Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що в 19.11.2016 року на подвірї господарства по вул. Рівненська, 26, в селі Бармаки Рівненського району Рівненської області відповідачка вчинила протиправні дії, а саме, ображала нецензурним словом з відтінком сексуального збочення. Після того, як позивачка звернулася за допомогою до [PERSON], то відповідачка знову обізвала позивачку таким же словом та ще висловилася нецензурною лайкою. Дані дії були вчинені в присутності [PERSON] та [PERSON] Позивачка є мирною людиною, ні з ким не створює конфлікти, не вчиняла відносно відповідачки ніяких протиправних дій. Така протиправна поведінка відповідачки принизила честь і гідність позивачки, завдала моральної шкоди, яка визначена позивачкою в сумі 50 000 грн. Зважаючи на наведене позивачка просить суд постановити рішення, яким зобовязати відповідачку спростувати поширену нею недостовірну та негативну інформацію щодо особи позивачки в присутності [PERSON] та [PERSON] шляхом вибачення; та стягнути 50 000 грн. компенсація за завдану моральну шкоду. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та надала показання про обставини, що описані вище. Додала, що відповідачка не вперше створює конфліктні ситуації, ображає позивачку та [PERSON] Однак після події 19.11.2016 року позивачка вирішила більше не терпіти та звернутися до суду за захистом порушених прав. Зазначає, що після конфлікту в неї погіршилося самопочуття, вона втратила свідомість, до неї приїздила «швидка допомога», але від госпіталізації позивачка відмовилася. Вона перенесла дуже сильний стрес. Зважаючи на неправомірні дії відповідачки позивачка оцінює завдану моральну шкоду в сумі 50 000 грн., які просить стягнути з винної особи. Відповідачка позов не визнала. Пояснила суду, що 19.11.2016 року вона перебувала в медичному закладі, де здійснювала догляд за дитиною; після цього близько 17 години її чоловік привіз додому за місцем проживання: [INFO]. Тобто відповідачка не могла перебувати за місцем проживання позивачки: вул. Рівненська, 26, с. Бармаки Рівненського району Рівненської області. Вважає, що позивачка та свідки з її сторони звели наклеп. Тому в задоволенні позову просить відмовити. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, позивачка мешкає в селі Бармаки Рівненського району Рівненської області, по вул. Рівненська, 26. 19.11.2016 року на подвірї господарства по вул. Рівненська, 26, в селі Бармаки Рівненського району Рівненської області відповідачка вчинила протиправні дії щодо позивачки, а саме, образила першу нецензурним словом з відтінком сексуального збочення. Після того, як позивачка звернулася за допомогою до [PERSON], то відповідачка знову обізвала позивачку таким же словом, та ще висловилася нецензурною лайкою. Дані дії були вчинені в присутності [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які були допитані в судовому засіданні як свідки, і які повністю підтвердили пояснення позивачки. Також підтвердили, що після конфлікту стан позивачки погіршився, вона втратила свідомість. Тоді їй викликали карету швидкої допомоги, по приїзду якої лікарі надали необхідну медичну допомогу. Відповідачка зазначає, що 19.11.2016 року вона перебувала в медичному закладі, де здійснювала догляд за дитиною; після цього близько 17 години її чоловік привіз додому за місцем проживання: [INFO]. Тобто відповідачка не могла перебувати за місцем проживання позивачки: вул. Рівненська, 26, с. Бармаки Рівненського району Рівненської області. Також зазначила, що дані обставини зможуть підтвердити свідки. Проте вона не заявляла клопотань про виклик та допит свідків, які б змогли підтвердити ті обставини, на які покликається у своїх запереченнях. А згідно довідки медичного закладу № 720/01-09/17 від 19.06.2017 року, 19.11.2016 року припадав на вихідний день, а тому відповідачка не могла перебувати разом з дитиною в КЗ «Рівненська обласна дитяча лікарня» Рівненської обласної ради. Тому доводи відповідачки не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Законодавець визначає, що особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом і тісно повязані з фізичною особою. Право на гідність, честь та ділову репутацію є довічним правом кожної особи (ч.1, 3 ст. 269 ЦК України). За змістом ст. ст. 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно з положеннями ст. 277 ЦК України та ст. 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Термін «поширення» означає повідомлення відомостей в будь-якій формі хоча б одній особі. Таку особу може бути залучено за клопотанням позивача про виклик та допит як свідка. При цьому ЦПК України (ст. 50) в якості можливого свідка визначає особу, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи (за виключенням осіб, згідно ст. 51 ЦПК України (недієздатні, священнослужителі, судді стосовно інформації, яка стала відома під час ухвалення рішення чи вироку, інші). Як зазначалося вище, свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] повністю підтвердили пояснення позивачки щодо протиправної поведінки відповідачки. Отже, в судовому засіданні було встановлено, що 19.11.2016 року на подвірї господарства по вул. Рівненська, 26, в селі Бармаки Рівненського району Рівненської області відповідачка вчинила протиправні дії щодо позивачки, а саме, образила першу нецензурним словом з відтінком сексуального збочення. Після того, як позивачка звернулася за допомогою до [PERSON], то відповідачка знову обізвала позивачку таким же словом, та ще висловилася нецензурною лайкою. Негативною вважається інформація, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. У відповідності до ч.2 ст. 179 ЦПК України для встановлення у судовому засіданні фактів, які входять до предмету доказування, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Відповідачка не надала суду жодного із передбачених ЦПК України доказів, які б спростовували пояснення позивачки та показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] За нормам ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, мають право подавати докази, брати участь в їх дослідженні, давати усні й письмові пояснення судові, подавати свої доводи, висловлювати міркування та заперечення (ст. 27 ЦПК України). Доказуванням є діяльність суб'єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з'ясування дійсних обставин справи, прав і обов'язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів. Суд сприяв реалізації прав сторін, а також тому, щоб відповідачка подала суду належні і допустимі докази на підтвердження свої заперечень, але відповідачка, по суті, не скористалася своїми правами. Отже, відповідачкою не спростовано ні факту поширення нею негативної та недостовірної інформації щодо позивачки; ні надано доказів, які б підтверджували достовірність негативної інформації. Крім того, відповідачкою не наведено підстав протиправної поведінки, яка виражалася у прояві неповаги та лайці нецензурними словами по відношенню до позивачки. Таким чином показаннями позивачки та свідків був підтверджений факт поширення відповідачкою негативної та недостовірної інформації відносно позивачки стороннім особам. При цьому вказана інформація характеризувала позивачку в негативній формі з точки моральних норм, існуючих в українському суспільстві. Отже, в судовому засіданні було підтверджено наявність юридичного складу цивільно-правового правопорушення, вчиненого відповідачкою по відношенню до позивачки, і яке є підставою для застосування до відповідачки передбачених законом заходів реагування. ЦК України (стаття 280) визначає, що якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. За положеннями частини 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Пунктом 4 ч.2 цієї ж статті визначено, що моральна шкода також полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи. Таким чином позивачці була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку із протиправними діями відповідачки по справі. Скоєне діяння негативно відобразилося на емоційному та душевному стані позиваки. Такі хвилювання присутні і на даний час. Виходячи з допущених відповідачкою порушень прав позивачки, характеру та тривалості душевних страждань позивачки а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивачки компенсацію за завдану моральну шкоду в розмірі 1 500 грн. При цьому враховується, що відповідачка має на утриманні дитину-інваліда, має на утриманні ще двоє дітей, і дані обставини не були заперечені позивачкою. Тому суд вважає, що вищезазначений розмір моральної шкоди відповідає принципу розумності і справедливості. Розглянувши справу в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, враховуючи положення ст.ст. 23, 280, ч.1 ст. 1167 ЦК України суд вважає, що позов про компенсацію (відшкодування) моральної шкоди підлягає до часткового задоволення. В задоволенні решти заявлених вимог слід відмовити через їх недоведеність. При розгляді справи враховувалися положення постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи». Зокрема, згідно положень цієї постанови, спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. За наведеного вище суд вважає, що порушені права позивачки підлягають захисту шляхом постановлення рішення, яким визнати недостовірною інформацію, яка була поширена [PERSON] 19.11.2016 року на подвірї господарства по вул. Рівненська, 26, в с. Бармаки Рівненського району Рівненської області відносно [PERSON], яка повязана з нецензурними словами з відтінком сексуального збочення, зобовязавши [PERSON] протягом 30 днів з часу набрання рішенням законної сили спростувати поширену нею недостовірну інформацію, у спосіб, в який вона була поширена. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. До прав, які підлягають цивільно-правовому захисту, відносяться всі майнові й особисті немайнові права, які належать субєктам цивільного права. При розгляді цивільних справ підлягає зясуванню, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. При розгляді справи було встановлено, що права позивачки є порушеними. За наведеного заявлений позов підлягає до часткового задоволення з підстав, що описані вище. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 88 ЦПК України, і вони покладаються на державу, оскільки сторони звільнені від сплати судових витрат (судового збору).

Outcome: approved