Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

В липні 2016р. позивач [PERSON] звернувся Шевченківського районного суду м. Києва із вказаним позовом до відповідача [PERSON], треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Клітко В.В. (далі по тексту - третя особа 1), Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві (далі по тексту - третя особа 2), в якому просив суд: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений третьою особою 1 від 22 січня 2016р. № 181 про стягнення з позивача на користь відповідача 100000,0 грн. позики, 18805,48 грн. процентів, 728244,0 грн. позики, 10534,6 грн. процентів. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що оспорюваний виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» і Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999р. № 1172. Зазначив, що сума заборгованості не була безспірною, доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, надано не було, не було враховано приватним нотаріусом сума коштів, яка була повернута 31 березня 2015р. кредитору, що призвело до невірного розрахунку заборгованості. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просив суд позов задовольнити. Відповідач, третя особа 1, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, відповідач надіслав на адресу суду письмові заперечення на позов, з клопотанням про розгляд справи у його відсутність. Третя особа 1 направила на адресу суду письмові пояснення на позов. Представник третьої особи 2, в судовому засіданні при вирішенні позову покладалась на розсуд суду. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності відповідача та третьої особи 1 на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення представників позивача, третьої особи 2, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, і не оспорювалося сторонами, що 19 березня 2015р. між сторонами було укладено договір безпроцентної позики (далі по тексту - договір), який було посвідчено третьою особою 1, відповідно до п. 1 якого відповідач, як позикодавець передав позивачу. як позичальнику, а останній прийняв у власність суму грошових коштів у розмірі 100000,0 грн. та зобов'язується повернути їх позикодавцеві до 10 квітня 2015р., а також відповідач надав позивачу суму грошових коштів у розмірі 29700,0 дол. США та зобов'язується їх повернути позикодавцеві до 30 грудня 2015р. Грошові кошти у вищезазначеному розмірі були отримані позичальником до підписання договору (п. 2 договору). Відповідно до п. 6 - 8 договору якщо позичальник не поверне зайняті гроші в зазначений строк, позикодавець вправі подати цей договір до стягнення. Звернення стягнення за цим договором здійснюється у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса або в судовому порядку. Сторони домовились, що при зверненні стягнення за виконавчим написом нотаріуса, в виконавчому написі нотаріуса сума позики в іноземній валюті (доларах США), яка стягується, визначається в сумі в гривнях, еквівалентній відповідній сумі боргу в доларах США за офіційним валютним (обмінним) курсом НБУ на момент вчинення виконавчого напису нотаріуса. Сторони визначили, що документом, що підтверджує безспірність заборгованості [PERSON] та встановлює прострочення виконання зобов'язання є повідомлення [PERSON] позичальника перед вчиненням виконавчого напису про розмір його простроченої заборгованості. Судом встановлено, що згідно виконавчого напису, вчиненого 22 січня 2016р. третьою особою 1 та зареєстрованому в реєстрі за №181 запропоновано стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість суму позики у розмірі 100000,0 грн. та 24 % річних від простроченої суми за період з 11 квітня 2015р. по 21 січня 2016р. включно у розмірі 18805,48 грн.; заборгованість сума позики у розмірі 29700,0 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 22 січня 2016р. становить 728244,0 грн. договору, посвідченого третьою особою 1 та 24 % річних від простроченої суми за період з 31 грудня 2015р. по 21 січня 2016р. включно у розмірі 10534,6 грн. та витрати, пов'язані з вчиненням виконавчого напису. 29 січня 2016р. державним виконавцем третьої особи 2 було відкрито виконавче провадження по виконанню вказаного вище виконавчого напису. Положення ст. 18 ЦК України передбачають, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. У відповідності до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За приписами ст. 88 цього Закону, нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом МЮ України від 22 лютого 2012р. №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно п. 1.1. даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно п.1.2. перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно п.3.1 вказаної Глави, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п.3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999р. № 1172. Відповідно до п. 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999р. № 1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. В судовому засіданні представник позивача звертав увагу суду, що на договорі позики, відповідачем особисто було зроблено запис, що ним 31 березня 2015р. було отримано від позивача 100000,0 грн., та проставлено особистий підпис, тобто до часу вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису. На спростування зазначених обставин стороною відповідача протягом всього часу розгляду справи не було надано суду належних і допустимих доказів. Отже, документами, які підтверджують безспірність заборгованості мають бути не розрахунок заборгованості чи довідка про існування заборгованості, які є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків і не можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог відповідача до позивача, а первинні облікові документи, оформлені у відповідності до вимог закону. Протягом всього часу судового розгляду відповідачем, третьою особою 1 не надано суду доказів на підтвердження того, що сума заборгованості, яка вказана у виконавчому написі була безспірною, посилання відповідача та третьої особи 1 на положення п. 3 договору судом оцінюються критично. Разом з тим, судом встановлено, що на дату вчинення виконавчого напису між сторонами існував спір з приводу заборгованості за договором. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,2 грн.

Outcome: approved