Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

в квітні 2020 року позивач [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва із вказаним позовом в якому просила стягнути з Рахункової палати на її користь матеріальну шкоду в сумі 827 724,37 грн. та моральну шкоду в сумі 1000 000 грн., а всього 1 827 724,37 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтувала, зокрема, тим, що протягом одного місяця до неї, як начальника відділу аудиту у сфері антимонопольної діяльності департаменту контролю у сфері юстиції та запобігання корупції, Рахунковою палатою України було застосовано два дисциплінарних стягнення, а саме: на підставі наказу від 05.03.2020 року №90-к «Про застосування дисциплінарного стягнення» застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді зауваження за невиконання абзацу 3 пункту 1, пункту 5 доручення заступника директора департаменту-начальника відділу аудиту у сфері юстиції і запобігання корупції Щасного Е.В. від 24.10.2019 року №08-33/280 (п. 5 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу») та на підставі наказу від 20.03.2020 №102-к «Про застосування дисциплінарного стягнення», яким її попереджено про неповну службову відповідність за вчинення дисциплінарного проступку, а саме невиконання абзаців п`ятого-восьмого п. 1 доручення заступника директора департаменту - начальника відділу аудиту у сфері юстиції і запобігання корупції Щасного Е.В. від 18.12.2019 №08-33/368 (а. 5 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу»). Позивач вважає, що вищезазначені накази були прийняті Рахунковою палатою України (далі - Відповідач) з грубим порушенням Конституції України, Закону України «Про державну службу», Закону України «Про Рахункову палату», Регламенту Рахункової палати, Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» та з порушенням її законних прав на проходження державної служби, носять дискримінаційний характер та підлягають скасуванню, а тому позивач звернулася з відповідними позовними заявами про їх скасування до Окружного адміністративного суду м. Києва. Також [PERSON] вказує у позовній заяві, що ситуація довкола проходження нею державної служби в Рахунковій палаті носить дискримінаційний характер, оскільки щодо неї вчиняється постійний, систематичний утиск з боку керівництва Рахункової палати, зокрема Секретаря Рахункової палати - керівника апарату Ходаковського В.В. та безпосереднього її керівника - заступника директора департаменту - начальника відділу департаменту контролю у сфері юстиції і запобігання корупції Щасного Е.В. Відповідач вдається до утиску її прав та порушує принцип встановлений Законом України «Про державну службу» - забезпечення рівного доступу до державної служби. На скаргу позивача від 15.11.2019 року №08-33/331 щодо неправомірних дій Щасного Е.В по відношенню до неї та з метою захисту честі, гідності та ділової репутації, Секретарем Рахункової палати Ходаковським В.В. не було прийнято ніякого рішення, а отже, вона не отримала жодної відповіді, відповідна комісія з розгляду скарги Відповідачем не була утворена. Крім того, позивач у позові вказала на те, що до неї здійснюється на роботі мобінг - систематичне цькування, психологічний терор, форми зниження авторитету, форми психологічного тиску у вигляді цькування співробітника в колективі, зазвичай з метою її звільнення. В обґрунтування матеріальної шкоди, позивач у позові зазначила, що розрахункова сума завданої шкоди Рахунковою палатою внаслідок прийнятих дискримінаційних рішень, завданих діями посадових осіб та їх бездіяльністю орієнтовано складає 827 724,37 грн., з яких: компенсація, яку позивач не отримала від відповідача за виконання нею обов`язків керівництва роботою Департаменту контролю у сфері юстиції та запобігання корупції, а також вартість шкоди за результатами отриманої нею травми та внаслідок неможливості її перебування на лікарняному дома з причин виробничої необхідності. Крім того, позивач зазначила, що через постійне приниження, знущання й свідому руйнацію Відповідачем всієї попередньої бездоганної її кар`єри, вона зазнала моральної шкоди, яку оцінила в розмірі 1 000 000 грн. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10.04.2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Відповідно до відзиву на позовну заяву, який надійшов 28.07.2020 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва від третьої особи Державної казначейської служби України, третя особа вважає, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено, що Казначейство повинно нести цивільно-правову відповідальність за неправомірні дії посадових та службових осіб інших органів державної влади або уособлювати Державу або Державний бюджет.Також у відзиві третя особа зазначила, що Казначейство жодних прав та інтересів заявника не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди заявникові не завдало. 04.08.2020 року на адресу суду від відповідача Рахункової палати України надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечував проти позову, оскільки вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження позовних вимог, тобто позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між рішеннями, діями, бездіяльності Рахункової палати та шкодою, яку позивач визначила в сумі 827 724,37 грн., як і не доведено заподіяння Рахунковою палатою моральної шкоди. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12.10.2020 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до Рахункової палати України, треті особи: Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Державна казначейська служба України про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними рішеннями, діями та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, представник відповідача заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні. Треті особи Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Державна казначейська служба України про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, в судове засідання своїх представників не направили, третя особа Уповноважений Верховної Ради України з прав людини направила до суду клопотання про розгляд справи без її участі, Державна казначейська служба України виклала свою позицію у відзиві на позовну заяву. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Так, як вбачається із змісту позовної заяви, позивач стверджує, що діями відповідача їй завдано матеріальної шкоди в розмірі 827 724,37 грн. та моральної шкоди в розмірі 1000 000 грн. При цьому, позивач у позовній заяві, як на підставу для відшкодування шкоди, послалася на ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, які є загальними нормами відшкодування шкоди та на спеціальну норму відшкодування шкоди - ст. 1174 ЦК України. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У постанові від 21.10.2020 року (справа№ 312/262/18) Верховний Суд прийшов до висновку, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Письмові докази, які надала позивач на підтвердження своїх позовних вимог, не доводять, що дії відповідача по відношенню до неї носять дискримінаційний характер, що відповідач здійснює утиску її прав як державного службовця та порушує принцип забезпечення рівного доступу до державної служби, зокрема, через притягнення її двічі до дисциплінарної відповідальності. Так, зокрема, твердження позивача, що видані Секретарем Рахункової палати - керівником апарата Ходаковським В.В. накази від 26.02.2019 року №58-к, від 17.01.2020 року №29-к «Про визначення відповідальною особою», від 19.02.2020 року № 52-к «Про внесення змін до наказу Секретаря Рахункової палати - керівника апарату від 17.01.2020 року №29-к», відповідно до яких позивачу надано право на вчинення окремих дій, були прийняті відповідачем з порушенням Закону України «Про державну службу», судом оцінюються критично, оскільки позивачем не надано жодних доказів, що зазначені накази скасовані, як такі, що не відповідають вимогам закону та порушують права та інтереси позивача. При цьому, суд зауважує, що предметом розгляду даного позову не є оспорювання правомірності вказаних наказів. Також судом встановлено, що наказом Секретаря Рахункової палати - керівника апарату Ходаковського В.В. №90-к від 05.03.2020 року позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді зауваження за невиконання доручення заступника директора департаменту-начальника відділу аудиту у сфері юстиції і запобігання корупції Щасного Е.В. В подальшому, наказом Секретаря Рахункової палати - керівника апарату Ходаковського В.В.№102-к від 20.03.2020 року позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до неї дисциплінарне стягнення, яким попереджено позивача про неповну службову відповідність за вчинення нею дисциплінарного проступку, а саме: невиконання доручення заступника директора департаменту-начальника відділу аудиту у сфері юстиції і запобігання корупції Щасного Е.В. Позивач стверджує, що вищезазначені накази були прийняті Рахунковою палатою України з грубим порушенням чинного законодавства та з порушенням її законних прав на проходження державної служби, що також є підставою для відшкодування на її користь матеріальної та моральної шкоди. Водночас, вищевказані накази про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є предметом розгляду в Окружному адміністративному суді м. Києва, рішення щодо оскарження цих наказів по суті не прийнято, тому у суда відсутні підстави для надання оцінки даним письмовим доказам, як таким, що підтверджують незаконність дій відповідача, внаслідок яких у позивача виникає право на відшкодування шкоди. Таким чином,суд вважає, що позивач не довела належними і допустимими доказами факт завдання їй шкоди відповідачем, причинний зв`язок між діями відповідача та настанням тих негативних наслідків про які вона вказує. Встановивши, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту завдання їй майнової та моральної шкоди діями відповідача, неправомірність яких наразі не встановлено, тому, в даному випадку,не доведено наявності всіх необхідних умов для застосування статті 1174 ЦК України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Крім того, суд звертає увагу сторін, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Серявін та інші проти України»(№ 4909/04 від 10.02.2010 року) вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed