Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-23 00:00:00

в обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстроване місце проживання його колишнього зятя, тобто відповідача. Однак, останній з листопада 2017 року фактично не проживає в даному будинку, не бере участі у витратах по його утриманню та благоустрою, не сплачує комунальних послуг, в будинку відсутні його особисті речі, що свідчить про те, що він втратив будь-який інтерес до вказаного житла. Факт реєстрації місця проживання відповідача порушує право позивача на розпорядження та користування майном, створює незручності, позбавляє можливості оформити субсидію, що ставить його у скрутне матеріальне становище. В добровільному порядку зняти відповідача з місця реєстрації неможливо, оскільки місце перебування останнього позивачу не відоме. Тому позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування зазначеним будинком. Позивач в\~судове засідання\~не з`явився,\~про час\~та місце\~розгляду справи\~ був\~повідомлений належним\~чином,\~24.01.2020\~року його\~представник,\~адвокат Боб`як\~М.Ю.\~подав до\~суду \~письмову заяву,\~в якій\~зазначає,\~що позовні\~вимоги підтримує,\~ просить\~справу розглядати\~ в\~його та\~позивача \~відсутності та не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с.24). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомленим належним чином. Причин своїх неявок відповідач суду не повідомив, не звернувся із заявою про розгляд справи в його відсутності та не подав відзив на позов. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч. 4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно з даними договору купівлі-продажу, посвідченого 21.11.1979 року державним нотаріусом Коломийської державної нотаріальної контори Маркеловою І.М. та зареєстрованого в реєстрі за № Д-488, позивач є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а. с.8, 9). Згідно з рішенням Коломийського міськрайонного суду від 06.04.2017 року, яке набрало законної сили 17.04.2017 року, шлюб між дочкою позивача [PERSON] та відповідачем розірвано ( а. с. 10). Відповідно до даних довідки № 1952, виданої 16.05.2019 року управлінням надання адміністративних послуг Коломийської міської ради, стверджується, що місце проживання відповідача зареєстроване в зазначеному будинку (а.с. 11). Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з вимогами ч.1 ст.6 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. На підставі досліджених доказів суд приходить до висновку, що відповідача слід визнати таким, що втратив право на користування вказаним житловим приміщенням, оскільки він більше року там не проживає. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі наведеного, ст.ст. 317, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.6 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні та,

Outcome: approved