Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

В листопаді 2014 року [PERSON] та [PERSON] звернулись з позовом до [PERSON], в якому після уточнення 15.01.2015 вимог просили припинити право власності [PERSON] на 1/4 частину будинку та право власності на 1/2 частину земельну ділянку площею 0,0433 га, з присудженням їй грошової компенсації. Визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/8 частині вказаного домоволодіння та по 1/4 частини вказаної земельної ділянки. Зобов'язати [PERSON] не перешкоджати [PERSON] та [PERSON] в виконанні рішення суду в частині здійснення права власності та права користування житловим будинком [ADDRESS] та земельною ділянкою площею 0,0433 га за тією ж адресою (а.с.103, том 1). Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05 серпня 2015 року позовні вимоги [PERSON] залишено без розгляду за заявою [PERSON] на підставі ст.207 ч.1 п.5 ЦПК України. 05 серпня 2015 року позивач [PERSON] надала заяву про збільшення позовних вимог, вказавши відповідачами [PERSON] та [PERSON], в якій просила «припинити за [PERSON] право на 1/4 частини власності на житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами по [ADDRESS], з присудженням [PERSON] грошової компенсації за зазначену частину житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами в розмірі 66 961 грн.; припинити за [PERSON] право на 1/4 частини власності на житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами по [ADDRESS], з присудженням [PERSON] грошової компенсації за зазначену частину житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами в розмірі 66961 грн.; визнати за [PERSON] право на 1/2 частину власності на житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами по [ADDRESS]; припинити за [PERSON] право власності 1/2 частини земельної ділянки площею 0.0433 га цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку у [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], з присудженням [PERSON] грошової компенсації за зазначену частину земельної ділянки у розмірі 13791 грн.; визнати за [PERSON] право на 1/2 частину власності на земельну ділянку площею 0.0433 га цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку у [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]; зобов'язати [PERSON] та [PERSON] не перешкоджати [PERSON] в виконанні рішення суду в частині здійснення права володіння та власності та права користування житловим будинком [ADDRESS] та земельною ділянкою за даною адресою загальною площею 0,0433 га». Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області 31 серпня 2015 року позов [PERSON] задоволено частково. Припинено право власності [PERSON] на 1/4 частку житлового будинку з належною частиною надвірних господарсько-побутових будівель та споруд, що розташований за адресою [ADDRESS]. Припинено право власності [PERSON] на 1/4 частку житлового будинку з належною частиною надвірних господарсько-побутових будівель та споруд, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частку житлового будинку з належною частиною надвірних господарсько-побутових будівель та споруд, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Припинено право власності [PERSON] на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0433 га (від загальної площі земельної ділянки розміром 433 кв.м.), що розташована за адресою: [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер [NUMBER]. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0433 га (від загальної площі земельної ділянки розміром 433 кв.м.), що розташована за адресою: [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер [NUMBER]. Суд також вирішив «сплатити з депозитного рахунку суду грошову компенсацію [PERSON] в розмірі 66961 грн. за 1/4 частку житлового будинку з належною частиною надвірних господарсько-побутових будівель та споруд, що розташований за адресою: [ADDRESS] та в розмірі 13791 грн. за 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0433 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] всього в загальній сумі 80752 грн., внесені [PERSON] на розрахунковий рахунок ГУ ДСА в Чернігівській області № 37315006001170,Код банку № 853592, код ЕДРПОУ № 26295412 відповідно до повідомлення - Квитанції № 4033 від 05 серпня 2015 та повідомлення - Квитанції №144 від 05 серпня 2015 року». Стягнуто з [PERSON]та [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по 2369,52 грн з кожного відповідача. В апеляційній скарзі [PERSON] просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що судом безпідставно не було задоволено її клопотання про залишення позову без розгляду через наявність аналогічного спору в суді. Не було задоволено клопотання про зупинення провадження у справі, оскільки на перегляді в суді апеляційної інстанції знаходиться цивільна справа про поділ майна подружжя, серед якого розподілу підлягає і спірний житловий будинок. Приймаючи рішення про припинення права [PERSON] на 1/4 частку житлового будинку, суд порушив вимоги ст.365 ЦК України. Також, судом неправильно обраховано судові витрати. За змістом рішення суду не відповідає вимогам ст.115 ЦПК України. В судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити. Позивач та її представник в судовому засіданні послалися на безпідставність апеляційної скарги і просили відмовити в її задоволенні, надавши усні та письмові пояснення. Відповідач [PERSON] та представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, в судове засідання не з'явилися. Про час розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення 05.11.2015 поштових відправлень. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суд скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з частиною 3 статті 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач [PERSON] має у власності інше житло та інші земельні ділянки, між сторонами існують неприязні стосунки, внаслідок чого проживання в ньому неможливе, відповідач [PERSON] добровільно погодився на припинення своєї частки у будинку, отримавши поза депозитним рахунком суду компенсацію, частка [PERSON] є незначною, за цих умов, суд вирішив, що припинення права на частку спірного будинку і частку спірної земельної ділянки не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача [PERSON] Але з такими висновками суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів апеляційного суду, оскільки, розглядаючи спір, районний суд повинен був повно і всебічно дослідити і оцінити обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначити юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, чого в повному обсязі судом не було зроблено. Судом по справі встановлено, що відповідачу [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER] (а.с.90 т.1), виданого відповідно до рішення 22 сесії 5 скликання Прилуцької міської ради від 03 квітня 2007 року, належить на праві спільної часткової власності 1/2 частина земельної ділянки площею 0,0433 га, що розташована за адресою [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, кадастровий номер [NUMBER], а інша 1/2 частка цієї ж земельної ділянки належить позивачу [PERSON] [PERSON] також належить на праві спільної часткової власності 1/2 частка житлового будинку з надвірними будівлями за [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 14 жовтня 2006 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Згідно з рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 17 січня 2014 року за [PERSON] визнано право власності на 1/4 частину цього ж будинку. Відповідно до ч.4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна №45872618, яка була приєднана до матеріалів справи зі згоди позивача [PERSON] та представника відповідача [PERSON], вбачається, що відповідач [PERSON] у встановленому порядку своє право власності не зареєстрував, тому його право власності на спірне нерухоме майно на час розгляду даної справи не виникло. З огляду на це підстави для припинення його частки в спільному майні, що є предметом спору, у суду першої інстанції були відсутні. З вказаної вище довідки вбачається, що власниками об'єкту нерухомого майна (реєстраційний номер 16367823) - будинку [ADDRESS] залишаються [PERSON] (власник 1/2 частини) та [PERSON] (власник також 1/2 частини будинку). Форма власності - приватна спільна часткова. Відповідно до ст.316, 317 ЦК України - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч.ч.1, 2 ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Диспозиція даної статті передбачає припинення частки у спільному майні лише за наявності всіх чотирьох умов одночасно. Будинок [ADDRESS] складається з трьох кімнат, житловою площею 34,4 кв.м. Загальна площа будинку - 56,6 кв.м. Вартість будинку та господарських будівель складає 267845 грн. В будинку сторони не проживають. Позивач не проживає з 05 грудня 2013 року (а.с.244 том 1), в позові зазначила свою адресу - [ADDRESS] (а.с.4, 103, 190, том 1). 05.11.2014 позивач подала до міського голови заяву про готовність передати будинок [ADDRESS] в безкоштовне користування біженцям (а.с.43). Зі слів позивача, біженці якійсь час проживали в будинку. На сьогодні будинок порожній. Відповідачі зареєстровані і проживають в будинку [ADDRESS] (а.с.46, том 1), при цьому відповідач [PERSON] використовує господарські будівлі будинку № 46 (а.с.72, том 1). Позиція суду першої інстанції, що частка у спільному майні відповідача [PERSON] є незначною є помилковою, оскільки частка [PERSON] в будинку та в земельній ділянці - така ж як і частка позивача . Диспозиція статті 365 ЦК України вказує однією з підстав припинення частки у спільному майні - незначний розмір самої частки, а не майна, яке на цю частку припадає. Саме з ідеального виразу частки слід робити висновок про її незначний характер. Крім того, в матеріалах справи відсутня інформація, що приватний житловий будинок розміром 56,6 кв.м. та земельна ділянка розміром 0,0433 га є неподільними речами. Позивач не довела тієї обставини, що частка відповідача [PERSON] не може бути виділена в натурі. Її посилання на неподільність будинку через тривалий час його використання (з 1932 року) - є безгрунтовними. Клопотання про проведення експертизи з цього приводу сторонами не заявлялося. Інші докази неподільності спірного нерухомого майна в матеріалах справи також відсутні. Само по собі внесення грошей на депозитний рахунок суду не є безумовною підставою для позбавлення відповідача [PERSON] права на частку у спірному майні. Рішенням суду першої інстанції порушується принцип рівності прав співвласників. Правовий режим спільної часткової власності, визначений законом, враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Позивачеві слід повернути грошові кошти внесені нею на депозитний рахунок. Відповідно до положень ч.1 ст.88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір у розмірі 3616 грн. 83 коп. за розгляд справи в апеляційній інстанції.

Outcome: approved