Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

В липні 2019 року до Запорізького районного суду Запорізької області звернулось Міністерство оборони України з позовом до [PERSON] про стягнення шкоди у сумі 412584,59 грн. в порядку регресу. Свої вимоги мотивувало тим, що відповідач [PERSON] , являючись військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді начальника розвідки штабу військової частини [NUMBER] , та відповідно до вимог ст.ст. 29-32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України будучи начальником для військовослужбовців цієї ж військової частини в тому числі старшого прапорщика [PERSON] та прапорщика [PERSON] , був військовою службовою особою, діючи умисно, в умовах особливого періоду, всупереч інтересам служби на порушення вимог статей 6, 11, 49, 50, 58, 59, 60 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 3,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, перевищуючи владу та службові повноваження, застосував до підлеглих насильство, що стало підставою тяжких наслідків (смерті) [PERSON] та в подальшому виплати рідним загиблого грошового відшкодування моральної та матеріальної шкоди за рахунок позивача. 06 березня 2018 року за даними фактами Саратським районним судом Одеської області винесено вирок по справі № 513/277/17. В подальшому ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 26.07.2018 року та постановою Верховного Суду від 14.03.2019 року вирок суду залишено без змін. Вироком суду також було частково задоволено цивільний позов потерпілих [PERSON] та [PERSON] , а саме, ухвалено стягнути з Міністерства оборони України: на користь дружини - потерпілої [PERSON] - 200000 грн. на відшкодування моральної шкоди, 2437,72 грн. щомісячно - довічно та 5271,43 грн. судових витрат; а також на користь сина потерпілого [PERSON] 200000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. За вказаних умов причинний зв`язок між незаконними (злочинними) діями відповідача та смертю [PERSON] є преюдиціальним фактом, тобто таким, що звільняється від доказування. За вказаних умов Позивачем - Міністерством оборони України відшкодовано завдану [PERSON] шкоду рідним (дружині та сину) загиблого [PERSON] . В той же час Міністерство оборони України за правилами ст. 1191 ЦК України має право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, оскільки смерть [PERSON] спричинена не бойовими діями чи іншими спеціальними умовами військової служби, а незаконними діями відповідача - [PERSON] , що доведено вироком суду, який набрав законної сили. Таким чином, витрати фактично понесені Міністерством оборони України, які були 20.11.2018 здійсненні на виконання судового рішення (вироку) по справі № 513/277/17 щодо виплати потерпілим [PERSON] та [PERSON] коштів на загальну суму: 412584,59 гри., згідно меморіального ордеру № 8 від 20.11.2018, меморіального ордеру № 9 від 20.11.2018, меморіального ордеру № 10 від 20.11.2018, меморіального ордеру № 11 від 20.11.2018 підлягають відшкодуванню за рахунок винної особи - відповідача [PERSON] .. Отже, з вищенаведеного вбачається, що відповідач - колишній військовослужбовець [PERSON] заподіяв матеріальну шкоду (збитки) Міністерству оборони України в розмірі - 412584,59 грн., яка повинна бути відшкодована ним в повному обсязі. Від представника відповідача [PERSON] надійшли заперечення на позовну заяву від 22.10.2019 р., в якій вона висловила думку, про те що відповідач не має можливості відшкодувати завдані збитку позивачу, оскільки відповідач звільнений з військової служби, за час розгляду справи сім`я відповідача понесла значні збитки, дружина тяжко хворіє. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи представник Міністерства оборони України до суду не з`явився. Через офіційну електрону пошту суду, надав заяву від 17.10.2019 р. про розгляд справи за відсутності представника позивача. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. В судове засідання 04.12.2019 р. з`явились представники відповідача [PERSON] та [PERSON] , які позов не визнали в повному обсязі. Зазначили, що на їх думку відповідач знаходиться у скрутному матеріальному стані, наразі відбуває покарання у виправній установі, а тому кошти які він отримує мають бути витрачені на його утримання в установі. Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Вироком Саратського районного суду Одеської області від 06.03.2018 р. [PERSON] , військовослужбовця військової служби за контрактом, який проходив її на посаді начальника розвідки штабу військової частини [NUMBER] , визнано винним у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 426-1 КК України та призначено покарання у вигляді 10 років позбавлення волі з позбавленням військового звання «капітан». Зазначеним вироком частково задоволено цивільні позови, та з Міністерства оборони України стягнуто: на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 200000,00 грн.; на користь [PERSON] по 2437,72 коп. довічно; на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 200000,00 грн.; на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 5271,43 грн. Зазначений вирок набрав законної сили 26.07.2018 р., що підтверджується копією ухвали Апеляційного суду Одеської області від 26.07.2018 р. та Постановою Верховного суду від 14.03.2019 р. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини встановленні рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно\~ч. 6 ст. 82 ЦПК України\~вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Виходячи зі змісту ст. 82 ЦПК України встановлені рішенням обставини обов`язкові для суду й не підлягають доказуванню в загальному порядку. На виконання вироку суду по справі № 513/277/17, Міністерство оборони України, 20.11.2018 р. здійснило виплати потерпілим [PERSON] та [PERSON] коштів на загальну суму: 412584,59 гри., що підтверджується меморіальним ордером № 8 від 20.11.2018 р., меморіальним ордером № 9 від 20.11.2018 р., меморіальним ордером № 10 від 20.11.2018 р., меморіальним ордером № 11 від 20.11.2018 р. Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 11 ЦК України, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого майнового права; ч.2 п.п.8, 9 вказаної статті способами захисту цивільних прав можуть бути відшкодування майнової та моральної шкоди. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Частиною 1 ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Враховуючи позицію, викладену в Постанові Верховного Суду від 05.09.2018 р. у справі №534/872/16-ц, де зазначено, що з аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч.1 ст. 1191 ЦК набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Зобов`язання щодо відшкодування шкоди (деліктне зобов`язання) - цивільно-правове зобов`язання, за яким потерпілий (кредитор) має право вимагати від заподіювана шкоди (боржника) відшкодування в повному обсязі протиправно завданої шкоди шляхом відшкодування її в натурі або відшкодування завданих збитків. За приписами п. 7 «Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі», затвердженого Постановою Верховної ради України від 23 червня 1995 року, передбачено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані у разі заподіяння з їх вини третім особам шкоди, яку було відшкодовано відповідно до чинного законодавства військовою частиною, зобов`язані відшкодувати її військовій частині у порядку, передбаченому цим Положенням та цивільним законодавством України. В абз.2 п.8 Постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 Пленум Верховного суду України зазначив, що з винної особи за регресною вимогою стягується сума майнових витрат, понесених на виконання зобов`язання по відшкодуванню шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то з неї витрати стягуються в цих межах. Оскільки Міністерство оборони України відшкодувало шкоду завдану відповідачем [PERSON] , згідно вироку Саратського районного суду Одеської області від 06.03.2018 р. у розмірі 412584,59 грн., у нього виникло право регресу до винної особи. В свою чергу відповідач [PERSON] окрім відзиву на позов не надав жодних доказів на підтвердження своїх заперечень щодо позовних вимог. У судовому засіданні судом роз`яснювалось право та обов`язок відповідача щодо надання доказів, які спростовують вимоги позивача. Відповідач та його представники наданими процесуальними правами не скористалися, лише висловлювали припущення, що всі збитки мала відшкодувати військова частина. Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги Міністерства оборони України про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved