Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

в обґрунтування позову із посиланням на ст.ст. 199, 200 СК України позивач зазначає, що 19 вересня 1998 року виконавчим комітетом Керносівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області зареєстрований шлюб між позивачем та відповідачем, про що зроблено актовий запис №7. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. Приблизно у 2001 році на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області шлюб з відповідачем розірваний. [PERSON] з 01 вересня 2016 року є студентом Новомосковського коледжу Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету. Навчання сина в Новомосковському коледжі Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету підтверджується довідкою № 137 від 26 грудня 2017 року. В довідці вказано про те, що починаючи з 01 вересня 2016 року [PERSON] відповідно до наказу № 45 від 05 серпня 2016 року зарахований на денну форму навчання в технологічне відділення Новомосковського коледжу Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету, бюджет, 1 рівень акредитації. [PERSON] проживає у гуртожитку навчального закладу. Відповідно до укладеного контракту № 56 від 18 вересня 2017 року плата за проживання у гуртожитку за період 2017- 2018 років складає 3652 гривні, які позивач сплачує самостійно. За перший семестр навчання сина [PERSON] позивач сплатила за проживання у гуртожитку 1673 гривні. Відповідач [PERSON], надавав матеріальну допомогу сину [PERSON] до досягнення ним повноліття. У відповідності до рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області сплачував аліменти на утримання сина. Після досягнення повноліття і до сьогоднішнього дня відповідач [PERSON] ніякої матеріальної допомоги на навчання сина не надає. [PERSON] за весь період навчання у коледжі стипендії не отримує. Позивач працює на посаді соціального працівника у Територіальному центрі обслуговування (надання соціальних послуг) в Новомосковському районі Дніпропетровської області, де отримую мінімальну заробітну плату. Інших джерел прибутків не має. Крім того, позивач виховує ще трьох неповнолітніх синів: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є учнями різних класів Керносівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Новомосковського району Дніпропетровської області. Навчання синів у школі пов'язане із значними матеріальними затратами. Вказує, що перебуває в скрутних матеріальних умовах, не має фінансової можливості в повному обсязі забезпечити матеріально сина [PERSON] на період його навчання у коледжі, якому потрібно щоденно витрачати кошти на харчування та для нормального розвитку. Кожної неділі син [PERSON] приїздить на вихідні додому для того щоб побачитися з братами, позивачем та родичами, допомогти позивачу у веденні домашнього господарства. Вартість однієї поїздки маршрутним автобусом із міста Новомосковська до села Керносівка і в зворотному напрямку складає 91 гривню, а за місяць ця сума складає 364 гривні. Крім того, [PERSON], який щоденно з'являється в учбовому закладі та у інших громадських місцях необхідно гарно виглядати, як це личить молодій людині, а для цього необхідно купувати одяг та взуття. Затрати на навчання у коледжі, затрати на проживання у гуртожитку навчального закладу, затрати на харчування, одяг та взуття, транспортні затрати позивач не в змозі забезпечити самостійно, в зв'язку з невеликою заробітною платою, а також наявністю ще трьох неповнолітніх дітей. Відповідач має гарний стан здоров'я, працює трактористом у місцевому фермерському господарстві, має свій земельний пай, матеріально забезпечений, але добровільно допомоги сину [PERSON] на період його навчання у коледжі не надає. Після розірвання шлюбу відповідач проживає окремо від позивача та сина, не цікавиться проблемами [PERSON], не позбавлений батьківських прав відносно [PERSON], є працездатною особою, не має ніяких захворювань, а тому повинен регулярно сплачувати аліменти на період навчання у коледжі сина. Не бажає добровільно надавати матеріальну допомогу на період навчання сина [PERSON] у коледжі, а тому позивач повинна вирішувати це питання сама. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Надав суду заяву, згідно з якою позов підтримав, не заперечував проти стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу). Представник відповідача судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Позов визнав частково, в частині стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця на період навчання. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Позов підтримав. Не заперечив проти стягнення аліментів на його утримання в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача. У зв'язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку. Позивач та відповідач перебували у шлюбі з 19 вересня 1998 року /а.с.9/. Як визнано учасниками справи. На момент розгляду справи в суді шлюб між сторонами розірвано. Сторони у справі є батьками [PERSON], [INFO] /а.с.11/, який зареєстрований за адресою місця проживання позивача: [ADDRESS] /а.с.24/. [PERSON] з 01 вересня 2016 року є студентом Новомосковського коледжу Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету, що підтверджується довідкою № 137 від 26 грудня 2017 року. В довідці вказано про те, що починаючи з 01 вересня 2016 року [PERSON] відповідно до наказу № 45 від 05 серпня 2016 року зарахований на денну форму навчання в технологічне відділення Новомосковського коледжу Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету, бюджет, 1 рівень акредитації. На момент розгляду справи навчається на 2 курсі коледжу. Дата закінчення навчання - [INFO] /а.с.13, 14/. Місцезнаходження закладу освіти: вул. Радянська, 236, м. Новомосковськ Дніпропетровської області. [PERSON] проживає у гуртожитку навчального закладу. Відповідно до укладеного контракту № 56 від 18 вересня 2017 року плата за проживання у гуртожитку за період 2017- 2018 років складає 3652 гривні /а.с.16/. За перший семестр навчання сина [PERSON] сплачено за проживання у гуртожитку 1673 гривні /а.с.17/. Позивач працює на посаді соціального працівника у Територіальному центрі обслуговування (надання соціальних послуг) в Новомосковському районі Дніпропетровської області, де за період з червня 2017 року по листопад 2017 року отримала заробітну плату в розмірі 20532,24 грн. /а.с.18/. Отримала за період з червня 2017 року по листопад 2017 року включно соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям в розмірі 14624,89 грн. /а.с.25/. На утриманні позивача, окрім [PERSON] перебувають троє неповнолітніх синів: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] /а.с.19, 20, 21, 24/, які є учнями, відповідно, 7, 4, 2 класів Керносівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Новомосковського району Дніпропетровської області /а.с.22, 23/. Також судом досліджено квиток від 23 грудня 2017 року, з якого вбачається, що вартість поїздки маршрутним автобусом із міста Новомосковська до села Керносівка складає 45,50 грн. /а.с.26/. Таким чином, суд приходить до висновку, що наявний спір між позивачем та відповідачем з приводу наявності обов'язку батька надавати допомогу синові, який продовжує навчання. Вирішуючи спір суд виходить з наступних норм законодавства. При вирішенні спору суд виходить з наступних норм процесуального законодавства. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За частинами 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з чч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). За частинами 1, 2, 4 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За ч.1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Як встановлено нормами ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. За ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ст.199 СК України, Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Доказів на підтвердження негативного стану здоров`я відповідача, неможливості надання ним допомоги сину, перебування на утриманні відповідача інших осіб, в зв'язку з чим відсутня можливість надання допомоги суду не надано. Відповідач визнав позов в частині можливості надання допомоги в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу). Докази того, що третя особа працевлаштована, отримує самостійні доходи та у зв`язку з графіком навчання має можливість отримувати дохід відповідачем суду не надано. Відтак, суд приходить до висновку про потребу третьої особи у матеріальній допомозі та спроможність відповідача надавати матеріальну допомогу синові. Визначаючи вид та розмір аліментів, суд виходить з наступного. Ст.200 СК України визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. За ст.201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. При цьому, стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За ч.1 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Позивач просить стягувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн. Водночас, оскільки в позовній заяві не вказано підстав для стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, не зазначено того, що відповідач має мінливі, нерегулярні доходи, частину доходу отримує в натурі, а вказано про те, що відповідач працює, отримує дохід від переданого в оренду майна, позивач та третя особа не заперечили проти визначення розміру аліментів в частині від заробітку в розмірі 1/4 частини, а відповідач погодився на такий розмір та вид аліментів, про що подані відповідні заяви, суд вважає за можливе задовольнити позов частково та враховуючи необхідність захисту права особи - отримувача аліментів, задовольнити позов частково та визначити розмір аліментів саме в частині від заробітку, фактично погодженому сторонами. Визначаючи кінцеву дату стягнення аліментів, суд вважає за необхідне визначити її датою закінчення третьою особою навчання. Водночас, суд враховує і можливість продовження отримання освіти [PERSON], граничний термін сплати аліментів, обставини, які можуть свідчити про припинення такого обов'язку, визначені ст.199 СК України. Внаслідок чого, вважає за необхідне призначити до стягнення з відповідача аліменти на утримання третьої особи до дати закінчення навчання, якою є [INFO], а за умови продовження останньою навчання - до досягнення 23 років. Також, у відповідності до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Так, позов подано 17 січня 2018 року. При цьому, матеріали справи свідчать, що позивач зверталася із позовом про стягнення аліментів з відповідача на час навчання [PERSON] в порядку позовного провадження 31 жовтня 2017 року. Ухвалою суду від 01 листопада 2017 року позов повернуто у зв'язку з відсутністю доказів звернення до суду в порядку наказного провадження /а.с.27/. За таких обставин суд приходить до висновку, що аліменти слід стягнути з дати подання первісного позову до суду - з 31 жовтня 2017 року. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору, а тому судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь Держави.

Outcome: partial