Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

В липні 2018 р. позивач [PERSON] , інтереси якої представлені адвокатом Новаковською Л.Я., звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою, стягнення моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 22.12.2017 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Думанською А.В., та зареєстрований в реєстрі за № 24592. Відповідно вказаного договору [PERSON] продала [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 21,8 кв.м. На момент підписання договору купівлі-продажу в вищезазначеній квартирі не було зареєстровано жодних осіб. Зазначає, що після підписання договору позивач в вищезазначену квартиру не переїхала, оскільки проживає за іншою адресою, а коли приїхала через п`ять днів після купівлі квартири виявила, що в її квартирі проживає невідомий їй чоловік, як потім було встановлено - [PERSON] . Розібравшись в ситуації, позивачу стало відомо, що вказаний чоловік колись проживав та був зареєстрований у вказаній квартирі, яка не була його власністю, проте в 2012 році його за рішенням Подільського районного суду м. Києва по справі № 2-5029/11 було знято з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] . Чоловік не заперечував, що в нього немає законних підстав знаходитись в квартирі позивача проте, не збирається її покидати, обґрунтовуючи тим, що йому немає куди піти. На багаторазові прохання покинути квартиру чоловік не реагує. Позивач неодноразово зверталась до Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві з заявами про недоступність реалізації свого права на нерухоме майно, що належить їй на праві власності, на що отримувала відповідь, що при вивченні матеріалів відсутні ознаки кримінального правопорушення, так як питання вселення виселення до компетенції поліції не відносяться, а носять цивільно-правовий характер. Стверджуючи про порушення її права власності, просить виселити відповідача з вищевказаної квартири, що належить позивачу на праві власності, та стягнути з нього на відшкодування моральної шкоди 50 тис.грн. До початку судового засідання позивачем та її представником - адвокатом Новаковською Л.Я. подані заяви, в яких сторона позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила задовольнити позов з підстав, наведених в ньому. Проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідач, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву, в зв`язку з чим відповідно до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку. Представник третьої особи - Подільського УП ГУ НП в місті Києві в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог закону, про причини неявки суд не повідомлено. Третя особа - ПН КМНО Думанська А.В. в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, через канцелярію суду подала заяву, в який просить розгляд справи проводити без її участі. Суд, встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Матеріалами справи підтверджено, що на підставі договору купівлі-продажу від 22.12.2017 р., посвідченого приватним нотаріусом КМНО Думанською А.В. за реєстром за № 24592, позивач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 21,8 кв.м, що у Подільському районі м.Києва. Право власності позивача зареєстровано у встановленому законом порядку. Згідно вищевказаного договору, на момент його підписання у вищезазначеній квартирі не було зареєстровано жодних осіб. 27.12.2017 р. позивач виявила у вищевказаній квартири сторонню особу - відповідача [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що з приводу проживання у зазначеній вище квартирі, що є власністю позивача, остання зверталась до Подільського УП ГУ НП в місті Києві, але листами від 03.11.2017 р. та 29.01.2018 р. позивачу було повідомлено про те, що проведеною перевіркою встановлено, що відносини між сторонами носять цивільно-правовий характер та компетенції органів внутрішніх справ не відносяться. Як вбачається з рішення Подільського районного суду м.Києва від 26 березня 2012 р. (справа № 2-5029/11), що набуло законної сили 11.05.2012 р., усунуті перешкоди [PERSON] , що діяла в інтересах малолітнього [PERSON] , у здійсненні права власності на квартиру [ADDRESS] , шляхом зняття [PERSON] , 1977 року народження. Згідно даного рішення [PERSON] не є співвласником даної квартири. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, факт зняття [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] ., яка не була його власністю є встановленим і доказуванню не підлягає. Судом встановлено, що незважаючи на зняття відповідача з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] , що не була його власністю, відповідач з 27.12.2017 без передбачених законом підстав проживає в квартирі за вищезазначеною адресою, тим самим перешкоджає власнику [PERSON] у користуванні нею. Відповідно до ст.15 ч.1 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно п.п.1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що [PERSON] право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , набуте правомірно, проте вона позбавлена можливості повною мірою користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до норм чинного законодавства, одним із видів усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження своїм майном є виселення. А відтак, вимоги позивача в частині виселення відповідача є законними, обґрунтованими, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а тому підлягають задоволенню. Вирішуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з такого. Відповідно до ст.16 ч.1 п.9 ЦК України відшкодування моральної шкоди є одним з способів захисту цивільного права. На підставі ст.23 ч.1 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст.23 ч.2 п.2 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою, зокрема, щодо неї самої. Згідно ст. 386 Цивільного кодексу України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-1575цс16: Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Моральна шкода має деліктне походження, тобто виникає із цивільного правопорушення. Приписами ст.1167 ч.1 ЦК України визначені підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, а саме: моральна шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується за наявності вини. Згідно ст.ст.12, 13, 80 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Відповідно до ст.76 ч.2 ЦПК України джерелами доказів є: письмові, речові та електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Позивачем суду не надано належних та допустимих доказів саме протиправної повідки відповідача та заподіяння позивачу саме моральної шкоди. А відтак, в задоволенні вимог в цій частині слід відмовити, оскільки вони є безпідставними. З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,8 грн. (за вимоги, в частині яких задоволено). На підставі викладеного, ст.41 Конституції України, ст.ст.15, 16, 319, 321, 391 ЦК України,

Outcome: partial