Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-05 00:00:00

В обґрунтування заявленого позову представник позивача [PERSON] , з урахуванням уточнень, вказував, що житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності в 1/2 частині [PERSON] та в 1/2 частині [PERSON] на підставі договору дарування. За життя [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповідала своїй доньці [PERSON] , однак, у заповіті прізвище спадкоємця помилково було вказано, як « [PERSON] ». Після смерті [PERSON] спадщину у виді 1/2 частини вказаного житлового будинку прийняла [PERSON] .. Таким чином житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , став повністю належати [PERSON] , проте право власності на спадкове майно за життя вона так і не зареєструвала. [INFO] [PERSON] померла, внаслідок чого відкрилася спадщина у виді вказаного житлового будинку. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла її двоюрідна сестра - позивач по справі [PERSON] , оскільки інших спадкоємців у [PERSON] не було. Факт прийняття спадщини [PERSON] підтверджується актом органу самоорганізації населення, але оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі [PERSON] не має можливості, так як не може підтвердити факт родинних відносин між нею та спадкодавцем [PERSON] .. Саме тому позивач була змушена звернутися з даним позовом до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але її представник [PERSON] подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, вказував, що позов підтримує в повному обсязі та просить суд його задовольнити. Люботинська міська рада Харківської області до суду подала заяву, в якій просила проводити розгляд справи без участі її представника за наявними доказами згідно чинного законодавства. В судовому засіданні, дослідивши наявні в справі докази, суд встановив наступне. Спірним є житловий будинок, житловою площею 43,00 кв.м., загальною площею 79,20 кв.м. із господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , право власності на який згідно із довідкою КП «Люботинське АПБ» №92/01-29 від 05 грудня 2019 року зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині за кожним на підставі договору дарування, посвідченого другою державною нотаріальною конторою Харківського району 10 травня 1971 року, реєстровий №1149, що також підтверджується копією вказаного договору та копією реєстраційного посвідчення. Як вбачається з копії технічного паспорту, виготовленого КП «Люботинське БТІ» на замовлення [PERSON] станом на 29 листопада 2019 року, на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , були побудовані: житловий будинок літ. «А-1», з верандою літ. «а», загальною площею 79,20 кв.м, житловою площею 43,00 кв.м, підсобною площею 10,70 кв.м., а також сарай літ. «Б», погріб літ. «В», сарай літ. «Г», убиральня літ. «Д», сарай літ. «Е», огорожа 1, 2. 08 січня 1976 року [PERSON] склала заповіт, який було посвідчено державним нотаріусом другої Харківської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі під №27, відповідно до якого вона заповідала все своє майно, з чого б воно не складалося та де б воно не знаходилося своїй доньці [PERSON] .. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією актового запису про смерть №251, складеного відділом запису актів громадянського стану виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області 07 травня 1994 року. Враховуючи, що [PERSON] померла [INFO] , тобто в період дії Цивільного кодексу України 1963 року, суд вважає за доцільне керуватися нормами ЦК України в редакції 1963 року, так як відповідно до п.4 Перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, Цивільний кодекс України 2003 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відносно цивільних правовідносин, які виникли до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, його положення застосовуються до тих прав і обов`язків, які виникли та продовжують існувати після вступу його в силу. В зв`язку з тим, що вказані правовідносини виникли та продовжували існувати до 01 січня 2004 року, тобто до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, суд вважає за необхідне застосувати до правовідносин між сторонами по справі правові норми, передбачені Цивільним кодексом України в редакції 1963 року. Згідно зі ст. 525 ЦК України (в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Тобто спадщина, яка складається з 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] . Відповідно до ст. 524 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Так, з положень ст. 534 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року) вбачається, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим господарським організаціям. А згідно із ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) визначається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини та вчинив зазначені дії протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Факт родинних відносин між спадкодавцем [PERSON] та спадкоємцем [PERSON] підтверджується копією актового запису про народження №283, складеного Тростянецьким районним відділом ДРАЦС Сумської області 17 травня 1947 року, записами книги для реєстрації місця проживання громадян у житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , так як вказані особи використовували житловий будинок для спільного проживання з 1958 року. Відповідно до ст.ст. 13, 26, 130 Кодексу законів про сім`ю, опіку, шлюб та акти громадянського стану Української РСР 1926 року, в редакції чинній за період 1950-1968 роки, діти іменуються прізвищем своїх батьків, місцем проживання неповнолітніх дітей є місце проживання їх батьків, а тому [PERSON] та [PERSON] є матір`ю та донькою по відношенню один до одної. Тому у суду не виникає сумнівів з приводу того, що [PERSON] та [PERSON] , яка вказана у заповіті [PERSON] є однією і тією ж особою, оскільки спадкодавець [PERSON] заповідала все своє майно своїй доньці - [PERSON] .. Згідно ст. 549 ЦК УРСР (редакції 1963 року) визначається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини та вчинив зазначені дії протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином суд приходить до висновку, що [PERSON] є єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , так як вступила в управління спадковим майном, а тому житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , з 1994 року став належати [PERSON] в цілому, хоча остання за життя так і не зареєструвала на своє ім`я право власності на спадкове майно. 06 травня 1989 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] , виданого Люботинським міським бюро ЗАГС 06 травня 1989 року. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого відділом ДРАЦС по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області 23 квітня 2019 року. Відповідно до положень ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємцем на відкриту спадщину, що складається із житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] є її двоюрідна сестра [PERSON] , що відповідає ч. 4 ст. 1266 ЦК України, відповідно до вимог якої двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Так, з копії книги для реєстрації місця проживання громадян за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що у вказаному будинку проживали [PERSON] , [INFO] , яка народилася в с. Боромля Тростянецького району Сумської області, та [PERSON] , [INFO] , яка народилася в с. Боромля Тростянецького району Сумської області. А відповідно до копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Тростянецьким районним ЗАГС Сумської області 13 жовтня 1949 року [PERSON] народилася [INFO] в селі Боромля Тростянецького району Сумської області, та батьками якої зазначені [PERSON] і [PERSON] . Таким чином у суду не виникає сумнівів з приводу того, що [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрами по відношенню один до одного, так як народилися в одному населеному пункті, мають спільне прізвище та спільного батька. Від так [PERSON] є рідною тіткою відносно [PERSON] .. Крім того факт родинних відносин між [PERSON] та спадкодавцем [PERSON] підтверджується копією актового запису про шлюб №103, складеного 25 травня 1956 року Люботинським міським бюро ЗАГС, відповідно до якого [PERSON] уклала шлюб та змінила своє прізвище на « [PERSON] ». [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Люботинського міського управління юстиції у Харківській області 02 липня 2005 року. [PERSON] мала доньку [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Люботинським міським бюро ЗАГС 18 лютого 1957 року, копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00024782307, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області 03 грудня 2019 року. Згідно із повідомленням Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області №22/01-16/п від 11 січня 2020 року після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , до нотаріальної контори в шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини або про відмову від спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину за період з 2019 року по 2020 рік нікому не видавались. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Як вбачається із акту ОСН №53 від 28 листопада 2019 року [PERSON] з травня 2017 року і до моменту смерті [PERSON] постійно проживала з нею за адресою: [ADDRESS] , та вела з нею господарство. Отже суд приходить до висновку, що [PERSON] є єдиною спадкоємицею, яка прийняли після смерті своєї двоюрідної сестри [PERSON] спадщину у виді житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , а тому задовольняє позовну заяву повністю та визнає за [PERSON] право власності на житловий будинок в цілому в порядку спадкування за законом після смерті двоюрідної сестри [PERSON] .. На підставі викладеного,

Outcome: approved