Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

В листопаді 2014 р.[PERSON]звернулася до суду з позовом,в якому зазначає,що 10.02.2005 р.був укладений шлюб із відповідачем,зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м.Запоріжжя,актовий запис № 36. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину-Крамаренко [PERSON],[INFO] Подружнє життя з відповідачем не склалося,ведення спільного господарства припинено та поновлювати його позивач наміру не має. Посилаючись на те,що через різні погляді на сімейне життя, втрату почуття поваги між нею та відповідачем відсутнє взаєморозуміння,відповідач зловживає алкоголем, відновлення сім*ї неможливе,позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем, залишивши їй прізвище [PERSON]. Після розірвання шлюбу дитина залишається проживати з матір*ю. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала та пояснила,що протягом останніх шести років відповідач через зловживання алкоголем,подружні зради, створив неможливі умови спільного проживання,вона знаходилась у стані нервового струсу,постійно на нервовому грунті хворіла,а сім*я з цих причин фактично розпалася. Рішення про розірвання шлюбу прийнято нею обмірковано та усвідомлено,оскільки збереження сім*ї неможливе,буде протирічити інтересам в тому числі і неповнолітньої дитини,в присутності яких відповідач не приховував своєї неадекватної поведінки. Роки спільного проживання з відповідачем вона характеризує як знущання над її людською гідністю ,проти надання строку на примирення заперечувала,вважає відновлення подружніх відносин з відповідачем неможливим ні за якихобставин. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з тих підстав,що він має намір змінити колишній спосіб життя та розпочати сімейні відносини з позивачкою спочатку. Не заперечував,що під час спільного проживання з позивачкою зловживав алкоголем та вчиняв інші дії,на які вона реагувала негативно,однак вважає,що це звичайна ситуація для будь-якої сім*ї,а рішення позивачки про розірвання шлюбу,на його думку,прийнято передчасно та може бути змінено. Всебічно вивчивши обставини справи, заслухавши позивача та відповідача,дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до ст.105,110 СК України за позовом одного із подружжя шлюб припиняється внаслідок його розірвання на підставі рішення суду. Як передбачено ст.112 ч.2 СК України,суд постановляє рішення про розірвання шлюбу,якщо буде встановлено,що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них,інтересах їхніх дітей,що мають істотне значення. Судом встановлено та перевірено доказами, що 10.02.2005 р. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м.Запоріжжя,актовий запис № 36,після одруження прізвища чоловіка та дружини «Крамаренко»,про що надана копія свідоцтва про одруження. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину-Крамаренко [PERSON],[INFO],про що надана копія свідоцтва про народження,яка після розірвання шлюбу залишається проживати з матір*ю. З вересня 2014 р.сторони припинили шлюбні відносини і з цього часу взаємини подружжя не підтримують,спільного господарства не ведуть,взаємних прав та обов*язків не виконують. Як пояснила суду позивач,розлад у сім*Ї триває понад шість років,тобто має не короткочасний характер,причиною чого є зловживання відповідача алкоголем,вчинення подружніх зрад,створення в сім*ї нервової обстановки,яка не дає можливості сторонам спільно проживати,що відповідач по суті не оспорював,однак вважав,що такий спосіб життя,на його думку,є звичайним,а їхня з позивачкою сім*я не була найгіршою або винятковою . На думку суду,шлюб між сторонами не може бути збережений,їх взаємини свідчать про відсутність ознак сім*ї,примирення між ними не відбулося і позивач проти цього категорично заперечує. Факти,встановлені судом,приводять до висновку,до шлюб між сторонами розпався остаточно,спільне життя сторін як подружжя і сім*ї неможливе,оскільки збереження шлюбу можливо на паритетних засадах,почуттях взаємної любові та поваги,взаємодопомоги та підтримки,тобто на тому,що є морально-правовою основою шлюбу. Конкретні обставини даної справи та категоричне небажання позивачки перебувати у сімейних відносинах з відповідачем вказують на те,що позивачка не має наміру відновлювати шлюбні стосунки,а відповідач не надав жодного доказу про те,що він намагався зберігти сім*ю та докладав для цього будь-яких зусиль. За таких обставин подальше формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу позивача та порушує її особисті інтереси, що мають істотне значення,протирічить ч.1 ст.51 Конституції України про добровільну згоду жінки на перебування в шлюбі. Крім того, існуюча психологічна обстановка та негативні відносини між батьками впливає на розвиток дитини подружжя, порушує її право на виховання в сім*ї в умовах взаємоповаги та любові. На підставі ст.105,110,112 СК України,ст.3,10,11,60,212-215,218 ЦПК України,суд-

Outcome: approved