Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

В квітні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом про поновлення на роботі, визнання запису недійсним та стягнення заборгованості по листку непрацездатності, який в вересні 2016 року уточнила та просила суд поновити її, [PERSON] на посаді завідуючого сектором бібліотеки у Донецькому національному технічному університеті; визнати запис № 7 від 18 грудня 2015 року в трудовій книжці [PERSON] ([PERSON]С.) на сторінках 6-7 про звільнення [PERSON] за згодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України на підставі наказу від 17 грудня 2015 року недійсним; стягнути з відповідача на її користь заборгованість по листку непрацездатності у зв'язку з вагітністю та пологами (народженням дитини [PERSON], 28 липня 2015 року). В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала на те, що вона, [PERSON] з 04 серпня 2010 року працює в Донецькому національному технічному університеті на посаді бібліотекар 2 категорії (18 жовтня 2010 року переведена завідуючою сектором бібліотеки). 05 липня 2013 року вона народила дитину і перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку. У зв'язку з проведенням антитерористичної операції у м. Донецьку їй разом з родиною довелось переїхати до Дніпропетровської області, де вона була взята на облік до відповідного органу соціального захисту населення, як особа, що перемістилась з тимчасово окупованої території України. 18 грудня 2015 року вона була «звільнена за згодою сторін», але ніяких документів які це підтверджують, вона не підписувала. Відповідач у відповіді на її звернення зазначає, що інформація стосовно Університету знаходиться на офіційному веб-сайті, і вона повинна була заповнити там реєстраційну форму. Окрім цього вказала,що мешкає вона в орендованій квартирі, де в неї немає постійного доступу до мережі Інтернет. Діти дитячий садок не відвідують та не можуть самі забезпечити себе в силу свого малого віку,вимагають велику кількість уваги до себе. Вказує, що жодним законодавчим актом на неї не покладено обов'язків під час відпустки по догляду за дитиною самостійно відслідковувати будь-які зміни, що стосуються її роботодавця, у даному випадку інформування працівників про відповідні зміни та необхідність вчинити певні дії є обов'язком Управління кадрової роботи відповідача. У неї немає ніякої інформації стосовно компенсації їй за невикористану відпустку, тобто відповідних коштів вона не отримувала, тобто відповідачем допущено порушення ст. 116 КЗпП України, відповідно до якої при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Незаконні дії відповідача призвели до її моральних переживань, вона втратила душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, не має засобів для забезпечення належного рівня життя своїм дітям. Просила позов задовольнити. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник Донецького національного технічного університету за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Представник третьої особи Покровської міської виконавчої дирекції Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності надав суду клопотання про розгляд справи без їх участі за наявними матеріалами у справі (а.с.100). Вислухавши пояснення сторін, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Конституція України гарантує право кожного громадянина на працю, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, гарантує рівні можливості у виборі роду трудової діяльності та захист від незаконного звільнення. У судовому засіданні встановлено, внаслідок складної суспільно-політичної ситуації на Сході України та продовження збройного конфлікту на території міста Донецьк, з метою збереження життя та здоров'я громадян України, а також забезпечення конституційного права кожного на належні, безпечні та здорові умови і навчання згідно наказу Міністерства освіти і науки України від 03 жовтня 2014 року № 1129 «Про організацію освітнього процесу у Донецькому національному технічному університеті» до завершення збройного конфлікту на території м. Донецьк Донецький національний технічний університет почав проводити свою освітню діяльність за адресою: м. Красноармійськ, пл. Шибанкова, 2. Таким чином, з 22 жовтня 2014 року Донецький національний технічний університет проводить свою освітню діяльність на підконтрольній території в місті Красноармійськ Донецької області. З метою забезпечення оперативного інформування працівників і студентів, аспірантів та докторантів Донецького національного технічного університету з усіх питань, що стосуються тимчасового переведення університету Університетом на офіційному вєб-сайті університету було розміщено інформацію (http://donntu.edu.ua/praciv/zvernennya.html) та запропоновано заповнити реєстраційну заяву через мережу Інтернет або у інший доступний спосіб повідомити про продовження роботи в системі освіти України. Також особам, які виявили бажання продовжувати працювати в системі освіти України, було запропоновано особисто вирішити питання щодо перевезення своєї трудової книжки та документів кадрового обліку до м. Красноармійська. Судом встановлено, що позивачці було відомо про переміщення Університету, однак [PERSON] ніяким чином не висловлювала свій намір працювати в системі освіти України та не надала заяву про працевлаштування. Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету міністрів України «Про трудові книжки» від 27 квітня 1993 року № 301 встановлено, що трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. Відповідно до п.1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 року №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Відповідно до п. 2.4 Інструкції\~усі записи в трудовій книжці\~про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення\~вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження). Судом встановлено, що документи первинного обліку (накази, розрахункові відомості, табелі обліку робочого часу, картка П2 тощо) в Університеті відсутні, також трудова книжка [PERSON] в Університеті не зберігається, що підтверджується довідкою Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» № 1-2/820 від 02 червня 2016 року (а.с.25). Згідно\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні [PERSON] пояснила, що 18 грудня 2015 року її було «звільнено за згодою сторін» з посади бібліотекаря 2-ої категорії Донецького національного технічного університету, однак, ніяким чином не підтверджує цю обставину. Крім того, відповідно до статті 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Позивач стверджує, що її звільнено 18 грудня 2015 року, і на підтвердження трудових відносин з відповідачем надала трудову книжку № АХ № 750910 видану на імя [PERSON]. Відповідно до п. 2.13 Інструкції зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім'я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім'я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім'я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів. Як вбачається з наданого для огляду суду, оригіналу трудової книжки АХ №750910, ніяких записів щодо зміни прізвища позивачки не зроблено (а.с.35). Відповідно до п. 2.4 Інструкції\~усі записи в трудовій книжці\~про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження). В трудовій книжці АХ № 750910 від імені Донецького національного технічного університету зроблені наступні записи: запис під номером 5 від 04.08.2010 року про прийняття бібліотекарем на підставі наказу № 1648-08 від 04.08.2010 року; запис під номером 6 від 18.10.2010 року про переведення завідувачем сектором бібліотеки на підставі наказу № 2454-08 від 20.10.10 року; запис під номером 7 від 18.12.2015 року про звільнення за згодою сторін, п.1 ст. 36 КЗпП України, на підставі наказу № 2672-08 від 17.12.2015 року. Записи в трудовій книжці засвідчені начальником відділу кадрів [PERSON] та стоїть печатка Донецького національного технічного університету. Встановлено, що з 07 листопада 2014 року\~начальником відділу кадрів\~університету призначено [PERSON] (а.с.44), а накази № 1648-08 від 04 серпня 2010 року, № 2454-08 від 20 жовтня 2010 року, на підставі яких зроблені записи під номером 5 та 6, у Донецького національного технічного університету відсутні, а Наказ № 2672-08 від 17 грудня 2015 року, на підставі якого зроблено запис під номером 7, Донецьким національним технічним університетом не видавався, що підтверджується відповідною довідкою № 1-2/943 від 04 липня 2016 року (а.с.44). Окрім цього, в трудовій книжці стоїть печатка,\~відбиток якої не співпадає з наявною в університеті печаткою,\~що підтверджується відповідною довідкою про зразки відбитків печаток № 1-2/945 від 04 липня 2016 року (а.с.45). З приводу наявності ознак підробки трудової книжки АХ № 750910, відповідач звернувся до Красноармійського відділу поліції ГУ НП в Донецькій області, яким розпочато досудове розслідування, що підтверджується відповідним повідомленням про початок досудового розслідування (а.с.87). Відповідно до пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки» від 27 квітня 1993 року № 301 встановлено, що трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. Оригінал трудової книжки знаходиться на руках у [PERSON], та як вже було встановлено, не зберігається у відповідача. Однак, як вбачається з оригіналу трудової книжки, [PERSON] звільнено на підставі наказу № 2672-08 від 17 грудня 2015 року, але в період з листопада 2015 року та по теперішній час трудова книжка АХ №750910 позивачці не видавалася, що підтверджується витягом з журналу обліку трудових книжок (а.с.46-51). Враховуючи зазначене, вимога щодо скасування наказу та поновлення на роботі є безпідставною і не підлягає задоволенню. Що стосується позовної вимоги щодо визнання запису у трудовій книжці недійсним, суд прийшов до висновку, що вони задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Відповідно до п. 2.4 Інструкції\~усі записи в трудовій книжці\~про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення\~вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження). Позивачка в своєму позові просить визнати недійсним запис під номером 7 від 18 грудня 2015 року про звільнення за згодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України, на підставі наказу № 2672-08 від 17 грудня 2015 року, однак зазначений запис відповідач не робив. Як було встановлено судом, записи в трудовій книжці засвідчені особою, яка не є працівником університету та стоїть печатка, відбиток якої не співпадає з наявною в університеті печаткою. Що стосується позовної вимоги щодо розрахунку та виплату розміру допомоги по вагітності та пологам (народженням дитини [PERSON], [INFO]), суд прийшов до наступного. Згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», допомога по вагітності та пологах надається застрахованій особі у розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу), обчисленої у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, і не залежить від страхового стажу. Правила обчислення середньої заробітної плати для розрахунку виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням у звязку з тимчасовою втратою працездатності визначає «Порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.09.2001 № 1266. Відповідно до пункту 4 вищевказаного Порядку розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата є останні шість календарних місяців (з першого до першого числа), що передують місяцю, в якому стався страховий випадок, упродовж якого особа працювала та сплачувала страхові внески або за неї сплачували страхові внески. Згідно пункту 7 Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи з нарахованої заробітної плати за видами виплат, що включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, ухваленими відповідно до Закону України «Про оплату праці», та підлягають обкладанню податком на доходи фізичних осіб, у межах граничної суми місячної заробітної плати (доходу), на які нараховуються страхові внески до фондів загальнообовязкового державного соціального страхування. Кредиторська заборгованість Донецького національного технічного університету по заробітній платі перед [PERSON] за даними бухгалтерського обліку відсутня, що підтверджується бухгалтерською довідкою № 3 від 02 червня 2016 року (а.с.26). Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України 03.11.2004 року № 532/274/136-ос/1406 «Інструкція про порядок заповнення листка непрацездатності» листок непрацездатності є підставою для проведення розрахунку допомоги по тимчасовій непрацездатності. В розпорядженні Донецького національного технічного університету відсутній оригінал листка непрацездатності АГХ № 812211, який видано на імя [PERSON], що підтверджується відповідною довідкою № 1-2/821 від 02 червня 2016 року (а.с.27). Таким чином, вимога [PERSON] щодо оплати заборгованості по листку непрацездатності АГХ № 812211 є безпідставною та не підлягає задоволенню. У відповідності до\~ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Тобто, доказами можуть бути в тому числі і трудова книжка як письмовий доказ, на підставі якого суд повинен встановити наявність обставин, що обґрунтовують вимоги позивача. Статтею 59 ЦПК України, яка регулює питання допустимості доказів, передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до\~ст. 60 ЦПК України,\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, [PERSON] була зобовязана довести обставини щодо факту перебування у трудових відносинах із Донецьким національним технічним університетом та доведенням посади, яку вона обіймала, подавши суду відповідні оригінали документів, що підтверджують наведені обставини, або їх належним чином засвідчені копії, оскільки обовязок подання доказів покладається на сторони. Відповідно до п.п. 23, 27 Постанови\~«Про застосування норм цивільно-процесуального законодавства при\~розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2, Пленум Верховного суду України докази, які позивач повинен подати в обґрунтування своїх вимог, повинні бути виключно належними та допустимими. Позивачка\~не довела факт перебування у трудових відносинах з відповідачем, а саме на якій посаді перебувала [PERSON], оскільки у доданих трудовій книжці містяться записи з посиланням на накази, які Донецький національний технічний університет не видавав, містяться записи, які не відповідають дійсності, міститься печатка, відбиток якої не співпадає з наявною в університеті печаткою, а тому такий доказ неможливо вважати допустимим та належним, оскільки він є сфальсифікованим, тобто підробленим письмовим доказом по справі, а тому з підстав передбачених ч. 2 ст. 185 ЦПК суд не приймає їх до уваги під час оцінки всіх доказів по справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. З огляду на вищевикладені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. У зв'язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не стягуються з відповідача і відносяться за рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed