Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-14 00:00:00

В лютому 2017 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі по тексту - відповідач) про зобов'язання вчинити певні дії. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є вкладником ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за договорами від 07.11.2012 року № 14816/6-12 на суму 20380,00 доларів США, від 11.12.2012 року № 17008/6-12 на суму 40000,00 грн., від 12.12.2013 року № 16129/370-13 на суму 40000,00 грн. та від 15.05.2014 року № 335816/39401/6-14 на суму 65000,00 грн. В подальшому, позивач 10.11.2014 року переуклав з відповідачем договір № 300131/130319/7-14, за яким перерахував кошти в сумі 20792,00 доларів США за вкладним рахунком за договором від 07.11.2012 року № 14816/6-12. 17.11.2014 року позивач переуклав з відповідачем договір № 300131/132832/7-14, за яким перерахував кошти в сумі 65000,00 грн. за вкладним рахунком за договором від15.05.2014 року № 335816/39401/6-14. У зв'язку із прийняттям виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішення від 18.12.2015 року № 230 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит та делегування повноважень ліквідатора банку», Фонд розпочав з 23.12.2015 року виплати коштів вкладникам банку. Позивач зазначав, що він довгий час хворів та знаходився на лікарняному і не мав можливості звернутися за отриманням коштів як вкладник банку. Лише в березні 2016 року позивач зміг звернутись до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» як установу банку-агента Фонду і 29.03.2016 року отримав гарантовану суму відшкодування в розмірі 200000,00 грн. Позивач зазначав, що на даний час заборгованість банку перед ним складає 105000,00 грн. та 20792,00 доларів США, а за вирахуванням гарантованої суми відшкодування в розмірі 424843,08 грн. В червні 2016 року позивач звернувся до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» із проханням повернути йому зазначену суму боргу, проте отримав відмову на підставі того, що позивач своєчасно не звернувся із заявою та не заявив свої кредиторські вимоги, оскільки такі вимоги приймались протягом 30 днів з дня опублікування в газеті «Голос України» відомостей про відкликання банківської ліцензії - ліквідації банку, а саме з 23.12.2015 року по 21.01.2016 року. Позивач зазначав, що у вказаний строк він фізично не мав змоги звернутись з письмовою заявою про свої кредиторські вимоги до банку, оскільки він ніяк не міг знати про прийняття рішення про ліквідацію банку, тоді як відділення банку в м. Донецьк, в якому позивач відкривав грошові вклади, тимчасово не працює, а виїхати до найближчого працюючого відділення у місті Слов'янськ позивач не мав можливості через бойові дії. Також позивач довго хворів та його стан в період встановленого строку для заявлення кредиторських вимог був особливо тяжкий. Посилаючись на викладене, позивач просив суд зобов'язати публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» включити позивача [PERSON] до реєстру акцептованих вимог кредиторів як вкладника за договорами-заявами № 16129/370-13 від 12.12.2013 року, № 300131/130319/7-14 від 10.11.2014 року та № 300131/132832/7-14 від 17.11.2014 року. 30.03.2017 року від представника відповідача надійшли заперечення на позов, в яких він просив суд відмовити у його задоволенні в повному обсязі. При цьому зазначав, що на підставі рішень Правління Національного Банку України запроваджено тимчасову адміністрацію, а в подальшому і процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». В подальшому, відносини між сторонами регулюються на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним у даних правовідносинах. Відповідно до вимог закону, кредитори банку мають право заявити Фонду про свої кредиторські вимоги до банку. Кредиторські вимоги приймались з 23.12.2015 року по 21.01.2016 року. При цьому відповідач зазначає, що згідно із наданими позивачем документами, він знаходився на лікуванні з 25.01.2016 року по 02.02.2016 року, що стосується періоду після строку, встановленого для заявлення кредиторських вимог. У зв'язку із не включенням вимог позивача, його вимоги вважаються погашеними, а тому відсутні підстави для включення таких вимог до реєстру. 16.03.2017 року позивач звернувся до суду із заявою про проведення розгляду справи в режимі відеоконференції та про залучення представника на підставі чинної на той час ч. 1 ст. 38 ЦПК України. 16.06.2017 року представник відповідача звернувся до суду із клопотанням про залучення у справі третьої особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в задоволенні якого судом було відмовлено, про що зазначено в протоколі судового засідання від 19.02.2018 року. В судовому засіданні 15.06.2018 року позивач та його представник позов підтримали та просили суд про його задоволення. При цьому зазначали, що вимоги ставляться саме до банку, а не до уповноваженої особи Фонду, оскільки на їх думку, саме банк зобов'язаний вчинити дії щодо включення позивача до реєстру вимог кредиторів. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнала та заперечувала проти його задоволення. Заслухавши пояснення позивача та його представника, а також представника відповідача, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що між [PERSON] (за договорами - Вкладник) та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (за договорами - Банк) було укладено договори про банківський строковий вклад від 07.11.2012 року № 14816/6-12 на суму 20380,00 доларів США на строк з 07.11.2012 по 07.05.2013 року під 9,25 % річних; від 11.12.2012 року № 17008/6-12 на суму 40000,00 грн. на строк з 11.12.2012 року під 21,10 % річних; від 12.12.2013 року № 16129/370-13 на суму 40000,00 грн. на строк з 12.12.2013 року по 17.12.2014 року під 21,50 % річних та від 15.05.2014 року № 335816/39401/6-14 на суму 65000,00 грн. на строк з 15.05.2014 року по 15.11.2014 року під 24,00 % річних. 10.11.2014 року між сторонами було укладено договір № 300131/130319/7-14, за умовами якого банк прийняв грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок в сумі 20792,00 доларів США на строк з 10.11.2014 року по 10.06.2015 року під 13,10 % річних. 10.11.2014 року між сторонами було укладено договір № 300131/130319/7-14, за умовами якого банк прийняв грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок в сумі 20792,00 доларів США на строк з 10.11.2014 року по 10.06.2015 року під 13,10 % річних. 17.11.2014 року між сторонами було укладено договір № 300131/132832/7-14, за умовами якого банк прийняв грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок в сумі 65000,00 грн. на строк з 17.11.2014 року по 17.06.2015 року під 24,00 % річних. Факт внесення коштів на вкладні рахунки підтверджується наданими позивачем копіями меморіальних ордерів, які містяться в матеріалах справи. 29.03.2016 року [PERSON] звернувся до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» із заявою про виплату гарантованої суми відшкодування в сумі 200000,00 грн. Як зазначав позивач, гарантовану суму відшкодування за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в сумі 200000,00 грн., йому було сплачено в повному обсязі. Також із матеріалів справи вбачається, що позивач звертався 13.06.2016 року із заявою про надання інформації та отримав відповідь уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на здійснення ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 07.07.2016 року № 3-03761/8450 про те, що його кредиторські вимоги, викладені в заяві від 13.06.2016 року, надійшли після закінчення строку, а тому включенню до реєстру кредиторів не підлягають. Згідно із довідкою Маріупольської міської лікарні від 15.09.2016 року № 01/1537, [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 16.03.2015 року по 01.04.2015 року, з 20.06.2015 року по 01.07.2015 року та з 25.01.2016 року по 02.02.2016 року. Разом з тим, як встановлено у судовому засіданні та є загальновідомою обставиною на підставі постанови Правління Національного банку України від 17.09.2015 року № 612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 17.09.2015 року № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», згідно з яким з 17.09.2015 року в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Згідно з постановою Правління Національного банку України від 17.12.2015 року № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18.12.2015 року № 230 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», за умовами якого в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з 18.12.2015 року розпочато процедуру ліквідації. Відповідно до ч.1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом. Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі. При цьому, процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини. Так, відповідно до положень ч.1, п.1 ч.5 ст. 36 Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та кредиторів банку. При цьому, п.1 ч.6 ст. 36 Закону визначено, що обмеження, встановлене п.1 ч.5 ст. 36 Закону, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом. Згідно положень ч.ч.1, 2 ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Крім того, відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» ліквідація банку - процедура припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до положень цього Закону та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Частиною 5 ст. 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Положеннями ч.1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено повноваження уповноваженої особи Фонду, яка з дня свого призначення, зокрема складає реєстр акцептованих вимог кредиторів та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів. При цьому, після затвердження переліку вимог кредиторів їх задоволення здійснюється в порядку, встановленому ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Таким чином, оскільки в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» розпочата процедура ліквідації, вкладник має право отримати належну йому суму банківського вкладу виключно у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та підзаконними актами до нього, відповідно до встановленого порядку. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постанові від 21.01.2016 року в справі № 6-2001цс15. Судом встановлено, що Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було здійснено виплату гарантованої суми за вкладом позивачу в розмірі 200000,00 грн. В свою чергу, положеннями ч.5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонди про свої вимоги до банку. Відповідно до ч.ч.1-4, 8 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури. Вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними. Згідно із наявною в матеріалах справи інформацією, 23.12.2015 року в газеті «Голос України» вийшло оголошення про прийом вимог кредиторів протягом 30 днів з дня опублікування оголошення, тобто до 21.01.2016 року. Разом із тим, позивач надав підтвердження щодо перебування його на стаціонарному лікуванні з 16.03.2015 року, а із заявою звернувся до банку 13.06.2016 року із пропуском строку. Слід зазначити, що на даний час діяльність відповідача регулюється спеціальним законодавством. Згідно з пунктом 17 частини першої статті 2 Закону уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку. Частиною 2 статті 37 цього Закону визначено повноваження Фонду безпосередньо або уповноваженої особи Фонду у разі делегування їй повноважень, до яких належать, зокрема, право вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом; продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій. Уповноважена особа Фонду діє від імені банку в межах повноважень Фонду. На виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку. Аналіз наведених норм свідчить про те, що Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду, у разі делегування їй повноважень, після запровадження тимчасової адміністрації в банку, фактично набуває всіх повноваження органів управління та контролю банку та діє в тому числі як представник останнього, зокрема в договірних правовідносинах з клієнтами банку. Таким чином, заявивши свої вимоги безпосередньо до банку, а не до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в конкретному банку, позивач фактично звернувся із позовом до неналежного відповідача. Пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному процесуальним законом лише за клопотанням позивача. Пред'явлення позову до неналежного відповідача тягне за собою відмову у задоволенні позову. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed