overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

Вказуючи на те, що рідний повнолітній син позивача відповідач [PERSON], маючи змогу надавати йому матеріальну допомогу як престарілому і непрацездатному батькові, який проживає в будинку в смт. Диканька, по вул. Лесі Українки, 24, ніде не працює, цього в добровільному порядку не робить, хоча він через свій стан здоровя і невеликий розмір пенсії потребує такої матеріальної допомоги та постійного догляду, тому позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути із відповідача на його користь аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 718 грн.\~ 00\~ коп. щомісячно. Ухвалою судді від 01 серпня 2018 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З наявної у матеріалах справи поштової розписки про отримання відповідачем копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позову з доданими до неї копіями документів вбачається, що відповідач зазначені документи отримав заздалегідь, однак у визначений йому строк відзиву на позов або якихось клопотань суду не подав, що в свою чергу вважає суд свідчить про байдуже ставлення відповідача як до вимог позивача, так і до розгляду справи стосовно нього. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи позивач є рідним батьком відповідача, проживає в належному йому будинку в смт. Диканька Полтавської області, по вул. Лесі Українки, 24, одержує невелику пенсію, яку витрачає на придбання одягу, продуктів харчування та ліків. Відповідач по справі, ніякої\~ матеріальної допомоги позивачу не надає, хоча є працездатним. Виходячи з викладеного, суд вважає, що позивач, як непрацездатна особа потребує матеріальної допомоги від свого рідного сина, відповідача [PERSON] Відповідно до ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Крім цього, відповідно до положень ст. ст. 172, 202 СК України повнолітній син зобовязаний піклуватися про непрацездатного батька, проявляти до нього турботу та надавати йому допомогу, а також утримувати свого непрацездатного батька, який потребує\~ матеріальної допомоги. Враховуючи викладені в сукупності обставини, суд вважає необхідним повністю задоволити позовні вимоги позивача та визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню із відповідача на користь позивача в твердій грошовій сумі, в розмірі 718 грн. 00 коп. щомісячно. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

Вказуючи на те, що сторони 15 жовтня 2005 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Диканського районного управління юстиції Полтавської області, від якого мають малолітніх дітей сина [PERSON], 29.11. [INFO] та сина [PERSON], 29. 01. [INFO]. Але, вказуючи на те, що спільне життя із відповідачем не склалося через різні погляди на шлюбні відносини, відсутності взаємопорозуміння та ухиляється від матеріальної участі у забезпеченні сімейних потреб на утримання малолітніх дітей, позивач звернулася з позовом до суду про розірвання шлюбу та стягнення на її користь на утримання малолітніх дітей аліментів у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04. 03. 2019 року і до досягненням дітьми 18 років. \~ Позивач у судове засідання не з'явилася, але на адресу суду надійшла письмова заява в якій позивач свої позовні вимоги підтримує повністю та просить розгляд справи розглянути у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча відповідно до чинного законодавства\~ був повідомлений судом про час і місце розгляду справи, тому за вказаних обставин\~ розгляд справи був проведений у відсутність відповідача на підставі наявних в справі доказів. Враховуючи те, що відповідача було належним чином повідомлено про розгляд справи, він байдуже віднісся до позовних вимог позивача, тобто він його визнав, а визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

Вказуючи на те, що сторони 25 листопада 2016 року зареєстрували шлюб у Диканському районному відділі державно реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, від якого мають малолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] . Але, вказуючи на те, що спільне життя із відповідачем не склалося через різні погляди на шлюбні відносини, відсутності взаємопорозуміння та ухиляється від матеріальної участі у забезпеченні сімейних потреб на утримання малолітньої дитини, позивач звернулася з позовом до суду про розірвання шлюбу та стягнення на її користь на утримання малолітньої дитини аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду і до досягненням дитиною 18 років. \~ Позивач у судове засідання не з`явилася, але на адресу суду надійшла письмова заява в якій позивач свої позовні вимоги підтримує повністю та просить розгляд справи розглянути у її відсутність. Відповідач у судове засідання також не з`явився, але на адресу суду надав відзив на позовну заяву позивачки в якому вказав, що проти розірвання шлюбу, стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частини щомісячно він не заперечує. Враховуючи те, що відповідачем було визнано позов в повному обсязі, визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-26 00:00:00

Вказуючи на те, що сторони 31 березня 2018 року зареєстрували шлюб у Глобинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, від якого мають малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Але, вказуючи на те, що спільне життя із відповідачем не склалося через різні погляди на шлюбні відносини, відсутності взаємопорозуміння та ухиляється від матеріальної участі у забезпеченні сімейних потреб на утримання малолітньої дитини, позивач звернулася з позовом до суду про розірвання шлюбу та стягнення на її користь на утримання малолітньої дитини аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду і до досягненням дитиною 18 років. Позивач у судове засідання не з`явилася, але на адресу суду надійшла письмова заява в якій позивач свої позовні вимоги підтримує повністю та просить розгляд справи розглянути у її відсутність. Відповідач у судове засідання також не з`явився, але він відповідно до чинного законодавства був повідомлений про час і місце розгляду справи, про що в матеріалах справи мається поштове повідомлення. Будь-яких заяв щодо розгляду справи або щодо його віддкладення суду не надав, тому розгляд справи був проведений за наявними в справі письмовими доказами. Враховуючи те, що відповідачач проти задоволення позовних вимог позивача не заперечує, визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

Вказуючи на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі та від цього шлюбу у них народилася дитина - син [PERSON], [INFO]. Вказуючи на те, що відповідач не проживає разом з ними, не бере ніякої участі у житті та вихованні дитини, не надає грошової допомоги на утримання дитини та відмовляється добровільно надавати кошти, позивач звернулася з позовом до суду про стягнення на її користь на утримання малолітньої дитини аліментів в розмірі 1626 грн. 00 коп. Ухвалою судді від 08 лютого 2019 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З наявної у матеріалах справи оголошення про повідомлення розгляду справи відповідача, яке було розміщено на веб-сайті Диканського районного суду вбачається, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді заздалегідь, однак у визначений йому строк відзиву на позов або якихось клопотань суду не подав, що в свою чергу суд вважає свідчить про байдуже ставлення відповідача як до вимог позивача, так і до розгляду справи стосовно нього. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Диканським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області сторони проживають у зареєстрованому шлюбі з 14 квітня 2017 року. Від спільного проживання вони мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], на утримання якої відповідач не надає позивачу матеріальної допомоги, хоча, відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Тому, суд вважає необхідним стягти з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1626 грн. 00 коп. щомісячно. Відповідно до ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-06 00:00:00

Вказуючи на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі та від цього шлюбу у них народилися діти син [PERSON], 23. 10. [INFO], [PERSON], 08. 08. [INFO] та [PERSON], 09. 07. [INFO]. Вказуючи на те, що відповідач не проживає разом з ними, не бере ніякої участі у житті та вихованні дітей, не надає грошової допомоги на утримання дітей та відмовляється добровільно надавати кошти, позивач звернулася з позовом до суду про стягнення на її користь на утримання малолітніх дітей аліменти в розмірі 1/2 частини усіх видів його заробітку. \~ Ухвалою судді від 12 лютого 2019 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. З наявної у матеріалах справи поштової розписки про отримання відповідачем копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позову з доданими до неї копіями документів вбачається, що відповідач зазначені документи отримав заздалегідь 20. 02. 2019 року, однак у визначений йому строк відзиву на позов або якихось клопотань суду не подав, що в свою чергу вважає суд свідчить про байдуже ставлення відповідача як до вимог позивача, так і до розгляду справи стосовно нього. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. \~\~ Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження серії І-КЕ № 096087 виданого Милорадівською сільською радою Котелевського району Полтавської області сторони проживають у зареєстрованому шлюбі з 25 жовтня 2003 року. Від спільного проживання вони мають малолітніх дітей доньку [PERSON], 08. 08. [INFO], сина [PERSON], 23. 10. [INFO] та доньку [PERSON], 09. 07. [INFO], на утримання яких відповідач не надає позивачці матеріальної допомоги, хоча, відповідно до закону батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Тому, суд вважає необхідним стягти з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі 1/2 частини усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Відповідно до ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судові витрати. \~\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

В квітні 2007 року позивачка [PERSON] звернулась до відповідача ТОВ «Біо-Оріяна» з позовом про зобовязання виконати умови договору, посилаючись на те, що 30.11.2004 року між відповідачем та третьою особою [PERSON] було укладено договір на пайову участь у фінансуванні будівництва житлового будинку, №46/129, згідно якого остання зобовязалась за власні кошти прийняти пайову участь у фінансуванні будівництва житлового комплексу, будинок №46 по вул.Леніна у с.Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, а відповідач мав передати їй необхідні документи для наступного оформлення права власності на однокімнатну квартиру №129, секція будівництва №4, загальною площею 49,30 кв.м., за цією адресою. Будинок побудований на 100%. Кошти за договором сплачені у повному обсязі, тому ТОВ «Біо-Оріяна» надала довідку від 18.06.2007 року щодо відсутності претензій та відсутність заперечень передачі прав та обовязків за цим договором. 20.06.2007 року позивачкою та третьою особою було укладено угоду про передачу прав та обовязків за договором 46/129 від 30.11.2004 року, згідно якої третя особа передала [PERSON] право вимоги виконання від ТОВ «Біо-Оріяна» за названим договором. Після введення будинку №46 по вул.Леніна у с.Софіївська Борщагівка в експлуатацію 30.11.2007 року ТОВ «Біо-Оріяна» не передало [PERSON] документів, передбачених договором, для наступного оформлення права власності на спірну квартиру, тому [PERSON] була змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.04.2010 року, яке є чинним, ТОВ «Біо-Оріяна» було зобовязано передати [PERSON] документи, передбачені договором, для наступного оформлення права власності на спірну квартиру за [PERSON] Оскільки ТОВ «Біо-Оріяна» не виконало чинне рішення суду, не надало документів [PERSON], та оспорює її право власності на спірну квартиру, [PERSON] була змушена у квітні 2014 року звернутись до суду з цим позовом про визнання права власності на спірну квартиру. ТОВ «Біо-Оріяна», не погоджуючись з первинним позовом, у вересні 2014 року подало зустрічну позовну заяву, де просило розірвати вказаний вище договір №46/129 від 30.11.2004 року, та визнати за ТОВ «Біо-Оріяна» право власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS], стягнувши з [PERSON] відшкодування судових витрат. Для виготовлення мотивувальної частини рішення, з огляду на складність справи, необхідний певний час, тому,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

В квітні 2010 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що 28 березня 2009 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на 1/5 частину домоволодіння, яке розташовано по вул. Миру, № 05 в с. Припруття Новоселицького району та яке відносилося до категорії колгоспного двору. Спадщину позивачі прийняли своєчасно. Відповідачка спадщину не прийняла та на неї не претендує. Але оскільки спадкодавець не отримала при житті свідоцтво про право власності на нерухоме майно, вони не можуть оформити на себе право власності на домоволодіння. Просили суд визнати за ними право власності на 1/5 частину домоволодіння в порядку спадкування по 1/15 частині за кожним. В судовому засіданні позивачі підтримали позовні вимоги та просили задовольнити позов. Відповідачка позов визнала повністю, пояснівши суду, що спадщину після смерті її матері вона не прийняла та на спадщину не претендує. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що дійсно [PERSON], яка померла 28 березня 2009 року була дружиною позивача [PERSON] та матерю позивачів [PERSON], [PERSON] та відповідачки [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на 1/5 частину домоволодіння по вул. Миру, № 05 в с. Припруття Новоселицького району. Позивачі як спадкоємці 1 черги за законом, своєчасно прийняли спадщину. Однак, у звязку із смертю спадкодавці, БТІ відмовилось зареєструвати право власності за померлою. Приймаючи до уваги, що позивачі є спадкоємцями 1 черги за законом, відповідачка спадщину не прийняла та на неї не претендує, то право власності на спадщину слід визнати за позивачами. Враховуючи, що відповідно до ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, то позивачі мають право на спадщину у виді 1/15 частини домоволодіння за кожним, у звязку із чим право власності на дані частки домоволодіння слід визнати за ними. На підставі ст.ст. 328, 1267, 1268, 1270 ЦК України, ст.17 Закону України Про власність, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

В квітні 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що 21 вересня 2002 року померла їх матір [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на домоволодіння, яке розташовано по вул. Центральній, № 37 в с. Жилівка Новоселицького району та яке відносилося до категорії колгоспного двору. Позивач як спадкоємець 1 черги за законом спадщину прийняв своєчасно, оскільки вступив у її управління та володіння. Відповідач спадщину не прийняв та на неї не претендує. Але оскільки спадкодавець не отримала при житті свідоцтво про право власності на нерухоме майно, він не може оформити на себе право власності на домоволодіння. Просив суд визнати за ним право власності на домоволодіння в порядку спадкування. В судовому засіданні позивач підтримав позов в повному обсязі і просив задовольнити його вимоги. Відповідач позов визнав повністю, пояснівши суду, що спадщину після смерті його матері [PERSON] він не прийняв та на спадщину не претендує. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що дійсно [PERSON], яка померла 21 вересня 2002 року була матерю позивача [PERSON] та відповідача [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на домоволодіння по вул. Центральній, № 37 в с. Жилівка Новоселицького району, яку позивач прийняв своєчасно. Однак, у звязку із смертю спадкодавця, БТІ відмовилось зареєструвати право власності за померлою. Враховуючи, що позивач є спадкоємцем за законом 1 черги, відповідач спадщину не прийняв та на неї не претендує, то право власності на домоволодіння слід визнати за позивачем в порядку спадкування. На підставі ст.ст. 328, 1268, 1270 ЦК України, ст.17 Закону України Про власність, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

В квітні 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення шкоди, завданої недостачею, посилаючись на те, що відповідачка працювала у нього по найму продавцем у магазині «Все по 3 гривні» в м. Новоселиця, у звязку із чим 16 жовтня 2009 року із нею був укладений договір про повну матеріальну відповідальність. Внаслідок інвентаризації товарно-матеріальних цінностей в магазині 29 жовтня 2009 року була виявлена недостача продукції на суму 11436 грн.. Оскільки відповідачка як матеріально відповідальна особа завдану шкоду у добровільному порядку не відшкодувала, просив стягнути її у примусовому порядку. Крім цього, просив стягнути з відповідачки понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов у повному обсязі. Відповідачка позов визнала повністю, пояснівши суду, що дійсно працювала по найму у позивача продавцем в магазині «Все по 3 гривні» в м. Новоселиця, у звязку із чим, 16 жовтня 2009 року уклала із ним договір про повну матеріальну відповідальність. Протягом з 29 вересня по 29 жовтня 2009 року в магазині з її недбалості була створена недостача товарно-матеріальних цінностей на суму 11436 грн., яку вона готова по частинам погасити. Суд, вислухавши позивача, його представника та відповідачку, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідачка перебувала у трудових відносинах з позивачем, що підтверджується патентом виданого Новоселиць ким МДПІ на імя останнього від 30 вересня 2009 року. Відповідно до укладеного договору про повну матеріальну відповідальність від 16 жовтня 2009 року відповідачка несе повну матеріальну відповідальність за збереження товарноматеріальних цінностей в магазині «Все по 3 гривні» та зобовязується відшкодувати недостачу товарно-матеріальних цінностей. Відповідно до акту інвентаризації товарно-матеріальних цінностей від 29 жовтня 2009 року в магазині «Все по 3 гривні» виявлена недостача продукції на суму 11436 грн., яка виникла з 29 вересня 2009 року. У відповідності до вимог ст. 134 Кодексу законів про працю України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини у випадках, коли між працівником і роботодавцем укладений письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих йому для збереження або для інших цілей, а також коли шкода завдано недостачею. Приймаючи до уваги, що з вини відповідачки позивачу спричинена шкода у вигляді недостачі товарно-матеріальних цінностей в магазині «Все по 3 гривні» на суму 11436 грн., яку у добровільному порядку відповідачка відшкодувати відмовилась, завдану шкоду з неї слід стягнути у примусовому порядку. На підставі ст.ст. 134, 135, 135-1 КЗпП України, суд

Outcome: approved