Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

В листопаді 2015 року позивач звернулася в суд із вищезазначеним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 26 813,76 грн. та на підставі ст.117 КЗпПК середній заробіток за час затримки при звільненні станом на день звернення до суду в сумі 3 565,05 грн., мотивуючи свої вимоги наступним. Так, позивач з 01.11.2010 по 23.10.2015 працювала у відповідача на посаді інженера-проектувальника. Наказом від 21.10.2015 за №62-п її звільнено з роботи за угодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпПУ. Проте, згідно довідки від 04.11.2015 за №23 за підписом директора та головного бухгалтера підприємства за період з 01.07.2015 по 23.10.2015 заборгованість по заробітній платі в сумі 26 813,76 грн. не погашена. Посилаючись на норми ст. ст.116, 117 КЗпПУ просить задовольнити позов(а.с.2-3) В судовому засіданні позивач підтримала позов з підстав, викладених в позові, окремо зазначила, що на даний час заборгованість по заробітній платі їй не виплачена і вона просить суд в примусовому порядку стягнути не тільки саму суму заборгованості, але і ті суми, які їй повинні бути виплачені відповідно до ст.117 КЗпПУ станом на день винесення рішення суду. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до положень ст.74 ЦПК України (а.с.15) Враховуючи, що належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з`явився, а позивач наполягає на винесенні заочного рішення в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе ухвалити рішення в порядку заочного провадження на підставі ст. ст.224-226 ЦПК України. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Згідно ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження, 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, 4) яка правова норма підлягає застосування до цих правовідносин. З матеріалів справи вбачається, що позивача наказом №153-п від 01.11.2010 прийнято на роботу Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» (далі - ДПВНДІ) на посаду інженера-проектувальника (а.с.4) Наказом №62-п від 21.10.2015 позивача звільнено з роботи в ДПВНДІ на підставі п.1 ст.36 КЗпПУ за угодою сторін з 23.10.2015 (а.с.5) Доводи позивача про те, що відповідач має перед нею заборгованість по виплаті заробітної плати знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, оскільки згідно довідки ДПВНДІ від 04.11.2015 під №23 заборгованість по заробітній платі з період з 01.07.2015 по 23.10.2015 складає 26 813,76 грн. (а.с.6) Так, згідно ст.116 КЗпПУ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Таким чином, суд вважає такими, що ґрунтуються на вимогах діючого законодавства вимоги про стягнення з відповідача нархованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 26 813,76 грн. Згідно ст.117 КЗпПУ в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпПУ, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, суд визначає суму, яка підлягає стягненню не на момент звернення позивача до суду із цим позовом, на день ухвалення рішення у справі. Щодо розрахунків, представлених позивачем, то слід зазначити, що хоча остання і посилається на Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений Постановою КМУ від 08.02.1995 року №100, проте неправильно обчислює середньоденний заробіток. При обчисленні середнього заробітку слід керуватися ст.27 Закону України «Про оплату праці» та п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затверджений Постановою КМУ від 08.02.1995 року №100, згідно з яким середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто що передують звільненню працівника з роботи. При цьому, згідно з п.5 вищенаведеного Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Згідно довідки №23 від 04.11.2015 ДПВНДІ заробітна плата позивача за серпень 2015 року складала 6 018,63 грн., а за вересень 2015 року - 6 137,99 грн. (а.с.6) Кількість робочих днів у цей період - 42. За розрахунковий період береться 24 жовтня 2015 року по день ухвалення рішення, 53 дні. Середньоденна заробітна плата 289,44 грн. (6 018,63+6 137,99)/42) 289,44*53=15 340,32 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача як середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, подані позивачем докази суд вважає належними та допустимими і приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Також в разі задоволення позову відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 421,54 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved