Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

В листопаді 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про визначення розміру часток співвласників у спільній сумісній власності. Позовні вимоги [PERSON] мотивувала тим, що вона разом з відповідачами є рідними сестрами та доньками [PERSON] і [PERSON]. Батько сторін був власником 100% домоволодіння під № 3-а (наразі №5) по пров. І.Федорова в м. Вінниці. Згодом, батьком сторін було посвідчено договір дарування, відповідно до якого він подарував позивачу 29/50 частин вищевказаного домоволодіння. Земельна ділянка, на якій знаходиться домоволодіння, була зареєстрована на праві спільної сумісної власності за позивачем та її батьком. [PERSON] зазначає, що перед приватизацією земельної ділянки вона з батьком, як співвласники домоволодіння, усно встановили порядок користування земельною ділянкою, за яким частки ділянки, які перебували в користуванні кожного із них як співвласників земельної ділянки, відповідали їх долям у праві спільної часткової власності на домоволодіння, тобто 29/50 та 21/50. Після смерті батька позивача, 27 березня 2011 року, відкрилася спадщина, заповіту на яку він не залишив. Сторони по справі та дружина померлого (матір сторін) фактично успадкували все майно померлого, проте спадщину не оформили досі. Так, в квітні 2016 року померла мати сторін, після смерті якої відкрилася також спадщина на майно, в тому числі і на майно батька сторін, спадщину на яке вона не оформила при житті. В оформлені спадщини після смерті батька на частку земельної ділянки [PERSON] було відмовлено, в звязку з тим, що частка померлого у спільному майні не визначена. Таким чином, позбавлена можливості оформити свої право на успадковану частку земельної ділянки без визначення частки спадкодавця в ній. Оскільки [PERSON] обмежена у праві вільно розпоряджатись своєю власністю, тому вона звернулася до суду з даним позовом та просить визначити розмір часток співвласників [PERSON] і її у спільній сумісній власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 0510137000:03:059:0130, розташовану в м. Вінниці по провулку Івана Федорова, 5, яка була 30.03.2007 року зареєстрована за ними на праві спільної сумісної власності в Книзі записів реєстрації Державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010700300458 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 957595, виданого на ім′я [PERSON] із зазначенням [PERSON], як співвласника та за № 010700300457 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 957594, виданого на ім′я [PERSON], із зазначенням [PERSON], виданий згідно із рішенням Вінницької міської ради від 22.12.2006 року за № 662, зазначивши, що: - частка [PERSON] в праві спільної сумісної власності на дану земельну ділянку становить 29/50 ідеальних частки; - частка померлого 27.03.2011 року [PERSON] в праві спільної сумісної власності на дану земельну ділянку на момент його смерті становила 21/50 ідеальних частки. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала та не заперечила проти його задоволення. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнала також та не заперечила проти його задоволення. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути визнання права. Відповідно до свідоцтва про одруження серії ЯТ №723141, судом встановлено, що 2 травня 1952 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 4. Після одруження [PERSON] прийняла прізвище чоловіка [PERSON] (а.с. 8). Матеріалами справи також встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками доньок (сторін по справі): [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується їхніми свідоцтва про народження (а.с. 9, 14, 16). Відповідно до [PERSON] з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб вбачається, що позивач [PERSON] 23 червня 1973 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та після одруження прийняла прізвище чоловіка [PERSON] (а.с. 10). Однак, даний шлюб було розірвано 23 листопада 1977 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 12). Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що згодом 26. 11.1977 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб та після одруження прийняла прізвище чоловіка [PERSON], який 13 травня 1980 року також був розірваний (а.с. 13, 67). З огляду на вищевказане, судом встановлено, що прізвище [PERSON] (позивача) наразі [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про одруження серії ІІ-АГ № 109295, виданого 31.05.1969 року міським бюро ЗАГС міста Вінниця, вбачається, що 31 травня 1969 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 765. Після одруження [PERSON] прийняла прізвище чоловіка [PERSON] (а.с. 15). [PERSON] з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб вбачається, що [PERSON] 19 липня 1977 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та після одруження прийняла прізвище чоловіка [PERSON] (а.с. 17). Так, з свідоцтва про право особистої власності на будівлю № 294 від 01.12.1971р., виданого Вінницьким міським житловим управлінням, [PERSON] на праві особистої власності належало 100% домоволодіння, розташованого в м. Вінниці по пров. І. Федорова, 3-а (наразі № 5). Право власності було зареєстровано в Вінницькому обласному обєднаному бюро технічної інвентаризації 2 квітня 1973 року за № 14900 (а.с. 20). 14 травня 1985 року [PERSON] уклав договір дарування, який був посвідчений державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON], відповідно до якого батько позивача [PERSON] подарував [PERSON] (позивачу) 29/50 частин житлового будинку, що знаходиться в м. Вінниці по пров. Івана Федорова, 5 на земельній ділянці площею 500 кв.м. В постійне користування обдарованій [PERSON] відійшло: 2-І кухня; 2-2, 2-3, 2-4, І-4 кімнати (а.с. 21-22). Судом встановлено, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 957594, виданого 30 березня 2007 року на підставі рішення Вінницької міської ради від 22.12.2006 року № 662, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010700300457, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована в м. Вінниця по пров. Федорова, 5. Дана земельна діляка перебуває у спільній сумісній власності [PERSON] і [PERSON] та їх частки не виділенні (а.с. 23). Також, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 957595, виданого 30 березня 2007 року на підставі рішення Вінницької міської ради від 22.12.2006 року № 662, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010700300458, [PERSON] був власником земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована в м. Вінниця по пров. Федорова, 5. Дана земельна діляка перебуває у спільній сумісній власності [PERSON] і [PERSON] та їх частки не виділенні (а.с. 24). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ З свідоцтва про смерть серії 1-АМ № 197506, виданого 28.03.2011 року відділом ДРАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області, встановлено, що батько сторін [PERSON] помер в м. Вінниці 27 березня 2011 року (а.с. 18). З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі вбачається, що 21.09.2011 року Другою вінницькою державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу після смерті [PERSON] (а.с. 25). [PERSON] інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 21.09.2011 року вбачається, що [PERSON] заповіту не залишив (а.с. 57). Відповідно до матеріалів спадкової справи № 266/2011 (а.с. 49-86), заведеної після смерті [PERSON], судом встановлено, що [PERSON] 21.09.2011 року (а.с. 51), [PERSON] 21.09.2011 року (а.с. 52), [PERSON] 21.09.2011 року (а.с. 53) та [PERSON] 21.09.2011 року (а.с. 54), зверталися до Другої вінницької держнотконтори з заявами про прийняття спадкового майна за законом після смерті 27.03.2011 року чоловіка та батька, які прийняли спадщину, але не оформили своїх спадкових прав, та у відповідності до ст.ст. 1269, 1270 ЦК України вважається особами, які прийняли спадщину. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-АМ № 337135, виданого 01.04.2016 року відділом ДРАЦС Вінницького МУЮ у Вінницькій області, встановлено, що мати сторін [PERSON] померла в м. Вінниці 1 квітня 2016 року (а.с. 19). З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі вбачається, що 02.08.2016 року Другою вінницькою державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу після смерті [PERSON] (а.с. 26). [PERSON] інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 02.08.2016 року вбачається, що [PERSON] заповіту не залишила (а.с. 91). Відповідно до матеріалів спадкової справи № 192/2016 (а.с. 88-107), заведеної після смерті [PERSON], судом встановлено, що [PERSON] 02.08.2016 року (а.с. 88 зворіт), зверталася до Другої вінницької держнотконтори з заявою про прийняття спадкового майна за законом після смерті 01.04.2016 року матері, яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, та у відповідності до ст.ст. 1269, 1270 ЦК України вважається особою, яка прийняли спадщину. Разом з тим, [PERSON] та [PERSON] 02.08.2016 (а.с. 89, 89 зворіт) звернулися до Другої вінницької держнотконтори з заявами про те, що вони від спадщини, яка залишилася після смерті матері відмовляються. З постанови Другої вінницької державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії, суд вбачає, що позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, пров. Федорова, 5, було відмовлено, в зв'язку з тим, що частка спірної земельної ділянки померлого, яка перебуває у спільній сумісній власті не виділена (визначена) (а.с. 27). Позивач [PERSON], відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх мати [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті їх батька та чоловіка [PERSON] 27.03.2011 року (згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки). Статтею 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Як роз'яснено в листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. З огляду на вищевикладене, суд звертає увагу на те, що розмір частки співвласника позивача [PERSON] визначений 29/50, в звязку з чим розмір частки померлого становить 21/50. Таким чином, розмір частки спірної земельної ділянки слід також визначити пропорційно до часток даних осіб у праві власності жилого будинку. Частинами 2, 4, 5 ст. 89 Земельного кодексу України визначено, що у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку; г) співвласників багатоквартирного будинку. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Ст. 8 Конституції України визначено, що норми Конституції України є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом про визначення розміру частки співвласника у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визначення розміру часток співвласників у спільній сумісній власності знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню. Судові витрати суд залишає за позивачем на її прохання. На підставі викладеного,

Outcome: approved