Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

В лютому 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду за захистом своїх прав за даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 08 листопада 2011 року [PERSON], відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 2704, придбав у власність земельну ділянку, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Білогородська сільська рада. Кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], площа становить 0,7605 гектарів, цільове призначення - для ведення особистого сільського господарства. 01 грудня 2011 року, вищезазначений договір було зареєстровано у Білогородській сільській раді за № 433, про що свідчить відмітка на цьому договорі. Також позивачем було отримано витяг з Державного реєстру правочинів в якому відображено інформація про перехід права власності до позивача та державний акт на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 20.12.2007 року, з відміткою нотаріуса про перехід права власності до нього. З 2011 року і по теперішній час, позивач володіє і користується належним йому на праві приватної власності майном - земельною ділянкою та ніколи будь-яким способом не відчужував належного йому майна. 07 вересня 2016 року позивач звернувся з запитом до приватного нотаріуса [PERSON], Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, з метою отримання Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна. Із отриманої Інформаційно довідки позивачу стало відомо, що 31.07.2013 року державним реєстратором Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний № 4689279 від 01.08.2013, до Державного реєстру було проведено внесення запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, за попереднім власником - [PERSON]. Як підстава виникнення права власності зазначено договір купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер 2-2759, виданий 06.12.2007 року. Тобто, той самий договір, на підставі якого відповідач відчужив земельну ділянку на користь позивача у 2011 році. В порушення вимог законодавства України, Державний реєстратор, при проведенні державної реєстрації не встановив відповідність заявлених прав і поданих документів [PERSON] вимогам законодавства, та відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на дану земельну ділянку призвело до порушення прав та законних інтересів позивача, як законного власника об'єкта нерухомості. З метою усунення порушення прав та законних інтересів позивача, як власника майна, згідно з чинним законодавством України необхідно скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна земельну ділянку, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Білогородська сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] та Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний № 3689279 від 01.08.2013, на підставі якого до Державного реєстру було внесено запис про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за [PERSON]. Тому позивач [PERSON] просив визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.08.2013 року, індексний номер 4689279, на об'єкт нерухомого майна - земельну ділянку, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Білогородська сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], відповідно до якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності № 1986425 за [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 2-2759 виданого 06.12.2007 року. Визнати незаконним та скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 1986425, дата та час державної реєстрації: 31.07.2013 (18:53:22), на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.08.2013 року, індексний номер 4689279, на об'єкт нерухомого майна - земельну ділянку, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Білогородська сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], за [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 2-2759 виданого 06.12.2007 року. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10 липня 2017 року, дана цивільна справа, була направлена за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області. Ухвалою від 03.08.2017 року справа була прийнята до свого провадження суддею Києво-Святошинського районного суду Київської області Дубас Т.В. Не погоджуючись з первісним позовом [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву, яку мотивував тим, що він дійсно є власником земельної ділянки площею 0,7605 гектара, що знаходиться за адресою Київська область, Києво-Святошинський район, Білогородська сільська рада (кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]). Цю земельну ділянку [PERSON] придбав у грудні 2007 року, уклавши договір купівлі-продажу земельних ділянок з [PERSON]. За цим договором купівлі-продажу у [PERSON] було придбано 4 (чотири) земельні ділянки, які з того часу і до цього моменту є власністю [PERSON] Договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 08 листопада 2011 року між [PERSON], та начебто представником продавця [PERSON] (посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 2704) є укладеним з порушенням вимог статті 203 Цивільного кодексу України, а отже має бути визнано судом недійсним. [PERSON] не мав наміру укладати будь-який договір з продажу земельної ділянки [PERSON]. Ніякої внутрішньої волі, направленої на укладення договору з відчуженням вищевказаної земельної ділянки [PERSON] не мав, тому вказаний договір його внутрішній волі не відповідав. Крім того, згода дружини позивача за зустрічним позовом, [PERSON] на відчуження земельної ділянки площею 0,7605 гектара, що знаходиться за адресою Київська область, Києво-Святошинський район, Білогородська сільська рада (кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]). Тому позивач за зустрічним позовом просив визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,7605 гектара, що знаходиться за адресою Київська область, Києво-Святошинський район, Білогородська сільська рада (кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]) укладений 08 листопада 2011 року (посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 2704) між [PERSON] та [PERSON] недійсним. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31.08.2017 року зустрічний позов [PERSON] був прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Апатенко Марини Анатоліївни належним чином посвідчені матеріали нотаріальної справи [PERSON], що була відкрита під час посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.11.2011 року, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Білогородська сільська рада, за реєстровим номером 2704. На виконання даної ухвали приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А. було направлено до суду копію договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.11.2011 року, та копії всіх документів, на підставі яких посвідчувався даний договір. В судовому засіданні представник [PERSON] вимоги первісного позову підтримав та просив їх задоволити в повному обсязі, проти вимог зустрічного позову заперечував та просив в ньому відмовити. Представник [PERSON] проти вимог первісного позову заперечував, та просив відмовити в даних вимогах, зустрічний позов підтримав та просив його задоволити. Управління з питань надання адміністративних послуг Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області направила до суду клопотання про розгляд справи без участі відповідача. Головне територіальне управління юстиції у Київській області направило до суду клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Апатенко Марина Анатоліївна направила до суду лист згідно якого просила розгляд справи проводити у її відсутності. Суд, заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що позовні вимоги первісного позову підлягають задоволенню, а у вимогах зустрічного позову необхідно відмовити, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 06.12.2007 року між [PERSON] (продавець), від імені якої на підставі довіреності посвідченої 05.12.2007 року Києво-Святошинською районною державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 2-2740, діяв гр. [PERSON] та [PERSON] (покупець), від імені якого на підставі довіреності, посвідченої 08.11.2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юрченко В.В. за реєстровим номером 4219, діяв гр. [PERSON], було укладено договір купівлі-продажу земельних ділянок. За цим договором, [PERSON] набув у власність в тому числі земельну ділянку площею 0,7605 гектара, що знаходиться за адресою Київська область, Києво-Святошинський район, Білогородська сільська рада (кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]). На підставі даного договору від 06.12.2007 р. на ім'я [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER], яким було посвідчено його право власності на земельну ділянку площею 0,7605 гектара, що знаходиться за адресою Київська область, Києво-Святошинський район, Білогородська сільська рада (кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]). В подальшому, 08 листопада 2011 року між [PERSON] (продавець), від імені якого, на підставі довіреності, посвідченої Юрченко В.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального кругу від 05.10.2010 року за реєстровим № 2111 діяв гр. [PERSON], та [PERSON] (покупець), було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,7605 гектара, що знаходиться за адресою Київська область, Києво-Святошинський район, Білогородська сільська рада (кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]). В матеріалах що були надіслані до суду приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А., що стосуються посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.11.2011 року, міститься нотаріально посвідчена згода [PERSON] своєму чоловіку [PERSON] на зміну цільового призначення земельних ділянок, що розташовані у с. Білогородка, Київської області, Києво-Святошинського району, а також на укладання та підписання на умовах та за суму відомих договорів обміну та/або купівлі-продажу, та\\або попередніх договорів, та/або договорів застави (іпотеки) відносно зазначених вище земельних ділянок. Дана згода була посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куштим М.А., та зареєстрована в реєстрі за № 3869. 01 грудня 2011 року, вищезазначений договір було зареєстровано у Білогородській сільській раді за № 433, про що свідчить відмітка на цьому договорі. Також [PERSON] було отримано витяг з Державного реєстру правочинів в якому відображено інформація про перехід до нього права власності на вищезазначену земельну ділянку. Згідно інформаційної довідки від 07.09.2016 р. вбачається, що 31.07.2013 року державним реєстратором Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний № 4689279 від 01.08.2013, до Державного реєстру було проведено внесення запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, за попереднім власником - [PERSON]. Як підстава виникнення права власності зазначено договір купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер 2-2759, виданий 06.12.2007 року. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Стаття 386 ЦК України визначає що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно до п.1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Стаття 24 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників. Стаття 76 ЦПК України визначає що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Стаття 81 ЦПК України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. З наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог первісного позову, оскільки державним реєстратором в порушення вимог Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (чинного на момент прийняття оскаржуваного рішення), було зареєстровано право власності на земельну ділянку за [PERSON], при тому що останній відчужив земельну ділянку на користь [PERSON] в 2011 році, та відповідно право власності на земельну ділянку перейшло до [PERSON] Таким чином, держаний реєстратор при прийнятті оскаржуваного рішення від 01.08.2013 року не встановив відповідність заявлених прав і поданих документів [PERSON] вимогам законодавства, та відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на дану земельну ділянку, що призвело до порушення прав та законних інтересів [PERSON], як законного власника об'єкта нерухомості. З наведеного суд, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог за первісним позовом та необхідності їх задоволення. В той же час, суд не знаходить підстав для задоволення зустрічного позову, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною в момент його вчинення вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу. Відповідний правочин щодо купівлі-продажу земельної ділянки був вчинений у письмовій формі, та нотаріально посвідчений приватним нотаріусом. Від імені [PERSON] правочин був вчинений особою яка діяла за нотаріально посвідченою довіреністю, яка не була визнана недійсною. Також, відповідно будь-яких вироків суду щодо факту вчинення шахрайських дій відносно [PERSON] при укладенні договору купівлі-продажу земельної ділянки надано не було. Крім того, в матеріалах справи міститься копія нотаріально посвідченої згоди дружини [PERSON] щодо відчуження відповідних земельних ділянок які розташовані в с. Білогородка, Києво-Святошинського району, Київської області. З наведено, суд приходить до висновку що позивачем за зустрічним позовом не було надано до суду належних, допустимих, достатніх, достовірних письмових доказів, на підтвердження своїх вимог. А тому у зустрічному позові необхідно відмовити. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність задоволення первісного позову та відмови у вимогах зустрічного позову. Судові витрати, суд в силу ст. 141 ЦПК України покладає на відповідачів за первісним позовом. Відповідно до ст.ст. 15, 16, 203, 215, 182, 386 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та

Outcome: approved