Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

В листопаді 2015 р. позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з даним позовом до відповідача [PERSON], третя особа: Києво-Святошинський районний відділ УДМСУ у Київській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття з реєстраційного обліку, посилаючись на наступні обставини. [PERSON] та її доньці [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить квартира під номером 7 в будинку під номером 2 по вул. Шевченка в с.Тарасівка Києво-Святошинського району Київської області. Квартира належить в рівних частках кожній на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 16.01.2012 року органом приватизації Тарасівської сільської ради на підставі розпорядження від 16.01.2012 року № 139. Відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав за № 33169081, виданого КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» 14.02.2012 року право власності на квартиру зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно 14.02.2012 року, реєстраційний номер 36002643. Квартира складається з двох кімнат, загальною площею 34,1 кв.м., житловою площею 28,2 кв.м. З 2001 року в квартирі зареєстровані позивачі та відповідач [PERSON] Позивачі зазначають, що відповідач [PERSON] у вищевказаній квартирі не проживає з червня 2011 року. Він виїхав з помешкання, і з того часу квартирою не цікавиться, в квартирі не проживає, участі в утриманні квартири не приймає, і не сплачує за житлово-комунальні послуги. Посилаючись на вищевикладене та норми закону позивачі просили суд: ухвалити рішення, яким визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та усунути перешкоди [PERSON], [PERSON] у здійсненні права власності на [ADDRESS] шляхом зняття з реєстраційного обліку [PERSON]. [INFO], за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання позивачі не з»явилися. Надали до суду клопотання про розгляд справи у їхньої відсутність. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд задовольнити. Відповідач в судове засідання не з»явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду відомі. Третя особа в судове засідання не з»явилася, повідомлялася належним чином. Причини неявки суду не повідомляла. За згодою позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє з наступних підстав. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3)\~припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5)\~примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7)\~припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)\~відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири №7 в буд. №2 розташованого за адресою: Київська область, Києво - Святошинський район, с.Тарасівка, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданого 16.01.2012 року органом приватизації Тарасівської сільської ради на підставі розпорядження від 16.01.2012 року № 139, копія якого наявна в матеріалах справи. Відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав за № 33169081, виданого КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» 14.02.2012 року право власності на квартиру зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно 14.02.2012 року, реєстраційний номер 36002643. В даній квартирі зареєстровані: позивачі, відповідач [PERSON]. Відповідач [PERSON] у вищевказаній квартирі не проживає з червня 2011 року. Він виїхав з помешкання, і з того часу квартирою не цікавиться, в квартирі не проживає, участи в утриманні квартири не приймає, і не сплачує за житлово-комунальні послуги. Факт не проживання відповідача у квартирі [ADDRESS], підтверджується актами від 01.03.2015 року, 01.04.2015 року, 01.05.2015 року, 01.06.2015 року, 01.07.2015 року, 01.08.2015 року, складені депутатом Тарасівської сільської ради [PERSON] в присутності сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та засвідчені головою Тарасівської сільської [PERSON] Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю. У відповідності до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу Української РСР право на житлове приміщення за тимчасово відсутнім наймачем зберігається протягом шести місяців, а відповідач не проживає в будинку позивача сім роки. Ст. 72 ЖК України передбачає, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено факт відсутності відповідача [PERSON] на спірній житловій плоші без поважних причин більше встановленого законом строку, а тому відповідач право користування цим житлом втратив. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Враховуючи наведене на підставі ст.ст. 10, 71, 72, 167 Житлового кодексу Української РСР, ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні,

Outcome: approved