Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

В листопаді 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини його заробітку(доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Вказала, що відповідач проживає окремо від дитини. Донька проживає разом з нею, однак, відповідач добровільно на її утримання коштів не надає, не бажає домовитись про його участь в утриманні дитини. Від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги про стягнення аліментів визнає.. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, про що в справі міститься відповідне свідоцтво. 04 жовтня 2011 року народилась [PERSON], батьком якої в свідоцтві про народження записаний відповідач. Відповідно довідки виконавчого комітету Маломочульської сільської ради Теплицького району за №244 від 31 жовтня 2016 року [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачем [PERSON]. Статтею 141 СК України визначено, що мати та батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Згідно з ч.1 ст.181 СК України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначається за домовленістю між ними. Відповідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). За змістом статті 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обовязком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст..182 СК України, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов в частині вимог про стягнення аліментів на неповнолітню дитину підлягає задоволенню, і , враховуючи те, що позивач не працює, а відповідач має постійний дохід, визначає розмір аліментів в розмірі ? частки його заробітку(доходу), але не менше мінімального розміру аліментів. Витрати по оплаті судового збору необхідно стягнути з відповідача.\~\~\~

Outcome: approved