Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

В квітні 2019 року позивач звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача - [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на ті обставини, що 27 грудня 2016 року вони зареєструвала шлюб з відповідачем, про що у Відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві зроблено відповідний актовий запис № 1782. Від вказаного шлюбу сторони по справі мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя з відповідачем не склалось, оскільки сторони мають різні погляди на шлюб та сім`ю. Можливості зберегти сім`ю немає, подружні відносини припинились з вересня 2018 року, примирення між ними неможливе, а тому позивач вимушена звернутись до суду із вищевказаною позовною заявою. Ухвалою від 05.04.2019 року відкрито провадження у вказаній вище справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання, викликано сторін. За приписами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Під час підготовчого засідання позивач позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позові. Просила позов задовольнити, шлюб укладений з відповідачем розірвати. Вказувала на те, що з вересня 2018 року сімейні відносини було припиненено, а з січня 2019 у кожного з них склались нові відносини. Відповідач у свою чергу під час підготовчого засідання позовні вимоги визнав у повному обсязі, про що подав суду письмову заяву. Строк на примирення просив не надавати, оскільки у цьому немає сенсу. Вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі в підготовчому засіданні, у зв`язку з існуванням визначених ч.3 ст.200 ЦПК України умов, та задовольнити позовні вимоги з огляду на наступне. З наданих пояснень позивача та відповідача вбачається, що на теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають зберігати шлюб, позивач на розірванні шлюбу наполягає, тому шлюб між ними має бути розірваний. З матеріалів справи вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 27 грудня 2016 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстицій в м. Києві, про що зроблений відповідний актовий запис за № 1782, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 8). Від вказаного шлюбу сторони по справі мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 9). Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як свідчать пояснення сторін, позивач та відповідач проживають окремо один від одного, не ведуть спільного господарства. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ст.ст.141, 142 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 352,40 грн. підлягають стягненню на користь позивача з відповідача та підлягає відшкодуванню позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, а саме у розмірі 352,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved