Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

В листопаді 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання права приватної власності на ? частину житлового будинку. В позові [PERSON] зазначила , що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 2004 року по 2017 рік. В період шлюбу в 2006 році вони придбали житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] Харківської області . Відразу будинок зареєстрували за відповідачем . Прохала поділити майно та визнати право приватної власності на ? частину вказаного будинку з господарськими будівлями . У судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали позов , прохали його задовольнити. Відповідач проти позову не заперечував, пояснивши , що дійсно вказаний будинок придбали за спільні кошти в період шлюбу. Прохав задовольнити позов. Суд, заслухавши пояснення сторін , вивчивши матеріали справи , дійшов до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 3 ст. 61 СК України передбачено, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім»ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначається за правиламист.70 СК України. Також ст. 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 4 ст. 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст.65 СК). Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.11.2004 року по 18.10.2017 року. Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 18.10.2017 р. шлюбні відносини припинені. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей : [PERSON] ,[INFO] р., [PERSON] ,[INFO] , які проживають з позивачем. Житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] придбаний на підставі договору купівлі-продажу від 20.06.2006 року, посвідченого державним нотаріусом Краснокутської ДНК , укладеним між [PERSON]- продавцем , та [PERSON] -покупцем. Продаж квартири було вчинено за 35531,00 грн. Право власності на будинок зареєстровано за [PERSON] , про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 09.11.2017 р.. Як вбачається з матеріалів справи, сторони не заперечують належність будинку позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності і зазначена обставина не заперечується. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень... Суд приходить до висновку , що спірний житловий будинок набутий сторонами за час шлюбу , належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності і є об»єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. За таких підстав суд вважає , що позивач надала достатньо доказів на підтвердження своїх позовних вимог , тому позов [PERSON] підлягає задоволенню. Позивач під час звернення до суду сплатила судовий збір у сумі 1101, 00 грн. Згідно з ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved