Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

В лютому 2019 року до суду звернувся позивач з позовною заявою до [PERSON], в якому ставить питання про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у сумі 26458,43 грн., а також судових витрат в розмірі 1921,00 грн. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 15 жовтня 2012 року між АТ «Ощадбанк» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 8895/04-ДК про відкриття фізичній особі поточного рахунку для зарахування заробітної плати та здійснення платіжних операцій з використанням платіжної картки за дебетово-кредитною платіжною схемою. Під час укладення Договору для можливості користуванням картрахунком відповідачу була видана платіжна картка. Відповідно до п.7.1. Договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт в сумі 15000 грн. Зі сплатою щомісячно 24% річних за користування кредитом. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач свої зобовязання належним чином не виконує, у звязку з чим станом на 20.12.2018 року має заборгованість у сумі 26458,43 грн., яка складається з: 14999,02 грн. основного боргу; 6728,77 грн. заборгованість за нарахованими відсотками по кредиту; 7,00 грн. заборгованість за розрахунково-касове обслуговування, 2609,83 грн. суми втрат від інфляції на суму простроченого кредиту; 1050,68 грн. сума втрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів; 754,47 грн. 3% річних на суму простроченого кредиту; 308,66 грн. 3 % річних на суму нарахованих та несплачених процентів. В позові ставиться питання про стягнення вказаної суми заборгованості а також судових витрат в розмірі 1921,00 грн. з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк». Представник позивача в судове засідання не зявився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи на підставі ст. 280 ЦПК України не заперечує. Відповідач в судове засідання не прибув з невідомої суду причини, про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином у порядку, визначеному ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. Заяви про причини неявки або про розгляд справи за його відсутності суду не надавав, тому суд розглядав справу на підставі ст. 280 ЦПК України - заочно. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Так, відповідно до договору № 8895/04-ДК від 15.10.2012 року про відкриття фізичній особі поточного рахунку для зарахування заробітної плати та здійснення платіжних операцій з використанням платіжної картки за дебетово-кредитною платіжною схемою відповідачу було встановлено кредитний ліміт в розмірі 15000,00 з відсотковою ставкою 24,00 % річних на строк дії картки. (а.с.8-13). Однак, в порушення умов договору відповідач не сплачував суми кредиту, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість. Суд, дослідивши розрахунок заборгованості за кредитним договором № 8895/04-ДК від 15.10.2012 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON], встановив, що за даним договором утворилася заборгованість за кредитом на загальну суму в розмірі 26458,43 грн., яка складається з: 14999,02 грн. основного боргу; 6728,77 грн. заборгованості за нарахованими відсотками по кредиту; 7,00 грн. заборгованості за розрахунково-касове обслуговування, 2609,83 грн. суми втрат від інфляції на суму простроченого кредиту; 1050,68 грн. суми втрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів; 754,47 грн. 3% річних на суму простроченого кредиту; 308,66 грн. 3 % річних на суму нарахованих та несплачених процентів (а.с.16-25; 26-27). З огляду на викладене суд зазначає наступне. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства України. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Вимогами ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу. Згідно ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Крім того, суд зазначає, що ч.2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно з положеннями пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань «від 17.12.2013 року № 14, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Таким чином суд приходить до висновку про наявність підстав стягнення з відповідача суми боргу за кредитним договором з урахуванням нарахованих відсотків, а також стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних, оскільки зазначені суми нараховані позивачем у відповідності з діючим законодавством та є цілком обґрунтованими. Отже, заборгованість, яка виникла внаслідок прострочення виконання грошового зобовязання повинна бути стягнена з відповідача [PERSON] Таким чином, суд вважає позовні вимоги доведеними, а тому такими, що підлягають задоволенню. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. У разі задоволення позову, інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1921,00 грн. (а.с.1). Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, а саме витрат по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн.

Outcome: approved