Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

в обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 02.11.2006р. між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є Акціонерне товариство «ОТП Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №ML-602/78/2006. Відповідно до умов Кредитного договору позивач надав [PERSON] кредит в розмірі 38340,00 доларів США. В якості забезпечення виконання зобовязань по Кредитному договору між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки №SR-602/73/2006 від 02.11.2006р. Позивач виконав умови договору в повному обсязі та надав [PERSON] кредитні кошти на загальну суму та на умовах, визначених Кредитним договором. Відповідач [PERSON] не здійснює погашення кредиту у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів, що призвело до простроченої заборгованості за Кредитним договором. Банком неодноразово направлялись [PERSON] повідомлення про суму боргу та досудові вимоги про дострокове виконання зобовязання за Кредитним договором, проте відповідач їх проігнорувала. Станом на 06.04.2016р. заборгованість за Кредитним договором складає 12960,77 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 13.04.2016р. з розрахунку 1 долар США 25,55 грн., складає 331147,67 грн., яка складається з: 11373,08 доларів США залишок заборгованості за кредитом, 1587,69 доларів США сума відсотків за користування кредитом. Оскільки відповідачі не вжили заходів для погашення або зменшення заборгованості за кредитним договором, позивач вимушений звернутися до суду для захисту своїх прав та стягнення суми кредиту, процентів і штрафних санкцій у примусовому порядку. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, покликаючись на викладені в позові обставини, не заперечила проти заочного розгляду справи та просить суд позов задоволити. Відповідачі в судове засідання не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України, про причини своєї неявки суд не повідомили. Враховуючи, що відповідачі не зявилися в судове засідання, будучи належним чином повідомлені, і від них не надійшло заяви про розгляд справи за їх відсутності, зважаючи на думку представника позивача, тому судом проведено заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з кредитного договору №ML-602/78/2006 від 02.11.2006р., Акціонерний комерційний банк «Райффайзенбанк Україна» надав [PERSON] кредит для придбання нерухомості в сумі 38340,00 доларів США. Дата остаточного повернення кредиту 02.11.2016р. За користування кредитними коштами нараховуються проценти, для розрахунку яких була використана плаваюча процентна ставка (фіксований відсоток + FIDR). Фіксований відсоток становить 5,99% річних, ставка FIDR визначається самостійно банком, інформація щодо якої розміщується в приміщені банку. Як зазначено в п. 1.5.1 кредитного договору повернення відповідної частини Кредиту та сплата процентів здійснюється Позичальником щомісяця у розмірі платежу та не пізніше дати платежу, шляхом внесення готівки в касу Банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено цим договором. Пунктом 2.2.3. кредитного договору передбачено, що Банк має право видавати наказ про примусове виконання (примусову сплату) боргових зобовязань у випадку прострочення (несвоєчасного виконання боргових зобовязань) позичальника та здійснювати на підставі цього наказу примусову оплату суми боргових зобовязань за Кредитним договором. Цей наказ може розповсюджуватися на всі рахунки позичальника в банку. Згідно п. 4.1.1. кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобовязань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, позичальник зобовязаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобовязань за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум. Відповідно до п.п. 4.1.2., 4.1.3. кредитного договору за прострочення виконання боргових зобовязань понад 15 календарних днів позичальник, крім пені, передбаченої п. 4.1.1. цього договору, додатково сплачує на користь банку штраф у розмірі 0,01% від суми прострочених боргових зобовязань, але не менше 25,00 грн., понад 30 календарних днів - штраф у розмірі 0,02% від суми прострочених боргових зобовязань, але не менше 50,00 грн. Як вбачається з досудової вимоги від 22.09.2016р., ПАТ «ОТП Банк» повідомило [PERSON] про заборгованість по кредиту перед банком та вимагало погасити заборгованість за кредитним договором №ML-602/78/2006 від 02.11.2006р. З розрахунку заборгованості за Кредитним договором №ML-602/78/2006 від 02.11.2006р. вбачається, що заборгованість [PERSON] перед ПАТ «ОТП Банк» станом на 06.04.2016р. складає 12960,77 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 13.04.2016р. з розрахунку 1 долар США 25,55 грн., складає 331147,67 грн. Для забезпечення виконання зобов'язання за даним кредитним договором 02.11.2006р. між Акціонерний комерційний банк «Райффайзенбанк Україна» та [PERSON] було укладено договір поруки №SR-602/73/2006, за яким поручитель зобовязався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобовязань перед кредитором за кредитним договором, в повному обсязі таких зобовязань. Згідно п. 1.2. договору поруки поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутися з вимогою про виконання боргових зобовязань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (сплатити гроші). Згідно зі ст. 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до п.1 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.5 ст. 13 ЗУ « Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Так, суд враховує правовий висновок Верховного Суду України, який зроблений на засіданні Судової палати у цивільних справах від 29 січня 2014 року, розглянувши справу №6-155цс13, згідно якого відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Як розяснено в п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті. В абзаці третьому п. 24 даної постанови зазначено, що пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Як розяснено в п. 29 згаданої постанови, при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обовязок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Передбачене статтею 1050 ЦК право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним. Реалізація такого права жодним чином не залежить від предявлення кредитодавцем вимог про розірвання кредитного договору відповідно до положення статті 651 ЦК. В абзаці другого п. 14 Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що у звязку з укладеним 02.11.2006р. кредитним договором №ML-602/78/2006 між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є Акціонерне товариство «ОТП Банк», та [PERSON] виникли договірні відносини, спрямовані на набуття цивільних прав та обов'язків. З метою забезпечення виконання зобов'язання за даним кредитним договором 02.11.2006р. між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» та [PERSON] було укладено договір поруки №SR-602/73/2006. Позичальник [PERSON] порушила умови кредитного договору, належним чином не виконуючи взяті на себе зобовязання, чим допустила заборгованість перед кредитодавцем станом на 06.04.2016р. в розмірі 12960,77 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 13.04.2016р. (1 долар США дорівнює 25,55 грн.) становить 331147,67 грн. За курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення, заборгованість в переведенні на українську валюту становить 331536 грн. 50 коп. (1 долар США дорівнює 25,58 грн.), однак, зважаючи на вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених позовних вимог. Враховуючи, що заборгованість за кредитним договором №ML-602/78/2006 від 02.11.2006р. по даний час залишається непогашеною, тому суд вважає позовні вимоги законними та підставними і такими, що підлягають до задоволення. Понесені позивачем документально підтверджені судові витрати, а саме сплачений судовий збір в розмірі 5185,66 грн., підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved