЦПК України та постанови КМ України від 27.04.2006 р. «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» на користь позивача з [PERSON] підлягають стягненню витрати на правову допомогу, які складають 1000 грн. Відповідно ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню сплачені при подачі позову судові витрати, а саме 4936 грн. 75 коп. судового збору.

Outcome: approved