Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

В лютому 2018 року позивач звернулась до суду з позовом про визначення місця проживання малолітніх дітей сторін [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Ухвалою судді від 06.04.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження. В позові [PERSON] зазначила, що з 3 жовтня 2008 року перебувала у шлюбі з відповідачем, який розірваний рішення суду від 14.02.2017 року, що набрало законної сили. Сторони є батьками малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Після фактичного припинення шлюбних стосунків діти проживають разом з матірю, перебувають на її утриманні; через ухилення батька дітей від участі в утриманні доньки та синів з нього на користь позивача рішенням суду від 15.01.2018 року стягнуті аліменти. Хоча діти і проживають з позивачем, проте відповідач часто виказує намір взяти дітей на проживання до себе, проти чого категорично заперечує позивач у звязку з хворобливою пристрастю батька дітей до вживання спиртного, асоціальним способом життя. Вказане захоплення батька одного разу призвело до ситуації, коли син сторін [PERSON] був загубленим батьком в громадському місці, що зумовило сильний стрес у дитини, а мати була викликана до місця пригоди сторонньою особою. Так як за вказаних обставин проживання дітей з батьком не лише містить ризик позбавлення позивача можливості повною мірою реалізовувати свої права на виховання дітей, вільне спілкування з ним, а й зашкодити емоційному та фізичному здоровю дітей, просить рішенням суду визначити місце проживання синів та доньки з нею, що не заважатиме відповідачеві спілкуватися з дітьми, брати участь у їхньому вихованні та утриманні у визначений за обопільною згодою батьків спосіб. На підставі викладеного просить про задоволення позову, визначення місця помешкання дітей з матірю. В судове засідання належним чином повідомлені про час та місце вирішення спору позивач і її представник не зявилися, надавши письмове звернення, яке містить прохання про вирішення справи у їхню відсутність, задоволення позову, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. З аналогічною заявою, яка містить повне визнання позову, звернулась представник відповідача. Зазначені обставини в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України є підставою для вирішення спору без участі сторін і їх представників. Представник третьої особи надав суду заяву про вирішення справи без його участі. Наведені судом обставини за наявності в справі письмового висновку органу опіки та піклування, який є обовязковим при розгляді справ цієї категорії, в силу ст. 223 ЦПК України є підставою для проведення судового розгляду у відсутність представника органу з захисту прав дитини. Дослідивши доводи заяви, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що сторони, які перебували у шлюбі (а. с. 11-12), є батьками малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а. с. 8-10). Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно із ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не прийшли до згоди, з ким з них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору про місце проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан його здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не може передати дитину для проживання з тим з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою завадити розвитку дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХП, яка відповідно до ст. 9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, у всіх діях відносно дітей першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Виходячи з наведених положень законодавства, при вирішенні цього спору суд, враховуючи рівність прав батьків щодо участі у вихованні дитини і у відсутність фактичних даних про перешкоджання з боку будь-кого з них іншому в реалізації цього права, повинен керуватися інтересами дитини. Дійшовши висновку про необхідність вирішення спору на користь позивачки, суд враховує зміст принципу шостого «Декларації прав дитини» від 20.11.1959 року, відповідно до якого малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою зі своєю матірю. Проживання малолітніх дітей, особливо дівчинки, з матірю, на думку суду, максимальною мірою відповідає інтересам дитини, оскільки це зумовлено низкою обставин: біологічним звязком матері з дитиною ще до народження, більш якісним і турботливим доглядом за дитиною з боку жінки, більшою духовністю виховання, більш високим рівнем емоційної близькості між дітьми та матірю, необхідністю участі матері у вихованні дитини, існуючими традиціями в дитячому вихованні. Задовольняючи позов, суд констатує наявність усіх обставин, які утворюють сприятливу обстановку для проживання дітей з позивачкою, а саме: вік матері, задовільний стан її здоровя, працевлаштованість за професією педагог, стабільний заробіток, позитивні характеристики з місця роботи, які свідчать про належний рівень її емоційно-вольових якостей, її безумовну любов до дітей, задовільні побутові умови (а. с. 13-20). З зазначеним висновком суду логічно поєднуються і письмовий висновок органу опіки та піклування (а. с. 76-77), який є обовязковим при розгляді справ такої категорії, про доцільність проживання малолітніх дітей з матірю, належні умови для гармонійного розвитку дівчинки та хлопчиків. Між тим надані суду позивачем фактичні дані, які не спростовані відповідачем та його представником, свідчать про неналежну поведінку відповідача під час існування родини, зловживання спиртним, що тягло за собою вчинення сварок, скандалів, звернення позивача до правоохоронних органів, негативно відбувалось на психологічному стані дітей (а. с. 21-27). Суд враховує ці обставини поряд з наведеними раніше міркуваннями про безумовну пріоритетність для розвитку дітей їхнього проживання з матірю та отримання від неї виховання. Таким чином, всебічно та повно встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами,

Outcome: approved