overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

В лютому 2011 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів, посилаючись на те, що відповідач є батьком їх неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], яка перебуває на її утриманні. В даний час сторони спільно не проживають, відповідач не приймає участь у вихованні дитини та в добровільному порядку ніякої матеріальної допомоги на її утримання не надає. Просила суд стягнути з відповідача щомісяця аліменти на утримання дитини в розмірі 400 грн.. В судовому засіданні позивачка зменшила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача щомісяця аліменти на утримання дитини в розмірі 350 грн.. Відповідач позов визнав в повному обсязі, пояснівши суду, що готовий сплачувати аліменти позивачу на утримання його дитини в розмірі 350 грн. щомісяця. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що дійсно відповідач є батьком неповнолітнього [PERSON], який перебуває на утриманні позивачки, що підтверджується довідкою Новоселицького ВУЖКГ № 214 від 09 лютого 2011 року. Дитина не перебуває на диспансерному обліку в лікарні. Сторони проживають окремо. Відповідач як батько зобов'язаний приймати участь в утриманні своєї неповнолітньої дитини на рівні із матір'ю. Враховуючи, що не має даних про чіткий встановлений дохід відповідача, суд вважає доцільним визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню з нього на утримання неповнолітньої дитини, в твердій грошовій сумі, із урахуванням того, що присуджений до сплати розмір аліментів не може бути менший ніж 30 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Суд, визначаючи час з якого слід присудити аліменти на дитину, приймає до уваги, що позовна заява подана до суду 10 лютого 2011 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати по справі у виді судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у суді. На підставі ст.ст. 180-184 Сімейного кодексу України, 88 ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

В лютому 2011 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів, посилаючись на те, що відповідач є батьком їх неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], яка перебуває на її утриманні. В даний час сторони шлюб розірвали, спільно не проживають. Відповідач не приймає участь у вихованні дитини та в добровільному порядку ніякої матеріальної допомоги на її утримання не надає. Просила суд стягнути з відповідача щомісяця аліменти на утримання дитини в розмірі 800 грн.. В судовому засіданні позивачка зменшила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача щомісяця аліменти на утримання дитини в розмірі 350 грн.. Відповідач позов визнав в повному обсязі, пояснівши суду, що готовий сплачувати аліменти позивачу на утримання його дитини в розмірі 350 грн. щомісяця. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що дійсно відповідач є батьком неповнолітнього [PERSON], який перебуває на утриманні позивачки, що підтверджується довідкою Магальської сільради Новоселицького району № 510 від 07 лютого 2011 року. Дитина не перебуває на диспансерному обліку в лікарні. Шлюб між сторонами розірваний, проживають окремо. Відповідач як батько зобов'язаний приймати участь в утриманні своєї неповнолітньої дитини на рівні із матір'ю. Враховуючи, що не має даних про чіткий встановлений дохід відповідача, суд вважає доцільним визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню з нього на утримання неповнолітньої дитини, в твердій грошовій сумі. Суд, визначаючи час з якого слід присудити аліменти на дитину, приймає до уваги, що позовна заява подана до суду 21 лютого 2011 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати по справі у виді судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у суді. На підставі ст.ст. 180-184 Сімейного кодексу України, ст.ст. 79, 88 ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

В лютому 2011 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що [INFO] року помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/10 частку домоволодіння, яке розташовано по [ADDRESS] в с. Рокитне Новоселицького району та магазин, який розташований по [ADDRESS] с. Рокитне Новоселицького району. Як спадкоємець за заповітом спадщину вона прийняла своєчасно. Відповідачі на спадщину не претендують. Але оскільки спадкодавець не отримав при житті свідоцтво про право власності на нерухоме майно, вона не може оформити на себе право власності на домоволодіння. Просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування на 1/10 частку домоволодіння та магазин. В судовому засіданні представник позивачки змінив позовні вимоги та просив суд визнати за позивачкою право власності на 15/160 часток спадкового домоволодіння та 15/16 часток магазину, посилаючись на те, що матір позивачки [PERSON] прийняла обов'язкову частку у спадщині після смерті спадкодавця, яка складається з 1/160 часток домоволодіння та 1/16 частки магазину. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов визнали в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши заяву про те, що позов визнає та просить розглянути справу у його відсутності. Суд, вислухавши пояснення сторін, представника позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що після смерті батька позивачки [PERSON] [INFO] року відкрилася спадщина на 1/10 частку домоволодіння, яке розташовано по [ADDRESS] в с. Рокитне Новоселицького району та нежитлову будівлю (магазин), яка розташована по [ADDRESS] с. Рокитне Новоселицького району та розпорядженням голови Новоселицької райдержадміністрації № 412-р від 20 вересня 2006 року прийнята в експлуатацію як закінчене будівництво. Позивачка як спадкоємець за заповітом своєчасно прийняла спадщину на 15/160 часток домоволодіння та 15/16 часток магазину. Спадщину на інші 1/160 частку домоволодіння та 1/16 частку магазину як обов'язкову частку у спадщині прийняла непрацездатна вдова спадкодавця - [PERSON]. Однак, у зв'язку із смертю спадкодавця, БТІ відмовилось зареєструвати право власності за померлим. Враховуючи, що позивачка є спадкоємцем за заповітом після смерті спадкодавця, відповідачі на спадщину не претендують та позов визнали, то право власності на спадщину слід визнати за позивачкою. На підставі ст.ст. 328, 1241, 1268, 1270 ЦК України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

В лютому 2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в сумі 23 000 дол. США., що еквівалентно 186 000 грн. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 12 липня 2010 року відпо-відачка позичила у нього 23 000 дол. США зі строком повернення до січня 2012 року, однак не виконала взяте на себе зобовязання, чим порушила права позивача. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Відповідач, яка повідомлена про час і місце слухання справи належним чином, в су-дове засідання не зявилась. У відповідності до ст.169 ч.4 ЦПК України, суд вважає можли-вим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного роз-гляду. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 12 липня 2010 року [PERSON] позичила кошти в сумі 23 000 дол. США в [PERSON], які зобовязалась повернути в січні 2012 року, однак не виконала взяте на себе зобовязання. Ці обставини підтверджуються: поясненнями позивача, розпискою від 12 липня 2010 року. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родови-ми ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Оцінюючи встановлені обставини та досліджені докази суд приходить до висновку, що відповідачка не виконала зобовязання по поверненню [PERSON] позики, а тому сума позики в розмірі 23 000 дол. США підлягає стягненню в примусовому порядку, підлягають стягненню також судові витрати по справі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

В лютому 2013 року [PERSON] звернулася до суду з заявою з урахуванням уточнених в судовому засіданні вимог, в якій просить визнати померлим [PERSON], посилаючись на те, що останній є її батьком, який проживав у [ADDRESS], у жовтня з його слів 1989 року поїхав у Казахстан. З того часу ніяких звісток від нього не має. Зверталась до програми «Чекаю тебе», але розшуки батька виявились безрезультатними. Оголошення [PERSON] померлим, заявник обґрунтовує тим, що їй необхідно вирішити питання для оформлення спадщини. В судовому засіданні представники заявника заяву підтримали. Зацікавлені особи проти заяви не заперечували. Суд, заслухавши пояснення представників заявника, допитавши свідків, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців. Факт відсутності відомостей про місце перебування [PERSON] в місці його останнього постійного у квартирі [ADDRESS] більше двадцяти чотирьох років підтверджується зібраними у справі доказами. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] кожний окремо, показали, що починаючи з жовтня 1989 року, за місцем постійного проживання [PERSON] не бачили, де він може знаходитись, не знають. З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Відповідно до повідомлення Полонського РВ УМВС України від 13.03.2014 року архівні дані про розшук [PERSON] за 1990-1994ироки відсутні, а згідно повідомлення державної міграційної служби Полонського районного сектору по обліках реєстрації та зняття з реєстраційного обліку [PERSON],[INFO] зареєстрованим не значиться. Відповідно до ч.3 ст.46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Задоволення заяви [PERSON] має для неї юридичне значення. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для оголошення [PERSON] померлим. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

В лютому 2013 року до Овідіопольського райсуду Одеської області звернулися позивачі з вищеназваним позовом в якому просять визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS]. В ході судового засіданні позивачі вимоги підтримали та надали заяву, в якої просять справу розглянути в їх відсутність на позовних вимогах наполягають . Відповідач до суду не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи. Заслухавши пояснення позивачів, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підставах. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановленні строки, проводиться в судовому порядку. Так судом встановлено, що позивачі [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 14.11.2000 року, який належним чином зареєстрований у КП «Овідіопольський РБТІ» є власником квартири розташованої за адресою: [ADDRESS]. З пояснень позивачів видно, що відповідач [PERSON] [INFO], по справі зареєстрований як фізична особа за вищевказаною адресою та наймач жилого приміщення, його реєстрація перешкоджає власнику житлового будинку належним чином користуватись будинком, тягне за собою додаткові витрати по комунальним послугам. Добровільно знятись з реєстрації не бажає. В ході розгляду справи судом було з'ясовано, що дійсно відповідач по справі не проживає за вищевказаною адресою з 2002 року ( а.с.3,4), відповідач на обліку в Управлінні ПФ України в Овідіопольському районі Одеської області не перебуває, відповідач до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, виконавчого провадження відносно відповідача ВДВС Овідіопольського РУЮ Одеської області не перебуває. Тому суд вважає, що відповідач [PERSON] добровільно вибув з квартири встав таким, що втратив право користування житлом . При подані позову позивач сплатив судовий збір у повному обсягу, вини відповідача у подані позову не має, а тому відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір розподілу не підлягає.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

В лютому 2013 року позивачка звернулася з позовом і вказала, що перебуває з відповідачем у шлюбі. Від спільного проживання у них народилися діти: син [PERSON], [INFO], та син- [PERSON], [INFO]. Відповідач добровільно коштів на утримання дітей не надає, просить суд стягувати аліменти в розмірі по 500 грн. на кожну дитину, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Позивачка в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги. Відповідач в судовому засіданні вимоги позову не визнав, категорично заперечив проти стягнення аліментів на дітей, оскільки вважає, що вказані кошти позивачкою будуть витрачені на свої особисті потреби. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що від зареєстрованого шлюбу в сторін є син - [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], при цьому батьком дітей згідно досліджених в судовому засіданні свідоцтв про народження є відповідач. Встановлено, що відповідач добровільно коштів на утримання дітей не надає, проте інших утриманців немає, стан здоров»я його нормальний. З врахуванням тієї обставини, що відповідач немає постійного, стабільного доходу суд рахує можливим стягувати на користь позивачки на утримання дітей аліменти в розмірі по 300 грн. на кожну дитину щомісячно до настання ними повноліття. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

В лютому 2014 р. [PERSON] звернувся до суду із заявою про визнання особи безвісно відсутньою. Свої вимоги заявник мотивував тим, що протягом тривалого часу, більше року, відсутні відомості про місцезнаходження його батька - [PERSON]. За місцем проживання він не з'являється, заходи щодо його розшуку результатів не дали. Посилаючись на вищевикладене, [PERSON] . просить суд визнати безвісно відсутнім з 15.07.2013 р. [PERSON], [INFO] Заявник [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі. Представник зацікавленої особи УПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва посилався на розсуд суду. Вислухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно Свідоцтва про народження [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] Подружні відносини між батьками заявника було розірвано. Після розірвання шлюбу у 1995 році [PERSON] перестав з'являтися до сина, не цікавився його життям, хоча мешкав у м. Миколаєві. [INFO]. мати заявника - [PERSON], померла (а/з № 1495). Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва суду від 09.04.2012 р. з [PERSON] було стягнуто на користь сина [PERSON], до закінчення ним навчання. Відповідно до Повідомлення Корабельного РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області від 21.08.2013 р. за вих. № 59/12781, місце знаходження [PERSON], [INFO], не встановлено. Згідно повідомлення Сектору адресно-довідкової роботи УДМС в Миколаївській області [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного перебування немає відомостей про місце її перебування. Задоволення даної заяви має юридичне значення, оскільки дає можливість реалізувати цивільні права заявника на отримання статусу сироти. З урахуванням наданих і досліджених у справі доказів, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню - в частині визнання особи безвісно відсутньою. В задоволенні вимог про визнання [PERSON] безвісно відсутнім з певного часу - 15.07.2013 р., необхідно відмовити, оскільки підстави для задоволення таких вимог (відомості, що свідчать про небезпеку для його життя, тощо) відсутні. На підставі ст.43 ЦК України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

В лютому 2014 р. [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб [PERSON], посилається на те, що шлюбні стосунки припинились, спільного господарства не ведуть, шлюб носить формальний характер. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Просить розірвати шлюб. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 листопада 2005 року, про що свідчить актовий запис № 63, Новенської селищної ради Кіровського району м. Кіровограда. Відповідно до позовної заяви сторони припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, подальше збереження сім'ї є неможливим та марним. За змістом статті 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За приписом частини 1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідності до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За вказаних обставин, враховуючи, що сімейні стосунки між подружжям не склалися, як зазначено в позові, через різні погляди на сімейне життя, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, намірів зберегти сім'ю у позивача немає, суд вважає встановленим, що за зазначених вище обставин збереження сім'ї буде суперечити інтересам позивача у справі. Шлюб сторін існує формально і може бути розірваний.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

В лютому 2014 р. [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб з [PERSON] в зв'язку з тим, що спільне життя не склалось через несумісність характерів та різні погляди на життя, через що виникають сварки, внаслідок чого подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. У зв'язку з цим шлюбні стосунки припинились, спільне господарство не ведуть. В судове засідання позивач не з'явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час та місце слухання справи була повідомлена в установленому законом порядку. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 жовтня 1995 року, про що свідчить актовий запис № 921 Відділу реєстрації актів громадянського стану Кіровоградського міськвиконкому. Відповідно до позовної заяви сторони припинили шлюбні відносини, проживають окремо, сумісне господарство не ведуть. При даних обставинах суд вважає, що подальше збереження сім'ї неможливе, шлюб сторін носить формальний характер і підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

В лютому 2014 р. [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб з [PERSON], посилається на те, що шлюбні стосунки припинились з літа 2013 р., спільного господарства не ведуть, шлюб носить формальний характер. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та підтвердила вказані в заяві обставини, доповнила, що вона з літа 2013 року проживає з іншим чоловіком від якого вагітна. Просить після розірвання шлюбу змінити їй прізвище на дошлюбне - [PERSON]. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, вказавши, що дійсно з позивачем вони не підтримують сімейних стосунків з літа 2013року. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] визнав батьківство зачатої позивачем дитини, та що він з позивачем дійсно з літа 2013 року живуть однією сім'єю. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що шлюб між сторонами підлягає розірванню, у зв'язку з тим, що взаємовідносини між сторонами вказують на те, що сім`я між ними розпалась, та поновленню не підлягає, позивач з літа 2013 року проживає сім'єю з іншим чоловіком. При цьому свідок [PERSON] в суді визнав батьківство зачатої позивачем дитини. Відповідно до ч.3 ст. 110 СК України, чоловік, дружина мають право пред'явити позов про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнане іншою особою.

Outcome: approved