Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

В липні 2021 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.05.2018 сторони зареєстрували шлюб у відділі ДРАЦС у м. Вінниці Центрально Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) серія [NUMBER] . В період шлюбу у них народилася дочка [PERSON] [INFO] . На теперішній час шлюб між подружжям припинено та існує формально, що й стало підставою звернення позивача до суду. Ухвалою суду від 06.08.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позовні вимоги задовольнити, повідомив суд, що спору про поділ спільного майна подружжя немає, сторони урегулювали питання подальшого проживання дочки, вона буде жити з відповідачем. Позивач повідомив, що буде сплачувати аліменти у добровільному порядку в сумі 5000 грн. на місяць, про побачення батька з дочкою сторони також домовилися у добровільному порядку. Відповідач у судовому засіданні позов визнала, просила суд шлюб розірвати, з поясненнями позивача погодилася. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25.05.2018, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (на 4 а.с.). В період шлюбу у позивача та відповідача народилася дочка [PERSON] [INFO] ( а.с. 5). Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У частині першій статті 55 СК України встановлено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частин третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з того, що збереження сім`ї і подальше спільне проживання подружжя є неможливим, відповідач визнав позов, сторони спільного господарства не ведуть, не підтримують подружніх відносин, а продовження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати суд вважає за можливе залишити за позивачем враховуючи його клопотання. На підставі викладеного та

Outcome: approved