Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

В липні 2014 року позивачі звернулись до суду із позовом про усунення перешкод в здійсненні права власності та зняття арешту з майна, вказуючи в позові на те, що 26.06.2014 року державним виконавцем ВДВС Приморського району ММУЮ за місцем їх мешкання було складено акт опису та арешту майна з метою виконання рішення суду про стягнення з їх сина, [PERSON], заборгованості за аліментами. Під час складення акту було описано та арештовано належне їм майно, яке не було в власності боржника, який з 04.03.2014 року в квартирі не мешкає, його особистих речей немає. Прохають суд визнати право власності на майно та зняти арешт, накладений актом опису та арешту майна, скаредним державним виконавцем ВДВС Приморського району ММУЮ 26.06.2014 року. Позивачі в судове засідання не з'явились, надіславши на адресу суду лист, в якому прохали справу розглянути за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та прохали суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, хоча про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, в результаті чого, відповідно зі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного: За змістом ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, держава не втручається у здійснення власником права власності. Як вбачається з матеріалів справи, позивачі прописані та мешкають за адресою: [ADDRESS] (а. с. 4,5). 26.06.2014 року державним виконавцем ВДВС Приморського ММУЮ за вище вказаною адресою було складено акт опису та арешту майна боржника [PERSON], з метою примусового виконання виконавчого листа 0541/6160/12, виданого Приморським районним судом м. Маріуполя. (а. с. 7-8). При складенні акту боржник [PERSON] був відсутній, в зв'язку з тим, що 04.03.2014 року він вивіз особисті речі та виїхав з квартири в невідомому напрямку, в квартирі його речей не має, його місце знаходження позивачам не відоме. (а. с. 6). Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень частин 1, 2 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Аналізуючи матеріали справи, суд приходить до висновку, що арешт накладений державним виконавцем на майно, яке не належало боржникові на момент його накладення, тому вимоги позивача про зняття арешту з земельної ділянки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи вище викладені обставини, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved