overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-31 00:00:00

В лютому 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав, просив його задовольнити. Суду пояснив, що позивач пропустив строк подання заяви про прийняття спадщини у зв'язку з тим, що повірив відповідачу [PERSON], яка обіцяла усі формальності щодо спадщини вирішити з позивачем позитивно та справедливо. Крім того, серед поважних причин пропуску строку зазначив психологічне переживання позивачем смерті батька. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні вимоги позову не визнали, просили відмовити в його задоволенні. Причини неявки в судове засідання приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Машкової Світлани Михайлівни суду не відомі. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. Після його смерті приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Машковою С.М. було заведено спадкову справу за № 4/2015. З заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до приватного нотаріуса звернулись [PERSON], яка діє від власного імені та від імені своїх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] року народження, [PERSON], [INFO]; [PERSON] Однак, приватним нотаріусом було роз'яснено [PERSON], що його заява не може бути прийнята в зв'язку з пропуском строку для прийняття спадщини. В зв'язку з цим, [PERSON] звернувся з даним позовом до суду для надання йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті його батька [PERSON], який помер [INFO] року. Відповідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Разом з цим, позивачем та його представником не надано суду жодних належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини. Посилання позивача на його психологічне переживання після смерті батька, а тим більш те, що він повірив усним обіцянкам відповідача [PERSON], яка запевняла, що питання щодо спадщини будуть вирішені з ним позитивно та не звертався вчасно до нотаріуса не є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини. Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

В лютому 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Михайловецької сільської ради Красилівського району Хмельницької області про визнання права власності на будинковолодіння в порядку спадкування, посилаючись на наступне. 01 вересня 2014 року померла баба заявника [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, яка крім іншого, складається з житлового будинку «А 1» 1930 року побудови, із прибудовою «а» 1976 року побудови, загальною площею 58,6 кв.м., житловою площею 34,3 кв.м., хліва «Б» 1976 року побудови, та погреба «В» 1976 року побудови, які розташовані по вул.Молодіжна, 11, в с.Сушки Красилівського району Хмельницької області. Він є спадкоємцем після смерті [PERSON]. Оформити спадщину на будинковолодіння він не має можливості, у звязку з відсутністю оригіналу свідоцтва про право власності на нього, яке втрачено за невідомих йому обставин. Зазначений житловий будинк з надвірними будівлями належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 02 жовтня 1989 року та був зареєстрований на праві власності за нею в реєстровій книзі № 26 за реєстровим № 6. В судове засідання позивач не зявився, надіслав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник Михайловецької сільської ради Красилівського району Хмельницької області в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, позов визнає в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, в порядку ст.174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

В лютому 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, в якому зазначив, що 01.08.1998 року уклав шлюб з [PERSON], який зареєстрований виконавчим комітетом Новогуйвинської селищної ради народних депутатів Житомирського району Житомирської області, про що зроблено актовий запис №65. Від даного шлюбу мають двох доньок: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позов мотивував тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на шлюб та сім'ю, шлюб між ними фактично розпався, шлюбних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. На підставі вищезазначеного позивач просив розірвати шлюб, доньок залишити на виховання з матір»ю. Позивач в судове засідання не з'явився, але від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, суд вважає, що рішення по справі можливо постановити за відсутності сторін. Судом встановлено, що 01.08.1998 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Новогуйвинської селищної ради народних депутатів Житомирського району Житомирської області, про що зроблено актовий запис №65. Між сторонами склалися сімейні правовідносини щодо припинення шлюбу, які врегульовуються ст.ст. 104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України. Зі змісту позову вбачається, що спільне життя у сторін не склалося, подальше існування їхньої сім'ї неможливе, шлюбні стосунки між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться. Вказані обставини відповідачем у заяві про визнання позову не заперечувались. Враховуючи, що визнання відповідачем позову, не порушує прав та інтересів інших осіб, то відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України, суд приймає таке визнання як підставу для задоволення позову, а тому укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України, а дітей для подальшого проживання залишити разом з матір'ю [PERSON] Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

В лютому 2016 року [PERSON] звернувся до суду із даною заявою, в обґрунтування якої вказав, що він мешкає у квартирі [ADDRESS]. Разом із нею живе його мати [PERSON], [INFO], яка з 1986 року перебуває на обліку у психіатричній лікарні № 7 м.Маріуполя в звязку з психічним захворюванням - шизофренія. В звязку з цим захворюванням мати не може усвідомлювати свої дії, керувати ними, потребує стороннього догляду та нагляду. Позивач є сином [PERSON], тобто самим близьким її родичем, тому має намір оформити над матірю опіку, в звязку з чим просив визнати [PERSON] недієздатною особою та встановити на нею опіку, визнавши його опікуном. Заявник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просив визнати [PERSON] недієздатною особою та встановити на нею опіку, визнавши його опікуном. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, вислухавши заявника, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява знайшла своє підтвердження представленими суду доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про народження серії V-НО №866342, виданого 15.04.1983 року Відділом РАЦС Іллічівського райвиконкому м.Маріуполя, [PERSON], [INFO] є сином [PERSON]. З довідки ЖКП Іллічівського району м.Маріуполя від 20.01.2016 року вбачається, що [PERSON] та його матір [PERSON] мешкають разом у квартирі [ADDRESS]. Згідно посвідчення серії АЗ №407436 [PERSON] є інвалідом другої групи загального захворювання безстроково. З метою захисту прав і інтересів хворої [PERSON] її син звернувся з даною заявою. Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 292 від 02.06.2016 року [PERSON], [INFO], виявляє ознаки психічного розладу у форма параноїдальної шизофренії, безперервний перебіг, змішаний дефект особистості, за своїм психічним станом на теперішній час не може розуміти значення своїх дій і керувати ними. Відповідно до ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій і (або) керувати ними. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON], [INFO], виявляє ознаки психічного розладу у форма параноїдальної шизофренії, безперервний перебіг, змішаний дефект особистості та за своїм психічним станом на теперішній час не може розуміти значення своїх дій і керувати ними. Цей факт знайшов своє підтвердження у наданих суду доказах, ніким не заперечується та має для заявника юридичне значення. Згідно ч.1,3 ст.41 ЦК України, над недієздатною особою встановлюється опіка, правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. У відповідності зі ст. 60 ЦК України над фізичною особою, у випадку визнання її недієздатною, встановлюється опіка. Встановлено, що всі функції по догляду за хворою [PERSON] виконує її син [PERSON], тому суд вважає можливим визнати його опікуном над хворою матірю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

В лютому 2016 року [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт належності йому правовстановлюючого документу на нерухомість. Встановлення згаданого факту обґрунтовує необхідністю проведення державної реєстрації речового права на нерухоме майно. До суду сторони не зявились. Заявник направив заяву про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні вимог наполягає з підстав, наведених в заяві. Суд, дослідивши представлені у справі письмові докази, встановив наступне: 27 січня 1993 року на підставі розпорядження голови Комсомольської міської ради № 39 від 25 січня 1993 року, 27 січня 1993 року Комсомольською міською радою на імя заявника було видане свідоцтво на право особистої власності на кооперативну квартиру №104, розташовану в м. Комсомольську, по вул. Добровольського, 39. Прізвище заявника в тексті документу було зазначене українською як «Кішун», що не збігається з його прізвищем, зазначеним у паспорті (а.с. 3) Через формальну розбіжність в написанні прізвища «Кишун» та «Кішун» в документах, що посвідчують особу заявника та правовстановлюючому документі на нерухомість, останній позбавлений можливості розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості заявлених вимог, суд виходить з наступного: Відповідно до положень ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Факт належності [PERSON] правовстановлюючого документу підтверджений по справі доказами, які не викликають сумніву в своїй достовірності, що у відповідності до положень ст.ст. 58, 59 ЦПК України, які визначають поняття належності та допустимості доказів, дає суду підставу для задоволення вимог заявника та встановлення факту належності йому правовстановлюючого документу на нерухомість. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

В лютому 2016 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення юридичного факту належності померлому його батькові [PERSON] державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЧВ № 036065 від 14 серпня 2003 року, посилаючись на те, що при оформлені вказаного акту помилково було записано його прізвище «Потолатий» замість «Постолатій». Визнання факту належності [PERSON] державного акту на право приватної власності на земельну ділянку має для нього юридичне значення для оформлення спадщини. В судовому засіданні представник заявника підтримав подану заяву і просив задовольнити його вимоги. Зацікавлені особи в судове засідання не зявилися, надавши заяви про те, що заявлені вимоги визнають в повному обсязі та просять розглянути справу у їх відсутності. Вислухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що при оформленні державного акту на право приватної власності на земельну ділянку на імя померлого [PERSON] серії ЧВ № 036065 від 14 серпня 2003 року, виданого на підставі розпорядження голови Новоселицької райдержадміністрації № 329-р від 04 серпня 2003 року помилково було записано прізвище власника «Потолатий» замість «Постолатій». Вказане підтверджується державним актом на право приватної власності на земельну ділянку, довідкою Черленівської сільської ради Новоселицького району № 03 від 22 січня 2016 року та іншими зібраними по справі доказами. Задоволення заяви має юридичне значення для заявника. У суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених заявником та підтверджених документами. На підставі ст.ст. 256-259 ЦПК України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

В лютому 2016 року [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом. В своїй позовній заяві вказувала, що вона близько пяти років проживала однією сімєю з [PERSON]. Від спільного життя мають неповнолітню дитини [PERSON], [INFO]. Із травня 2013 року відповідач разом із сімєю не проживає, матеріальної допомоги не надає. На даний час дитина проживає з позивачем та перебуває на повному її утриманні. Посилаючись на вищевикладені обставини позивач просила суд стягнути з [PERSON] на її користь на утримання дитини [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Крім того стягнути з відповідача судові витрати. В судове засідання позивач [PERSON] не прибула, про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву, в якій позов підтримала в повному обсязі, просила суд позов задовольнити посилаючись на обставини і підстави викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву, в якій проти задоволення позову не заперечував. Суд, давши аналіз і оцінку наданим доказам, знаходить, що позов підлягає задоволенню зі слідуючих підстав. Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: -стан здоровя та матеріальне становище дитини; -стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; -наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; -інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За ч.1 ст.183 цього Кодексу частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що обставини викладені в позові мали місце. [PERSON] близько пяти років проживала однією сімєю з [PERSON]. Від спільного життя мають неповнолітню дитини [PERSON], [INFO]. Із травня 2013 року відповідач разом із сімєю не проживає, матеріальної допомоги не надає. На даний час дитина проживає з позивачем та перебуває на повному її утриманні. Суд приходить до висновку, що необхідно задовольнити позовні вимоги позивача. Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення суду у межах платежу за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

В лютому 2016 року [PERSON] звернулась до суду з вказаною заявою та обґрунтовує її тим, що 8 грудня 2015 року помер її чоловік [PERSON] 22 грудня 2015 року Жовтневий ВДРАЦС РС Луганського МУЮ видав свідоцтво про смерть серії І-ЕД №441394. У звязку з тим, що м. Луганськ розташовується на тимчасово окупованій території України, Жовтневий ВДРАЦС РС Луганського МУЮ був переміщений до м. Северодонецьк Луганської області. Однак цей відділ не приступив до виконання своїх повноважень. Виник сумнів у тому, що свідоцтво про смерть серії І-ЕД №441394 від 22 грудня 2015 року було видано компетентним територіальним органом Міністерства юстиції України. Тому [PERSON] просить суд вста-новити факт, що її чоловік [PERSON], [INFO], помер 8 грудня 2015 року в м. Луганськ у Сонячному кварталі, 31 в квартирі №76. У судовому засіданні [PERSON] підтримує позов та просить суд задовольнити його. Вислухавши пояснення заявника та дослідивши письмові докази, які містяться в мате-ріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з таких під-став. Встановлено, що [PERSON] була дружиною [PERSON], 7 листопада 1946 року на-родження. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЕД №375618 від 18 квітня 1977 року (а.с.4). 22 грудня 2015 року Жовтневий ВДРАЦС РС Луганського МУЮ видав свідоцтво про смерть [PERSON] серії І-ЕД №441394 (а.с.6). Однак з копії листа начальника ВДРАЦС Бориспільського МРУЮ №545/03-01-36 від 23 лютого 2016 року (а.с.2-3) вбачається, що Жовтневий ВДРАЦС РС Луганського МУЮ був переміщений до м. Северодонецьк Лугансь-кої області. Однак цей відділ не приступив до виконання своїх повноважень. Виник сумнів у тому, що свідоцтво про смерть серії І-ЕД №441394 від 22 грудня 2015 року було видано компетентним територіальним органом Міністерства юстиції України. Відповідно до абз.2 ч.1 ст.2571 ЦПК України заява про встановлення факту смерті осо-би на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої тери-торії України. Згідно з ч.5 цієї статті копія судового рішення видається особам, які брали участь у справі, після проголошення такого рішення або надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації смерті особи. З копії лікарського свідоцтва про смерть №1088 від 9 грудня 2015 року (а.с.5) вбачаєть-ся, що 8 грудня 2015 року помер [PERSON] Його смерть сталась в м. Луганськ у Сонячному кварталі, 31 в квартирі №76. Ці обставини потребують узаконення компетентним терторіаль-ним органом Міністерства юстиції України. З огляду на це суд вважає, що належить встановити факт, що [PERSON], [INFO], помер 8 грудня 2015 року в м. Луганськ у Сонячному кварталі, 31 в квартирі №76.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

В лютому 2016 року [PERSON] звернулась до суду з заявою про визнання недієздатним чоловіка [PERSON], [INFO] та призначення її піклувальником. На обґрунтування вимог заявником зазначено, що [PERSON] хворіє на стійке хронічне психічне захворювання, перебуває на обліку в Хмельницькому обласному психоневрологічному диспансері з 1985 року та є інвалідом І групи. Про нього піклується заявник, яка створила йому належні умови для проживання та матеріальне забезпечення, в зв'язку з чим просить визнати [PERSON] недієздатним та призначити її піклувальником. В судовому засіданні заявник вимоги заяви підтримала. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради проти задоволення заяви не заперечує, крім того надав суду подання з клопотанням про встановлення опіки над [PERSON] та призначити [PERSON] опікуном над її чоловіком. Заслухавши пояснення заявниці, дослідивши матеріали справи, суд знаходить заяву такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільно-процесуальним кодексом України. Судом об'єктивно встановлено, що [PERSON], [INFO], дійсно з 1985 року перебуває під диспансерним наглядом Хмельницького обласного психоневрологічного диспансеру, хворіє хронічним психічним захворюванням та є інвалідом першої групи, внаслідок чого не може розуміти значення своїх дій, керувати ними, у зв'язку з чим, потребує постійного стороннього догляду та допомоги. Крім того, згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 235 від 25 квітня 2016 року [PERSON] страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді - параноїчної шизофренії, безперервний тип перебігу, зі стабільним дефектом, внаслідок чого не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Таким чином, [PERSON] слід визнати недієздатним та встановити над ним опіку. Разом з тим, умови проживання [PERSON] та її характеристика дають підстави вважати можливим виконувати нею опікунські обов'язки щодо її чоловіка [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

В лютому 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування пред'явленого позову позивач вказала, що з 29 квітня 2006 року вони з відповідачем перебувають у шлюбі, зареєстрованому Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 223. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з нею. Сімейне життя з відповідачем не склалося. Мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. З грудня 2014 року фактично припинили сімейні відносини. Причиною розпаду сім'ї стали: різниця характерів, відсутність взаєморозуміння та довіри. Вважає, що сім'я розпалась остаточно і носить формальний характер. Спору про поділ майна немає. Після розірвання шлюбу дитина залишається проживати та виховуватись нею. Просить позов задовольнити. Позивачка у судове засідання не з'явилась. Подала суду заяву, у якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився. Подав суду заяву, у якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнав. Згідно зі ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. У судовому засіданні було встановлено, що сторони сімейні стосунки припинили з грудня 2014 року. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] (свідоцтво серії [NUMBER]), яка мешкає разом з позивачкою. Сімейне життя з відповідачем не склалося. Мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. Причиною розпаду сім'ї стали: різниця характерів, відсутність взаєморозуміння та довіри. Позивачка вважає, що сім'я розпалась остаточно і носить формальний характер. Спору про поділ майна немає. Після розірвання шлюбу дитина залишається проживати та виховуватись позивачкою. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам.

Outcome: approved