Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

В лютому 2020р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом до відповідача ДП «Національні інформаційні системи», в якому просив суд: - зобов`язати відповідача зняти заборону (скасувати арешт) з автомобіля ЗАЗ-DAEWOO 13110, д.н.з. [NUMBER] ( [NUMBER] ), 2006р. випуску, двигун № [NUMBER] , кузов № [NUMBER] (далі по тексту - автомобіль), належний позивачу, обтяження якого було зареєстровано за № 12640562 від 20 червня 2012р. реєстратором Київської обласної філії відповідача на підставі договору застави від 18 квітня 2006р., обтяжував - філія ПАТ «КБ «Надра». Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що йому на праві власності належить зазначений вище автомобіль на підставі рішення Центрально-Міського районного суду м. Макіївки від 21 січня 2011р. у справі № 2-97/11. В 2018р. позивач дізнався, що на його автомобіль накладено обтяження (заборонено відчужувати) на підставі договору застави транспортного засобу б/н від 18 квітня 2006р., що зареєстровано за № 12640562 від 20 червня 2012р. реєстратором відповідача, і обтяжувачем вказано ПАТ «КБ «Надра», а боржником [PERSON] (попереднього власника автомобіля). Оскільки в досудовому порядку, відповідач відмовляється звільнити належний позивачу від обтяження автомобіль, оскільки позивач не є боржником ПАТ «КБ «Надра», а також посилаючись на те, що обтяження заставного майна позбавляє позивача права вільно та в повному доступі володіти, користуватися та розпоряджатися цим автомобілем, останній звернувся до суду з вказаним позовом для захисту своїх прав. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07 лютого 2020р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. 15 травня 2020р. на адресу суду надійшла заява позивача, в якій позивач просив суд здійснювати розгляд справи у його відсутність, заявлені позовні вимоги сторона позивача підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених у позові, і просить суд їх задовольнити. Відповідач, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, в судове засідання представник не з`явився, поважності причин неявки суду не повідомив, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження строк, відповідач відзив на позов не подавав. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й інші юридичні факти. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що йому на праві власності належить автомобіль на підставі рішення Центрально-Міського районного суду м. Макіївки від 21 січня 2011р. у справі № 2-97/11 (а.с. 7-18), та в 2018р. позивач дізнався, що на даний автомобіль накладено обтяження (заборонено відчужувати) на підставі договору застави транспортного засобу б/н від 18 квітня 2006р., що зареєстровано за № 12640562 від 20 червня 2012р. реєстратором відповідача, і обтяжувачем вказано ПАТ «КБ «Надра», а боржником [PERSON] (попереднього власника автомобіля). Так, спірні правовідносини, на час їх виникнення регулювалися: Порядком внесення до Державного реєстру обтяжень рухомого майна відомостей про виникнення, зміну та припинення обтяжень регламентується Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», Порядком ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2004р. № 830, Інструкцією про порядок ведення Державного реєстру та заповнення заяв, затвердженою наказом МЮ України від 29 липня 2004р. № 73/5, зареєстрованою в МЮ України 29 липня 2004р. за № 942/9541 та наказом МЮ України від 07 липня 2006р. № 57/5, зареєстрованим в МЮ 07 липня 2006р. за № 802/12676 «Про визначення реєстраторів Державного реєстру обтяжень рухомого майна». Відповідно до ч. 1, 2, 6 ст. 43 вказаного Закону реєстрація обтяжень здійснюється на підставі заяви обтяжувача, в якій зазначаються: 1)відомості про обтяжувача та боржника: для юридичних осіб - резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України; для юридичних осіб - нерезидентів - найменування, місцезнаходження та державу, де зареєстровано особу; для фізичних осіб - громадян України - прізвище, ім`я, по батькові, адресу постійного місця проживання та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів; для фізичних осіб - іноземців або осіб без громадянства - прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), адресу постійного місця проживання за межами України; 2)посилання на підставу виникнення обтяження та його зміст. Для забезпечувальних обтяжень також зазначаються розмір та строк виконання вимоги обтяжувача. Для обтяження, яке виникає на підставі рішення суду про стягнення грошових коштів, та обтяження, відповідно до якого накладається арешт на рухоме майно для забезпечення цивільного позову, зазначається розмір вимоги обтяжувача; 3)опис рухомого майна, що є предметом обтяження, достатній для його ідентифікації; 4)відомості про заборону чи обмеження права боржника відчужувати предмет обтяження. Держатель або реєстратор Державного реєстру вносить запис до Державного реєстру про відомості, що містяться в заяві обтяжувача. Запису присвоюється реєстраційний номер. Заяви про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження підписуються обтяжувачем. Якщо обтяжувачем є юридична особа, підпис її уповноваженої особи скріплюється печаткою. Якщо заява подається в електронній формі, вона повинна містити електронний підпис обтяжувача. Під час подання заяви обтяжувач пред`являє паспорт чи інший документ, що посвідчує особу, а у разі коли уповноважена ним особа діє від імені обтяжувача фізичної чи юридичної особи, - відповідну довіреність. При цьому реєстраторам Державного реєстру забороняється вимагати від обтяжувача подання додаткових документів чи інформації, а також перевіряти достовірність і обґрунтованість відомостей, що містяться в заяві. Обтяжувач несе відповідальність згідно із законом за достовірність відомостей, що містяться в заяві. Крім того, п. 5 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2004р. № 830, передбачено, що державна реєстрація приватних обтяжень рухомого майна проводиться будь-яким нотаріусом або його помічником, які відповідно до законодавства отримали ідентифікатор доступу до Державного реєстру, а також адміністратором Державного реєстру та його філіями на підставі відповідного договору. Відповідно до п. 6 цього Порядку відомості про обтяження рухомого майна вносяться до Державного реєстру на підставі заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи, поданої в електронній формі або у випадках, передбачених цим Порядком, в паперовій формі. У разі проведення державної реєстрації приватних обтяжень рухомого майна адміністратором Державного реєстру та його філіями відомості про обтяження рухомого майна вносяться до Державного реєстру на підставі заяви, поданої виключно в електронній формі. Як встановлено судом, і вбачається із копії витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 49235293 від 23 березня 2016р. (ас. 19), обтяжувачем за реєстраційним записом № 12640562 від 20 червня 2012р. є ПАТ «КБ «Надра», а реєстратором в Державному реєстрі, даного обтяження, виступало ДП «Інформаційний центр» МЮ України. При цьому, відповідач ДП «Національні інформаційні системи» є новоствореною юридичною особою та не є правонаступником ДП «Інформаційний центр» МЮ України. Протягом всього часу розгляду справи в суді стороною позивача, не було подано до суду заяву, в порядку ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України, як і не було надано жодних доказів, що відповідач є належною стороною, яка порушила його права. Згідно з ст. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України від 01 грудня 2004р. № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованим, оскільки позивач звернувся до неналежного відповідача, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed