Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

В інтересах [PERSON] до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів звернувся адвокат Комісар Олег Вікторович. В обґрунтування позовних вимог адвокат зазначив, що позивач помилково 23.02.2020 року перерахувала грошові кошти у сумі: 24 400 грн. на платіжну картку ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК», яка видана на ім`я [PERSON] . Як тільки позивач зрозуміла, що кошти були направлені випадково на картку іншої особи, звернулась до відповідача по справі з проханням повернути грошові кошти, однак отримала усну відмову. Після чого, звернулась до відповідача з письмовою заявою - претензією, яку відповідач відмовився отримувати. Таким чином, позивач змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права та просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі: 24 400 грн., понесені судові витрати, а також витрати на правову допомогу. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2020 року позовну заяву прийнято до провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Також, ухвалою суду від 23.04.2020 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Комісара О.В., та витребувано від банківської установи АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» відомості щодо перерахування та отримання грошових коштів у сумі: 24 400 грн. Не погоджуючись з позовними вимогами відповідач 18.05.2020 року (вх. №12473) направив письмовий відзив, в якому посилається на те, що кошти, які йому перерахувала позивач є оплатою по усному договору підряду, укладеному між сторонами, а тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.40-43). Від адвоката позивача 25.05.2020 року вх. № 3885 надійшла відповідь на відзив, в якому представник зазначив, що сторони дійсно були знайомі і спілкувались з приводу виконання робіт у квартирі позивача, [PERSON] надала відповідачу грошову суму у розмірі 1500 доларів США для проведення підготовчих робіт, але ніякого договору підряду сторони не укладали, а грошові кошти у розмірі 24 400 грн. були перераховані помилково (а.с.60-69). На виконання ухвали від 23.04.2020 р. АТ КБ «ПРИВАПТБАНК» 04.09.2020 р. надано виписку по картковому рахунку (а.с.89-97). В судовому засіданні адвокат позивача Комісар Олег Вікторович позовні вимоги про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів підтримав у повному обсязі, зазначив, що позивач дійсно допустила помилку при перерахуванні грошових коштів у сумі 24 400 на картку відповідача, а оскільки даний переказ було виконано помилково, відповідач є таким, що безпідставно отримав кошти, які підлягають поверненню. Додатково пояснив, що дійсно між сторонами у справі були усні домовленості щодо виконання певних видів робіт з ремонту квартири, та позивачем було проведені розрахунки щодо даних робіт. Будь-яких ремонтних робіт, або витрат на суму 24 400 між сторонами обумовлено не було, кошти у зазначеному розмірі не були призначені для сплати робіт відповідача, а відтак просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та адвокат відповідача Лисогор Володимир Вікторович позов про стягнення безпідставно отриманих коштів не визнали, просили відмовити у його задоволенні, підтримали відзив на позовну заяву. Адвокат відповідача додатково пояснив, що між сторонами були домовленості щодо виконання певних видів ремонтних робіт, кошти у розмірі 24 400 грн., були перераховані на картку відповідача не помилково, а за отримані послуги позивачем, які надавались їй [PERSON] , зокрема, за придбані двері, які не встановлені, через те, що позивач не допустила відповідача до роботи. На підставі викладеного просив відмовити у задоволені позову. Заслухавши пояснення адвоката позивача, який просив задовольнити позов в повному обсязі, пояснення відповідача та його адвоката, які просили відмовити у задоволенні позовних вимог, заслухавши пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, та надані сторонами докази на підтвердження та спростування позиції викладеної у позовній заяві в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним Предметом розгляду цивільної справи є стягнення безпідставно набутих грошових коштів у сумі: 24 400 гривень, які були перераховані на картковий рахунок [PERSON] . Судом встановлено, що з картки № [NUMBER] , яка належить [PERSON] 23.02.2020 року о 12:34:37 було здійснено перерахування грошових коштів у розмірі: 24 400 гривень на картку № [NUMBER] , яка належить [PERSON] . Так, відповідно до роздруківки банківської установи вбачається, що грошові кошти у розмірі: 24 400 грн., були зараховані на картку № [NUMBER] - 23.02.2020 року - призначення платежу: Отрада (а.с.89-97). Таким чином, судом встановлено, що перераховані грошові кошти у розмірі: 24 400 грн., були отримані власником картки [PERSON] . Позивач посилається на помилкове перерахування даної суми грошей, та зазначає, що одразу після того, як дізналась, що перерахувала кошти не на той рахунок, звернулась до відповідача з sms - повідомленням про здійснення даної операції та проханням повернути грошові кошти. На підтвердження зазначених обставин судом досліджено роздруківку з телефонного пристрою згідно якої на номер телефону № [NUMBER] направлено sms з текстом про повернення помилково направлених грошових коштів та у випадку відмови повернути кошти в добровільному порядку, зазначено про звернення до суду, час отримання sms повідомлення 17:25 год. дата не зазначена (а.с.9). Факт надіслання та отримання sms повідомлення сторонами не оспорювався. Щодо посилання відповідача на те, що перерахування позивачем указаних грошових коштів є виконанням усного договору підряду, суд враховує наступне. Судом досліджено відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач зазначає, що між ним та позивачем у справі в телефонному режимі, в усній формі 19.02.2020 року було укладено договір побутового підряду за умовами якого позивач доручила відповідачу, а він погодився на виконання робіт з демонтажу перегородок, маячної штукатурки стін, маячної штукатурки укосів, колон, утеплення укосів, кладки стан, часткового оштукатурення стін, вирізу отвору дверей, зміни електропроводки, встановлення натяжних стель в строк до 19.04.2020 року, що відповідно до кошторису витрат становить: 140 доларів США за квадратний метр. Остаточна вартість побутового підряду ремонту квартира становила: 8 400 доларів США. Відповідач зазначає, що за умовами договору авансовий платіж становить: 61 000 грн., остаточний платіж в день прийняття робіт. Таким чином, відповідач зазначає, що 23.02.2020 року [PERSON] , на виконання умов побутового підряду перерахувала грошові кошти у сумі: 24 400 грн., а через декілька днів через знайомих передала відповідачу грошові кошти у сумі: 1 500 доларів США, що відповідно до курсу НБУ становить: 37 000 грн., таким чином, відповідач зазначає, що перераховані кошти а також сума надана готівкою становить: 61 000 гривень, що відповідає авансовому платежу відповідно до усного договору підряду. Відповідач зазначає, що 24.02.2020 року після закупівлі матеріалу необхідного для виконання ремонтних робіт він та його працівники приступили до виконання зобов`язань по договору, однак, вже 06.03.2020 року йому зателефонував адвокат позивача Комісар О.В. , який наполягав на повернені грошових котів. Відповідач зазначає, що ним, останньому було надано докази на спростування обставин щодо повернення грошей, а саме: було направлено кошторис з детальним описом придбаних будівельних матеріалів та робіт, які вже були виконані на час виникнення конфлікту, а саме: 06.03.2020 року. Таким чином, відповідач зазначає, що між сторонами було укладено договір побутового підряду, та він відповідно до умов цього договору отримав від позивача зазначені грошові кошти, які були спрямовані на ремонтні роботи. На підтвердження обставин викладених у відзиві на позов відповідач надав суду скріншоти з меседжера «Viber» у групі за участю замовника та підрядника, а також переписку з адвокатом позивача. Судом досліджено надані роздруківки згідно яких вбачається, що між абонентом за № телефону [NUMBER] та абонентом [PERSON] - йдеться мова про виконання ремонтних робіт щодо невстановленого об`єкту нерухомості (а.с.46-50). Також, судом досліджено кошторис на виконання робіт по об`єкту 25 Жемчужина від абонента [PERSON] з підписом до кошторису витрат (надана копія документу не читабельна) з підписом «ваша клиентка еще должна денег» (а.с.52). Крім іншого, досліджено копії sms повідомлень з номеру телефону [NUMBER] та абонентом [PERSON] щодо здійснення робіт, однак суд зазначає. що з наданих документів - переписок не є можливим встановлення фактичних обставин щодо предмету позовних вимог та відомостей щодо об`єкту нерухомості, де за твердженням відповідача проводились ремонтні роботи (а.с.53-56). Суд зазначає, що за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу (ст. 865 ЦК України). Відповідачем до відзиву на позовну заяву не надано доказів на здійснення ним підприємницької діяльності, у розуміння вимог ст. 865 ЦК України, а також, з наданих доказів на існування між сторонами договірних відносин, а саме: скріншотів переписки у меседжері «Viber» вбачається, що дана переписка здійснена від імені «[PERSON]», таким чином, суд критично ставиться до даних доказів, як доказів існування договірних відносин, оскільки не може перевірити та встановити зв`язок між сторонами у справі як замовника [PERSON] , та підрядника [PERSON] . Судом досліджено відповідь на відзив відповідно до якої адвокат позивача зазначає, що між сторонами не існує договору підряду та між сторонами не укладались, та не погоджувались кошторисні витрати. Представником позивача зазначено, що між сторонами існувала домовленість, яка полягала виключено у підготовці та встановлені вхідних дверей. Щодо передачі грошових коштів у розмірі: 1 500 доларів США, представник зазначає, що дана сума грошових коштів підтверджена розпискою відповідно до якої 26.02.2020 року [PERSON] , підтвердив факт отримання даних коштів на ремонт квартири. Однак, дана сума грошових коштів не пов`язана з будь-якими домовленостями щодо затвердження кошторису на ремонт квартири у розмірі: 8 400 доларів США, а відтак твердження відповідача є лише припущенням щодо загального розміру авансового внеску у розмірі 61 000 грн. Також, представником позивача зазначено, що двері, на які були витрачу кошти так і не поставлені, та за фактом незаконного заволодіння грішми порушено кримінальне провадження. На підставі викладеного, зазначив, що відзив на позовну заяву є таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, та є припущенням самого відповідача, оскільки докази на наявність між сторонами будь-яких договірних відносин відсутні (а.с.60-65). Судом досліджено розписку від 26.02.2020 року, відповідно до якої [PERSON] , отримав 1 500 доларів США на ремонт квартири в 25 жемчужині ( а.с.66). Суд критично ставиться до даного доказу, оскільки предметом розгляду даної цивільної справи є грошові кошти в сумі 24 400 грн., розписка складена [PERSON] на сумі 1 500 доларів США, та між іншим не містить даних щодо особи яка надала дані кошти а також, відсутній адрес щодо об`єкта нерухомості, що фактично позбавляє суд можливості здійснити перевірку та належність даного доказу до об`єкту нерухомості позивача у справі, де за твердженням сторін відбувались ремонтні роботи. Щодо інших розписок наданих стороною позивача а.с. 67-68, судом, зазначені докази до уваги не приймаються, оскільки не мають прямого відношення до предмету спору, та складені від імені осіб, які не є сторонами у справі, а відтак не підлягають оцінці. Допитані в судовому засіданні свідки, [PERSON] , та [PERSON] , пояснили, що дійсно проводили ремонтні роботи в квартирі, яка розташована у «25 жемчужине» а саме: штукатурили стіни та 06.03.2020 року їх не впустили до квартири та не дали змоги продовжувати ремонтні роботи. Керівником їх групи був саме відповідач у справі [PERSON] , який і запропонував їм здійснювати ремонт в квартирі позивача. Свідок [PERSON] , суду пояснив, що бачив, як відповідачу передали гроші в валюті та сказали, що це за виконану роботу, зазначив, що зробив ремонтних робіт на суму близько 25 000 гривень, розрахунок отримав у повному обсязі, зазначити номер квартири в якій проводився ремонт не міг, так як не пам`ятає. Свідок [PERSON] , пояснив, що проводив роботи з ремонту квартири позивача, матеріали привозив відповідач у справі, на питання чи є вхідні двері зазначив, що не знає, з приводу проводки пояснив, що також на її наявність чи відсутність уваги не звертав, про існування між сторонами договору йому не відомо. На підставі зазначеного, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі існували домовленості щодо виконання певних ремонтних робіт, однак, при цьому суд критично ставиться до пояснень свідків, оскільки останні не могли зазначити де саме, (адреса, номер об`єкта) на якому вони проводили ремонтні роботи, крім іншого, свідки не були безпосередніми свідками перерахування та отримання грошових коштів, які є предметом розгляду справи у сумі: 24 400 гривень, щодо існування договірних відносин між сторонами у справі зазначили, що їм про це нічого не відомо. За приписами ст. 866 ЦК України - договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Відсутність у замовника цього документа не позбавляє його права залучати свідків для підтвердження факту укладення договору або його умов. Однак, досліджені в судовому засіданні докази, зокрема, допитані свідки не підтвердили факту безпосереднього витрачання грошових коштів у розмірі: 24 400 грн., на проведення ремонтних робіт, закупівлю матеріалів тощо, при цьому свідки підтвердили факт передання відповідачеві грошових коштів у розмірі: 1 500 доларів США та пояснили суду, що дані кошти були передані відповідачу в їх присутності та особисто чули, що дані кошти були надані за виконану роботу. Суд також, зазначає, що відповідач не міг пояснити призначення платежу «Отрада». Слід зазначити, що сторонами у справі не оспорювався факт виконання робіт та отримання відповідачем грошових коштів у розмірі: 1 500 доларів США, при цьому суд критично ставиться до посилання відповідача на отримання ним зазначених коштів, як на частину авансового внеску відповідно до умов побутового підряду, оскільки доказів на його укладення сторонами надано не було, відповідач не надав доказів здійснення ним підприємницької діяльності тощо. За вимогами ч.1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Предметом регулювання гл. 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Водночас, договірні зобов`язання врегульовані іншими нормами ЦК України. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. В силу ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що цей вид зобов`язань (кондикційні зобов`язання) породжують такі юридичні факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі підстави відпали. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість (ст. 1213 ЦК України) не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої особи. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18). Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню, зокрема, не підлягає поверненню заробітна плата і прирівняні до неї платежі, відшкодування шкоди, соціальні виплати, допомога та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування. У матеріалах справи відсутні дані про те, що набуті [PERSON] кошти є заробітною платою або прирівняною до неї платою, відшкодуванням шкоди, соціальною виплатою, допомогою або грошовою сумою, наданою відповідачеві як засіб до існування, тобто коштами, які відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми доказами у відповідності до ст. 80 ЦПК України є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Разом із тим, відповідачем не надано суду жодного доказу на підтвердження посилання про наявність договірних відносин та відповідно підстав для перерахування спірної грошової суми, у зв`язку з чим судом такі доводи не приймаються. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Згідно п.27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Статтею ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. За вимогами ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Отже, у даному спорі позивач довела суду, що кошти в сумі 24 400 грн. є безпідставно набутими та підлягають поверненню відповідачем, оскільки підстава, на якій майно (кошти) набулись встановлена судом як помилкова, твердження відповідача щодо іншого правового механізму набуття даних коштів підтвердження належним та допустимими доказами в ході розгляду справи не знайшли. Як наслідок, позовні вимоги є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved