Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

В липні 2016 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним. Свої вимоги мотивувала тим, що 09.12.2010 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та нею було укладено кредитний договір, відповідно до якого вона отримала кредитну картку зі встановленим кредитним лімітом. Кредитний договір складався з анкети-заяви, Умов та Правил надання батьківських послуг. Однак позивачка вважає, що вищезазначений кредитний договір суперечить положенням ЗУ «Про захист прав споживачів». Так [PERSON] посилається на те, що під час підписання анкети-заяви її не було ознайомлено із повним змістом Умов і Правил надання банківських послуг, вони не містять її підпису. Крім того вказувала, що зазначеними умовами і правилами встановлюється подвійна відповідальність у вигляді штрафу за одне правопорушення; передбачено одноосібне право банку на зміну тарифів та інших умов обслуговування рахунків. Позивачка вважає, що такі умови договору є несправедливими і порушують її права як споживача, відповідно вказаний кредитний договір є недійсним. Посилаючись на вищевикладене, [PERSON] просить суд визнати недійсним договір про надання банківських послуг від 09.12.2010 р., оформлений на підстави анкети-заявки про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» від 09.12.2010 р. № 1202090700197431456, згідно якої позивачка отримала кредитну картку «Універсальна». В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просила про їх задоволення. Представник відповідача в судове засідання не зявився, повідомлявся судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно Ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. 09.12.2010 р. між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідачка отримала грошові кошти у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку Кредитка «Універсальна». При цьому відповідно до анкети-заяви встановлено, що позичальник згоден з тим, що дана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифи складають між нею і Банком Договір про надання банківських послуг. Також [PERSON] підписанням анкети заяви підтвердила, що вона знайома та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що Кредитний договір [PERSON] був підписаний, вона з його змістом ознайомлена. В подальшому, 30.12.2013 р. Банком було переоформлено та видано позивачці нову кредитну картку «Універсальна Gold», якою встановлено кредитний ліміт в розмірі 12\~000 грн. 00 коп. Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що відносини за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу, яким врегульовано відносини позики. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що всупереч положень ЗУ «Про захист прав споживачів» її не було ознайомлено із повним змістом Умов і Правил надання банківських послуг, вони не містять її підпису. Крім того вказувала, що зазначеними умовами і правилами встановлюється подвійна відповідальність у вигляді штрафу за одне правопорушення; передбачено одноосібне право банку на зміну тарифів та інших умов обслуговування рахунків. Позивачка вважає, що такі умови договору є несправедливими і порушують її права як споживача, відповідно вказаний кредитний договір є недійсним. Позивач також зазначає, що статтями 18, 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено підстави для визнання кредитного договору недійсним у випадку включення до нього умов, які не є справедливим. Несправедливими умовами, зокрема, є установлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитись перед укладенням договору. Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першоютретьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За положеннями статей 626628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-1341цс15. Дослідивши надані докази судом встановлено, що оскаржуваний кредитний договір ( анкета-заявка) був підписаний сторонами, отже вони досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позичальниця на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору, не відмовилась від його укладання та в подальшому протягом тривалого часу виконувала його умови; Банк надав [PERSON] документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й Умови і Правила надання банківських послуг в письмовому вигляді, що позивачка підтвердила своїм особистим підписом в Анкеті-заяві. Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог зазначеного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, які є обовязковими для виконання. У відповідності до ст. 628, 629 ЦК України договір є обовязковим до виконання сторонами. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. За таких обставин судом встановлено, що при укладенні кредитного договору були додержані всі вимоги, передбачені ЦК України та ЗУ «Про захист прав споживачів», та підстави його недійсності відсутні.

Outcome: dismissed