Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 21.04.2021 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 30.04.2021 року. ПАТ «Акцент-Банк» звернулось до Ужгородського міськрайонного суду з зазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що відповідно до укладеного між Банком та [PERSON] договору №AN3UCC9FS00040 від 02.10.2012 року, 31.08.2011 року останньому надано кредит у розмірі 19990,0 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,12% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та відсотків за його користування належним чином не виконує і станом на 17.12.2015 року заборгованість по кредиту складає 210680,34 грн., з яких: 3691,29 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 206989,05 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором. Від цієї суми слід відняти суму у розмірі 19025,07 грн., яка була задоволена рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 18.10.2013 року. Різниця становить 191655,27 грн., а також штрафи у відповідності до п.5.3 Умов та Правил надання банківських послуг 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1276,74 грн. - штраф (процентна складова). Враховуючи вищенаведене, просить суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість за договором №AN3UCC9FS00040 від 02.10.2012 року в розмірі 201738,03 грн., а також відповідно до вимог ст.88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3026,07 грн. Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 травня 2016 року позовну заяву - задоволено, а з [PERSON] стягнуто на користь Публічне акціонерне товариство «Акцент - Банк» заборгованість за договором №AN3UCC9FS00040 від 31.08.2011 року в розмірі 201738,03 грн., а також сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3026,07 грн. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.11.2020 року поновлено відповідачу, [PERSON] строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду від 18.05.2016 року, заяву відповідача про перегляд заочного рішення від 18.05.2016 року - задоволено, а заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.05.2016 року по цивільній справі № 308/426/16-ц за позовною заявою ПАТ «Акцент Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту - скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача ПАТ «Акцент - Банк» не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомляв, заяв не подавав, згідно п.3 прохальної частини позовної заяви просить суд в разі неявки представника банку, справу розглянути за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відзив на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надходив. Від представника відповідача на адресу суду ндійшла заява, згідно якої просив розглядати справу у відсутності відповідача та представника відповідача. Проти позову заперечують у зв`язку з його необґрунтованістю, підтримують заперечення викладені відповідачем. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, а відповідачем - разом із відзивом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 - п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються письмові пояснення, викладені в заявах по суті і докази, надані разом із ними. Суд, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, дослідивши докази у справі, приходить до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Положеннями ст. 2 ЦПК України передбачено, що одним із основних завдань цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі, є справедливий та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ. З матеріалів справи встановлено, що 31.08.2011 року між Публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» та [PERSON] , на підставі заяви останнього та Умов і правил надання споживчого кредиту «Розстрочка», було укладено договір №AN3UCC9FS00040, згідно якого останній отримав кредит в сумі 19990,0 грн., строком на 36 місяців з 30.08.2011 року по 29.08.2014 року, включно, на споживчі цілі, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,01% на місяць (0,12% річних) на залишок заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «Акцент-Банк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Поряд з цим, згідно поданої заяви про перегляд заочного рішення відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача тим, що вимоги позивача по стягненню заборгованості за період з 18.05.2013 р. по 18.01.2016 не ґрунтуються на нормах закону; умови Кредитного договору, якими встановлюються зобов`язання позичальника по оплаті Банку комісії за управління кредитом та обслуговування кредиту в сумі 206989,05 грн. є нікчемними та не можуть бути застосовані при обрахунку заборгованості відповідача; за твердженням заявника банк не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів існування між Банком та відповідачем укладеного договору кредиту та його умов, погоджених сторонами, а також отримання відповідачем кредиту, оскільки наявні в матеріалах справи Умови та правила, а також тарифи не містять підпису відповідача, Банк не довів, що саме ці Умови та правила мав на увазі відповідач, підписуючи заяву. Заявник вказує, що до вимог позивача має бути застосована позовна давність, оскільки такі пред`явленні після її спливу. Зі змісту позовної заяви встановлено, що позовні вимоги банк обґрунтовує тим, що відповідачем було порушено взяті на себе зобов`язання за Умовами надання споживчого кредиту фізичними особами («Розстрочка»). Зокрема позивач вказує на те, що відповідач, отримав кредит в сумі 19990,0 грн., строком на 36 місяців з 30.08.2011 року по 29.08.2014 року, включно, на споживчі цілі, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,01% на місяць (0,12% річних) на залишок заборгованості за кредитом. За умовами Договору від 31.08.2011 року підписаного відповідачем, Позичальник взяв на себе зобов`язання повертати кредит та відсотки за його користування в строк та в порядку, встановленому договором, а також комісію. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «26» по «30» число кожного місяця Позичальник повинен надати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 956,12 грн. для погашення заборгованості за кредитом, що складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших виплат згідно Умовами та правилами. Дата останнього погашення заборгованості має бути не пізніше ніж 29.08.2014 року. Згідно п.5.1 та п.5.3 Умов та правил надання банківський послуг, у відповідності яких укладався вищезазначений договір, та заяви, при порушенні Позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених заявою та п.п.3.2.2, 3.2.3 Умов, Банк має право нарахувати, а Позичальник зобов`язаний сплатити Банку пеню в розмірі 1,25% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу. При порушенні Позичальником строків платежів по будь-якому грошовому зобов`язанні, передбачених договором більше ніж на 30 днів, Позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн.+5% від суми заборгованості. Пунктом 5.4 Умов визначено, що нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов`язання, передбаченої п.п.5.1, 5.2, 5.3 цих Умов, здійснюється протягом трьох років з дня, коли відповідне зобов`язання повинне бути виконане Позичальником. Разом із тим, при дослідженні наданих до суду Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («розстрочка»), встановлено, що відомсті про їх підписання відповіачем відсутні. Підтвердження тому, що під час підписання заяви Позичальника, [PERSON] було ознайомлено саме із наданими до суду Умовами кредитування суду не надано. Згідно з положеннями ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Судом встановлено, що відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення в розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Ч. ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, всупереч вищевикладеним положенням, [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за кредитним договором. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2013 року по справі № 308/14029/13-ц позовні вимоги ПАТ КБ «Акцент-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] , ідентифікаційний код - [NUMBER] , мешканця [ADDRESS] , на користь публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість в розмірі 19025,07 грн. (дев`ятнадцять тисяч двадцять п`ять грн. 07 коп.), судовий збір у розмірі 229,40 грн. В решті вимог відмовлено. Рішення не оскаржене та набрало законної сили. Згідно змісту вказаного рішення, з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» ухвалено стягнути заборгованість за кредитним договором № AN3UCC9FS00040 від 31 серпня 2011 року у розмірі 19025,07 грн. (дев`ятнадцять тисяч двадцять п`ять грн. 07 коп.) станом на 18 травня 2013 року , яка складається з наступного: 13334,66 грн. - заборгованість за кредитом, 9,99 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3197,11 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1405,96 грн. - штраф (процентна складова), 577,35 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Відповідно до ч. 1 ст. 598 та ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Звертаючись до суду з цим позовом, банк зазначає, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконував належним чином, у зв`язку з чим станом на 17.12.2015 утворилася заборгованість у розмірі 210680,34 грн., з яких: 3691,29 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 206989,05 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором. Позивач вказує, що від цієї суми заборгованості віднімається сума, яка була задоволена рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2013 року, яким ухвалено стягнути з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» ухвалено стягнути заборгованість за кредитним договором № AN3UCC9FS00040 від 31 серпня 2011 року у розмірі 19025,07 грн. Різниця становить 191655,27 грн., а також штрафи у відповідності до п.5.3 Умов та Правил надання банківських послуг 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1276,74 грн. - штраф (процентна складова). Таким чином, просить стягнути заборгованість, згідно прохальної частини позову, у розмірі в розмірі 201738,03 грн., а також відповідно до вимог ст.88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3026,07 грн. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28.03.2018 по справі № 444/9519/12. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відтак, позивач, звернувшись із позовною заявою, за результатами розгляду якої було достроково стягнуто заборгованість за кредитом та належні позивачу відсотки за цим договором кредиту. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другоюстатті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане, суд відхиляє аргументи позивача про те, що він має право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. Такі правові висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав (не виконав, чи виконав не в повному обсязі), не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, оскільки строк дії договору змінився. У такому випадку кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) висловлено правовий висновок про те, що за наявності судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, відсутня підстава для нарахування процентів за кредитним договором, оскільки строк дії договору змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, а права та інтереси кредитодавця в цих правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий висновок також узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 18.09.2019 по справі № 387/1133/15-ц. Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року по справі № 205/8476/14-ц. Таким чином, звернувшись у 2013 року до суду із позовною заявою про стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором AN3UCC9FS00040 від 31 серпня 2011 року в розмірі 30025,07 грн., банк скористався своїм правом дострокового повернення кредиту та сплати процентів, що передбачено частиною другою статті 1050 ЦК України, а тому відсутні підстави для стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 201738,03 грн., яка складається з 3691,29 грн - заборгованість за кредитом, 206989,05 грн. пені, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківськх послуг : 500,00 грн (фіксована частина), 9582,76 грн. штраф (процентна складова), оскільки це призведе до подвійного стягнення заборгованості за одним і тим же зобов`язанням. При цьому доданий до матеріалів позовної заяви розрахунок заборгованості не конкретизований, а саме з чого складається заявлена ним сума заборгованісті за кредитом - 3691,29 грн. При цьому позивач не вказує складові такої заборгованості, яку просить стягнути за позовом у даній справі. Згідно наданого суду розрахунку заборгованості вказується, що це прострочена заборгованість за наданим кредитом. В той же час рішенням суду від 18.10.2013 року стягнуто заборгованість за кредитом. Крім того, у зв`язку з судовим рішенням про стягнення заборгованості правовідносини між сторонами за кредитним договором припинилися, тому вимоги банку про стягнення заборгованості за мінусом стягнутої судовим рішенням, процентів за користування кредитом, штрафу є безпідставними, оскільки позовних вимог про стягнення коштів з підстав, передбачених статтею 625 ЦК України, банк не заявляв. Крім того, у заяві позичальника відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені) та штрафів за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, відсоткової ставки. Надані до матеріалів справи Умови надання споживчого кредиту обумовлюють в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення та інші умови. Однак при цьому, не містять підтверджень, що саме ці Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву Позичальника, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови надання споживчого кредиту, відсутність у Заяві позичальника домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов надання споживчого кредиту, не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123). ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36). Отже, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину договору, укладеного між сторонами 31.08.2011 шляхом підписання Заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді відсотків, пені, комісії. Суд вважає, що в даному випадку, також неможливо застосувати до правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки у суду відсутнє належне підтвердження що саме вказані умови діяли на день підписання відповідачем заяви Позичальника. Вказаний правовий висновок, викладено в Постанові Великої палати Верховного суду від 03.07.2019 р. у справі №342/180/17. Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Оскільки позивач не заявляє позовних вимог про стягнення 3% річних на підставі ст.625 ЦК України після рішення, а суд

Outcome: dismissed