Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

В липні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення грошових коштів, який в вересні 2014 року уточнила та просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на її, [PERSON] користь 168 273 гривень, у тому числі: 138 тисяч гривень (10 тисяч доларів США), 5 273 гривень сплати за користування грошовими коштами за липень-вересень 2014 року, 25 000 гривень моральної шкоди, та стягнути з [PERSON] на її користь усі судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала на те, що 16 травня 2014 року у приміщенні агенції нерухомості «Хрещатик», нею, [PERSON] і [PERSON] був укладений попередній договір купівлі-продажу будинку за адресою: [ADDRESS], власником якого є [PERSON] Договір склала та засвідчила своєю печаткою керівник агентства нерухомості «Хрещатик» третя особа по справі [PERSON] Згідно Договору в момент його укладення вона передала відповідачці завдаток у сумі 10 000 доларів США, що на той момент було еквівалентно 118000 грн. До 01 липня 2014 року повинен був бути укладений та нотаріально посвідчений основний договір купівлі-продажу. Але 01 липня 2014 року у приватного нотаріуса ДМНО [PERSON] відповідачка відмовилась укладати з нею договір. У зв'язку з відмовою [PERSON] укладати договір, вона вимагала від неї повернення завдатку, але [PERSON] відмовилась, пояснивши, що гроші витратила на придбання квартири. У приміщенні нотаріуса [PERSON] [PERSON] власноруч написала заяву, якою гарантувала їй укладення договору купівлі-продажу до 15 липня 2014 року і засвідчила, що в протилежному випадку вона поверне їй 10 000 доларів США завдатку. У той же час 01 липня на сайтах різних агентств нерухомості з'явились оголошення [PERSON] про продаж її будинку. Пізніше відповідачка підтвердила, що укладати договір купівлі-продажу вона не буде, а також відмовилась повертати гроші, що зафіксовано вже письмово в актах від 08, 10, 15 липня 2014 року. 09 липня 2014 року, маючи невиконані зобов'язання, відповідачка [PERSON] уклала договір іпотеки з [PERSON] на суму 419000 грн., предметом якого є будинок за адресою: [ADDRESS], і приватним нотаріусом [PERSON] на цей будинок 09 липня 2014 року було накладено обтяження щодо заборони на нерухоме майно до 07 липня 2015 року. Дана дія [PERSON] свідчить про шахрайство шляхом обману і злочинне заволодіння її грошовими коштами. Вказала, що відповідачка [PERSON] незаконно користується її грошима з 01 липня 2014 року та відповідно до законодавства повинна сплатити проценти за користування чужими грошима за липень, серпень і вересень 2014 року у розмірі 5273 грн. Своїми неправомірними діями відповідачка нанесла їй та її сім'ї моральну шкоду, яку вона оцінює в 25000 грн. Тому вона вважає, що за порушення зобов'язань відповідачка повинна виконати грошове зобов'язання. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2014 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: [PERSON] про стягнення грошових коштів у частині позовних вимог про стягнення 138 тисяч гривень було закрито у зв»язку з виплатою відповідачкою вказаної суми. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на її користь грошових коштів у розмірі 5273 грн. за користування грошовими коштами за липень-вересень 2014 року, 25000 грн. моральної шкоди, та судових витрат, підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі. У судовому засіданні відповідачка [PERSON] та її адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні. У судовому засіданні третя особа [PERSON] вважала позовні вимоги позивачки обґрунтованими . Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 16 травня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Попередній договір по майбутньому Договору купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS] (а.с.4). Договір було складено та посвідчено керівником агентства нерухомості «Хрещатик» [PERSON] На підставі вищевказаного Договору в момент його укладення [PERSON] передала відповідачці [PERSON] 10000 доларів США, що на той момент було еквівалентно 118000 грн. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] в повному обсязі сплатила [PERSON] завдаток у сумі 10000 доларів США, що підтверджується розпискою позивачки, в якій вона вказала, що будь-яких матеріальних претензій не має (а.с.115). Однак, в процесі розгляду справи [PERSON] наполягала на позовних вимогах щодо стягнення з [PERSON] 5273 грн. відсотків за користування її грошовими коштами за липень, серпень та вересень 2014 року. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на вищевикладені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] відсотків за користування грошовими коштами задоволенню не підлягають, оскільки [PERSON] не мала грошових зобов'язань перед [PERSON] за укладеним 16 травня 2014 року Попереднім договором по майбутньому Договору купівлі-продажу домоволодіння, а тому позовні вимоги є безпідставними. Що стосується позовних вимог [PERSON] щодо стягнення з відповідачки моральної шкоди в сумі 25000 грн., то вони задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п.п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується та відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Частиною 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що відсутні всі підстави для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачки на користь позивачки коштів у відшкодування моральної шкоди, оскільки відшкодування даної шкоди не було передбачено сторонами при укладенні Попереднього договору. З огляду на вище викладене, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору за позовні вимоги про стягнення 138 тисяч гривень та накладення арешту у розмірі 1501 грн. 90 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved