Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

В квітні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» (далі по тексту - відповідач) про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 22.07.2013 року позивач працював на посаді бортпровідника дирекції обслуговування ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України». 01.03.2019 року на підставі наказу № 206/п позивача було звільнено з роботи на займаній посаді на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин. Разом із тим, як зазначав позивач, відповідачем не було враховано, що під час відсутності на роботі він перебував на лікарняному та надав листок непрацездатності. Посилаючись на викладене, позивач просив суд скасувати наказ № 206/п від 01.03.2019 року про звільнення [PERSON] бортпровідника дирекції обслуговування на приватному акціонерному товаристві «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» та поновити позивача на роботі на посаді бортпровідника дирекції обслуговування на приватному акціонерному товаристві «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Ухвалою суду від 17.04.2019 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 17.05.2019 року від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду від 17.04.2019 року. Окрім того, позивач надав нову редакцію позову, в якому, залишивши ті ж самі позовні вимоги, зазначав про наступне. Оскільки позивачеві було необхідно видалити з правої кисті металофіксатори, 12.11.2018 року він звернувся до лікаря ортопеда-травматолога за консультацією та про відсутність на роботі повідомив безпосереднього керівника [PERSON] . В подальшому, позивач надав безпосередньому керівникові копії лікарняних листів за період з 16.11.2018 року по 26.11.2018 року, з 27.11.2018 року по 29.11.2018 року та з 30.11.2018 року по 12.12.2018 року. Разом із тим, відповідно до акта службового розслідування від 03.01.2019 року було встановлено, що 14.11.2018 року [PERSON] надав до дирекції листок непрацездатності серії [NUMBER] за період з 12.11.2018 року по 15.11.2018 року, який за результатами його візуального огляду вказує на можливість його фальсифікації. Позивач зазначав, що відповідачем було порушено місячний строк для застосування до нього дисциплінарного стягнення, передбачений ст. 148 КЗпП України, оскільки спірний листок непрацездатності відповідачем було отримано 14.11.2018 року, акт про проведення внутрішнього службового розслідування було складено 29.12.2018 року, а наказ про звільнення виданий 01.03.2019 року. Посилаючись на викладене позивач просив суд позов задовольнити. Ухвалою суду від 20.05.2019 року було відкрито провадження у даній справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті на 04.07.2019 року. 27.06.2019 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому він просив суд відмовити у задоволенні позову. При цьому зазначав, що позивач 12.11.2018 року не виконав рейси PS305/PS306 за маршрутом Київ-Рим-Київ, на які його було заплановано, оскільки повідомив, що він перебуває на лікарняному. Також дирекція обслуговування скасувала рейси [PERSON] на 14-15.11.2018 року. 14.11.2018 року [PERSON] звернувся із оригіналом лікарняного листка серії [NUMBER] до дирекції обслуговування та пред`явив його інженеру з документаційного забезпечення. За своїм виглядом листок непрацездатності істотно відрізнявся від інших, а також на ньому були відсутні водяні знаки та печатка лікувального закладу. Позивачеві було запропоновано надати пояснення з даного приводу, проте він відреагував агресивно та вимагав повернути йому бланк листка, погрожуючи викликати поліцію. Для з`ясування обставин видачі листка непрацездатності, а також можливості його оплати, відповідачем було створено комісію. Так, службовою комісією було встановлено невідповідність наданого позивачем лікарняного вимогам діючого законодавства, які висуваються для листків непрацездатності. Вказане також було підтверджено висновком комісії соціального страхування компанії МАУ. Окрім того, також встановлено, що на офіційному сайті Фонду соціального страхування України розміщено інформацію про те, що листки непрацездатності, які видані ТОВ «Клініка «Інтер» мають візуальні відмінності від затвердженого технічного опису листка непрацездатності, а юридична адреса клініки знаходиться на тимчасово окупованій території в місті Луганськ. Також відповідачем, на своє звернення, було отримано відповідь із Фонду соціального страхування України в місті Києві, згідно з якою ТОВ «Клініка «Інтер» з приводу отримання бланків листків непрацездатності до Центру медичної статистики КМДА не зверталось; перевірка Фондом місцезнаходження клініки у місті Києві за вказаною в листку адресою виявила відсутність будинку за [ADDRESS] , а сам листок непрацездатності серії АДМ № 764829 був поставлений Департаменту охорони здоров`я Закарпатської ОДА. 09.01.2019 року відповідач звернувся із заявою про злочин до відділення поліції аеропорту «Бориспіль», відомості про який було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019110110000007 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України. Наразі кримінальна справа за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України перебуває на розгляді Бориспільського міськрайонного суду Київської області. 01.03.2019 року відповідачу стало відомо, що у вказаному кримінальному провадженні було проведено судово-технічну експертизу, згідно з висновком якої листок непрацездатності, виданий 12.11.2018 року на ім`я [PERSON] не відповідає за способом друку аналогічним документам, які видаються уповноваженими органами Міністерства охорони здоров`я України. Після отримання офіційної інформації з поліції щодо підроблення листка непрацездатності, 01.03.2019 року відповідачем було видано наказ про звільнення позивача з роботи за прогул. Посилаючись на викладене, відповідач вважав, що порушень вимог трудового законодавства під час звільнення [PERSON] з роботи допущено не було. Судове засідання 04.07.2019 року було відкладено на 13.08.2019 року на підставі ч. 4 ст. 279 ЦПК України за клопотанням представника позивача з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив. 15.07.2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому він зазначав, що не подавав лист непрацездатності серії АДМ № 764829 відповідачу та не писав пояснювальної записки від 14.11.2018 року, а лише 29.11.2018 року надав заяву з оригіналом довідки від 12.11.2018 року про те, що [PERSON] був присутній на консультації лікаря. Позивач зазначав, що оскільки про підробку листка непрацездатності відповідачу стало відомо 29.12.2018 року, то його звільнення 01.03.2019 року відбулось із порушенням місячного строку, встановленого ст. 148 КЗпП України. Також 13.08.2019 року представник позивача звернувся до суду з клопотанням про доручення доказів до матеріалів справи, а саме протоколу установчих зборів профспілки працівників ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» від 09.02.2019 року та виписку про реєстрацію вказаної профспілки в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. В судовому засіданні 13.08.2019 року було оголошено перерву до 19.09.2019 року за клопотанням представника позивача про витребування у відповідача довідки про середній заробіток [PERSON] за останні 6 місяців, які передували звільненню. В судовому засіданні 19.09.2019 року позивач та його представник позов підтримали та просили суд про його задоволення. В судовому засіданні 19.09.2019 року представник відповідача позов не визнала та заперечувала проти його задоволення. При цьому обов`язок щодо надання довідки про середній заробіток позивача не виконала. Оскільки позивач наполягав на розгляді справи по суті за наявними матеріалами в даному судовому засіданні, суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані в справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач 22.07.2013 року позивач працював на посаді бортпровідника дирекції обслуговування ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України», що підтверджується копією трудової книжки [PERSON] 01.03.2019 року на підставі наказу № 206/п позивача було звільнено з роботи на займаній посаді на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин. Наказом від 18.07.2019 року до наказу № 206/п від 01.03.2019 року було внесено зміни та до слів «без поважних причин» було додано: «у період з 12.11.2018 року по 15.11.2018 року». Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення. Відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Із матеріалів справи вбачається та визнано сторонами, що позивач був відсутній на робочому місті 12.11.2018 року, а також 13.11.2018 року, 14.11.2018 року та 15.11.2018 року. В якості обґрунтування відсутності з на роботі поважних причин, відповідачу було надано листок непрацездатності серії АДМ № 764829 , виданий ТОВ «Клініка «Інтер», згідно з яким [PERSON] був звільнений від роботи у зв`язку із загальним захворюванням в період з 12.11.2018 року до 14.11.2018 року. 14.11.2019 року [PERSON] було складено службову записку, згідно з якою позивач зазначав, що з 12 по 14 листопада він перебував на лікарняному. Вся інформація щодо лікарняного перебуває в лікарні. 29.12.2018 року відповідачем було складено акт про результати внутрішнього службового розслідування № 07.2-15-1829, згідно з яким було встановлено, що листок непрацездатності серії [NUMBER] , виданий ТОВ «Клініка «Інтер», який наданий [PERSON] , містить ознаки підроблення та вирішено звернутись до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення. 09.01.2019 року відповідач звернувся із заявою про злочин до відділення поліції аеропорту «Бориспіль», щодо підробки листка непрацездатності серії [NUMBER] . 01.03.2019 року від відділення поліції в Аеропорту «Бориспіль» Головного управління Національної поліції України в Київській області на адресу позивача надійшло повідомлення від 01.03.2019 року № 422/109/1002/1/02-2019, згідно з яким, за заявою ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019110110000007 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України. В ході досудового розслідування було призначено судово-технічну експертизу. Згідно висновку № 8-4/77 від 25.01.2019 року було встановлено, що листок непрацездатності з серійним номером АДМ № 764829, виданий 12.11.2018 року на ім`я [PERSON] не відповідає за способом друку аналогічним документам, які видаються уповноваженими органами Міністерства охорони здоров`я України. 01.03.2019 року віце-президентом компанії МАУ з льотної роботи на ім`я президента авіакомпанії було складено службову записку про звільнення [PERSON] з роботи за прогул. Згідно із наказом відповідача № 206/п позивача було звільнено з роботи на займаній посаді на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин. 05.03.2019 року профспілковий комітет МАУ надав згоду на розірвання трудового договору по п. 4 ст. 40 КЗпП України з бортпровідником дирекції обслуговування на борту [PERSON] . Відповідно до п. 24, постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року N 9 (далі по тексту - Постанова) при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Невихід працівника на роботу в зв`язку з незаконним переведенням не можна вважати прогулом без поважних причин. Працівник, який відмовився від переведення на більш легку роботу, якої він відповідно до медичного висновку потребував за станом здоров`я, не може бути звільнений за п. 3 чи п. 4 ст. 40 КЗпП. Власник або уповноважений ним орган можуть у зв`язку з цим розірвати трудовий договір за п. 2 ст. 40 КЗпП, якщо наявні передбачені ним умови. Так, в процесі судового розгляду позивач заперечував факт надання ним листка непрацездатності серії [NUMBER] відповідачу та написання ним службової записки щодо вказаного листка. Проте, позивачем жодним доказом не було доведено того, що він не подавав листка непрацездатності відповідачу, надання якого зафіксовано в акті від 29.12.2018 року, як і не доведено факту написання ним службової записки щодо вказаного листка від 14.11.2018 року. Окрім того, згідно із повідомленням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, останнім часом до страхувальників Запорізької області почали надходити на оплату листки непрацездатності видані Товариством з обмеженою відповідальністю «Клініка «Інтер», яке нібито знаходиться за адресою м. Запоріжжя, вул. Рекордна, 43. При цьому: бланк листка непрацездатності має візуальні відмінності від затвердженого технічного опису листка непрацездатності (зокрема висота графи «Причина непрацездатності» має складати 14 мм); вищезазначеної адреси (м. Запоріжжя, вул. Рекордна, 43) не існує; юридична адреса ТОВ «Клініка «Інтер», відповідно до відомостей ЄДР, знаходиться на тимчасово окупованій території у м. Луганськ. Крім того, згідно листа Департаменту охорони здоров`я Запорізької обласної державної адміністрації від 12.07.2018 №3249/01-37, клопотань про надання дозволу на видачу документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, від ТОВ «Клініка «Інтер» не надходило. Щодо посилань позивача з приводу відсутності на роботі 12.11.2018 року через консультацію лікаря, що підтверджено довідкою, то суд виходить з того, що вказана довідка не слугує підтвердженням поважної причини відсутності на роботі в розумінні п. 4 ст. 40 КЗпП України. Згідно з пунктом 1.3. Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 9 квітня 2008 року № 189, непрацездатність (утрата непрацездатності) - це стан здоров`я (функцій організму) людини, обумовлений захворюванням, травмою тощо, який унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу, професії без шкоди для здоров`я. Тимчасова непрацездатність - це непрацездатність особи внаслідок захворювання, травми або з інших причин, що не залежить від факту втрати працездатності (пологи, карантин, догляд за хворим тощо), яка має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування та реабілітаційних заходів, триває до відновлення працездатності або встановлення групи інвалідності, а в разі інших причин - до закінчення причин відсторонення від роботи. Тимчасова непрацездатність застрахованих осіб засвідчується листком непрацездатності. Так, відповідно до п. 1.1. та 1.2. Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 13.11.2001 року N 455 тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. Видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється, крім випадків, обумовлених п. 1.13, 2.7, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6. Інструкції. Таким чином доказів тимчасової непрацездатності станом на 12.11.2018 року та протягом 13.11-14.11.2018 року позивачем суду не надано, а випадків видачі інших документів, передбачених п.п. 1.13, 2.7, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6. вказаної Інструкції судом не встановлено. Стосовно твердження позивача про порушення місячного строку для застосування дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 148 КЗпП України, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Суд погоджується із твердженнями відповідача з приводу того, що лише 01.03.2019 року відповідач отримав підтвердження від правоохоронних органів, що наданий позивачем листок непрацездатності з серійним номером АДМ № 764829, виданий 12.11.2018 року на ім`я [PERSON] не відповідає за способом друку аналогічним документам, які видаються уповноваженими органами Міністерства охорони здоров`я України, а тому саме цей день слід вважати виявленням проступку позивача. Оскільки сам проступок було вчинено 12.11.2018 року, звільнивши позивача з роботи 01.03.2019 року, відповідач не пропустив шестимісячний термін для накладення дисциплінарного стягнення з моменту його вчинення та місячний термін з моменту його виявлення. А тому суд приходить до висновку про те, що відповідачем встановлені статтею 148 КЗпП України щодо застосування дисциплінарного стягнення до позивача пропущено не було. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для його задоволення, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову в частині скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не доведені позивачем, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині. Оскільки в частині позовних вимог щодо поновлення на роботі та скасування наказу про звільнення судом відмовлено, суд вважає, що і у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу також слід відмовити. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи наведене, на підставі ст. 129 Конституції України, ст.ст. 40, 148 КЗпП України та

Outcome: dismissed