Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-06 00:00:00

В лютому 2020 року позивач [PERSON] в інтересах якого діє адвокат Гузєв Ігор Григорович звернувся з позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Мотивуючи свою заяву тим, що з 01.05.2001 року він працював на посаді начальника підземної дільниці №37 КДГМК « Криворіжсталь» правонаступником вказаного підприємства є ПАТ «АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ», виконував роботи де підпадав під вплив пилу фіброгенної дії концентрацією вище гранично допустимої, внаслідок чого захворів на професійне захворювання. Висновком МСЕК від 17.10.2007 року позивачу встановлено 25% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням з 10.10.2007 року - безстроково.. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивача постійно турбує задишка при незначному фізичному навантаженні, сухий кашель, біль у грудях, загальну слабкість, швидку втому, запаморочення, головний біль, іноді відчуття перебоїв в роботі серця, приступоподібний біль у грудях та міжлопатковій ділянці, загальну слабкість, біль та обмеження рухів за ходом ребра, яка посилюється при поворотах та нахилах тулубу. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 118 075 гривень, яку просив стягнути з відповідача. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.02.2020 року позовну заяву прийнято до свого провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі доказами. Відповідач скористався правом надання відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначив, що позивачем не доведено факту саме завдання йому моральної шкоди та її розмір, який є завищеним та не відповідає тяжкості і характеру шкоди завданої позивачу, внаслідок праці на підприємстві. Також зазначив, що будь-яких порушень законодавства про пацю відносно позивача, які б знаходились в причинному зв`язку з настанням професійного захворювання підприємство відповідача не вчиняло. Вказали, що позивач працював на підприємстві ПАТ «АРСЕЛОР МІТТАЛ КРИВИЙ РІГ» лише 5 місяців , що дорівнює 1,2 % від загального стажу роботи ( 34 роки 10 місяців) в умовах впливу шкідливих факторів, тому вважають відсутні підстави для стягнення моральної шкоди з підприємства відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довод. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Статтею 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що [PERSON] працював на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, зокрема з 01.05.2001 року по 05.10.2001 року на посаді начальника підземної дільниці №37 КДГМК «Криворіжсталь» правонаступником вказаного підприємства є ПАТ «АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ». З 05 жовтня 2001 року звільнений на підставі п.5 ст.36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книги позивача( а.с. 28-34). Згідно із пунктом 16 Акту № 9 професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи в ВАТ «ЦГЗК» з 23.02.2004 по 01.10.2004 - начальником дільниці дробильно-бункерного комплексу та шахтного підйому №3, з 01.10.2004 по 23.03.2005 , з 23.03.2005 по 21.06.2005р.- майстром гірничим підземним, з 21.06.2005 по 04.01.2007 начальником гірничо-капітальної дільниці №24, з 04.01.2007 по теперішній час заступником начальника дільниці гірничопідготовчих і капітальних робіт №25 шахти ім. Орджонікідзе, [PERSON] виконував роботи з організації виробничого процесу на дільницях шахти, забезпечував безпеку умов праці на підземних робочих місцях, вів контроль за якістю робіт і безпекою праці. При цьому [PERSON] 80% робочої зайнятості перебував безпосередньо на підземних дільницях, де підпадав під вплив пилу фіброгенної дії концентрацією вище гранично- допустимої, що виникав внаслідок недосконалості технологічного процесу. Працюючи: з 22.09.1976 по 28.06.1982, з 07.08.1984 по 25.10.1985, з 17.03.1986 по 05.03.1987 майстром гірничим підземним, з 28.06.1982 по 07.08.1984, з 25.10.1985 по 17.03.1986, з 13.06.1991 по 21.10.1991 заступником начальника підземної дільниці, з 05.03.1987 по 01.02.1989, з 21.10.1991 по 04.01.1993 начальником підземної дільниці треста «Кривбасшахтопроходка»; з 10.01.1993 по 01.11.1993, з 03.04.1995 по 01.01.2000, з 03.04.2000 по 02.03.2001, з 06.10.2001 по 14.04.2003 начальником підземної дільниці, з 14.04.2003 по 30.04.2003 майстром гірничим підземних дільниць, з 01.11.1993 по 03.04.1995, з 01.01.2000 по 03.04.2000 заступником начальника дільниць ШБУ ВАТ «КЗРК» (до 1998 року- трест «Кривбасшахтобуд»); з 01.05.2001 по 05.10.2001 начальником підземної дільниці №37 шахтоуправління КДГМК «Криворіжсталь»; з 21.05.2003 по 01.06.2003 підземним гірничим майстром дільниці №38, з 01.06.2003 по 20.02.2004 підземним начальником дільниці №13 шахти імені Леніна ВАТ «КЗРК», [PERSON] згідно санітарно-гігієнічній характеристиці підготовленої Тернівською райСЕС №Ф2/2-168 від 16.03.2005 р., виконував роботи де також підпадав під вплив фіброгенної дії концентрацією вище гранично- допустимої. У пункті 19 згаданого Акту № 9 визначені особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, а саме керівництво тресту «Кривбасшахтопроходка», тресту «Кривбасшахтобуд», ШБУ ВАТ «КЗРК», шахтоуправління КДГМК «Криворіжсталь», шахти ім. Леніна ВАТ «КЗРК», шахти ім. Орджонікідзе ВАТ «ЦГЗК», під час праці на них [PERSON] - порушення ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці». Внаслідок зазначеного вище хронічного професійного захворювання, Позивач 17.10.2007 пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 25% внаслідок професійного захворювання хронічне обструктивне захворювання легень з 10 жовтня 2007 року безстроково, без встановлення групи інвалідності, що підтверджується копією довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії ДНА-02 №020399 від 17.10.2007 (а.с. 8 - 9). Так, наявність професійного захворювання у позивача також підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, зокрема виписними епікризами, з яких вбачається що він неодноразово проходив лікування в закладах охорони здоров`я з діагнозом хронічне обструктивне захворювання легень (а.с. 14-22) . Статтею 3 Конституції України\~встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті\~43, частина 1 статті\~46 Конституції України\~передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до\~статті 153\~КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.\~ Статтею 173 КЗпП України\~закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Частинами 1,3 статті 13 Закону України\~«Про охорону\~праці» визначено: роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України\~передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України\~відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки\~статтею 237-1 КЗпП України\~їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині недоведеності факту завдання моральної шкоди, оскільки судом встановлено наявність у позивача професійного захворювання, що об`єктивно призвело до моральних страждань. Доводи представника відповідача щодо відсутності доказів вини відповідача суд також не приймає до уваги, оскільки судом встановлено, що позивач працював 7 місяців в шкідливих умовах праці на посаді начальника підземної дільниці №37 КДГМК «Криворіжсталь» правонаступником вказаного підприємства є ПАТ «АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ», що спричинило виникнення в нього професійного захворювання, а отже існують обґрунтовані правові підстави для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди роботодавцем своєму працівнику, що отримав професійне захворювання. Обговорюючи розмір\~відшкодування моральної\~шкоди,\~суд виходить\~з меж\~позовних вимог\~та доводів\~позовної заяви,\~тяжкості наслідків,\~які настали\~в здоров`ї\~позивача,\~незворотності змін\~його здоров`я,\~розміру втрати\~працездатності,\~роботі в\~шкідливих умовах\~на інших\~підприємствах ВАТ\~«ЦГЗК», «КРИВБАСШАХТОПРОХОДКА», ШБУ ВАТ «КЗРК», шахти ім. Леніна ВАТ «КЗРК» відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань, а саме кашель, головний біль, перебої в роботі серця, обмеженість рухів за ходом ребра, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності - 25 %, періоду роботи у відповідача на протязі 7 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, наявності інших заподіювачів шкоди, суд вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 30 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Позивача згідно п.2 ч.1ст.5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Частина 1статті 133\~ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.6 ст.\~141\~ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 частини 2 статті 141\~ЦПК України визначено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи приписи статті 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі гривень 840,80 копійок.

Outcome: partial