Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

В квітні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення на його користь суми боргу за договором кредиту, посилаючись на те, що 23 січня 2007 року відповідно до кредитного договору № 24 відповідачці [PERSON] банком був наданий кредит в сумі 9700 гривень терміном до 21 січня 2009 року із сплатою відсотків за користування кредитом відповідно до умов договору. Протягом дії кредитного договору відповідачка систематично не виконувала належним чином договірні зобовязання в частині своєчасного погашення заборгованості суми кредиту та відсотків, у звязку з чим, станом на 24 грудня 2015 року допустила прострочену заборгованість по кредиту на загальну суму 51474 гривень 22 копійок. Оскільки, відповідачка у добровільному порядку не повертає кредитні кошти, просив стягнути з відповідачки кредитну заборгованість та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та пояснив, що останній платіж по вказаному кредитному договору відповідачкою був здійснений у день отримання кредиту 23 січня 2007 року в сумі 404 гривень 42 копійки, що підтверджується розрахунком банку. Так як відповідачка не повертає банку отримані кредитні кошти, просив задовольнити позовні вимоги. Відповідачка в судове засідання не зявилася, однак від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позов не визнала та просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача у звязку із пропуском останнім строку позовної давності. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачка відповідно до укладеного договору кредиту № 24 від 23 січня 2007 року отримала від акціонерно-комерційного банку соціального розвитку Укрсоцбанк, правонаступником якого є позивач, кредит на споживчі цілі в сумі 9700 гривень на строк до 21 січня 2009 року із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 23 % річних. 08 січня 2008 року Новоселицьким районним судом був виданий судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь АКБ «Уксоцбанк» заборгованості за кредитним договором № 24 від 23 січня 2007 року в сумі 11755 гривень 59 копійок, який набрав законної сили 31 січня 2008 року. 09 жовтня 2009 року АКБ «Уксоцбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості за договором кредиту № 24 від 23 січня 2007 року в сумі 19208 гривень 88 копійок, провадження за яким було закрито ухвалою Новоселицького районного суду від 12 квітня 2010 року на підставі ст. 205 ч. 1 п. 2 ЦПК України у звязку із наявністю судового рішення, постановленого з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Станом на 24 грудня 2015 року відповідачка допустила прострочену заборгованість по кредиту на загальну суму 51474 гривень 42 копійок, що підтверджується розрахунком банку. Ухвалою Новоселицького районного суду від 09 червня 2016 року на підставі ст. 205 ч. 1 п. 2 ЦПК України було закрито провадження у даній цивільній справі про стягнення заборгованості з відповідачки за кредитним договором № 24 від 23 січня 2007 року в частині стягнення суми 11755 гривень 59 копійок, яка стягнута з неї судовим наказом Новоселицького районного суду від 08 січня 2008 року. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право звернувся до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. З розяснень, викладених у п. 31 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, відповідно до яких враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України Про захист прав споживачів, суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, перебіг якої відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобовязаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. За змістом ст. 264 ЦК України\~переривання позовної давності можливо лише в межах позовної давності, а не за її межами. Переривання передбачає наявність двох строків позовної давності - до переривання та після нього, після переривання позовна давність починає перебіг заново. Отже, новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний. Строк дії кредитного договору № 24 від 23 січня 2007 року закінчився 21 січня 2009 року Враховуючи, що останній раз позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення кредитної заборгованості за даним кредитним договором (із сумою, що перевищує суму стягнення за судовим наказом) - 09 жовтня 2009 року, тобто після закінчення дії кредитного договору, але в межах трьохрічного строку давності, то позовна давність за даним кредитним договором переривається і її перебіг починається заново саме з часу предявлення позивачем вказаного позову, тобто 09 жовтня 2009 року. Будь-яких інших доказів про переривання перебігу позовної давності позивачем суду не було надано. Позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення кредитної заборгованості з відповідачки 10 квітня 2016 року, тим самим позовна давність тривалістю в три роки з часу переривання строку позовної давності пропущена, оскільки вона закінчилась 09 жовтня 2012 року. Враховуючи, що відповідачкою заявлено про застосування позовної давності до даних правовідносин, то у задоволенні позову в частині стягнення кредитної заборгованості з відповідачки слід відмовити у звязку із пропуском строку позовної давності. На підставі ст.ст. 257, 259, 261, 264, 267, 526, 530, 536, 543, 559, 651, 611, 1050, 1054 ЦК України, ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів, суд

Outcome: dismissed