Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

В лютому 2014 року позивач звернувся до суду із вимогою до відповідача про стягнення позики в розмірі 13 000грн. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 17 вересня 2013 року передав у борг відповідачу вказану суму коштів, які він до грудня зобов'язувався повернути. З приводу вказаного факту відповідачем була складена письмова розписка. В січні 2014 року позивач в телефонному режимі звертався до відповідача з проханням про повернення суми позики, однак в добровільному порядку відповідач не повернув кошти, а тому просить стягнути їх з відповідача. Крім цього, впозивач просить стягнути із відповідача судові витрати в розмірі 243,60грн. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні заперечив проти позову, вказав, що кошти про, які ним вказано у борговій розписці насправді позивачем не передавались, а ним не отримувалися відповідно. При цьому, зазначив, що працював у позивача на посаді водія. Під час трудової діяльності за його вини сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої [PERSON] як власник транспортного засобу оплатив витрати на ремонт інших автомобілей, які було пошкоджено та змусив його написати вказану розписку. Заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Так, судом встановлено, що 17.09.2013 року між ПП [PERSON](позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено договір позики, згідно якого позичальник взяв у позикодавця в борг грошові кошти в розмірі 13000грн. зі строком повернення їх до грудня, про що свідчить письмова розписка виконана [PERSON] В силу ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В свою чергу, відповідач в спростування позовних вимог не надав суду належних та допустимих доказів того, що грошові кошти насправді не були одержані ним. Також, в судовому засіданні не знайшло підтвердження доказами посилання відповідача про виконання ним даної розписки під тиском позивача. При цьому, суд приймає до уваги, що окрім викладеної позиції відповідача в ході розгляду судом даного спору, останній окремо не оспорював укладення договору позики. За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики в розмірі 13 000 грн. В силу ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Так, позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 243, 60грн., який в силу ч.1 ст.88 ЦПК України підлягає стягненню в повному обсязі із відповідача на користь позивача.

Outcome: approved