Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

В листопаді 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що з 09.10.2010 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від зазначеного шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO]. Позивач зазначила, що шлюбні відносини з відповідачем не склались через різні погляди на життя. Спільного господарства не ведуть, спору про розподіл майна не має. Позивач вважає, що спільне життя і збереження сім'ї не можливі, сім'я розпалась остаточно, тому шлюб просить розірвати. Ухвалою суду від 13.12.2018 року у справі призначено підготовче судове засідання. Позивач просить розглянути справу у її відсутність, на задоволені заявлених вимог наполягає. Відповідач надав суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, також зазначив, що позов визнає повністю, не заперечує щодо його задоволення. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, в порядку встановленому ч. 4 ст. 206 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 09.10.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №270, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO], що підтверджено матеріалами справи. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу України (далі за текстом СК України) позов про розірвання шлюбу може бути поданим одним з подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач просила залишити їй прізвище «[PERSON]». Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя є неможливим, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і не відповідає інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і тому повинен бути розірваним. Таким чином, суд, вважає за необхідне задовольнити позов, розірвавши шлюб між сторонами по справі. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем не ставиться питання про стягнення з відповідача на його користь судового збору, сплаченого при зверненні до суду, тому суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved