Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

В мотивуванні позовних вимог позивач вказав, 10 вересня 2007р. між позивачем та відповідачем було укладено договір позики. На підтвердження укладення договору Відповідачем було видано розписку в отриманні коштів. Ленінським судом було ухвалено рішення про стягнення з відповідача суми боргу. До теперішнього часу відповідачем борг не повернуто. Тому позивач на підставі вимог статей 536, 625 ЦК України позивач вимагає: - стягнути з відповідоча на користь позивача 20284.87грн. Відповідач, заперечень суду не надав. Позивач на позові наполягав, що вказала в заяві. Дослідивши та оцінивши в сукупності докази, судом встановлені наступні факти та обставини: Згідно частини 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 Цивільного процесуального кодексу України визначено, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Матеріалами справи доведено, 10 вересня 2007р. між позивачем та відповідачем було укладено договір позики на суму 500 доларів США. На підтвердження укладення договору Відповідачем було видано розписку в отриманні коштів. Згідно ст. 207 ч. І ЦК України правочин вважається укладений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв'язку. Тобто договір є документом, що стверджує про вчинення правочину між сторонами. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з часу передачі грошей. За ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 18 липня 2008р. Рішенням Ленінського районного суду від 18 липня 2008р. з відповідача було стягнуто суму боргу. 04 березня 2010р. Рішенням Ленінського районного суду з відповідача було стягнути різниця курсу валюти, щодо договору позики та рішення від 18 липня 2008р. Таким чином, різниця суми боргу за договором склала 7500.36грн. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. У зазначений строк відповідач борг не повернув, рішення суду не виконав, чим порушив свої договірні зобовязання. Статтею 625 ЦК України визначено, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, на підставі ст.625 ЦК України позивач вважає його правом по договору позики стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми боргу суму 2782.24грн, суму інфляційних нарахувань 10002.27грн. В обґрунтування своїх вимог наводить розрахунок, як того вимагає ст..11 ЦПК України (Суд розглядає позовні вимоги на підставі наданих доказів в межах заявлених вимог). Отже, встановленими обставинами відповідно до вказаних норм Закону позовні вимоги в даної частині підлягають задоволенню.

Outcome: approved