Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

В лютому 2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем 02.09.2006 року. 26.10.2017 року вона звернулася до суду із заявою про розірвання їхнього шлюбу. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які на даний час проживають з позивачкою. Позивачка матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Протягом останнього року відповідач участі у вихованні та догляді за дітьми не приймав, розвитком дітей не цікавився, матеріальної допомоги на утримання та їх розвиток не надав. Вона планує разом із дітьми поїхати на відпочинок за кордон. Вказує, що виїзд дітей за кордон сприятиме розширенню їх світогляду, добре позначиться на духовному та інтелектуальному розвитку як особистостей, розширить кругозір, дасть змогу оздоровитися. Оскільки відповідач добровільно не дає дозвіл на виїзд дітей за кордон, просить суд надати дозвіл на тимчасовим виїзд вказаних дітей на відпочинок та оздоровлення до країн ближнього та дальнього зарубіжжя без згоди і супроводу батька. Допустити негайне виконання рішення. В судове засідання позивач та її представник не з'явилися, подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, підтримуючи позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач на повторні виклики в судове засідання не з»явився, про причини неявки він суд не повідомив та відзив на позов не подав. Крім того як вбачається із довідки наданої «Укрпоштою» відповідач відмовився від одержання судової повістки. З огляду на викладене та при відсутності заперечень сторони позивача, суд постановив ухвалу про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи та письмові клопотання учасників справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, суд вважає позов обґрунтованими та таким, що підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.09.2006 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей сина [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], батьком яких значиться відповідач, що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження. Рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 26.03.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 02.09.2006 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 749, розірвано. З довідки №493 від 09.02.2018 року виданої виконавчим комітетом Деражнянської міської ради вбачається, що неповнолітні діти [PERSON], 2007 року народження, [PERSON], 2010 року народження та [PERSON] 2013 року народження проживають з матір'ю [PERSON] по [ADDRESS]. Із досліджених характеристик виданих ДеражняНською ЗОШ І-ІІІ ступенів ст. №3 імені героя України Івана Зубкова вбачається, що [PERSON] та [PERSON] навчаються у вказаному закладі, урівноважені, комунікабельні, однак у [PERSON] є проблеми із здоров»ям, а тому є проблеми із пропусками навчання. У відповідності до Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі здоровий розвиток дитини. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. В силу ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. У п. 3, п.п. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, в тому числі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Вимогами ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон. Також ч. 2 ст. 4 вищезазначеного Закону передбачено, що дитина може виїхати за кордон у разі наявності згоди обох батьків, у разі відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Таким чином діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. У разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строку та мети виїзду. Зважаючи на викладене, враховуючи вік дітей, а також те, що позовні вимоги жодним чином не порушують права сторін та інтереси дітей, суд приходить до висновку про доцільність надання позивачці дозволу на виїзд дітей за межі України, оскільки виїзд дітей за кордон необхідний для їх відпочинку та оздоровлення. При цьому, не підлягає задоволенню вимога позивачки про негайне виконання рішення суду, оскільки ст. 430 ЦПК України передбачений вичерпний перелік справ по яких допускається негайне виконання рішення, однак вказана категорія справ в ній не зазначена. На підставі викладеного,

Outcome: partial