Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

В листопаді 2017 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом, згідно з яким просила суд стягнути з [PERSON] на її користь грошові кошти у розмірі 8 208,08 грн. в якості компенсації понесених нею витрат по оплаті житлово-комунальних послуг та електроенергії по квартирі [ADDRESS] за період з листопада 2015 року по вересень 2017 року. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] та, в силу вимог ст. 360 ЦК України та ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зобов'язані брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна. Разом з тим, незважаючи на вищенаведені вимоги закону, позивач вказує, що, оскільки відповідач не несе жодних витрат по оплаті житлово-комунальних послуг, вона змушена була самостійно їх оплачувати. За вказаних обставин, а також посилаючись на одноособову оплату житлово-комунальних послуг та послуг з електропостачання в період з листопада 2015 по листопад 2017 рік, позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, вважає, що в якості компенсації понесених витрат відповідач повинен сплатити їй половину сплаченої нею суми, а саме - 9 283,28 грн. Ухвалою від 29.11.2017 року було відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом. 22.12.2017 року до суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог. Ухвалою від 18.01.2018 року розгляд даної справи вирішено продовжити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 20.02.2018 року було закрито підготовче засідання у даній справі, а справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та зазначив, що погоджується з тим, що не сплачує житлово-комунальні послуги, однак заперечує щодо заявленої позивачем суми заборгованості. Вислухавши позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є власниками по ? частині квартири [ADDRESS], надалі - квартира). Також, в судовому засіданні встановлено, що як позивач, так відповідач проживають у вказаній квартирі. Однак, як вбачається з наявних в матеріалах справи копій квитанцій, в період з листопада 2015 року по листопад 2017 рік оплату житлово-комунальних послуг та послуг з електроенергії здійснювала лише позивач по справі - [PERSON] Вказані обставини не заперечувалися й відповідачем в судовому засіданні. В свою чергу, положення ст.ст. 66-68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та підзаконних актів у сфері житлово-комунальних послуг покладають на користувачів житла (власників) обов'язок щомісяця вносити плату за житлово-комунальні послуги (теплопостачання, газ, водопостачання, каналізація тощо) та витрати на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено законом. Як передбачено ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Разом з тим, стаття 360 ЦК України передбачає зобов'язання співвласника відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. При цьому, відповідно до ч.1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Тобто, кожен співвласник зобов'язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник або співвласники, які виконали солідарний обов'язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, мають право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування у рівній частці. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а відповідач, заперечуючи щодо суми боргу, не надав жодних доказів на її спростування, суд, перевіривши розрахунки позивача, приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення грошові кошти в сумі 9 283,28 грн., які останньою було сплачено в рахунок оплати житлово-комунальних послуг. Крім того, відповідно до ст.ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: approved