Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

В квітні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Мігфінанс» (далі - ТОВ «Мігфінанс») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свої вимоги ТОВ «Мігфінанс» мотивує тим, що 26.05.2013 року між ТОВ «Мігфінанс» та [PERSON] було укладено договір позики за №2013-01-00027 (далі - Договір позики), згідно якого банк надав відповідачу позику у сумі 300 грн. з нарахуванням відсотків у розмірі 2% за кожен день користування грошовими коштами (723% річних). Позика взята строком на 7 днів з урахуванням дня отримання коштів. Позичальник зобов'язався повернути суму позики та сплатити відсотки за користування позикою, що в сумі складає 342 грн. Позивач умови Договору виконав в повному обсязі, проте відповідач платежі належним чином не здійснювала, у зв'язку з чим станом на момент звернення до суду становить 10 710,64 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача та судовий збір у розмірі 243,60 грн. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги та обставини позову підтримав та просив задовольнити позов у повному обсязі, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була сповіщена належним чином, про причину неявки суд не повідомила, тому суд відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у зв'язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи представника позивача. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що 26.05.2013 року між ТОВ «Мігфінанс» та [PERSON] було укладено договір позики №2013-01-00027 (а.с.7-8), згідно якого банк надав відповідачу позику у сумі 300 грн. з нарахуванням відсотків у розмірі 2 % за кожний день користування позичальником грошовими коштами (732 % річних). Відповідно до п. 3.1. договору позики позичальник зобов'язався повернути позикодавцю отриману позику та сплатити відсотки за користування позикою 342 грн. Згідно п.п. 7.1., 7.2., 7.3. договору позики при простроченні сплати відсотків більше ніж на три дні, позичальник сплачує позикодавцю штраф у розмірі 250 грн., у разі невиконання позичальником зобов'язань по погашенню позики у терміни, вказані в п. 3.1. договору позики, позичальник сплачує позикодавцю пеню з розрахунку 2% за кожен день від суми заборгованості, що накопичилася. Сума заборгованості, що утворилася, включає в себе основний борг, капіталізовані відсотки, штраф та раніше нараховану пеню. Зобов'язання, згідно ст. 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Крім того, згідно роз'яснень, наданих судам в Постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ№5 від 30.03.2012 року в п.27 судом може бути застосовано положення ст. 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки лише за заявою відповідача. Істотними обставинами в розумінні частини третьої ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). За таких обставин, суд вважає можливим позов задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість за договором позики №2013-01-00027 від 26.05.2013 року, яка згідно розрахунку станом на 14.04.2014 року становить 10 710,64 грн. та складається з: - суми основного боргу - 300 грн.; - 2% відсотків за користування грошовими коштами 324 днів - 1 944 грн.; - штрафу за прострочення сплати відсотків - 250 грн.; - 2% пені за кожен день від суми заборгованості, що накопичилася за невиконання позичальником зобов'язань по поверненню позики у встановлений термін (кількість прострочених днів 317) - 8216,64 грн. За правилами ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved