Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

В листопаді 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, яким просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування жилим приміщенням житловим будинком під [ADDRESS] . Позивач в обґрунтування позовних вимог послався на те, що у належному йому на праві приватної власності житловому приміщенні у вищевказаному житловому будинку значиться зареєстрованою відповідач, але не проживає у ньому і ніколи не проживала з часу реєстрації, тобто з 23.05.2006 року і до теперішнього часу, а для зняття її з реєстраційного обліку він вимушений звернутися до суду. Представник позивача про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та дату судового засідання повідомлена належним чином за місцем реєстрації, про причини неявки в судове засідання не повідомила. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд справи за їх відсутністю. За даних обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу, відповідно до ч.2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.ч.1, 5, 6\~ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що \~ \~ \~ \~на праві приватної власності позивачеві належить на підставі договору дарування від 12.08.2003 року, посвідченого державним нотаріусом Комінтернівської державної нотаріальної контори Чос О.П., зареєстровано в реєстрі за №2078, житловий будинок, розташований в [ADDRESS] . Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №1644139 від 04.10.2003 року, [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки Визирської сільської ради Одеського району Одеської області № 10-08/444 від 12.11.2021 року про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в житловому приміщенні належного позивачеві на праві особистої приватної власності вищевказаного житлового будинку за адресою [ADDRESS] , з 23.05.2006 року, але не проживала і не проживає у даному житловому приміщенні, що також вбачається з акту обстеження житлового приміщення за підписом сусідів та депутата вулиці. Відповідно до ч.1\~ст.383 Цивільного кодексу України\~власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має право використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: проживати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до\~ст. 391 Цивільного кодексу України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.\~16,\~386,391 Цивільного кодексу України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст.\~379,\~382 Цивільного кодексу України). Права власника житлового будинку квартири визначені\~ст. 383 Цивільного кодексу України\~та\~ст. 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім`ї власника будинку(квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно, таким чином виникнення права членів сім`ї власника будинку(квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім`ї на користування цим будинком. Таким чином, виходячи з положень ст.ст.\~15,16,\~386,\~391 ЦК\~гарантовано власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. У відповідності до положень норм статей\~16,391,386 ЦК України\~власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. (ст.391 Цивільного кодексу України). Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини другої\~ст.89 Цивільного процесуального кодексу України\~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 5,6\~ст. 263 ЦПК України\~обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам\~статті 206 цього Кодексу. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог: Визирської сільської ради Одеського району, Одеської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, підлягає задоволенню, оскільки позивачем надано достатньо доказів, які б дозволили дійти обґрунтованого висновку про те, що відповідач дійсно без поважних причин не проживає у житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлені фактичні обставини та правовідносини, зокрема те, що відповідач фактично не проживає у спірному житловому приміщенні з часу реєстрації, а порушене право власника підлягає захисту у судовому порядку. За правилом ст. 267 ЦПК України суд вважає можливим встановити порядок виконання рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved