Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

в лютому 2019 року позвиач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача ТОВ «Авто Просто», в якому просив суд стягнути із відповідача на користь позивача кошти в сумі 144976,20 грн., що відповідає розміру внеску позивача за угодою, інфляційні втрати в розмірі 25290,04 грн., три відсотки річних в сумі 6995,00 грн. та на відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 5000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24.11.2011 року між позивачем та ТОВ «Авто Просто» було укладено Договір № 383108, предметом якого є надання учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, спрямованих на придбання автомобіля, за рахунок об`єднання грошових коштів учасників через систему «Автофонд». Сторонами підписано сам договір та два додатки до нього, які є його невід`ємними частинами. Позивач 10.06.2015 року звернувся до відповідача із листом про розірвання угоди. Позивач отримав відповідь від відповідача на вказаний лист про те, що у черзі на повернення внесків учасників перед позивачем перебувають 44 інших учасники, які розірвали свої угоди раніше за позивача, а тому їм мають бути повернуті внески раніше за позваича. Крім того, відповідач листом від 10.11.2015 року повідомив позивача про те, що сума грошових коштів, які підлягають поверненню позивачу у зв`язку із розірванням угоди становить 144976,20 грн., однак, дату повернення цих коштів відповідачем зазначено не було. Позивач вказує, що викладені в угоді пріоритети та черговість повернення коштів не можна розглядати ані як строк, ані як термін у розумінні закону. Оскільки угоду було розірвано 24.06.2015 року, то відповідач мав повернути позивачу кошти не пізніше 23.06.2017 року. Однак, відповідач кошти не повернув, в зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом про стягнення зазначених коштів в примусовому порядку, а також на підставі ст. 625 ЦК України позивачем було нараховано інфляційні витрати в сумі 25290,04 грн. та три відсотки річних в сумі 6995,00 грн., які також слід стягнути із відповідача на його користь. Крім того, позивач вказав, що внаслідок такої поведінки відповідача йому завдано моральної шкоди, так як відповідач створює для позивача обмеження у володінні та користуванні коштами, позивач постійно перебуває в стані душевного дискомфорту, щоденно хвилюється через неможливість створити комфорті умови життя з огляду на протиправне позбавлення його можливості отримати і користуватися власними коштами. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Шкірая М.І. від 05.02.2019 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. В зв`язку зі звільненням судді [PERSON] , на підставі розпорядження керівника апарату суду від 18.06.2020 року № 414, справу було повторно автоматично розподілено та визначено головуючого суддю Чередніченко Н.П . Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29.09.2020 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з викладених в позові підстав. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити, посилаючи на те, що умовами договору чітко передбачено пріоритетність та черговість повернення коштів учасникам, про що було додатково повідомлено позивача у відповідях на його звернення, а відтак дії відповідача в частині механізму повернення коштів відповідають умовам договору, та на даний час відсутні підстави для задоволення позову. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. 24.11.2011 року між [PERSON] та ТОВ «Авто Просто» було укладено Угоду № 383108, предметом якого є надання Учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, спрямованих на придбання автомобіля, за рахунок об`єднання грошових коштів учасників через систему «Автофонд». Договір укладено шляхом підписання Сторонами Договору та Додатку № 1, Додатку № 2, які є невід`ємною частиною Договору. В додатку № 1 до договору зазначено марку автомобіля - «Кіа», модель - «Черато», поточна ціна, дійсна на день укладення договору, - 156800,00 грн., винагорода за послуги, пов`язані з включенням договору до системи Автофонд та формування групи, - 3% + ПДВ (5644,80 грн.), розмір періодичного платежу - 0,8333%, щомісячна винагорода - 0,5% + ПДВ, винагорода за послуги, пов`язані з передачею автомобіля учаснику - 3,00% + ПДВ. Зміст договору із внутрішніми правилами підтверджує ознайомлення позивача із Внутрішніми правилами надання фінансової послуги з адміністрування активів для придбання товарів у групах ТОВ «Авто Просто», а терміни, визначення та умови правил йому зрозумілі, про що позивач засвідчив своїм підписом. Зазначений договір є дійсним, у встановленому законом порядку не дійсним не визнавався, та доказів зворотному матеріали справи не містять. Позивач вказує, що ним було направлено відповідчу лист щодо розірвання угоди, однак, доказів наведеним твердженням до позову долучено не було. Разом з тим, в матеріалах справи міститься відповідь ТОВ «Авто Просто» від червня 2015 року, відповідно до якої було встановлено, що у зв`язку із невиконанням позивачем умов статті 5 угоди № 383108, статті 2, п. 2.3 додатку № 2 до угоди, у відповідності до положень статті 14, п. 14.4 Правил функціонування системи придбання в групах АвтоТак, ТОВ «Авто Просто» розірвало угоду із позивачем. Крім того, позивачу було повідомлено, що відповідно до положень статті 13 додатку № 2 до Угоди, ТОВ «Авто Просто» здійснює повернення чистих внесків згідно пріоритетів, викладених у пунктах 13.4, 13.5 цієї статті, та після накопичення необхідної суми коштів у фонді для повернення коштів. На момент підготовки відповіді перед позивачем знаходилось 44 учасники, повернення чистих внесків яким відбуватиметься раніше за позивача. Відповідно до листа ТОВ «Авто Просто» від 10.11.2015 року, позивача було проінформовано про те, що сума коштів за угодою № 383108, що підлягає поверненню пощвиачу складає 144976,20 грн., однак, зазначена сума коштів розрахована виходячи зі ставок ПДФО (податку на доходи фізичних осіб) та військового збору, визначених Податковим кодексом України станом на день підготвочки відповіді. Позивач вказує, що відповідачем вже тривалий час не повертаються кошти за угодою, яка була розірвана, чим порушуються права позивача, в зв`язку з чим, останній, вимушений звернутись до суду із даним позовом. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає доу ваги те, що приписами ст. ст. 6, 627 ЦК України встановлено принцип свободи договору, згідно яких сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; водночас у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Аналізуючи укладений між сторонами договір про адміністрування № 383108 від 24.11.2011 року, суд вважає, що його зміст відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Так, своїми підписами на договорі та додатках до нього позивач засвідчив факт ознайомлення та згоду з умовами договору, які йому зрозумілі та він вважає їх справедливими по відношенню до себе; фінансова послуга, що надається за цим договором, обрана ним самостійно, свідомо, без нав`язування з боку відповідача, а також позивач був достеменно обізнаний про умови розірвання угоди, формування фонду для повернення коштів та умови такого повернення. Так, відповідно до статті 13 додатку № 2 до угоди сторони чітко визначили порядок і наслідки її розірвання. У відповідності до умов зазначеної статті угоди поверненню підлягають лише сплачені чисті внески. Зокрема, згідно з пунктом 13.1 статті 13 додатку № 2 угоди передбачено, що учасник, який не отримав автомобіль, має право розірвати угоду за власним бажання, про що має повідомити ТОВ «Авто Просто» у письмовій формі. Поверненню підлягають тільки чситі внески, сплачені за Угодою, з врахуванням положень, викладених у статті 13 угоди. Сума чистих внесків, що підлягає поверненню у разі розірвання угоди розраховується відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці, коли учасник повідомив ТОВ «Авто Просто» про розірвання Угоди, за вирахуванням відступного за відмову від угоди в розмірі двох цілих чистих внесків- пункт13.3 статті 13 додатку №2 Угоди. Повернення чистих внесків згідно пунктом 13.4 3 статті 13 додатку №2 Угоди відбувається за рахунок коштів Фонду для повернення коштів. Фонд для повернення коштів складається із 5% від загальної суми, яка надходить щомісяця до фонду групи (усі чисті внески, які сплачуються учасниками групи у складі повних та аванасових внесків, а також третіми особами(страхові компанії, поручителі, тощо), та призначений для повернення коштів учасникам за Угодами, що розірвані в порядку, визначеному Угодою- розділ 1 додатку №2 до Угоди. Відповідно до підпункту 13.4.1. ст. 13 додатку № 2 до Угоди в першу чергу повертаються кошти учаснику, який розірвав угоду внаслідок настання наступних непередбачених обставин, що виникли під час дії угоди: отримання ним інвалідності або смерті свого подружжя, або набуття учасником статусу безробітного. За вимогою ТОВ «Авто Просто» учасник зобов`язується надавати документи, які підтверджують виникнення вищезазначених обставин. За підтверджених обставин згідно з цим пунктом, учаснику повертаються сплачені чисті внески без вирахування відступного. Згідно з підпунктом 13.4.2 п.13.4 ст. 13 додатку № 2 у наступну чергу повертаються чисті внески тим учасникам, які розірвали Угоду, не посилаючись на обставини, викладені в попередньому пункті. При цьому, пріоритет у групі надається тому учаснику, який першим подав письмову заяву про розірвання угоди, а в разі, коли такі заяви було подано одночасно кількома учасниками, пріоритет надається учаснику, номер угоди якого є меншим. Підпунктом 13.4.3 п.13.4 ст.13 додатку № 2 передбачено, що після повернення коштів в порядку п. 13.4.1, 13.4.2 повертаються чисті внески тим учасникам, з якими Авто Просто розірвало угоду. Повернення чистих внесків, після вирахування відступного, таким учасникам відбувається у розмірі, який розраховується відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці коли ТОВ «Авто Просто» повідомило учасника про розірвання Угоди. У відповідності до п.14.4 статті 14 додатку № 2 Угоди якщо учасник, який не отримав автомобіль, не сплатить три або більше послідовних або вибіркових повних внесків, ТОВ «Авто Просто» має право розірвати Угоду. З аналізу положень ст. 13 додатку № 2 до Угоди вбачається, що виникнення обов`язку ТОВ «Авто Просто» в частині повернення грошових коштів (чистих внесків) пов`язане із настанням ряду обставин, визначених даною статтею. Зокрема, обставиною, яка породжує обов`язок ТОВ «Авто Просто» повернути учаснику чисті внески, є розірвання договору, що вбачається із пункту 13.1 ст.13 додатку 32 до Угоди. Для осіб, які виявили бажання розірвати угоду протягом семи календарних днів від дати її підписання та після цього терміну, але до того, як угода буде включена до певної групи, розірвання угоди є єдиною відкладальною обставиною з настанням якої у ТОВ «Авто Просто» виникає обов`язок щодо повернення коштів учаснику. Розмір та порядок повернення коштів визначено пунктами 13.8 та 13.9 ст. 13 Додатку №2 до Угоди. Для всіх інших осіб, окрім зазначених вище, у ТОВ «Авто Просто» виникає обов`язок щодо повернення суми чистих внесків, розрахованих відповідно до пункту 13.1 ст.13 додатку №2 до Угоди, за наявності двох обставин: розірвання угоди та настання черги учасника для повернення чистих внесків. Черга для повернення чистих внесків формується із урахуванням обставин, які стали підставою для розірвання угоди та особи ініціатора її розірвання. Отже, повернення коштів учасникам, які розірвали Угоду з ТОВ «Авто Просто», а також учасникам, з якими Угоду розірвало товариство відбувається в порядку, що побудований на принципі черговості і з врахуванням певних пріоритетів, при цьому учасники з якими Угоду розірвало ТОВ «Авто Просто» отримують право на повернення коштів в останню чергу. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Заперечуючи проти позову, сторона відповідача вказувала на те, що сума чистих внесків буде повернута позивачу, але після настання визначеної події - його черги на отримання внесків, яка є сформованою відповідно до заяв та повідомлень про розірвання угоди. З матеріалів справи вбачається, що під час укладення Угоди від 07.04.2011 року позивач отримав примірник Угоди та додатки до неї, що містять опис послуг ТОВ «Авто Просто». У статті 10 Угоди зазначено те, що підписання цієї Угоди та додатків до неї є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Угоди та додатків до неї. Угода підписана сторонами, в тому числі і позивачем, який при підписанні Угоди зазначив, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника ТОВ «Авто Просто», уважно прочитав та зрозумів Угоду та Додатки до неї, що засвідчує своїм підписом. З такими умовами позивач погодився, підписуючи Угоду № 383108 від 24.11.2011 року. Поряд з цим, згідно з пунктом 13.8 ст. 13 додатку №2 до Угоди якщо учасник виявить бажання розірвати Угоду та відмовитись від подальшої участі в системі Авто Так протягом 7 (семи) календарних днів від дати підписання Угоди, такому учаснику повертається вся сума коштів, внесена ним на рахунок АВТО ПРОСТО». Протягом зазначених 7 (семи) днів учасник зобов`язаний письмово повідомити про розірвання Угоди шляхом подання заяви щодо розірвання підписаної Угоди в центральний офіс АВТО ПРОСТО. Таким чином позивачеві надавалося 7 календарних днів для того, щоб він міг детально ознайомитися з Угодою та прийняти її чи відмовитись від участі в системі «АвтоТак». Однак, позивач із заявою про розірвання Угоди в семиденний термін до відповідача не звертався, що свідчить про його розуміння та згоду з усіма умовами Угоди. Судом встановлено те, що після розірвання угоди позивач був повідомлений листом ТОВ «Авто Просто» від червня 2015 року про черговість повернення йому чистих внесків відповідно до укладеної Угоди, зокрема, що перед ним існує черга із 44 учасників, повернення чистих внесків яким відбуватиметься раніше, ніж позивачу. Таким чином, суд приходить до висновку, що після розірвання укладеної із позивачем угоди відповідач не ухиляється від виконання своїх зобов`язань з огляду на черговість повернення коштів (чистих внесків) та з урахуванням того, що позивача було повідомлено про черговість повернення йому чистих внесків, а передчасне повернення коштів позивачу з Фонду для повернення коштів призведе до порушення прав інших учасників ТОВ «Авто Просто», які стоять в черзі на повернення коштів перед позивачем. Зазначені висновки суду повністю узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду України, що викладена у постанові від 18.10.2017 року у справі № 6-1584цс17, правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 20.06.2018 року у справі №380/63/16-ц, а також правовими висновками Верховного Суду, що викладені у постановах від 18.04.2018 року у справі №518/1805/15-ц, від 23.05.2018 року у справі №752/5984/16-ц, від 07.11.2018 року у справі №415/4045/16-ц, від 21.08.2018 року у справі №384/107/16-ц. У відповідності до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Варто відзначити, що в ході розгляду справи стороною позивача не доведено, що відповідач, порушуючи умови укладеного між сторонами договору, навмисно не повертає йому кошти, як і не доведено право позивача на першочергове отримання коштів за умовами укладеного договору та/або що таке право на момент звернення позивача із позовом до суду вже наступило. Враховуючи викладене, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувавши фактичні обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до переконання про передчасність заявлених позовних вимог про повернення коштів за розірваною угодою № 383108 від 24.11.2011 року з огляду на те, що відповідач має повернути сплачені чисті внески іншим учасникам групи системи Авто Так, які розірвали угоди раніше та перебувають у черзі на повернення коштів перед позивачем, чиї права у разі дострокового повернення коштів позивачу будуть порушені, а тому у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми чистих внесків, інфляційних втрат та трьох відсотків річних слід відмовити. В частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст. 12 та 81 ЦПК України. Позивач посилається на те, що протиправна поведінка відповідача призвела до того, що йому завдано моральної шкоди, так як відповідач створює для позивача обмеження у володінні та користуванні коштами, позивач постійно перебуває в стані душевного дискомфорту, щоденно хвилюється через неможливість створити комфорті умови життя з огляду на протиправне позбавлення його можливості отримати і користуватися власними коштами, чим заподіяно йому моральну шкоду, розмір якої ним оцінено в 5000,00 грн. Вважає, що саме ці кошти має відшкодувати йому відповідач як компенсацію заподіяної ним йому моральної шкоди. Разом з тим, вимога щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн. не містить жодного обґрунтування в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України як щодо наявності такої шкоди, так і щодо саме такого розміру завданої моральної шкоди, а відтак в задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди слід також відмовити. Оскільки позивач при подачі заяви до суду був звільнений від сплати судового збору, спір вирішений не на його користь, а тому у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України судові витрати з розгляду даної справи слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed