Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

В липні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що вони з відповідачем перебували у шлюбі, який зареєстрували 17 січня 2014 року у Звенигородському відділі РАЦС Головного управління РАЦС Московської області, у період якого у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . У січні 2018 року відповідач покинув дружину з донькою та виїхав за кордон за місцем своєї реєстрації. Таким чином донька знаходиться на утриманні позивача. З початку роздільного проживання подружжя від надання матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач ухиляється, позивачу також відомо, що іншим особам відповідач аліменти не виплачує. Просить стягнути з відповідача аліменти на її користь в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму, на утримання дитини відповідного віку - доньки [PERSON] , [INFO] , починаючи з дня подання позовної заяви та до її повноліття. Позивач в судове засідання не з`явилася, в позовній заяві просила розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, відзиву до суду не подав, про причини неявки не повідомив. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Матеріалами справи встановлено, що 17 січня 2014 року у Звенигородському відділі РАЦС Головного управління РАЦС Московської області було зареєстровано шлюб [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу від 17.01.2014, актовий запис №12 (а.с.11). Згідно копії свідоцтва про народження, виданого 14.03.2017 р. відділом №5 Одинцовського управління ЗАГС Головного управління ЗАГС Московської області, актовий запис № 647, батьком [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] (а.с.9). Ухвалою суду від 19 липня 2018 року звернено із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу Російської Федерації про вручення документів та проведення окремих процесуальних дій відносно [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , встановивши при цьому основну дату розгляду справи 15 січня 2019 року 10 год. 00 хв. та додаткову дату розгляду справи 15 липня 2019 року 10 год. 00 хв. Провадження у справі зупинене до надходження відповіді від іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави на судове доручення про надання правової допомоги (а.с.19). 05 березня 2019 року до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області надійшло повідомлення про виконання доручення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області про вручення документів та вчинення окремих процесуальних дій відносно [PERSON] , до якого долучені документи, які підтверджують, що [PERSON] особисто отримав копію позовної заяви з додатками (а.с.32-42). Згідно ст.2 Гаазької Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05 жовтня 1961 року,кожна з договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Для цілей цієї Конвенції під легалізацією розуміється тільки формальна процедура, що застосовується дипломатичними або консульськими агентами країни, на території якої документ має бути представлений, для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплено документ. У силу ч.1 ст. 3 Конвенції єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа,що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Відповідно до довідки про склад сім`ї, виданої 20.04.2018 головою квартального комітету №8, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з мамою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 181, 183 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. В силу вимог положень ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча може це робити. Враховуючи вищевикладене, позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення, суд вирішує у тому числі питання, як розподілити між сторонами судові витрати. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, з огляду на те, що позивач при пред`явленні позову був звільнений від сплати судового збору, то на підставі ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved