Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

В лютому 2003 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON], Шостої Київської державної нотаріальної контори, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Олексюк Ю.Е., треті особи: [PERSON], [PERSON] про визнання договору дарування, заповіту недійсним та про визнання права на спадщину (а.с.3-6 т1). У подальшому позовні вимоги [PERSON] змінювались і вона остаточно просила суд припинити її право власності на належну їй 1/6 частину квартири та стягнути компенсацію її вартості з [PERSON] (а.с. 6-8 т.4, а.с.130-132 т.5). Ухвалою суду від 03.08.2004р. як захід забезпечення позову судом накладено арешт на квартиру [ADDRESS] (а.с.42 т3). В листопаді 2004 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з зустрічною позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності та відшкодування грошової компенсації. Зустрічний позов обгрунтовувала тим, що вона є власницею 2\\3 частин квартири [ADDRESS], яка була їй подарована її батьком [PERSON] (1\\2 частина квартири) та залишилася в спадок від її матері [PERSON] (1\\6 частини квартири), іншими співвласниками спірної квартири з частками 1\\6 та 1\\6 є її брат [PERSON] та сестра [PERSON] В зв'язку з тим, що між співвласниками склалися дуже напружені та складні відносини з приводу володіння та користування спірною квартирою, з урахуванням неможливості виділення в натурі часток 1\\6 та 1\\6, що належать відповідачам за зустрічним позовом, [PERSON] просила визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] з відшкодуванням грошової компенсації вартості часток, які належать [PERSON]. та [PERSON] та визначити розмір грошової компенсації з врахуванням вартості квартири на день сплати цієї компенсації (а.с.97-98 т3). В листопаді 2010 року третя особа у справі - [PERSON] звернувся до суду з вимогами до [PERSON] про припинення його права власності на частку у спільному майні та виплату йому грошової компенсації вартості частини квартири (а.с.19-21 т4). Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 04.10.2012р. зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на квартиру з відшкодуванням компенсації - залишено без розгляду (а.с.160-161 т4). Дана ухвала не оскаржувалась і набрала законної сили. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04.10.2012р. позов [PERSON] та позов третьої особи [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності і стягнення компенсації - задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за 1\\6 частку на квартиру [ADDRESS] в розмірі 188 000,00 грн., судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 700,00 грн., витрати на правову допомогу у сумі 3 000,00 грн., витрати пов'язані з проведенням судових експертиз у розмірі 3 101,28 грн., а всього 195 801,28 грн. та припинено право власності [PERSON] на 1\\6 частку квартири [ADDRESS] стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за 1\\6 частку на квартиру [ADDRESS] в розмірі 188 000,00 грн., судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 700,00 грн., витрати на правову допомогу у сумі 3 000,00 грн., а всього 192 700,00 грн. та припинено право власності [PERSON] на 1\\6 частку квартири [ADDRESS] (а.с.165-168 т4). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04.12.2013р. апеляційну скаргу [PERSON] - відхилено, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04.10.2012р. залишено без змін (а.с.5-7 т5). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.04.2014 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04.10.2012р. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 04.12.2013р. скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції, та зазначено, що суд першої інстанції повинен врахувати загальні засади цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності з урахуванням прав та інтересів усіх співвласників (зокрема і [PERSON]., якій належить 1\\6 частка спірної квартири) та з'ясувати чи не зловживають позивачі, які бажають виділу частки в майні, та чи має відповідач можливість сплатити відповідачам таку компенсацію (а.с.33-34 т5). Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва (суддя [PERSON]) від 23.06.2014р. справу призначено до розгляду у судовому засіданні (а.с.36 т5). Згідно розпорядження Шевченківського районного суду м. Києва від 04.08.2015р. № 01-24-991 в зв'язку з припиненням повноважень судді [PERSON] проведено повторний автоматичний розподіл справи № 761/17221/14-ц (а.с.140 т5), яка за результатами розподілу передана для розгляду судді Шевченківського районного суду м. Києва Маліновській В.М. (а.с.141 т5), яка своєю ухвалою від 05.08.2015р. призначила справу до розгляду у судовому засіданні (а.с.142 т5). За час розгляду справи суд неодноразово за клопотанням позивачів призначав у справі судову будівельну-технічну експертизу для з'ясування питання щодо можливості поділу квартири [ADDRESS] у відповідності із долями співвласників чи переобладнання квартири з метою виділення в натурі 1\\6 та 1\\6 частин квартири, та визначення ринкової вартості спірної квартири на момент проведення дослідження (а.с.154 т3, 248 т3, 102-103 т4, 90-92 т5). Позивач - [PERSON] та третя особа з самостійними вимогами - [PERSON] протягом розгляду справи неодноразово уточнювали позовні вимоги (а.с.6-8 т4, 19-21 т4, 140-141 т4, 145-146 т4, 125-127 т5, 130-132 т5) та з урахуванням уточнених позовних вимог, викладених в заявах від 22.07.2010 і від 15.06.2015р. просили: 1)- припинити право власності на належні їм кожному по 1/6 частини квартири [ADDRESS]; 2)- стягнути одноразово з [PERSON] на користь кожного з них по 448 809,00 грн. грошової компенсації, за належні їм по 1\\6 частки квартири [ADDRESS] а також стягнути з Відповідачки - [PERSON], на їх користь понесені ними судові витрати, а саме: на користь [PERSON] - державне мито (судовий збір) - 1 700,00грн., витрати на правову допомогу - 3000,00грн., витрати на оплату експертизи - 5 900, 28грн.; на користь [PERSON] - державне мито (судовий збір) -1 700,00грн., витрати на правову допомогу - 3000,00грн.(а.с. 6-21 т.4, а.с.125-133 т.5). Свої позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] обгрунтовують тим, що їх мати [PERSON]. померла [INFO], в зв'язку з чим на належне їй майно - 1\\2 частину квартири [ADDRESS] відкрилась спадщина. Згідно листів Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна № 6064 від 18.03.2002р. та № 19539 від 03.07.2005р. по даним книг реєстрації бюро вказана квартира на праві приватної власності зареєстрована: - 1\\6 ч. - за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 16.02.1994р., - 1\\2 ч. - [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 08.05.1997р.; - 1\\6 ч. - [PERSON] на підставі рішення Шевченківського райсуду м. Києва від 16.08.2003р., - 1\\6ч. - [PERSON] на підставі рішення Шевченківського райсуду м. Києва від 16.08.2003р. Разом з тим, Відповідачка [PERSON] фактично вступила в управління 1\\6 частки квартири, яка належить до цього часу [PERSON].(покійній матері), але юридично не оформила своїх спадкових справ, не надала оригінал правовстановлюючого документа на квартиру, що належала спадкодавцю. З відповідачкою склалися неприязні відносини, спільне володіння та користування житловим приміщенням, яке складається із двох суміжних житлових кімнат та підсобних приміщень із балконом, з відповідачкою є неможливим. Вона не надає можливості позивачам користуватися належними їм частками квартири. Згідно висновків судових експертів за № 7137/7403 від 27.11.2008р. та № 1382/11-15 від 10.10.2011р. виділ позивачам в натурі по 1\\6 частки житлового приміщення є неможливим, а відтак позивачі вважають, що відповідачка має сплатити їм грошову компенсацію за їх частки у спірній квартирі. В судовому засіданні Позивачка [PERSON] підтримала позовну заяві зі змінами від 15.06.2015р. та просила їх задовольнити. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явилась, свого представника не направила, про час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила. При цьому у судовому засіданні 22.10.2015р. вона вказала, що підтримує свою позицію по справі, яка нею була викладена у зустрічній позовній заяві (а.с.148-149 т.5). Третя особа з самостійними вимогами - [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити (а.с.171 т5). Суд, заслухавши Позивача- [PERSON]., врахувавши заяву третьої особи з самостійними вимогами - [PERSON] та позицію щодо справи відповідача - [PERSON], висловлену в засіданні 22.10.2015р., розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні заяви підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району 16 лютого 1994 року згідно з розпорядженням (наказом) від 16.02.1994р № 628 належала на праві власності в рівних частинах [PERSON] та [PERSON] (а.с.54,164 т1), що також підтверджується матеріалами справи (а.с.14 т1,27 т1, 33 т1, 73 т1). [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є дітьми [PERSON] та [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим Печерським ЗАГС м. Києва 28.10.1951р., Свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER], виданим Палацом одруження м.Києва 24.02.1973р. (а.с.12 т1), Свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим центральним бюро АГС 08.02.1935р. (а.с.50 т1) та Свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим Печерським райбюро ЗАГС м. Києва 10.02.1953р. (ас.53 т1). За договором дарування від 08 травня 1997 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори Мотицькою С.А. та зареєстрованого у реєстрі за номером 5у-1044, [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар нерухоме майно, яким є 1\\2 частина квартири, розташованої за адресою [ADDRESS] (а.с.71 т1, 145 т1). Частиною 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 серпня 2003 року у справі № 2-194 за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадщину встановлено, що [INFO] померла мати сторін [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на 1\\2 частину [ADDRESS]. Спадкоємцями [PERSON] першої черги за законом є її діти: позивачі - [PERSON], [PERSON], відповідачка [PERSON], які у встановленому порядку прийняли спадщину після померлої матері, а відтак спадкове майно спадкується [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частинах - по 1\\6 частині від усієї квартири. Зазначеним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16.08.2003р. за [PERSON] та [PERSON] визнано за кожним право власності на 1\\6 частку квартири [ADDRESS] (а.с.223-227 т4). Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Відповідно до частини 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини; згідно частини 5 ст.1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними (ч. 1 ст. 1278 ЦК України). Згідно листа Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 05.11.2015р. № 14554 (И-2015) визначено, що кв. [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за: - 1\\6 ч. - [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 16.02.1994р., - 1\\2 ч. - [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 08.05.1997р.; - 1\\3 ч. - [PERSON] - 1\\6ч., [PERSON] - 1\\6ч. на підставі рішення Шевченківського райсуду м. Києва від 16.08.2003р. (а.с.159 т5). Так, на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 серпня 2003 року у справі № 2-194 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували право власності на належні їм в порядку спадкування після померлої матері - [PERSON], по 1\\6 частини квартири [ADDRESS] що також підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна № 28401463 від 21.10.2014р. (а.с.64-66 т5). Разом з тим, [PERSON] як спадкоємиця першої черги прийняла спадщину після своєї померлої матері [PERSON], якій на момент відкриття спадщини належала зокрема 1\\2 частина квартири[ADDRESS] шляхом подачі відповідної заяви нотаріусу про прийняття спадщини у встановлений законодавством строк (за ст.1270 ЦК України - 6 місяців з часу відкриття спадщини, тобто за ч.2 ст. 1220 ЦК України з дня смерті [PERSON] - [INFO]), що встановлено рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16.08.2003р., не заперечувалось Позивачем та третьою особою, та підтверджується заявою [PERSON] від 20.06.1996р. (а.с.222 т4). Повідомленням Шостої Київської державної нотаріальної контори вих. № 5156/02-14 від 26.09.2014р. [PERSON] запропоновано з'явитись до нотаріальної контори для видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], яка померла [INFO] (а.с.59 т5). Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст.ст. 1297, 1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 23.01.2013р у справі за № 6-164цс12, - в спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Таким чином, суд дійшов висновку, що Відповідачка є власником 1\\6 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після померлої матері та з часу відкриття спадщини у неї виникло право володіння та користування відповідною частиною спірної квартири, не зважаючи на факт неотримання нею - [PERSON] Свідоцтва про право на спадщину за законом на 1\\6 частину зазначеної квартири, оскільки реалізація обов'язку спадкоємця на отримання Свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно не обмежене в часі. Враховуючи викладене, судом встановлено, що на час розгляду справи квартира [ADDRESS] належить на праві власності: - 2\\3 частини - [PERSON] (- 1\\2 частина на підставі договору дарування, посвідченого 08.05.1997р., державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори Мотицькою С.А. та зареєстрованого у реєстрі за номером 5у-1044; - 1\\6 частина - в порядку спадкування після померлої матері [PERSON]); - 1\\6 частина - [PERSON] на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16.08.2003р. у справі № 2-194; - 1\\6частина - [PERSON] на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16.08.2003р. у справі № 2-194. Положеннями ч. 1 ст. 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. У силу положень ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Таким чином, виходячи з цих положень правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частково власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Крім того, як роз'яснено у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20 вирішуючи питання про грошові стягнення у справах за позовами про захист права приватної власності на майно, суди мають виходити з того, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. Згідно з технічним паспортом, виданим Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна квартира [ADDRESS] має загальну площу 59,8 кв.м., житлову - 37,3 кв.м. та складається з двох кімнат - 18,0 кв.м. та 19,3 кв.м. і допоміжних приміщень: коридору, вбиральні, ванної, кухні загальною площею 21,1 кв.м. та балкону - 1,4 кв.м. (а.с.63 т5). Відповідно до листа Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 19.11.2014р. № 44055 (И-2014) встановлено, що за даними інвентаризаційної справи за адресою [ADDRESS] відносяться до одного і того будинку (а.с.71 т5, 83-84 т5). Згідно з висновком № 1382/11-15 судової будівельно-технічної експертизи, складеного експертами Київського науково-дослідного інституту 10 жовтня 2011 року, виділити в натурі частики співвласників 1/6 та 1/6 в квартирі [ADDRESS], відповідно до вимог нормативної документації, не є можливим, в зв'язку з недостатньою загальною площею для влаштування відокремлених квартир (а.с. 64-71 т4). Також, відповідно до висновку експерта № 8201 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, складеного експертом ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз» 03.03.2015 року на дату експертної оцінки ринкова (дійсна) вартість квартири [ADDRESS] складає 2 692 854,00 грн., ринкова вартість 1\\6 частини квартири [ADDRESS] станом і в цінах на дату експертної оцінки складає 448 809,00 грн. (а.с.94-107 т5). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилаються позивач та третя особа з самостійними вимогами як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, зокрема, що виділ у натурі їх часток із спільного майна є неможливим, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги як позивача, так і третьої особи підлягають задоволенню шляхом припинення їх права власності на частки у спільній частковій власності на [ADDRESS] зі стягненням з [PERSON] грошової компенсації на користь [PERSON] та [PERSON] у відповідному розміру, виходячи із вартості квартири станом на 03.03.2015р., визначеної на підставі висновку експерта № 8201 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, складеного експертом ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз» 03.03.2015 року. При цьому, при ухваленні рішення судом враховується також і матеріальний стан відповідача щодо спроможності відшкодування позивачу та третій особі вартість їх часток у спірній квартирі. Бажання [PERSON] припинити право власності Позивачів на належні їм частки у праві власності на квартиру та її можливість сплатити їм компенсацію за належні частки у праві власності вбачаються зі змісту зустрічного позову відповідача [PERSON] (а.с. 97-98 т. 3), який ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2012 року був залишений без розгляду (ухвала не оскаржувалась і набрала законної сили), та враховується судом при даному розгляді справи як позиція [PERSON] щодо спору. У судовому засіданні 22.10.2015р. Відповідачка - [PERSON] вказала, що вона підтримує свою позицію по справі, яка нею була викладена у зустрічній позовній заяві (а.с.148-149 т5). За таких обставин суд враховує відомості, викладені [PERSON] у зустрічному позові, як фактично її пояснення по суті позовних вимог, і вбачає, що відповідач має матеріальну можливість та бажання сплатити позивачам грошову компенсацію вартості їх часток у квартирі [ADDRESS]. З урахуванням того, що право власності на частки у праві власності на квартиру [ADDRESS], належні [PERSON] та [PERSON], припиняються зі стягненням з [PERSON] на їх користь грошової компенсації, а суд не має права виходити за межі заявлених вимог, то відповідно відповідач - [PERSON] має право на звернення до суду з позовом про визнання за нею права власності на вказані частки. В частині стягнення з відповідача понесених Позивачем та третьою особою витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Положеннями частини першої ст. 84 ЦПК України встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, обмежений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», яким визначено, що розмір витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Тобто вказаним законом чітко визначено за що саме може бути виплачена компенсація. Так, ст. 56 ЦПК України визначено, що правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, зазначена в частині першій цієї статті, має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Тобто вказаною нормою чітко визначено, що хто може бути особою, яка надає правову допомогу, порядок її залучення та обсяг здійснюваних прав. Згідно п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» особа, яка надає правову допомогу, не є особою, яка бере участь у справі, а належить до інших учасників цивільного процесу, а тому вона не може бути її представником, і в ході розгляду справи має лише ті права, які зазначені в ч. 2 ст. 56 ЦПК України. В матеріалах справи міститься Договір № 177 від 15.11.2010р., укладений між адвокатом Сацькою Л.В. та [PERSON] на ведення цивільної справи в Шевченківському районному суді м. Києва (а.с.16 т4), на виконання умов якого Позивачкою було сплачено 3 000,00 грн., що підтверджується квитанцією № 72 (а.с.55). Аналогічний договір № 118 від 15.11.2010р., був укладений між адвокатом Сацькою Л.В. та [PERSON] (а.с.25 т4), на виконання якого третьою особою було сплачено 3 000,00 грн., що підтверджується квитанціями №73 та № 76 (а.с.22, 24 т4). За час розгляду справи адвокат Сацька Л.В. надавала правову допомогу Позивачці та третій особі у судових засіданнях протягом 3 год. 14 хв. (194 хв.): в судовому засіданні 09.12.2010р. протягом 17 хв. - з 17:33 до 17:50 (а.с.50-51 т4), в судовому засіданні 08.11.2011р. протягом 21 хв. - з 14:19 до 14:40 (а.с.81-82 т4), в судовому засіданні 26.12.2011р. протягом 4 хв. - з 11:13 до 11:17 (а.с.100-101 т4), в судовому засіданні 17.09.2012р. протягом 3 хв. - з 10:06 до 10:09 (а.с.151-152 т4), в судовому засіданні 04.10.2012р. протягом 2 год. 29 хв. - з 11:20 до 13:49 (а.с.162-164 т4). В подальшому в судових засіданнях Позивачка [PERSON] самостійно захищала свої інтереси та одночасно представляла інтереси третьої особи - [PERSON] Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд дійшов висновку, що на користь Позивачки та третьої особи окремо на користь кожного з Відповідачки слід стягнути компенсацію витрат на правову допомогу в розмірі 40 відсотків встановленої Законом України «Про Державний Бюджет України на 2016 рік» мінімальної заробітної плати у місячному розмірі (1 378,00 грн.) за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, з урахуванням фактичного часу судових засіданнях на яких була присутня адвокат Сацька Л.В. в сумі 1 782,21 грн. (1 378,00*40%/60*194). Окрім того, відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача та третьої особи судові витрати по сплаті судового збору в загальній сумі 3 400,00 грн., по 1 700,00 грн. на кожного. Також, з Відповідачки на користь Позивачки підлягають стягненню судові витрати по сплаті вартості проведених судових експертиз у загальному розмірі 5 900,28 грн. (а.с.26 т4, а.с.30 т4, а.с.142 т4, а.с.133 т5), виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом. Таким чином, вимоги в частині стягнення судових витрат, заявлені позивачем та третьою особою, з самостійними вимогами, підлягають частковому задоволенню. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 183, 319, 356, 358, 364, 1216, 1217, 1218, 1223, 1258, 1268, 1270, 1278, 1296, 1297, 1298 ЦК України, та

Outcome: partial