Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

В липні 2016 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, в якому просить витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] земельну ділянку площею 0,155 га за адресою: вул. Вишнева (Кірова) 24, с. Ружичанка Хмельницького району Хмельницької області, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6825087300:01:003:1194. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав і просить їх задовольнити, пояснивши, що [PERSON], а в подальшому її спадкоємець [PERSON] правомірно набули право на земельну ділянку площею 0,15 га, призначену ведення особистого селянського господарства, що розташована по вул. Вишнева (Кірова), 24, що в с. Руджичанка, Хмельницького району, Хмельницької області, дана земельна ділянка вибула з володіння [PERSON] не з її волі, а внаслідок незаконної приватизації цієї землі [PERSON], після чого останній відчужив її [PERSON], а та - [PERSON] Таким чином, [PERSON] вправі захистити своє право шляхом задоволення віндикаційного позову та витребувати майно від останнього набувача - [PERSON] В судове засідання представник відповідача [PERSON] сільської ради не зявився, про час та місце судового розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки не повідомив. За таких обставин суд вважає за можливе судовий розгляд справи провести за відсутності представника відповідача в судовому засіданні. В судовому засіданні представник співвідповідача [PERSON] та третьої особи [PERSON] проти позову заперечив та просить в його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що позивачем не доведено, що він є титульним володільцем і користувачем земельної ділянки, що він має право на витребування земельної ділянки, оскільки право користування не спадкується, а також оскільки позивач вже звертався до суду і рішенням суду від 8.06.2016 року його права вже були захищені в судовому порядку. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце його проведення був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин суд вважає за можливе судовий розгляд провести за його відсутності в судовому засіданні. Заслухавши представників позивача, співвідповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних мотивів. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 8.06.2016 року у цивільній справі № 686/21338/14-ц за участю тих же осіб встановлено, що головою двору по вул. Вишневій (на той час\~вул. Кірова), 24, в с. Ружичанка, Хмельницького району, Хмельницької області, був [PERSON], який мав двох дітей\~ дочку [PERSON] та сина [PERSON] За вказаним домоволодінням закріплена земельна ділянка площею 0,405 га, з яких 0,25 га призначено для будівництва та обслуговування житлового будинку, а 0,155 га\~для ведення особистого підсобного господарства. У 1960 році на тій же земельній ділянці [PERSON] побудував цегляний житловий будинок загальною площею 66,3 кв.м, прибудова, що не включена в загальну площу,\~7,5 кв.м. (далі\~житловий будинок ІІ), а 17 серпня 1973 року [PERSON] подарував його своїй дочці [PERSON] При цьому правління колгоспу ім. ХХІІ зїзду КПРС с. Ружичанка Хмельницького району Хмельницької області погодило використання [PERSON] земельної ділянки площею 0,05 га, на якій знаходився житловий будинок. На підставі рішення Ради від 3 квітня 1994 року № 10 [PERSON] одержала державний акт серії ІІІ-ХМ № 003830 від 22 липня 1999 року на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,25 га, розташовану на території Ради (с. Ружичанка, вул. Вишнева (Кірова), 24) та призначену для обслуговування житлового будинку. Даний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 207. 14 вересня 2000 року Рада видала [PERSON] державний акт на право власності на землю серії ХМ № 036489, згідно якого останній на підставі рішення Ради від 3 квітня 1994 року № 10 набув права власності на земельну ділянку площею 0,405 га, з яких 0,25 га призначено для обслуговування житлового будинку, а 0,155 га\~для ведення особистого підсобного господарства, розташовану по вул. Вишневій (Кірова), 24, в с. Ружичанка, Хмельницького району, Хмельницької області. За договорами дарування від 5 жовтня 2009 року, посвідченими приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Хмельницької області [PERSON] (зареєстровані в реєстрі за № 345 і № 342) [PERSON] подарував своїй дочці [PERSON] відповідно земельну ділянку площею 0,25 га, призначену для обслуговування житлового будинку (кадастровий № 6825087300:01:003:1193), і земельну ділянку площею 0,155 га, призначену для ведення особистого підсобного господарства (кадастровий № 6825087300:01:003:1194), що розташовані по вул. Вишневій (Кірова), 24, в с. Ружичанка, Хмельницького району, Хмельницької області. На підставі цих договорів 4 лютого 2010 року Рада видала [PERSON] державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 161824 і № 161825. Також 24 травня 2012 року [PERSON] і [PERSON] уклали договори купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчені приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Хмельницької області [PERSON] (зареєстровані в реєстрі за № 2311 і № 2314), за умовами яких [PERSON] продала, а [PERSON] купила відповідно земельну ділянку площею 0,25 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий № 6825087300:01:003:1193), та земельну ділянку площею 0,155 га, призначену для ведення особистого селянського господарства (кадастровий № 6825087300:01:003:1194), що розташовані по вул. Вишневій (Кірова), 24, в с. Ружичанка, Хмельницького району, Хмельницької області. Апеляційний суд Хмельницької області рішенням від 26 грудня 2013 року визнав державний акт серії ХМ № 036489 від 14 вересня 2000 року на право власності на землю, що одержав [PERSON], недійсним. [PERSON] померла 8 лютого 2014 року. Її єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину в установленому законом порядку, є [PERSON] Крім того, рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 26.12.2013 року у цивільній справі 2218/24324/2012 за участю тих же осіб встановлено, що в земельно-кадастровій книзі зазначено, що [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,40 га в с. Ружичанка, а відповідно до записів погосподарської книги їй на праві власності належить цегляний житловий будинок, розташований на спірній земельній ділянці. Досліджуючи державний акт на право приватної власності на землю ІІІ-ХМ №003830, виданий 22 липня 1999 року на ім'я [PERSON], порівнюючи його зміст з іншими вказаними вище доказами справи, незважаючи на відсутність у ньому конкретної адреси місця розташування земельної ділянки, колегія суддів приходить до висновку, що він виданий саме на спірну земельну ділянку площею 0,25 га, розташовану по вул. Кірова 24 в с. Ружичанка Хмельницького району Хмельницької області з дотриманням вимог діючого на той час законодавства. Схематичне розташування земельної ділянки на плані зовнішніх меж в державному акті, виданому на ім'я [PERSON], співпадає з розміщенням земельної ділянки на план-схемі державного акту ІІ серії - ХМ №036489, виданого на ім'я [PERSON] 14.09.2000 року. Зокрема, суміжним землекористувачем на обох план - схемах є [PERSON], підставою для надання земельних ділянок у власність в обох випадках зазначено рішення [PERSON] сільської ради №10 від 03.04.1994 року. Право [PERSON] на користування спірною земельною ділянкою не було припинено у відповідності до діючого на той час земельного законодавства, тому надання її у власність [PERSON] є незаконним. Спірні земельні ділянки площею 0,25 га та 0,15 га були надані [PERSON] на підставі рішення сільської ради, яке не містить відповідних вказівок про передачу земельних ділянок у приватну власність відповідачу, тобто отримання відповідачем спірного нерухомого майна відбулося з порушенням діючих на той час вимог закону. Відповідно до статті 63 ЗК УРСР 1970 року, кожний колгоспний двір має право на присадибну земельну ділянку, яка надається в порядку і в межах норм, передбачених статутом колгоспу. Присадибна земельна ділянка надається для будівництва житлового будинку, господарських будівель, під город, сад та на інші потреби. До присадибної ділянки входить вся площа, в тому числі і зайнята будівлями. Присадибна ділянка не може передаватися в користування іншим особам або оброблятися з застосуванням найманої праці. Право колгоспного двору на присадибну ділянку засвідчується записом в земельній шнуровій книзі колгоспу. Відповідно до ч. 5 ст. 20 ЗК УРСР 1970 р., право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад. Згідно ч. 4 ст. 16 ЗК УРСР 1970 року, надання земельної ділянки, що є в користуванні, іншому землекористувачеві провадиться тільки після вилучення даної ділянки в порядку, передбаченому статтями 37-41 цього Кодексу. У відповідності до абз. 3 п. 5 Постанови Верховної ради Української РСР « Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» від 18 грудня 1990 року, громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Ті обставини, що належне [PERSON] право користування спірною земельною ділянкою зафіксоване в земельно-кадастровій книзі і не припинилося внаслідок її смерті, встановлені вище вказаним рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 26.12.2013 року у цивільній справі 2218/24324/2012. Таким чином, дане право увійшло до складу спадщини після смерті [PERSON] Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, позивач успадкував належне [PERSON] право користування спірною земельною ділянкою як її єдиний спадкоємець. Відповідно до ч. 1 ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до\~статті 388\~цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Спірна земельна ділянка вибула з володіння матері позивача не з її волі шляхом набуття земельної ділянки у власність [PERSON] згідно державного акта серії ХМ № 036489, котрий згодом в судовому порядку був визнаний недійсним. Таким чином, не будучи власником земельної ділянки, [PERSON] не міг її відчужити, відтак подальші набувачі, в тому числі [PERSON], не вправі були її набути. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.01.2013 року у справі № 6-164цс12, спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього. Таким чином, хоча недобросовісність співвідповідача як набувача спірного майна не була встановлена, однак в силу п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України дане майно підлягає витребуванню в неї на користь позивача. Разом з тим, суд вважає належним відповідачем у справі саме останнього набувача майна [PERSON], тому в задоволенні позовних вимог до [PERSON] сільської ради Хмельницького району Хмельницької області вважає за необхідне відмовити. Суд не бере до уваги заперечення представника співвідповідача і третьої особи про те, що рішенням суду від 8.06.2016 року права позивача на земельну ділянку вже були захищені в судовому порядку, оскільки даним судовим рішенням захищено право на 23/40 частки земельної ділянки площею 0,25 га, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, про захист права на яку у даному позові не йдеться. Понесені позивачем судові витрати у справі (судовий збір на загальну суму 826,80 грн.) слід стягнути з відповідача, позов до котрого задоволено. На підставі наведеного та

Outcome: partial