Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

В квітні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що з вересня 1987 року він перебував у шлюбі з [PERSON], від якого є двоє неповнолітніх дітей. [PERSON] Великоновоселківського районного суду Донецької області від 4 січня 2012 року шлюб між ними був розірваний. Приблизно з 2004 року він був знайомий з відповідачкою [PERSON], яка до березня 2013 року також перебувала у зареєстрованому шлюбі. З червня 2009 року відповідачка почала проживати в його квартирі за адресою: м. Мар»їнка, [ADDRESS]. Шлюб вони не реєстрували, сімю фактично не створювали, спільного господарства не вели, спільним побутом майже повязані не були та обидва розуміли, що їх стосунки мають тимчасовий характер. Оскільки він працює у місті Донецьку, через постійну зайнятість на роботі більшість часу він проводив у місті Донецьку, проживаючи у службовій квартирі за адресою: м. Донецьк, вул. Семашко, б. 20а, кв.1. Через сварку з відповідачкою у квітні 2013 року він попросив її звільнити його квартиру в місті [PERSON]»їнці та до серпня 2013 року до квартири не навідувався. 20 серпня 2013 року, відвідавши свою квартиру в місті [PERSON]»їнці, він виявив, що відповідачка квартиру не звільнила та продовжує в ній проживати. Через декілька днів в телефонній розмові між ними була досягнута домовленість, що відповідачка залишить його квартиру до 3 вересня 2013 року. 15 вересня 2013 року він приїхав до своєї квартири в місті [PERSON]»їнці та виявив, що замки вхідної двері замінені. Від сусідки [PERSON] він дізнався, що на початку вересня 2013 року відповідачка виносила речі з квартири, а ще через декілька днів в вечірній час вивезла меблі та побутову техніку. 30 вересня 2013 року син відповідачки передав йому нові ключі від квартири. Приїхавши 1 жовтня 2013 року до своєї квартири в місті [PERSON]»їнці він побачив, що відповідачка дійсно в повному обсязі вивезла з квартири абсолютно всі його речі, включаючи його закордонний паспорт, ордер та техпаспорт на квартиру, дипломи та інші особисті документи, а також документи на побутову техніку (технічні паспорти, гарантійні талони тощо) та меблі, включаючи квитанції (фіскальні чеки) про придбання цього майна. З телефонної розмови з відповідачкою йому стало відомо, що всі речі вона вивезла на тій підстав, що вважає їх своїми, оскільки вони начебто придбані за час їх спільного проживання за спільні кошти створеної ними родини. Такі дії відповідачки вважає безпідставними та незаконними, оскільки між ними не було усталених відносин, що притаманні подружжю, їх стосунки та спільне проживання в його квартирі в місті [PERSON]»їнці носило мінливий та тимчасовий характер, кожен з них своїм заробітком розпоряджався на власний розсуд, жодного майна за спільні кошти вони не купували. На час придбання майна він мав стабільні доходи у вигляді заробітної плати, розмір яких обєктивно дозволяв йому купувати на власні кошти рухоме майно, яке є предметом спору. В свою чергу відповідачка працювала і продовжує працювати реєстратором в [PERSON]»їнській поліклініці. Зважаючи на невеликий розмір заробітної плати відповідачки, вона обєктивно не мала можливості купувати за власні кошти спірні речі. Оскільки відповідачка не визнає його право власності на належне йому рухоме майно, в протиправний спосіб заволоділа ним та утримує його у себе, просив визнати за ним право власності на рухоме майно, а саме: мебельний гарнітур в складі шафи-купе (1шт.), приставні шафи (3 шт.), настінне дзеркало (1 шт.); набір слюсарних інструментів (ключі слюсарні, електродріль) 1 комплект; настінну картину «Воскресіння Осіріса»; кухонний гарнітур в складі навісних шаф (4 шт.), напільних шаф (4 шт.), столу кухонного (1 шт.), кухонного уголка (1 шт.); бар лікеро-горілчаних виробів (віскі, коньяки); холодильник марки «Тошиба»; телевізор марки «Самсунг» діагональ 32 дюйми; газову піч; витяжку; мікрохвильову піч; водоочисний фільтр (зворотній осмос); мякі меблі в складі дивану (1 шт.) та крісел (2 шт.); журнальний столик; телевізор марки «Самсунг» діагональ 72 дюйми; люстру кришталеву; електрокамін; картину настінну «Натюрморт»; мякі меблі в складі дивану (1 шт.) та крісел (2 шт.); подарункові набори в складі пивних бокалів (4 шт.), стаканів та графину під віскі (1 комплект); кий більярдний з чехлом; спальний гарнітур в складі ліжка (1 шт.), тумби (2 шт.), кутової шафи (1 шт.), комоду (1 шт.), настінного дзеркала (1 шт.); відеокамеру марки «Панасонік»; особисті документи, видані на його імя, а саме: техпаспорт та ордер на квартиру, закордонний паспорт, диплом спеціаліста, знак відмінника енергетики, грамоту Донецької обласної ради; книги «Енциклопедія зброї» та «Енциклопедія мисливця»; ніж туристичний («акула/кітляр») та витребувати з володіння відповідачки це майно; стягнути з відповідачки сплачений ним судовий збір. [PERSON]»їнського районного суду Донецької області від 20 червня 2014 року позов [PERSON] задоволено частково: визнано за [PERSON] право особистої приватної власності на таке рухоме майно: мебельний гарнітур в складі шафи-купе (1шт.), приставні шафи (3 шт.), настінне дзеркало (1 шт.); настінну картину «Воскресіння Осіріса»; кухонний гарнітур в складі навісних шаф (4 шт.), напільних шаф (4 шт.), столу кухонного (1 шт.), кухонного уголка (1 шт.); холодильник марки «Тошиба»; телевізор марки «Самсунг» діагональ 32 дюйми; газову піч; витяжку; мікрохвильову піч; водоочисний фільтр (зворотній осмос); мякі меблі в складі дивану (1 шт.) та крісел (2 шт.); журнальний столик; телевізор марки «Самсунг» діагональ 72 дюйми; люстру кришталеву; електрокамін; картину настінну «Натюрморт»; м»які меблі в складі дивану (1 шт.) та крісел (2 шт.); подарункові набори в складі пивних бокалів (4 шт.), стаканів та графину під віскі (1 комплект); кий більярдний з чехлом; спальний гарнітур в складі ліжка (1 шт.), тумби (2 шт.), кутової шафи (1 шт.), комоду (1 шт.), настінного дзеркала (1 шт.); відеокамеру марки «Панасонік»; ніж туристичний («акула/кітляр»); витребувано зазначене майно, а також особисті документи, видані на імя [PERSON], а саме: техпаспорт та ордер на квартиру №7 в будинку №20а в місті [PERSON]»їнці Донецької області, закордонний паспорт, диплом спеціаліста, знак відмінника енергетики, грамоту Донецької обласної ради; книги «Енциклопедія зброї» та «Енциклопедія мисливця» у [PERSON] з її незаконного володіння; в іншій частині позовних вимог [PERSON] відмовлено. Додатковим рішенням [PERSON]»їнського районного суду Донецької області від 24 червня 2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в сумі 1182 грн. В апеляційній скарзі [PERSON] просить змінити рішення суду, а саме: залишити без змін рішення в частині визнання за позивачем права власності та витребування у неї такого майна, як книги «Енциклопедія зброї», «Енциклопедія мисливця», картин «Воскресіння Осіріса» та «Натюрморт», чотирьох пивних келиха, в іншій частині позовних вимог щодо визнання права власності та витребування майна відмовити; змінити додаткове рішення, задовольнивши позовні вимоги про стягнення з неї суми у розмірі 7.60 грн., в іншій частині цих позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги [PERSON] посилається на порушення судом норм процесуального права, вважаючи, що докази, на які посилається суд у рішенні не є переконливими для задоволення позову; на думку апелянта судом зроблено припущення того, що майже все майно, зазначене у позові, перебувало в квартирі позивача та привласнене нею; суд не врахував,що позивач ані в позові, ані в своїх поясненнях не зазначив індивідуальні ознаки майна, яке необхідно витребувати; вважаючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню лише на суму 760 грн., відповідно до положень ч.1 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню у розмірі 7.60 грн., що є 1% вартості майна, яке дійсно знаходиться у неї. Відповідачка [PERSON] у судове засідання апеляційного суду не зявилась, надала заяву про відкладення розгляду справи. Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Виходячи із зазначеної норми закону та враховуючи,що відповідачка, належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, вдруге не зявилась у судове засідання, апеляційний суд вважає можливим слухати справу за відсутністю відповідачки. У судовому засіданні апеляційного суду позивач [PERSON] заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим. Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Задовольняючи частково позовні вимоги [PERSON] суд виходив з того, що його позовні вимоги доведені наданими ним доказами, які суд вважав належними та допустимими. При цьому зазначений висновок суд першої інстанції обґрунтував такими дослідженими доказами: свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, відповідно до якого [PERSON] є власником квартири за адресою: м. Мар»їнка, вул. Заводська, 20а/7; довідкою про склад сімї МКП «Промінь», якою підтверджено, що у зазначеній квартирі зареєстрований один власник [PERSON]; довідками про склад заробітної плати в період з 2007 року по березень 2014 року, на підставі яких судом зроблений висновок, що [PERSON] постійно працює технічним директором у Донецькій філії ДП «Регіональні електричні мережі» з 19.03.2007 року по теперішній час та отримує заробітну плату; накладними про придбання дивану та двох крісел в меблевому магазині «Марго» в січні 2012 року та товарними чеками про придбання ліжка, тумбочок, кутової шафи, комоду, настінного дзеркала в червні 2010 року і шафи-купе, приставних шаф, настінного дзеркала в вересні 2008 року; при цьому суд прийняв до уваги пояснення позивача про те, що ці документи йому довелося поновлювати, оскільки всі його особисті документи та документи на побутову техніку, меблі, квитанції, угоди зберігалися разом і зникли після того, як відповідачка виїхала з квартири разом з його майном, а також поясненнями свідків [PERSON], який є сином позивача, [PERSON], який є водієм позивача, [PERSON], яка є співробітником позивача, а також пояснень сусідки [PERSON] Проте з такими висновками суду погодитися неможливо. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Зі змісту ст.ст. 316, 317 ЦК України вбачається, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (частина друга статті 386 ЦК). Одним із основних способів захисту права власності є віндикаційний позов, який визначають як позов про повернення свого майна з чужого незаконного володіння. Завдяки негаторному позову захищаються права власника щодо здійснення права користування та розпорядження своїм майном, не повязаним із втратою власником володіння. До умов предявлення віндикаційного позову належать такі: 1) власник чи титульний володілець не повинен мати можливість здійснювати фактичне володіння над річчю; 2) майно, яке хоче повернути колишній власник чи титульний володілець, збереглося в натурі та перебувало у фактичному володінні іншої особи; 3) майно, яке підлягає віндикації, має бути індивідуально визначеним; 4) віндикаційний позов має не договірний характер та спрямований на захист речових прав. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] просив визнати право власності на рухоме майно, перелічене ним в позовній заяві та витребувати його від відповідачки, обґрунтовуючи свої позовні вимоги положеннями ст.ст. 321, 328, 387, 392 ЦК України. Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також уразі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Згідно положень статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, предявлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. При цьому відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. На думку апеляційного суд докази, надані позивачем в позовній заяві, а саме: копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.12.2013 року (квартиру у місті [PERSON]»їнці), фото квартири, копія довідки від 15.04.2014 року (про користування службовою квартирою у місті Донецьку), копія довідки про склад сімї від 21.11.2013 року, копії довідок про заробітну плату, копія пояснень [PERSON] від 05.10.2013 року, а також докази, надані позивачем в процесі розгляду справи, а саме: накладна про придбання дивану та двох крісел в меблевому магазині «Марго» в січні 2012 року та товарні чеки про придбання ліжка, тумбочок, кутової шафи, комоду, настінного дзеркала в червні 2010 року і шафи-купе, приставних шаф, настінного дзеркала в вересні 2008 року, не є належними та допустимими з огляду на положення зазначених норм процесуального права,. Зокрема, в переліку майна, доданого до позовної заяви позивачем зазначено, що диван та крісла придбані ним у 2010 році, але видаткова накладна ТОВ «МАРГО ГРУП» про придбання цих меблів датована 27 січня 2012 року; дублікат товарного чеку про придбання ліжка, тумбочок, кутової шафи, комоду, настінного дзеркала датований червнем 2010 року, в той час як у переліку майна позивач зазначав, що придбав їх у 2009 році. Як зазначено в апеляційній скарзі шафа-купе, приставні шафи, настінне дзеркало зі слів позивача придбані ним в м. Горлівці під індивідуальне замовлення, а в судовому засіданні позивач пояснював, що особа, яка виготовила ці меблі, померла, а документів про їх придбання він не має і ці обставини позивачем не спростовані. Судом першої інстанції допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] Проте, оцінуючи критично надані ними пояснення, апеляційний суд вважає, що вони також не можуть бути належними та допустимими доказами на підтвердження позовних вимог [PERSON] про визнання права власності, оскільки свідок [PERSON] є сином позивача і його пояснення щодо факту придбання мяких меблів не узгоджуються з поясненнями самого позивача; пояснення свідка [PERSON] стосовно придбання меблів у приватної особи в м. Горлівка також не узгоджуються з поясненнями позивача; пояснення свідків відносно дарування позивачу деяких речей, як співробітнику, а саме телевізорів, холодильника, кия більярдного, відеокамери «Панасонік», мисливського ножа також не можна вважати належними та допустимими доказами на підтвердження позовних вимог з огляду на те, що місце роботи позивача знаходилось в місті Донецьку і проживав він також в місті Донецьку в окремій квартирі. Щодо позовних вимог [PERSON] про витребування майна, зазначеного позовній заяві, апеляційний суд виходить з наступного. На обґрунтування свого висновку про те, що відповідачка вивезла належне позивачу майно з його квартири суд першої інстанції послався на пояснення [PERSON] Проте, відповідно до ст. 57 ЦПК України фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, встановлюються, зокрема на підставі показань свідків. Але [PERSON] не була допитана судом в якості свідка. Крім того, з її письмових пояснень, на які посилається суд першої інстанції, не вбачається яке саме майно вивозила відповідачка, не зазначено його індивідуальні характеристики. Крім того, позивачем не спростовані доводи відповідачки про те, що після розлучення з колишнім чоловіком відповідно до наданого нею договору про розподіл майна між ними у неї у власності перебувало певне майно, яке знаходилось в квартирі позивача в період їх спільного проживання і саме його вона забрала, залишаючи квартиру позивача. Оскільки, на думку апеляційного суду, позивачем не надано переконливих доказів на підтвердження придбання ним майна, зазначеного в позовній заяві, а саме: мебельного гарнітуру в складі шафи-купе (1шт.), приставні шафи (3 шт.), настінне дзеркало (1 шт.); кухонного гарнітуру в складі навісних шаф (4 шт.), напільних шаф (4 шт.), столу кухонного (1 шт.), кухонного уголка (1 шт.); холодильника марки «Тошиба»; телевізора марки «Самсунг» діагональ 32 дюйми; газової пічки; витяжки; мікрохвильової пічки; водоочисного фільтру (зворотній осмос); мяких меблів в складі дивану (1 шт.) та крісел (2 шт.); журнального столика; телевізора марки «Самсунг» діагональ 72 дюйми; люстри кришталевої; електрокаміну; мяких меблів в складі дивану (1 шт.) та крісел (2 шт.); подарункового набору в складі: стаканів та графину під віскі (1 комплект); кия більярдного з чехлом; спального гарнітуру в складі ліжка (1 шт.), тумби (2 шт.), кутової шафи (1 шт.), комоду (1 шт.), настінного дзеркала (1 шт.); відеокамери марки «Панасонік»; ножа туристичного («акула/кітляр») позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на зазначене майно задоволенню не підлягають, а оскільки не встановлено наявність права власності на зазначене майно, набуте раніше на законних підставах (ст. 392 ЦК України), а відповідачка не визнає його право на нього (крім картин «Воскресіння Осіріса» та «Натюрморт, пивних бокалів (4 шт.) та книг «Енциклопедія зброї» та «Енциклопедія мисливця») та знаходження у неї цього майна, а також особистих документів, виданих на імя [PERSON], а саме: техпаспорта та ордера на квартиру №7 в будинку №20а в місті [PERSON]»їнці Донецької області, закордонного паспорту, диплома спеціаліста, знака відмінника енергетики, грамоти Донецької обласної ради у відповідачки та виходячи з умов предявлення віндикаційного позову, позовні вимоги [PERSON] про витребування зазначеного майна у [PERSON] з її незаконного володіння також не підлягають задоволенню. Виходячи з положень ст. 88 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 64 грн. 30 коп., тобто пропорційно задоволених позовних вимог, а саме на суму 760 грн., що складає вартість майна, знаходження якого у себе не заперечувала відповідачка і вартість якого відповідачем не спростована та враховуючи, що позивачем при зверненні до суду з позовом був сплачений судовий збір в сумі 1182 грн.

Outcome: partial