Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

В листопаді 2013 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок та земельні ділянки в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що після смерті його сестри [PERSON]., в м. Миргороді відкрилася спадщина на житловий будинок та земельні ділянки, набуті в шлюбі сестрою та її чоловіком. При зверненні до органів нотаріату з заявою про наміри спадкувати, позивачу стало відомо, що спадкоємцем на частину майна померлої сестри за її заповітом є відповідачка [PERSON]. Оскільки частка спадкового майна сестри не визначені, а постановою державного нотаріуса йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої сестри з тих підстав, що будинок не входить до складу спадщини сестри, він звернувся в суд з даним позовом. Під час перебування даної справи в провадженні суду позивачем свої позовні вимоги неодноразово уточнювалися шляхом подачі відповідних письмових заяв / т.1, а.с. 94 - 96, 258 - 259 /. В подальшому стороною позивача заявлено про відмову від позовних вимог в частині визнання за позивачем права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування і така відмова прийнята судом з постановленням відповідної ухвали / т.2, а.с. 23 /. В судовому засіданні представники позивача [PERSON]- [PERSON] і [PERSON], які діють на підставі відповідних довіреностей / т.1, а.с. 62, 228 /, уточнений в червні 2014 року позов підтримали, просили задовольнити його, пояснивши, що за життя рідна сестра позивача [PERSON], перебуваючи у шлюбі зі своїм чоловіком, набули право спільної сумісної власності на житловий будинок, розташований в [ADDRESS], хоча відповідне право було зареєстроване тільки за її чоловіком. За життя сестра позивача склала заповіт на ім'я відповідачки [PERSON], яким відповідна частка згаданого житлового будинку не була охоплена. З цих підстав позивач [PERSON], як спадкоємець другої черги, має право на спадкування частини житлового будинку, на яку мала право [PERSON]. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON], що діє на підставі відповідної довіреності / т.1, а.с. 107 /, вона ж представник відповідачки [PERSON] відповідно до довіреності / т.1, а.с. 108 /, уточнений позов не визнали, заперечували проти нього і просили відмовити у його задоволенні. З пояснень сторони відповідачів вбачається, що [PERSON] не має права на спадкування після померлої сестри. Крім того, спірний спадковий будинок був зареєстрований виключно у власності [PERSON] - чоловіка сестри позивача, яка таку спадщину не прийняла. З цих підстав згаданий будинок не входить до складу спадщини померлої [PERSON] і за заповітом [PERSON] має спадкуватися [PERSON] Заслухавши пояснення сторін і їх представників, дослідивши письмові докази по справі та проаналізувавши їх в сукупності, оглянувши оригінали окремих документів, наданих на засадах змагальності та диспозитивності, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення з наступних обгрунтувань. Як встановлено судом на основі аналізу наданих письмових доказів, позивач [PERSON], після вступу в шлюб, набув зазначене прізвище / т.1, а.с. 66 / та є рідним братом [PERSON], оскільки вони мають спільних батьків / т.1, а.с. 65, 97, 98, 110, 209, 210, 226, 227, 246 /. Сестра позивача [PERSON] з 30 квітня 1954 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про їх одруження та відомостями, які містяться у копіях паспортів згаданих осіб / т.1, а.с. 128, 127, 175 /. В період зареєстрованого шлюбу, а саме 12 квітня 1991 року, [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу придбали житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] / т.1, а.с. 220 - 221 /. В подальшому рішенням № 125 виконавчого комітету Миргородської міської ради від 15 травня 1991 року [PERSON] надано дозвіл побудувати новий будинок по [ADDRESS] / т.1, а.с. 222 / та після завершення будівництва / т. 1, 182 - 183 /, 29 вересня 1995 року на ім'я цього забудовника видано Свідоцтво № 45 про право особистої власності на забудову / т.1, а.с. 181, 223 /. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. З огляду на викладене, зважаючи на те, що житловий будинок по [ADDRESS] подружжям [PERSON] був набутий в період їх не припиненого зареєстрованого шлюбу, слід прийти до висновку про те, що ця нерухомість є спільною сумісною власністю цього подружжя, а відтак кожному з них належало право власності по ? частині на це домоволодіння. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть / а.с. 7 /. За життя він залишив заповіт на ім'я [PERSON], яким заповідав тій належний йому житловий будинок і земельні ділянки / т. 1, а.с. 132 /. Дружина спадкодавця [PERSON] відмовилася від спадкування після свого померлого чоловіка, маючи право на обов'язкову частку в спадщині, подавши письмову заяву до органів нотаріату / т. 1, а.с. 126 /. При житті [PERSON] склала заповіт на ім'я відповідчки [PERSON], за яким заповідала тій належний їй житловий будинок і земельні ділянки, що знаходяться в [ADDRESS] тобто конкретне майно. Інше майно та право на майно цим заповітом не охоплені / т.1, а.с. 165, зворотня сторона /. [INFO] року спадкодавець [PERSON] померла, в наслідок чого відкрилася спадщина / т. 1, а.с. 8, 165 /. Згідно до ст. 1222 ч. 1 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Статтею 1223 частинами 1 та 2 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON], являючись спадкоємцем другої черги за законом відповідно до ст. 1262 ЦК України, звернувся з письмовою заявою до органів нотаріату з наміром спадкувати після померлої сестри / т.1, а.с. 10, 162, зворотня сторона /. Проте, постановою державного нотаріуса від 02 квітня 2014 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої рідної сестри з посиланням на те, що житловий будинок по [ADDRESS] не входить до складу її спадщини / т. 1, а.с. 218 /. За переконанням суду така постанова не узгоджується з положеннями ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, за якою майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Зважаючи на це позивач [PERSON], як спадкоємець другої черги за законом, має право на спадкування після померлої сестри того її майна, яке нею набуте в зареєстрованому шлюбі та яке не охоплене її заповітом, а отже заявлений ним позов в цій частині підлягає до задоволення з визначенням частки спадкового майна [PERSON] у виді ? частини права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] на будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] Позивач просить визнати за ним право власності в порядку спадкування на ? частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування після сестри. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на викладене суд не вправі виходити за межі заявлених позивачем позовних вимог. Від заявленого позову до [PERSON] / т.1, а.с. 4 - 6, 41, 46 - 48 / позивач [PERSON] не відмовлявся. Між тим, в супереч положенням ст. ст. 10, 60 ЦПК України та у строки, імперативно встановлені ст. 27 ч. 2 ЦПК України, стороню позивача суду не надано належних і допустимих доказів порушення, невизнання або оспорювання його прав цією відповідачкою. З цих підстав у задоволенні заявленого до неї позову слід відмовити. Згідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Стороною позивача підтверджено сплату судового збору в загальній сумі 1132 гривень 06 копійок / т.1, а.с. 1 - 3, 275 /. Оплата позивачем послуг бюро технічної інвентаризації за проведення технічної інвентаризації спадкового майна / т.1, а.с. 257, 260 / в загальній сумі 732 гривни 16 копійок не є судовими витратами, виходячи зі змісту ст. 79 ЦПК України. З цих підстав такі витрати не підлягають стягненню на користь позивача.

Outcome: partial