Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

В обгрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 03 лютого 2015 року між ним, [PERSON] і Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» було укладено договір фінансового лізингу №002163, згідно якого предметом лізингу по даному договору є мінітрактор Чери 244. Відповідно до умов договору лізингодавець бере на себе зобов»язання придбати предмет лізингу (мінітрактор Чери 244, зазначений у п.31. договору) у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором. В усній формі представник відповідача роз»яснила, йому що він повинен спочатку сплатити передплату за предмет лізингу в сумі 9000 грн. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача, після чого з ним буде укладено договір фінансового лізингу і протягом декількох днів відповідач передасть йому у користування предмет лізингу. В той же день ним було сплачено на рахунок відповідача суму 9000 грн. з зазначенням призначення платежу: платіж згідно умов договору №002163. Через декілька днів він зателефонував до відповідача, щоб дізнатись, коли привезуть трактор, але йому роз»яснили, що треба доплатити ще 50% вартості трактора в якості авансового платежу. Як з»ясувалось він сплатив 9000 грн., як адміністративний платіж,тобто винагороду лізингодавцю за організаційні заходи, пов»язані з підготовкою та укладенням договору. Компанія відмовилась передавати предмет лізингу з посиланням на те, що договором передбачено передачу транспортного засобу протягом строку, який становить не більше 90 робочих днів з моменту сплати 50% від вартості предмету лізингу, комісії за передачу предмета лізингу, а сплачена сума в розмірі 9000 грн. є комісією за організацію при оформленні договору. Лізинговий кредит-це кредитні відносини між юридичними (фізичними ) особами, які виникають у разі оренди майна і супроводжуються укладанням лізингової угоди. Лізинг є спеціфічною формою майнового, тобто товарного кредиту. Перший сплачений ним платіж не є витратами лізингодавця, що безпосередньо пов»язано з виконанням договору лізингу. Вказана сума сплати комісії порушує принципи добросовісності і справедливості, оскільки не обґрунтована співмірність розміру платежу за організацію даного договору виконаній послузі, яка згідно ст. 16 ЗУ « Про фінансовий лізинг» не є лізинговим платежем. Йому, як громадянину, споживачу, бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт,послуг) - фінансової послуги. Окрім того, надана йому відповідачем інформація, ввела його в оману, від нього вимагалось швидше підписати договір, який був для нього незрозумілим, він не мав змоги винести договір з приміщення для отримання консультації у фахівця, що також є підставою для визнання порушення його прав, як споживача. Відповідно до ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживача» несправедливим є п.12.11 укладеного договору з відповідачем згідно якого у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання в розмірі 20% від сплаченої суми авансового платежу. В такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається. Також згідно п.6 ст.11 ЗУ « Про захист прав споживачів» споживач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку починається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Ним після отримання копії укладеного договору було прийнято рішення про розірвання даного договору,однак перераховані ним кошти в сумі 9000 грн. повернути йому відповідач відмовився. З вище наведеного просить визнати недійсним договору фінансового лізингу №002163 від 03 лютого 2015 року. Стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» сплачені кошти в розмірі 9000 грн., а також моральну шкоду в розмірі 5000 грн. та судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги, просить їх задовольнити в повному обємі. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, надав письмові заперечення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд находить позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню. Як встановлено в судовому засіданні 03 лютого 2015 року між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» укладеного договір фінансового лізингу №002163, згідно якого предметом лізингу по даному договору є мінітрактор Чери 244. Вартість предмета лізингу на момент укладення та розмір авансового платежу вказується в додатку №1 до даного договору, який є його невід»ємною частиною. Сума 9000 грн., яку сплатив позивач є комісією за організацію (10%) при оформлені договору, тобто не входить в вартість предмету лізингу. Вказана сума сплати комісії порушує принципи добросовісності і справедливості, оскільки не обґрунтована співмірність розміру платежу за організацію даного договору виконаній послузі, оскільки укладений з позивачем договір є примірним і не відповідає обсягу робіт, які отримав споживач. Сума за оформлення договору є значно завищеною. Доказів понесення відповідачем витрат на вказану суму 9000 грн. суду не надано. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЗУ « Про захист прав споживачів» продавець ( виконавець робіт) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. З аналізу укладеного позивачем договору слідує , що всупереч принципу добросовісності наслідком укладених умов є істотний дисбаланс договірних прав та обов»язків на шкоду позивача. Відповідно до п.5.4 договору лізингу комісія за організацію та комісія за передачу предмета лізингу фактично впливає на авансовий платіж, який в свою чергу впливає на передачу предмету лізингу. Відповідно до ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживача» несправедливим є п.12.11 укладеного договору з відповідачем згідно якого у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання в розмірі 20% від сплаченої суми авансового платежу. В такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається. У разі коли визнання недійсним положення договору зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому. Вказаним договором передбачено право лізингодавця змінювати та розривати Договір в односторонньому порядку, проте таке право не передбачається для лізингоодержувача. Одночасно для лізингоодержувача встановлюються жорстокі зобов»язаня та непропорційно великі розміри штрафу. Так, у п.8.14. договору передбачено, що за дострокову сплату платежів лізингоодержувач сплачує штраф в розмірі 10% від суми дострокового погашення. Умовами договору забезпечено захист інтересів лише лізингодавця, що свідчить про дисбаланс між правами та обов»язками сторін. На підставі наведеного суд визнає,що несправедливі умови договору лізингу, які порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов»язків сторін, завдають шкоди споживачеві, невизначеність та неузгодженість сторонами сукупної вартості самого предмету лізингу є достатніми підставами для визнання недійсним даного договору лізингу із застосуванням правових наслідків недійсності правочину. Як передбачено ст.16 ЗУ « Про фінансовий лізінг» лізінгові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платежі, як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г)інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов»язані з виконанням договору лізингу, що є вичерпним переліком. Сплачена позивачем сума 9000 грн. не є витратами лізингодавця, що безпосередньо пов»язані з виконанням договору лізингу, і не є співрозмірною платою за організацію даного договору, оскільки виготовлення укладеного позивачем договору з відповідачем полягало у виготовленні стандартної форми договору. Отриманий відповідачем платіж в 9000 грн. як сплата «комісії за організацію (10%)» не входить до переліку платежів зазначених в ст.16 ЗУ « Про фінансовий лізинг». Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до ст.21 ЗУ «Про захист прав споживачів» права позивача вважаються в будь- якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Відповівдно до ЗУ «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Також ч.2 ст. 12 постанови Пленуму ВСУ №5 від 12.04.1996року у справах за позовами про захист прав споживачів, порушених внаслідок недостовірної або неповної інформації про товар (роботу, послугу) чи недобросовісної його реклами, суд має виходити з припущення, що споживач не має спеціальних знань про властивості та характеристики товарів (робіт, послуг) в даному випадку про лізингові відносини. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як передбачено ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов»язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна сторона зобов»язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконанні робіт, наданій послузі, -відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Оскільки суд находить укладений договір фінансового лізингу №002163 від 03 лютого 2015 року недійсним, тому на відповідача необхідно покласти обов»язок повернути позивачу сплачені ним 9000 грн. згідно даного договору. Вимоги позивача про стягнення моральної шкоди суд находить безпідставними, оскільки як такої шкоди йому фактично не завдано, на підставі заяви позивача від 30.04.2015 року договір лізингу є розірваним з 05.05.2015року,що підтверджується листом за вих. № 642 від 22.05.20015р. На підставі наведеного,

Outcome: partial