Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з листа Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» від 20.11.2012 року №100/6 він дізнався, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 28.04.2007 р. уклали кредитний договір №ROHРGК00000175, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 15 000 дарів США строком погашення до 27.04.2027 р. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і [PERSON] 28.04.2007 р. уклали договір іпотеки № ROHРGК00000175 щодо житлового будинку загальною площею 69,20 кв.м., житловою площею 41,40 кв.м., який розташований за адресою: с. Грушвиця Перша, вул. Першотравнева, буд. 33, Рівненського району Рівненської області. Позивач вважає, що договір іпотеки є недійсним з огляду на наступні обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ч.1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно договору купівлі-продажу від 28 квітня 2007 року [PERSON] придбала предмет іпотеки. Із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14555322 від 15.05.2007 року вбачається, що рішення про реєстрацію права власності прийняте 15.05.2007 року, відтак саме тоді [PERSON] набула права власності на предмет іпотеки. Отже [PERSON] 28.04.2007 року, підписуючи договір іпотеки, не мала права передавати у іпотеку житловий будинок, оскільки, вона ще не набула права власності на нього з огляду на те, що згідно приписів ст.ст. 210 та 640 ЦК України набуття права власності, а отже, права розпорядження будинком відбувається саме після державної реєстрації договору купівлі-продажу, тобто з 15.05.2007 року. Позивач [PERSON] перебуває в шлюбі з відповідачкою [PERSON] з 23 серпня 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Отже, укладення договору іпотеки порушило права та охоронювані законом інтереси позивача, оскільки дане майно є спільною сумісною власністю подружжя, а жодної згоди на передачу житлового будинку в іпотеку позивач не надавав. Зважаючи на це просить суд постановити рішення, яким визнати недійсним договір іпотеки №ROHРGК00000175 від 28 квітня 2007 року, що укладений між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON], та який посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу [PERSON] Позивач жодного разу не зявився в судове засідання. До суду надходили заяви про відкладення розгляду справи з різних причин. Суд вважає, що таким способом позивач намагається затягувати розгляд справи, оскільки в разі зацікавленості у швидкому її розгляді він зявлявся б в судові засідання, або забезпечував явку свого представника. Представник позивача позов підтримав та пояснив суду про обставини, що описані вище. Попросивши про оголошення перерви для підготовки до виступу в судових дебатах та можливості надання інших доказів, представник позивача на останні два судові засідання не зявився, не повідомив суд про причини неявки. Представник відповідачки [PERSON] позов не визнав і пояснив суду, що про укладення договору позивачеві було відомо, про що свідчать його заяви, подані нотаріусу. При посвідченні договору були дотримані всі передбачені законодавством умови та вимоги. Крім того, з часу укладення договору і до часу звернення до суду з даним позовом пройшло понад три роки. Тому представник заявив про застосування положень ЦК України щодо наслідків спливу строків позовної давності. Представник відповідача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» позов не визнав і пояснив суду, що згідно ст. 18 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі якщо іпотекою забезпечується повернення позики, кредиту для придбання нерухомого майна, яке передається в іпотеку, договір купівлі-продажу цього нерухомого майна та іпотечний договір можуть укладатися одночасно. 28.04.2007 року [PERSON] підписав заяву, що адресується на ім'я ЗАТ КБ «ПриватБанк». Згідно змісту даної заяви [PERSON] надав свою згоду на передачу в іпотеку житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: вул. Першотравнева, 33, с. Грушвиця Перша Рівненського району Рівненської області. Справжність підпису позивача було засвідчено приватним нотаріусом [PERSON] (реєстровий №1943). Також зазначає, що враховуючи, що позивач надав свою згоду на укладення договору іпотеки, то момент коли особа довідалась про порушення свого права слід вважати 28.04.2007 року. Отже, 28.04.2010 року сплинув строк позовної давності. А позивач звернувся до суду 07.04.2014 року. Тому просить суд застосувати положення ч.4 ст. 267 ЦК України. Суд вважає, що при вирішенні клопотань позивача про відкладення розгляду справи (а суд за такими заявами неодноразово відкладав розгляд справи) слід враховувати, що інші учасники процесу мають такі ж права і обовязки, як і позивач. А систематичне подання суду заяв про відкладення розгляду справи явно спрямоване на затягування процесу, що призводить до порушення майнових прав відповідачів. Враховуючи, що представник позивача надав суду пояснення, суд вважає за доцільне не залишати позов без розгляду (на підставі ч.3 ст. 169 ЦПК України), а постановити рішення, враховуючи усталену з цього приводу судову практику. Отже, незважаючи на неявку ні позивача, ні його представника двічі підряд, але приймаючи до уваги ту обставину, що учасниками процесу вже надавалися пояснення, суд вважає за доцільне завершити розгляд справи за наявними матеріалами, та виходячи з наданих суду пояснень. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 28.04.2007 року уклали кредитний договір №ROHРGК00000175, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 15 000 дарів США строком повернення грошових коштів до 27.04.2027 р. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і [PERSON] 28.04.2007 р. уклали договір іпотеки № ROHРGК00000175 щодо житлового будинку загальною площею 69,20 кв.м., житловою площею 41,40 кв.м., який розташований за адресою: вул. Першотравнева, буд. 33, с. Грушвиця Перша Рівненського району Рівненської області. За положеннями ст. 18 Закону України «Про іпотеку» у разі, якщо іпотекою забезпечується повернення позики, кредиту для придбання нерухомого майна, яке передається в іпотеку договір купівлі-продажу цього нерухомого майна та іпотечний договір можуть укладатися одночасно. 28.04.2007 року [PERSON] підписав заяву, що адресується на ім'я ЗАТ КБ «ПриватБанк». Згідно змісту даної заяви [PERSON] надав свою згоду на передачу в іпотеку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Першотравнева, 33, с. Грушвиця Перша Рівненського району Рівненської області. Справжність підпису позивача було засвідчено приватним нотаріусом [PERSON] (реєстровий №1943). Отже, твердження позивача про те, що про договір іпотеки він дізнався з листа Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 20.11.2012 року (№100/6); що він не надавав згоди на укладання договору іпотеки; що іпотекодавець не мала права надавати це майно в іпотеку не заслуговують на увагу, оскільки вони спростовуються письмовими доказами: заявою позивача на згоду укладання такого договору. А також діюче законодавство не забороняло одночасне укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна та іпотечного договору. Таким чином при розгляді справи було встановлено, що права або охоронювані законом інтереси позивача не були порушені. Суд вважає за недоцільне застосовувати положення ч.4 ст. 267 ЦК України як підставу для відмови в позову. Згідно ч.1ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч 3. ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. До позовів про визнання правочину недійсним строк позовної давності, у відповідності до ч.1 ст. 261 ЦПК України, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Враховуючи, що позивач надав свою згоду на укладення договору іпотеки, то момент, коли особа довідалась про порушення свого права, слід вважати 28.04.2007 року. Отже, 28.04.2010 року сплинув строк позовної давності. Позов був поданий 07.04.2014 року. Проте, зважаючи на усталену судову практику, за якої якщо при розгляді справи буде встановлено, що позов є безпідставним (необґрунтованим) і при наявності пропуску строків позовної давності слід відмовляти в позові саме з перших підстав. А коли позов є підставним, і при цьому позивачем були пропущені строки позовної давності то слід відмовляти в позові відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. В судовому засіданні було встановлено, що заявлений позов є безпідставним та недоведеним, а тому в його задоволенні слід відмовити саме з цих підстав.

Outcome: dismissed