Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

В лютому 2014 р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ТОВ «Тренд Компані», третя особа: ТОВ «Давір-Фінанс», в якому, з урахуванням уточненої редакції (а.с. 32-33), просив суд: стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в розмірі 216935,85 грн., як суму основного боргу, та неустойку у розмірі 32060,2 грн., перерахувавши кошти на банківський рахунок позивача р/р [NUMBER] в ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 305299, ЄДРПОУ 14360570, ІПН [NUMBER], поповнення картки [NUMBER]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 31 жовтня 2012 р. між ним та третьою особою було укладено попередній договір, згідно з умовами якого він сплатив третій особі 216935,85 грн., з метою укладання в майбутньому договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS]. За умовами вищезгаданого договору третя особа зобов'язувалась в строк до 30 червня 2013 р. укласти з позивачем основний договір купівлі-продажу нерухомого майна, проте вказане зобов'язання не виконала. В подальшому третя особа уклала з відповідачем договори купівлі - продажу земельної ділянки та незавершеного будівництва, однак позивача не було попереджено про укладання вказаних правочинів, і за договором купівлі - продажу незавершеного будівництва, до відповідача перейшли всі права та обов'язки по об'єкту незавершеного будівництва, що є предметом даного договору, в тому числі, по попередніх договорах, договорах завдатку та інших правочинах укладених, щодо об'єкту даного договору. Оскільки в строк, визначений попереднім договором, основний договір не було укладено саме з вини відповідача, внесені позивачем грошові кошти повернуто не було, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом. До судового засідання представник позивача подала на адресу суду заяву, в якій просила суд здійснювати розгляд справи у відсутність сторони позивача, яка не заперечує проти заочного розгляду справи і підтримує заявлені позовні вимоги. Відповідач та третя особа, про час та місце розгляду справи оповіщались в установленому законом порядку, поважності причин неявки суду не повідомили, заперечення на позов не подавалися. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 520 ЦК України, боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 31 жовтня 2012 р. між третьою особою, в особі начальника відділу реалізації нерухомого майна [PERSON] та позивачем було укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №8786. Предметом цього договору було укладання в майбутньому (в строк до 30 червня 2013 р.) договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS]. 01 листопада 2012 р. позивачем було перераховано третій особі 91851,0 грн., 02 листопада 2012 р. - 55343,85 грн., 30 листопада 2012 р. - 6615,0 грн., 27 квітня 2013 р. - 9900 грн., 27 червня 2014 р. - 31810,0 грн., 02 липня 2013 р. - 6800,0 грн., 06 липня 2013 р. - 14616,0 грн. Факт перерахування грошових коштів підтверджується квитанціями, копії яких наявні у матеріалах справи (а.с. 8-10). В установлений договором строк третя особа своїх зобов'язань за договором не виконала. Натомість, 30 липня 2013 р. між третьою особою і відповідачем було укладено договори купівлі-продажу земельної ділянки та незавершеного будівництва, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. У відповідності з умовами п. 6 договору купівлі-продажу незавершеного будівництва від 30 липня 2013 р., укладеного між третьою особою та відповідачем, всі права та обов'язки по об'єкту незавершеного будівництва переходять від третьої особи (продавця за договором) до відповідача (покупця за договором) в повному обсязі. В тому числі до третьої особи переходять всі права та зобов'язання по попередніх договорах, договорах завдатку та інших правочинах, укладених щодо об'єкту даного договору. Про вказані правочини позивач повідомлений не був. В серпні 2013 р. позивач отримав листа від відповідача та третьої особи, в якому повідомлялось позивача про вже укладені договори купівлі продажу між третьою особою та відповідачем, а також пропонувалось укласти новий попередній договір з відповідачем, зазначивши, що усі грошові кошти, перераховані позивачем на рахунок третьої особи вважаються такими, що сплачені в рахунок виконання позивачем умов нового попереднього договору з відповідачем. Проте, дізнавшись про укладання договорів купівлі-продажу між третьою особою та відповідачем від 30 липня 2013 р., позивач письмово 16 серпня 2013 р. звернувся до третьої особи з вимогою повернення коштів. При цьому, 17 жовтня 2013 р. та повторно 07 лютого 2014 р. позивач направив листа відповідачу з викладенням своєї позиції незгоди з укладанням нового попереднього договору з відповідачем та вимогою повернення коштів. Відповіді позивач не отримав. У відповідності з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до п. 4) ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Положеннями ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. В силу положень ч. 1-3 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Судом достовірно встановлено, що позивачем було сплачено третій особі 216935,85 грн. У відповідності до п. 5.1. попереднього договору від 31 жовтня 2012 р., грошова сума у розмірі 159860,5 грн. є забезпечувальним платежем. У випадку невиконання цього договору стороною 1 (третьою особою), вона зобов'язується на протязі 30 календарних днів сплатити стороні 2 (позивачу) всі фактично сплачені кошти на момент розірвання даного договору та неустойку в розмірі 10% від загальної вартості квартири, визначеної п.2.1. цього договору (320602,0 грн.). Враховуючи те, що попередній договір не був розірваний, і в силу положень ч. 3 ст. 635 ЦК України він є припиненим, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги, підлягають частковому задоволенню, а саме: слід стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості у розмірі 216935,85 грн. Стосовно вимог позивача про стягнення на його користь неустойки у розмірі 10% вартості квартири, то в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки попередній договір не було розірвано. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2169,36 грн.

Outcome: partial