Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

В квітні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 108 800 грн. боргу, мотивуючи позовні вимоги тим, що 15.08.2016 року позивач [PERSON] надав відповідачеві [PERSON] кошти в сумі 4000 доларів США, еквівалент яких на момент звернення з позовом до суду при офіційному курсі НБУ становить 108 800 грн., що підтверджується показами свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з терміном повернення до 01.12.2017 року. Однак відповідач кошти не повернув та ухиляється від виконання взятого на себе зобов`язання щодо повернення боргу, тому позивач звернувся з даним позовом до суду. Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25.10.2019 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 3788 доларів США, що еквівалентно станом на 02.04.2019 року 103033,60 грн. В задоволенні решти суми позовних вимог відмовлено (а.с. 88-89). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.06.2020 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25.10.2019 року - задоволено. Поновлено [PERSON] строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25.10.2019 року по цивільній справі №127/9437/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів. Скасовано заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25.10.2019 року у цивільній справі №127/9437/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення\~коштів і призначено справу до розгляду за правилами загального провадження (а.с. 175). При новому розгляді справи, в судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник -\~адвокат Беліменко\~В.І. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Позивач суду пояснив, що сторони познайомились з приводу замовлення відповідачем позивачу розробки веб-сайту і між ними був укладений письмовий договір, відповідно до якого відповідач з позивачем розрахувався. В подальшому, відповідач звернувся до позивача з проханням щодо позики коштів для розробки всеукраїнського веб-сайту, на що позивач погодився. 15.08.2016 року в кафе «Львівська цукерня» у м. Вінниці позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 4000 доларів США (купюри по 100 доларів США), які відповідач зобов`язався повернути до 01.12.2017 року, що підтверджується скріншотами переписок сторін в мережі інтернет. Проте відповідач позичені кошти до теперішнього часу не повернув. Просили позов задовольнити повністю. Представник відповідача адвокат Сивенюк О.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову, пославшись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву (а.с. 181). У відзиві вказано, що відповідач категорично заперечує факт укладення договору позики та отримання у [PERSON] в позику грошових коштів в сумі 4000 доларів США. Дійсно, між сторонами були усні ділові взаємовідносини щодо виготовлення [PERSON] на замовлення [PERSON] веб-сайту та послуги по його просуванню в мережі Інтернет. Приблизно з кінця 2017 року початку 2018 року між сторонами почались суперечності у взаєморозрахунках за виконану роботу на суму 4000 доларів США. Відповідач не заперечує, що між сторонами велася певна переписка стосовно оплати за надані послуги з веб-дизайну, але відповідач заперечує визнання ним боргу в сумі 4000 доларів США та обов`язку дотримуватися графіку погашення цього боргу. Свідки [PERSON] , який є товаришем позивача, та [PERSON] , який є рідним братом позивача, в судовому засіданні пояснили, що їм відомо зі слів позивача про те, що в серпні 2016 року позивач надав [PERSON] кошти в сумі 4000 доларів США з терміном повернення до кінця 2017 року, але відповідач кошти позивачу не повернув до теперішнього часу. Суду пояснили, що вони не були присутні при безпосередній передачі коштів [PERSON] [PERSON] . Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у\~разі його\~порушення,\~невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦК України). Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Оскільки сума позики у розмірі 4000 доларів США перевищує більш ніж у десять разів встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, дотримання письмової форми договору позики є обов`язковою. Згідно з статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків,\~встановлених законом.\~Заперечення однією\~із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на показаннях свідків (частина перша статті 218 ЦК України). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). По справі судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] будь-який письмовий договір позики на суму 4000 доларів США не укладався, також відповідач [PERSON] не писав і надавав [PERSON] розписку про отримання 15.08.2016 року в борг 4000 доларів США, а покази свідків [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні не підтверджують факт отримання [PERSON] 15.08.2016 року в борг у [PERSON] 4000 доларів США з терміном повернення боргу до 01.12.2017 року. \~ \~ \~ \~В позовній заяві та заяві про усунення недоліків позовної заяви (а.с. 2, 27 на звороті) позивач [PERSON] вказував, що інформація про визнання відповідачем боргу в сумі 4000 доларів США та зобов`язання повернути цей борг, підтверджується електронними доказами, які додані до позовної заяви та розміщені в мережі Інтернет за загальнодоступним посиланням [INFO] , а також підтверджується роздруківкою переписок між сторонами по справі в соціальній мережі «Фейсбук», «Вайбер», які додано до позовної заяви (а.с. 10-13). Проаналізувавши вказані електронні докази позивача, суд вважає, що долучені до позовної заяви роздруківки електронної переписки в соціальній мережі «Фейсбук», «Вайбер» без електронних підписів учасників листування не можуть бути використанні як доказ у справі у зв`язку з їх невідповідністю вимогам Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оскільки з цих роздруківок неможливо ідентифікувати відправника повідомлення та зміст такого документу не захищений від внесення правок та викривлення. В розумінні ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Відповідно до частин першої, другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, яка використовується для ідентифікації автора та/або підписування електронного документа іншим суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершує створення електронного документа. Такий висновок суду узгоджується із висновками Верховного Суду у постановах від 11 червня 2019 року у справі №904/2882/18 та від 24 вересня 2019 року у справі №922/1151/18. Крім того, суд вважає, що отримання 03.05.2019 року [PERSON] від [PERSON] 5600 грн. (а.с. 72, 73) не свідчить про визнання відповідачем [PERSON] боргу перед [PERSON] в сумі 4000 доларів США, оскільки жодного доказу щодо призначення платежу в сумі 5600 грн. саме в рахунок погашення боргу в сумі 4000 доларів США позивачем суду не надано. Отже, з встановлених в судовому засіданні фактичних обставин справи та наданих доказів слідує, що позивач не довів суду належними та допустимими доказами факт укладення між сторонами по справі саме договору позики, не довів суду факт отримання відповідачем 15.08.2016 року в борг у позивача 4000 доларів США та обов`язок відповідача повернути позичені кошти в строк до 01.12.2017 року. З огляду на викладене, суд вважає, що необхідно відмовити в задоволенні позову [PERSON] \~до [PERSON] про стягнення коштів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, тому понесені судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed