Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

В квітні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про виділення частки із спільного майна. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилалась на те, що 02.10.1999 року вона та [PERSON] зареєстрували шлюб. Будучи в шлюбі вони купили: житловий будинок, позначений літерою «А», загальною площею 176,5 кв.м., житловою площею 95,0 кв.м, з житловою прибудовою, позначеною літерою «А1», з погребом, позначеним літерою «А1/під», з тамбуром, позначеним літерою «а», з вхідними майданчиками, позначеними літерами «а1» і «а2», з сараєм-гаражем, позначеним, літерою «Б», розташований в [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0, 1097 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовану в [ADDRESS]. Рішенням Тульчинського районного суду від 24 жовтня 2005 року їх договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки було визнано дійсним та за її чоловіком [PERSON] було визнано право власності на даний будинок і земельну ділянку, на якій знаходиться даний будинок за адресою [ADDRESS]. Так як даний житловий будинок та земельна ділянка були куплені спільно в шлюбі, то дане нерухоме майно являється спільним майном подружжя на праві спільної сумісної власності. [INFO] року її чоловік [PERSON] помер і з цього часу відкрилася спадщина на його майно. Про прийняття спадщини вона звернулась в нотаріальну контору з заявою. Однак, спадкоємцями першої черги також являється мати її чоловіка [PERSON], яка на момент смерті проживала разом з ним. [PERSON] не дає згоду на отримання нею свідоцтва про право власності на 1/2 частину даного житлового будинку та земельної ділянки. Відповідно до ст. 370 ЦК України вона має право на виділ частки із майна, що є спільною сумісною власністю. Просить постановити рішення, яким виділити її частку із майна, що є спільною сумісною власністю, а саме 1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки, розташованих в [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явилась. Направила суду заяву, в якій просить справу розглянути в її відсутність. Позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін з постановленням заочного рішення, так як проти цього не заперечує позивач. Дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст.2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Обгрунтованим визнається рішення ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання : чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Так, при розгляді справи судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 02.10.1999 року позивач та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу ( а.с.14). Будучи в шлюбі сторони купили : житловий будинок, позначений літерою «А», загальною площею 176,5 кв.м., житловою площею 95,0 кв.м, з житловою прибудовою, позначеною літерою «А1», з погребом, позначеним літерою «А1/під», з тамбуром, позначеним літерою «а», з вхідними майданчиками , позначеними літерами «а1» і «а2», з сараєм-гаражем, позначеним, літерою «Б», розташований в [ADDRESS]; земельну ділянку площею 0, 1097 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовану в [ADDRESS]. Рішенням Тульчинського районного суду від 24 жовтня 2005 року даний договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки було визнано дійсним та за [PERSON] було визнано право власності на даний будинок і земельну ділянку, на якій знаходиться даний будинок за адресою [ADDRESS], що підтверджується копією рішення Тульчинського районного суду від 24.10.2005 року (а.с.24), державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 810131 (а.с.7), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно ( а.с. 25). Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дана норма закону кореспондується із ч.3 ст.368 ЦК України, відповідно до якої майно, набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлене договором чи законом. Таким чином, житловий будинок з господарськими будівлями, земельна ділянка, що розташовані по [ADDRESS], які були придбані [PERSON] під час шлюбу з [PERSON] є їх спільною сумісною власністю. Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, частка позивача в спільній сумісній власності складає 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки, розташованих в [ADDRESS]. [PERSON] [INFO] року помер, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть серії [NUMBER], виданого 30 липня 2013 року виконкомом Кинашівської сільської ради Тульчинського району ( а.с.17 ). Відповідно до ст. 1220 ЦК України після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої згідно ст. 1218 ЦК України входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Тобто [PERSON] мав право на момент смерті на 1/2 частину житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд та на 1/2 частину земельної ділянки, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташованих [ADDRESS]. Згідно ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення за допомогою дослідження показів свідків, письмових та речових доказів, висновків експертів. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Обов'язок по доказуванню обставин, викладених в позові покладений саме на позивача. Враховуючи вищевикладені обставини, норми матеріального права з урахуванням положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України відповідачем належними доказами в судовому засіданні не спростовані доводи позовної заяви. На підставі ст.41 Конституції України, ст.ст.370 ЦК України, ст. 60, 62, 70 СК України, ст.ст.4, 8, 58, 59, 60, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved