Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

В лютому 2018 року до суду надійшов позов, в якому позивач просив: стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.11.2011 року в розмірі 115 022,54 грн. та судові витрати по справі. В обгрунтування позову зазначав, що між ним та відповідачем укладений кредитний договір № б/н від н від 16.11.2011 року, який належним чином не виконується, внаслідок чого утворилась заборгованість, що складається із: заборгованості за кредитом - 3 124,04, заборгованості по процентам за користування кредитом - 100 865,98 грн., заборгованості за пенею - 5 079,07 грн., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 5 435,45 грн. - штраф (процентна складова). Відповідач надав до суду відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову. В обгрунтування відзиву зазначав, що із наданих позивачем документів на підтвердження факту укладення кредитного договору, нею підписувалась лише анкета-заява від 16.11.2011 року, тому вона вважає, що суд може брати до уваги лише умови, викладені у її заяві про видачу кредиту та не може враховувати умови кредитування, що містяться в інших, не підписаних нею документах. З наданої банком до суду копії заяви позичальника вбачається, що вона виконана рукописним способом на відповідному бланку банка та є по суті заявою про видачу кредитної картки з відміткою про її отримання. В долученій до позову копії вказаної зави містяться умови щодо розміру кредитного ліміту, розміру відсотків, що мають нараховуватись за кредит та порядок погашення заборгованості. При цьому вказані умови виконані друкованим способом поверх відомостей та граф зазначеної заяви, що викликає сумнів в їх автентичності. Оригіналу вказаного документу позивачем представлено до суду не було, хоча вона не заперечуючи самого факту отримання кредитної картки, заперечує факт підписання договору з відповідними умовами кредитування. Оскільки умови та правила надані позивачем на підтвердження заявлених вимог нею не підписані вважає, що відсутня домовленість щодо сплати пені та штрафів за невиконання договору. Разом з тим, якщо припустити, що умови та правила, які містяться в матеріалах справи підписувались нею, то позивачем не вірно нараховано проценти за користування грошовими коштами та не вірно визначено розмір процентної ставки, за якою нараховано проценти за користування кредитом, оскільки з наданого розрахунку наданого позивачем вбачається, що вони були безпідставно змінені банком в односторонньому порядку, а саме її не було проінформовано про одностороннє збільшення процентної строки випискою за картрахунком. Отже, нарахування позивачем процентів у період з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року за процентною ставкою 34,80 % річних та у період з 01.04.2015 року по 31.12.2017 року за процентною ставкою 43,20 % річних, вочевидь не відповідає процентній ставці у розмірі 20,80 %, погодженій сторонами в кредитному договорі. В свою чергу, вимоги позивача щодо одночасного стягнення штрафу і пені за прострочення зобов'язання за кредитним договором суперечать ст. 61 Конституції України та позивачем пропущені строки позовної давності встановлені в ст. 257, ч. 2 ст. 258 ЦПК України. Відповіді на відзив у встановлений в ухвалі про відкриття провадження строк до суду не надходило. 16.03.2018 року судом відкрите провадження у справі та призначене судове засідання. Позивач бажання брати участь в судових засідання не виявив, про що звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі. 13.04.2018 року в призначене судове засідання, сторони не з'явились, в зв'язку з відсутністю відомостей про повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, суд відклав судовий розгляд на іншу дату. 15.05.2018 року в призначене судове засідання з'явився відповідач, в зв'язку із наданою позивачем заявою про розгляд справи без участі його представника суд розглядав справу за його відсутності. В судовому засіданні суд заслухав пояснення позивача, дослідив матеріали справи та після судових дебатів видалився до нарадчої кімнати. В своїх пояснення відповідач повідомив суду, що нею оформлялась лише зарплатна картка, чи отримувала вона кредитку пригадати не може, будь-яких коштів в кредит вона не отримувала та погашення кредиту не здійснювала. В ході дослідження матеріалів справи, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ст. 207 ЦК України кредитний договір вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах та підписаний його стороною (сторонами). При цьому, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ч. 1 ст. 76 ЦПК України наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи суд встановлює на підставі наявних в матеріалах справи доказах. Згідно вимог ЦПК України докази мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, згідно ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував, що між ним та відповідачем укладений кредитний договір № б/н від н від 16.11.2011 року, який належним чином не виконується, внаслідок чого утворилась заборгованість, що складається із: заборгованості за кредитом - 3 124,04, заборгованості по процентам за користування кредитом - 100 865,98 грн., заборгованості за пенею - 5 079,07 грн., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 5 435,45 грн. - штраф (процентна складова). На підтвердження обставин викладених в позові позивач надав розрахунок заборгованості (а.с. - 5-6), анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. - 7), документ, який міститься на а.с. - 8, Умови та Правила надання банківських послуг затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256 (а.с. - 9-32). В судові засідання представник позивача не з'явився, відповіді на відзив та будь-яких інших доказів, аніж ті які подані разом з позовом до суду не надав. За змістом ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд позбавлений права витребовувати докази з власної ініціативи, крім випадків встановлених законом. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З матеріалів справи вбачається, що надана позивачем копія анкети-заяви, що міститься на аркуші справи № 7 містить інформацію про відповідача, однак із неї неможливо встановити, коли та ким вона підписана, в зв'язку із тим, що в цій частині вона є неякісною та нечитабельною. Документ, що міститься на аркуші справи № 8 не дає можливості встановити його назву, особу стосовно якої він складений, ким та коли він був підписаний та будь-які інші дані зазначені в ньому, оскільки він є нечитабельним. Умови та Правила надання банківських послуг затверджені наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256, що містяться на аркушах справи № 9-32 не містять підпису відповідача. В свою чергу, наявний в матеріалах розрахунок заборгованості за договором № б/н від 16.11.2011 року укладеного між Приватбанком та клієнтом - [PERSON] надає суду лише право припускати про наявність договірних відносин між сторонами. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову, в зв'язку із відсутністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження наявності договірних відносин між сторонами та заборгованості відповідача перед позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed