Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

в лютому 2014 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом про визнання незаконним та скасування наказу від 31.12.2013 р. № 74-к про звільнення з 31.12.2013 р. за п.1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку із реорганізацією Поліклініки №1 Голосіївського району м.Києва, поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 14 976, 00 грн. В подальшому позивачем уточнювалися та неодноразово збільшувалися позовні вимоги та відповідно до заяви від 26.11.15р. позивач просив стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 216 032, 33 грн. Відповідно до заяви від 24.03.2015р. позивач просить поновити його на посаді старшого інспектора з кадрів (інспектора з кадрів) Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Голосіївського району м.Києва з 01.01.2014р. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що його звільнено з роботи незаконно, з порушенням трудових прав і охоронюваних законом інтересів. Зазначає, що відповідачем не дотримано вимоги КЗпП України в частині попередження про заплановане звільнення, пропонування іншої роботи, не враховано його кваліфікацію, а тому відповідач не мав право приймати оскаржуваний наказ про звільнення та відповідно звільняти позивача. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позові. Представники відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечили з підстав, викладених у письмових запереченнях на позовну заяву, а також в поданих додатково письмових поясненнях по справі. В обґрунтування заперечень зазначили про те, що позивача було своєчасно попереджено про заплановане звільнення, від переведення на іншу посаду позивач відмовився. Крім того, позивач не звертався із заявою про прийняття його на роботу після реорганізації підприємства. Третя особа [PERSON] не заперечував проти задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Наказом №13 від 28.01.2003 року позивача було зараховано на посаду начальника відділу кадрів Поліклініки №1 Голосіївського району м.Києві про що свідчить запис №18 Трудової книжки позивача (а.с. 12). Оскільки сторони по справі не заперечували вказану обставину суд приймає до уваги за належний доказ прийняття позивача на посаду начальника відділу кадрів Поліклініки №1 Голосіївського району м.Києві 28 січня 2003 року. Рішенням від 17.04.2013 року №121/9178 Київської міської ради «Про Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Голосіївського району м.Києва» реорганізовано шляхом злиття Центральну районну дитячу поліклініку Голосіївського району м.Києва, Поліклініку №1 Голосіївського району м.Києва та створено на їх майновій базі Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Голосіївського району м.Києва (а.с. 19,20). Відповідно до п.1 вказаного рішення від 17.04.2013 року №121/9178 Київської міської ради Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Голосіївського району м.Києва віднесено до сфери управління Голосіївського районної у м.Києва державної адміністрації (а.с. 19,20). Розпорядженням від 24.05.2013 року №288 Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації «Про організаційно-правові заходи щодо діяльності поліклініки №1 Голосіївського району м. Києва, яка відноситься до сфери управління Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації» створено комісію з реорганізації Поліклініки №1 Голосіївського району м. Києва, яку серед іншого п.2.3. вказаного розпорядження зобов'язано попередити працівників поліклініки №1 Голосіївського району м. Києва про її злиття в Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Голосіївського району м. Києва (а.с. 21,22). Відповідно запису у трудовій книжці позивача за №19 від 01.11.2013 року Поліклініка №1 Голосіївського району м. Києва реорганізована у Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Голосіївського району м. Києва (а.с. 12) Відповідно до ст. 36 КЗпП України у разi змiни власника пiдприємства, а також у разi його реорганiзацiї (злиття, приєднання, подiлу, видiлення, перетворення) дiя трудового договору працiвника продовжується. Таким чином, судом встановлено, що трудові відносини між позивачем та відповідачем продовжилися про що свідчить запис у трудовій книжці позивача, а тому позивач станом на 01.11.2013 року, у зв'язку з реорганізацією, став працівником Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Голосіївського району м. Києва. 01 листопада 2013 року позивачу вручено Персональне повідомлення з якого вбачалося, що у зв'язку з реорганізацією, зміною в організації праці та нового штатного розпису, який вступає в дію з 01.11.2013 року, здійснюється скорочення штату працівників (а.с.57). З вказаного Персонального повідомлення врученого позивачу 01.11.13р. та матеріалів справи не вбачається наявність окремого організаційно-розпорядчого документу прийнятого Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Голосіївського району м. Києва. Одночасно суд звертає увагу, що стороною відповідача надано суду копію наказу №16-к від 01.11.13р. «Про зарахування у порядку переведення працівників ЦРДП Голосіївського району м.Києва», в той час як щодо працівників Поліклініки №1 Голосіївського району м.Києва, серед яких є і позивач такого наказу не надано. Одночасно суд не вважає, відсутність наказу про зарахування у порядку переведення працівників Поліклініки №1 Голосіївського району м.Києва порушенням трудових прав позивача, оскільки до трудової книжки позивача внесено запис відповідно до якого позивач набув прав та обов'язків працівника Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Голосіївського району м. Києва. Відповідно до ч.1 п.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно з ч.3 ст.49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів, які підтверджували б той факт, що відповідачем було запропоновано іншу роботу позивачу, що є порушенням ч.3 ст.49-2 КЗпП України. Відповідно ч.1 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Так, відповідачем про наступне звільнення позивача було повідомлено 01.11.2013р., а отже, звільнення могло бути проведено не раніше 01.01.2014р. В той же час відповідачем до сплину двох місячного попередження, а саме 31.12.2013р. видано наказ №74-к «Про звільнення працівників Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Голосіївського району м. Києва у зв'язку з реорганізацією», відповідно до якого позивача було звільнено з посади «ст.інспектора ВК». Таким чином, вказаний наказ №74-к від 31.12.13р. прийнятий з порушенням положень ст.49-2 КЗпП України, а отже є незаконним та підлягає скасуванню. В той же час суд звертає увагу, що з оскаржуваного наказу №74-к від 31.12.13р. вбачається, що позивач звільнений з посади «ст.інспектор ВК», в той час як матеріали справи не містять наказу або іншого документу про переведення позивача з посади «Начальника відділу кадрів» на посаду «ст.інспектор ВК». Відповідно до ст.33 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Враховуючи відсутність заперечень як з боку позивача так і з боку відповідача, щодо факту перебування позивача на посаді старшого інспектора відділу кадрів, суд, вбачаючи підстави для скасування наказу про звільнення №74-к від 31.12.13р., вважає за можливе поновити позивача саме на посаді старшого інспектора відділу кадрів, з якої позивача було звільнено. Матеріли справи не містять даних про дату ознайомлення позивача з Наказом від 31.12.2013 року №74-к. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. Одночасно суд звертає увагу, що згідно з Книгою обліку руху трудових книжок і вкладишів до них трудова книжка позивачу всупереч положенням ст. 47 КЗпП України видана та отримана позивачем 05.02.2014 року. Відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Вказана норма права щодо вирішення питання про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу є імперативною та покладає на суд обов'язок, не залежно від позовних вимог вирішити питання про таку виплату. Відповідно до п.2 Постанови КМ України №100 від 08 лютого 1995 р. «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» обчислення середньої заробітної плати у всіх інших випадках («з» вимушеного прогулу) збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Так, відповідно до довідки №130/2370 від 25.11.2015р., витребуваної у відповідача судом, виплати за останні два календарних місяці роботи були проведені за листопад та грудень 2013 року. Інші довідки щодо виплат не можуть бути враховані оскільки, на думку суду, не містять необхідну інформацію в повному обсязі та мають розбіжності щодо виплачених сум. У зв'язку наведеним, суд приймає до розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу виплати здійснені за листопад 2013 року у сумі 9 174, 27 грн. та за грудень 2013 року - 9 611, 14 грн. Так, відповідно до Листа Міністерства соціальної політики України від 21.08.2012 р. №9050/0/14-12/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2013 рік» у листопаді 2013 року - 21 робочий день, у грудні 2013 року - 22. Таким чином, середній заробіток становить 436,87 грн. за робочий день (9 174, 27 грн. + 9 611, 14 грн.) / (21+22). Так, відповідно до Листа Міністерства соціальної політики України від 04.09.2013 р. №9884/0/14-13/13 та від 09.09.2014 р. № 10196/0/14-14/13 за період з 31.12.2013 року по 30.11.15р. було 479 робочих днів (251 робочий день у 2014 році та 228 у 2015 році) Отже, розмір середнього заробітку, що підлягає стягненню (без врахування обов»язкових зборів і платежів, що підлягають стягненню) становить 209 260, 73 грн. (479 робочих днів * 436,87 грн.). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог [PERSON] до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Голосіївського району м.Києва, третя особа: [PERSON] про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допустити до негайного виконання. На підставі викладеного та

Outcome: partial