Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

В лютому 2017 року позивачка [PERSON] звернулася у суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав. В обгрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що [INFO] року у [PERSON] та [PERSON] народилася спільна дитина [PERSON]. У офіційному шлюбі вони ніколи не перебували. Після народження дитини між ними відбувалося спілкування виключно пов'язане із вихованням [PERSON] Наразі, вже понад 3 роки відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків, зокрема не цікавиться дитиною, не приймає жодної участі у її вихованні та матеріальному забезпеченні, не вітає з днем народженням і іншими святами та взагалі не здійснює жодних дій, спрямованих на спілкування з дитиною. Як наслідок, дитина практично не знає свого батька та не має з ним психологічного контакту. Крім того, відповідач в липні 2013 році написав та нотаріально оформив заяву, якою не заперечував проти позбавлення його батьківських прав. Позивачка також зазначала, що відповідач веде аморальний, непристойний та безладний спосіб життя, а тому ніяк не зможе надати дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей та не сприятиме засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, а навпаки може лише негативно вплинути на дитину. В той же час, будь-яких перешкод для виконання відповідачем своїх обов'язків по вихованню дитини позивач не чинила. За таких підстав, позивач просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його дочки [PERSON], [INFO]. Водночас, позивачка, в зв'язку з ухиленням відповідача від здійснення батьківських прав просила також стягнути з нього аліменти на її користь на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1000 грн. щомісяця. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. В судовому засіданні представник відповідача, за дорученням від імені свого довіріителя [PERSON] не визнала позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав та заперечувала проти їх задоволення, зазначивши, що доводи позивачки про те, що відповідач не цікавиться своєю дочкою є нікчемними. Протягом часу, коли сторони проживали разом, відповідач постійно забезпечував позивачку всім необхідним для життя та існування. Він працював стилістом в м.Дніпропетровську, де вони проживали разом, та після народження, усвідомлюючи, що дитина потребує матеріального забезпечення та щоб мати змогу утримувати дитину відповідач поїхав на заробітки за контрактом до Латвії. Відповідач [PERSON] має свідоме бажання виховувати, піклуватися та спілкуватися з своєю донькою [PERSON] Він зустрічався з донькою, дарував їй коштовні подарунки. Крім того, відповідач ніколи не створював позивачу перешкод у вихованні малолітньої дочки, на її вимогу в листопаді 2015 року ним було підписано дозвіл на тимчасову поїздку за кордон до Сполучених Штатів Америки, з метою відпочинку, у період з 15 листопада 2015 року по 15 квітня 2016 року, його неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], у супроводі ї матері - [PERSON], [INFO] Станом, на день розгляду справи відповідачу нічого не відомо про місцезнаходження його неповнолітньої доньки, оскільки позивачка в установлений строк, передбачений нотаріально посвідченою заявою дитину до України не повернула. Представник відповідача просила суд відмовити в задоволенні позову, оскільки відповідач навмисно не ухиляється від виконання своїх обов'язків, позбавлення батьківських прав є виключною мірою і допускається лише коли поведінку батька в кращу сторону змінити неможливо, а відповідач навпаки має намір в подальшому брати більш активну участь у вихованні дочки, наразі, відповідач не має можливості у повній мірі приймати участь у вихованні та забезпеченні дочки у зв'язку з перебуванням дочки поза межами України. Що стосується вимоги про стягнення аліментів, представник позивача не заперечувала, в цій частині позовні вимоги визнала в повному обсязі. Представник третьої особи - служби у справах дітей Дарницької районної державної адміністрації в судовому засіданні підтримала висновок № 101-4532/03 від 13.05.2017 р. щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Просила під час постановлення рішення врахувати обставини, встановлені в судовому засіданні, та пояснення відповідача. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно п.24 ППВСУ від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланнями на визнання позову сторонами без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи те, що відповідач визнав позов в частині стягнення аліментів у повному обсязі, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню в межах заявлених вимог. Що стосується позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що в цій частині позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про народження дитини серія [NUMBER], виданого Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції від 22 вересня 2009 року - [PERSON], яка народилася [INFO] року батьком останньої є [PERSON], матір'ю - [PERSON]. Сторони в шлюбі не перебували, та з 2013 року стали проживати окремо. 31.07.2013 року відповідачем була написана нотаріально посвідчена заява, щодо того, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав (а.с.31), проте, своєю заявою від 08.05.2017 року, [PERSON] відкликав вказану заяву, в зв'язку з тим, що [PERSON] перешкоджає йому виконувати свої батьківські обов'язки по відношенню до дочки [PERSON] (а.с.132). Наразі відповідач проживає в Латвії. 4 листопада 2015 року [PERSON] було підписано дозвіл на тимчасову поїздку за кордон (з України до Сполучених Штатів Америки), з метою відпочинку, у період з 15 листопада 2015 року по 15 квітня 2016 року, його неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], у супроводі ї матері - [PERSON], [INFO] (а.с.66). Проте, [PERSON] в установлений строк, передбачений нотаріально посвідченою заявою дитину [PERSON] до України не повернула. Позивач разом з дочкою [PERSON], [INFO], проживають в США та дівчинка відвідує школу Хікорі Вудс Елементарі (а.с.157) Звертаючись у суд з даним позовом, [PERSON]. виходила з того, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень дитини. Суд не може погодитись з такими доводами позивача з огляду на наступне. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 СК України виключними підставами позбавлення батьківських прав матері або батька є: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засудженні за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року (далі - Постанова) зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. В до п. 18 Постанови зазначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, з урахуванням її характеру, особи батька, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008р. по справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. Посилання позивача на ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні з огляду на те, що відповідач має намір спілкуватись з дитино, погодився на стягнення з нього аліментів. Матеріали справи мають достатні докази на підтвердження пояснень представника відповідача, щодо розшуку [PERSON] його дочки та намагання зв'язатись з нею, зокрема 06 вересня 2016 року відповідач [PERSON] через свого адвоката Мозолевську В.В. звертався до Голосіївського управління поліції ГУН України у м. Києві із заявою про розшук неповнолітньої дитини [PERSON].(а.с.68) 3жовтня 2016 року на вище вказану заяву Начальником Голосіївського управління поліції ГУНП у місті Києві підполковником поліції Кухленко С.А. була надана відповідь.(а.с.72) Крім того, 05 вересня 2016 року адвокатом [PERSON] - Мозолевською В.В. було направлено адвокатський запит до Голови державної прикордонної служби України з приводу надання інформації: чи перетинала кордон України [PERSON], [INFO] в період з 15 листопада 2015 року по 15 квітня 2016 року та надання інформації про те, чи перетинала кордон України [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в період з 15 квітня 2016 року по 05 вересня 2016 року. (а.с.74) 5 вересня 2016 року адвокатом [PERSON] - Мозолевською В.В. було направлено заяву до Міністерства юстиції України про сприяння повернення дитини.(а.с.80) 17 жовтня 2016 року на адресу адвоката Мозолевської В.В. надійшла відповідь із Міністерства юстиції України. 23 березня 2017 року відповідач [PERSON] через свого адвоката Мозолевську В.В. звертався до Дарницького управління поліції ГУН України у м. Києві із заявою про перешкоджання [PERSON] батьку дитини [PERSON] здійснювати свої батьківські права та обов'язки, надані йому законом. Під час розгляду справи, представником відповідача були надані заяви, адресовані позивачці від імені [PERSON] щодо врегулювання спору мирним шляхом та висловлювання бажання відповідача спілкуватись з дочкою та піклуватись про неї (а.с.200) Вказані докази та обставини були досліджені судом в судовому засіданні. Отже, не зважаючи на висновок Дарницької районної державної адміністрації № 101-4532/03 від 13.05.2017 р. щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав та рішення Дарницького районного суду м.Києва від 26.06.2017 року, яке залишено в силі Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 11.10.2017 року, яким встановлено відсутність доказів на чинення перешкод з боку [PERSON] відповідачу [PERSON] у спілкуванні з дочкою [PERSON], судом, під час розгляду вказаної справи, не було встановлено достатніх, належних підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Крім того, позивачкою та її представником не було надано суду переконливих доказів доведеності винної поведінки відповідача щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків та ведення аморального способу життя, на який вони послались в своїх позовних вимогах. За таких підстав, в задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині позбавлення батьківських прав необхідно відмовити.

Outcome: partial