Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

В липні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи позовні вимоги тим, що 24.03.2016 року о 14:30 год. в м. Вінниці по вул. Пирогова, 151, [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], виїхав на головну дорогу з прилеглої території та не надав перевагу в русі належному позивачу [PERSON] автомобілю [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], в результаті чого відбулося ДТП з пошкодженням транспортних засобів. Зазначені вище обставини встановлені постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.04.2016 року відповідно до якої відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Згідно звіту №16/131 від 12.05.2016 року в результаті проведення автотоварознавчого дослідження матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля [NUMBER], в результаті пошкодження при ДТП станом на 21.04.2016 року, становить 74758,57 грн. Враховуючи отримання позивачем страхового відшкодування матеріального збитку від страхової компанії відповідача у розмірі 50000,00 грн., відповідач зобов'язаний ще відшкодувати позивачу 24758,57 грн. (74758,57 грн. 50000,00 грн.).Сукупні витрати на послуги експерта, які поніс позивач, становлять 902,98 грн. Крім того, [PERSON] просив суд стягнути з відповідача на його користь упущену вигоду в загальному розмірі 124026,23 грн. виходячи з такого. Позивач використовував свій автомобіль в якості таксі для перевезення пасажирів, є платником єдиного податку другої групи, а тому отримував щоденний дохід, розмір якого вносився до Книги обліку доходів підприємця. З 24.03.2017 року по 31.07. 2017 року автомобіль позивача знаходився у ремонті, а тому позивач не міг його використовувати для провадження підприємницької щільності, тому у вказаний період не отримував дохід. Сума доходу неотриманого позивачем за вказаний період, була розрахована відповідно до Книги доходів позивача із врахуванням середньоденного доходу за попередній 2015 рік, який становить 111059,00 грн., кількість днів без врахування відпустки склала 365-31=334 дні, а тому середньоденний дохід позивача у 2015 році склав 111059 /334 = 332,51 грн. Таким чином, сума недоотриманого позивачем в період з 24.03.2016 р. по 31.07.2016 р. доходу (упущеної вигоди) становить 43226,30 грн. Оскільки тривалий час автомобіль не був відремонтований, позивач вимушений був тимчасово взяти в оренду інший автомобіль, на якому він перевозив пасажирів з 01.09.2016 року по 10.11.2016 року. Однак зароблених коштів для ремонту свого автомобіля позивачу не вистачало, а позивач є інвалідом 3 групи, він обмежений у виборі професії, а перевезення пасажирів у таксі було єдиним джерелом доходу, тому враховуючи, що в період з 11.11.2016 року по 11.07.2017 року (позивач не отримував дохід, який він міг би отримувати у випадку, якщо б його права не було порушено та автомобіль не було пошкоджено внаслідок ДТП), даний дохід вважається упущеною вигодою, яку повинен відшкодувати відповідач в розмірі 80799,93 грн. Також позивач просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 10000,00 грн. посилаючись на те, що він використовував свій автомобіль у підприємницькій діяльності з надання послуг таксі, тому ця діяльність була єдиним джерелом його доходу, який було втрачено внаслідок пошкодження автомобіля і тому позивач потрапив у скрутне матеріальне становище, вимушений був самостійно шукати грошові кошти на ремонт автомобіля, орендувати інший автомобіль. Це спричинило позивачу втрати спокою, депресію, нервові зриви, порушення стану здоров'я, він був вимушений користуватись громадським транспортом, що викликало суттєві незручності у пересуванні. Просив стягнути витрати по сплаті судового збору. В ході розгляду справи по суті представники позивача [PERSON], [PERSON] позов підтримали, надали пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просили суд позов задовольнити в повному обсязі. Суду пояснили, що автомобіль позивача не відремонтований, тому що відповідач не відшкодував повністю завданий матеріальний збиток і в позивача відсутні кошти для ремонту пошкодженого автомобіля. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] позов визнали частково. А саме, відповідач згідний відшкодувати позивачу 8000,00 грн. матеріальної шкоди та 2000,00 грн. моральної шкоди. Відповідач [PERSON] суду пояснив, що дійсно визнає обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 24.03.2016 року в м. Вінниці і сталася з його вини, однак вважає, що позивачем зазначена надмірно велика сума у відшкодування завданих збитків та моральної шкоди. Щодо стягнення упущеної вигоди, яку позивач міг отримати за звичайних обставин у розмірі 124026,23 грн. вважає, що дані позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними. Представник відповідача адвокат [PERSON] в судовому засіданні також вказував, що звіт №16/131 від 12.05.2016 року, який складений суб'єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] викликає у нього сумнів, так як проводився у відсутність відповідача [PERSON] та після того, як страховиком відповідача позивачу було виплачено 50000,00 грн. страхового відшкодування. Вважає суму матеріального збитку, визначеного в звіті №16/131 від 12.05.2016 року завищеною і необґрунтованою. Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та його адвоката, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно з положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обовязковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. ч. 4, 6ст. 82 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2ст. 78 ЦПК України). Згідно з ч. 1ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1, 2ст.\~22\~ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, в також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ст.\~23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, окрім іншого, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст.\~1166\~ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Ч.1 ст.\~1167\~ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.\~1187\~ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1ст. 1188 ЦК України). Згідно ст.\~1192\~ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Судом встановлено, що 24.03.2016 року внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль [NUMBER], що належить позивачу [PERSON] з вини водія [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER]. Вину відповідача [PERSON] у даному ДТП встановлено постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.04.2016 р.(справа №127/6540/16-п) (а.с. 10, 12). Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована в ПрАТ УСК «КНЯЖА ВІЄННА [PERSON]» відповідно до полісу АЕ/3894046 від 01.06.2015 року, розмір франшизи нуль (а.с. 118). ПрАТ УСК «КНЯЖА ВІЄННА [PERSON]» згідно страхового акту №160000062313 від 21.04.2016 року та полісу АЕ/3894046 від 01.06.2015 року, яким встановлено розмір франшизи нуль, виплатила позивачу [PERSON] кошти в розмірі 50000,00 грн. (а.с. 118, 147-149). Відповідно до висновку судового експерта за результатами автотоварознавчої експертизи №1103/18-21 від 15.05.2018 року, матеріальний збиток завданий власнику в результаті пошкодження його автомобіля [NUMBER], 2013 року виготовлення, складає величину не менше, як 74758,57 грн. (а.с.176-181). Пунктами 4, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. При визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вимогами ст. 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У правовій позиції, висловленій у постанові Верховного Суду України у справі №6-954цс16 від 26 жовтня 2016 року визначено, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав. Як передбачено ст. 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, враховуючи вказані вище норми закону, встановлені в судому засіданні обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача матеріальний збиток завданий [PERSON] в результаті пошкодження його автомобіля в сумі 24758,57 грн. (різниця між фактичним розміром матеріального збитку і сумою страхового відшкодування). Судом встановлено, що в результаті пошкодження відповідачем [PERSON] автомобіля позивачу [PERSON] спричинено моральну шкоду, яка полягала у нервуванні, відсутності можливості використовувати автомобіль. Відшкодування моральної шкоди регулюється ст. 1167 ЦК України, де йдеться про те, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ст. 23 ч. 3 абз. 2 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом. Враховуючи глибину душевних страждань позивача, при цьому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним визначити розмір грошового відшкодування моральної шкоди, спричиненої позивачу [PERSON] в розмірі 2500,00 грн. Суд вважає, що оцінена [PERSON] моральна шкода в заявленому ним розмірі 10000,00 грн. ним не доведена, тобто вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 124026,23 грн. упущеної вигоди, розрахованої з суми неотриманих доходів позивачем [PERSON] за період з 24.03.2016 року по 31.07.2016 року та з 11.11.2016 року по 11.07.2017 року, оскільки надання позивачем послуг з перевезення пасажирів є єдиним джерелом доходу позивача, то суд відзначає таке. Із матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] є фізичною особою-підприємцем та має ліцензію на внутрішні перевезення пасажирів на таксі серії АВ №610223, виданої 02.02.2012 року, а також є платником єдиного податку згідно свідоцтва серії А №011816 (а.с.11, 27). В обґрунтування позовних вимог щодо стягнення з відповідача упущеної вигоди, позивач надав копію податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2016 рік та копію книги доходів та витрат за 2016 рік, які свідчать про отримання доходу позивача в результаті своєї діяльності з перевезення пасажирів на таксі (а.с. 28-34). Відповідно до договору оренди легкового автомобіля від 31.08.2016 року, укладеного між фізичною особою-підприємцем [PERSON] (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (орендар), актів приймання-передачі від 31.08.2016 року та 01.12.2016 року, фізична особапідприємець [PERSON] отримав у строкове платне володіння та користування на 3 (три) місяці транспортний засіб марки ЗАЗ, модель ТF698К, тип легковий седан-В, 2012 року випуску, р.н. [NUMBER] для провадження орендарем підприємницької діяльності, а саме в якості таксі для перевезення пасажирів (а.с.46-51). За твердженнями позивача, із-за пошкодження належного йому автомобіля [NUMBER], який використовувався ним в підприємницькій діяльності в якості таксі для перевезення пасажирів, він не отримав дохід за період з 24.03.2016 року по 31.07.2016 року та з 11.11.2016 року по 11.07.2017 року на загальну суму 124026,23 грн. упущена вигода. Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Отже, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані. Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі використання зазначеного автомобіля. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Між тим, судом встановлено, що вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди базуються на розрахунку можливого прибутку в разі використання належного йому автомобіля з урахуванням середньоденного прибутку за 2016 рік, який отримав позивач в цьому ж 2016 році. Такі розрахунки є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б відповідач не здійснив протиправні дії. Позивач не довів, що він гарантовано б отримав вигоду у разі, якби його право не було порушене відповідачем [PERSON] Зокрема, позивач не надав докази, що у нього відсутні інші автомобілі, використовуючи які він міг би здійснювати підприємницьку діяльність по перевезенню пасажирів на таксі в період з 24.03.2016 року по 31.07.2016 року та з 11.11.2016 року по 11.07.2017 року, що в цей період позивач не орендував інший автомобіль для отримання доходу, що в цей період були відсутні інші обєктивні і субєктивні обставини життя і здоровя позивача, які могли б унеможливити здійснення ним підприємницької діяльності з перевезення пасажирів на таксі, тощо. Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо стягнення упущеної вигоди позивач надав копію книги доходів та витрат за 2016 рік, які свідчать про отримання доходу позивача в результаті своєї діяльності з перевезення пасажирів на таксі, проте не додав копії нефіскальних чеків за період своєї підприємницької діяльності, що вказаний в книзі доходів та витрат за 2016 рік і підтверджують суму прибутку, який вказаний у книзі доходів та витрат за 2016 рік. Звертаючись із позовом про стягнення збитків у формі упущеної вигоди, позивач повинен здійснити точні розрахунки і підкріпити їх відповідними доказами, які безспірно підтверджували б їх розмір, однак цього позивачем зроблено не було. Отже, встановлений судом правовий характер спірних відносин не свідчить про те, що позивачу [PERSON] заподіяно збитки у виді упущеної вигоди, а саме суду не наведено переконливих доводів в підтвердження його реальної можливості щодо отримання доходів від здійснення підприємницької діяльності, а саме пасажирських перевезень на таксі, а досліджені докази не дають підстав визнати, що позивач мав би реальну можливість отримати доходи у визначеному ним розмірі і не отримав їх саме внаслідок протиправних дій відповідача. Враховуючи викладене, позовна вимога про стягнення з відповідача упущеної вигоди задоволенню не підлягає. Судові витрати по справі підлягають розподілу згідно вимог ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно розрахункової квитанції №2016/11 від 12.05.2016 року та акту виконаних робіт №16/53 від 12.05.2016 року, вартість послуг по визначенню матеріального збитку субєктом оціночної діяльності ФОП [PERSON]. щодо звіту №16/131 від 12.05.2016 року складає 850,00 грн., які були сплачені позивачем (а.с.25). Крім того, позивачем було запрошено відповідача на огляд пошкодженого автомобіля за допомогою електронного повідомлення №000001 від 19.04.2016 року, вартість якого становить 52,98 грн. (а.с.26). Проте вказані витрати позивача в загальній сумі 902,98 грн. (850,00+52,98) не підлягають стягненню, оскільки суд при визначенні суми матеріального збитку завданого позивачу керувався висновком судової автотоварознавчої експертизи від 15.05.2018 року, а не звітом №16/131 від 12.05.2016 року, який складений суб'єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] Позивачем понесені витрати щодо проведення судової автотоварознавчої експертизи від 15.05.2018 року. Відповідно до акту здачі-приймання висновку судового експерта №1103/18-21 (а.с.182) вартість проведеної судової експертизи становить 1573,00 грн., однак представником позивача суду надано копію квитанції за оплату судової автотоварознавчої експертизи на суму 1144,00 грн., яка є доведеною, обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. При цьому слід зауважити, що в судовому засіданні на запитання суду представник позивача [PERSON] відповів, що будь-які інші доказив підтвердження витрат на проведення судової експертизи у нього відсутні. Крім того, представник позивачадо закінчення судових дебатів у справі не зробив відповідну заяву про надання протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду доказів щодо понесених витрат на оплату судової експертизи або інших понесених позивачем витрат по справі. Оскільки позов задоволений частково на 17%, тому підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 363,27 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial