Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

В лютому 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та ВАТ НАСК «Оранта» про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 41 084, 02 грн., моральної шкоди в розмірі 5 000 грн. та судових витрат, які включають витрати на правову допомогу, витрати на проведення автотехнічного та автотоварознавчого дослідження, судовий збір. Вказав, що 15 травня 2012 року приблизно о 16 год. на автодорозі Росоша-Теплик сталась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої пошкоджено належний йому автомобіль «Фольксваген пассат», державний номерний знак [NUMBER]. Пригода сталася з вини відповідача [PERSON], який керував автомобілем ВАЗ-2107, державний номерний знак [NUMBER], з причепом, державний номерний знак [NUMBER], та який порушив п.16.11 Правил дорожнього руху України. Постановою судді Теплицького районного суду від 12 вересня 2012 року провадження в справі про притягнення [PERSON] до відповідальності за ст..124 КУпАП було закрито за закінченням строку накладення адміністративного стягнення на підставі ч.2 ст.38, п.7 ч.1 ст.247 КУпАП. Однак, вина відповідача [PERSON] у вчиненні ДТП була підтверджена висновком автотехнічного дослідження №1090, яке було проведено за його зверненням у Вінницькому відділенні КНДІСЕ. Посилаючись на зазначені обставини просить стягнути з [PERSON] та ВАТ НАСК «Оранта» матеріальну та моральну шкоду, понесені ним витрати під час підготовки та розгляду адміністративних матеріалів та позовної заяви. В ході судового засідання позивачем [PERSON] було уточнено позовні вимоги, просить стягнути з ВАТ НАСК «ОРАНТА» матеріальний збиток в розмірі 39 813 грн. 69 коп., який було визначено експертом у висновку №4983/13-54 від 24 липня 2013 року, стягнути з обох відповідачів солідарно моральну шкоду в розмірі 5 000 грн., усі судові витрати, понесені ним на правову допомогу, сплату судового збору та оплату за проведення судових експертиз просить стягнути з відповідача [PERSON]. Пояснив, що з вини відповідача [PERSON], який порушив п.16.11 ПДР, сталась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено його автомобіль. Після цієї пригоди відповідач [PERSON] оббріхував його, звинувачував в тому, що ДТП сталась саме з його вини через перевищення швидкості руху, відмовлявся відшкодувати заподіяну шкоду. Після ДТП він звертався до Теплицького відділення НАСК «ОРАНТА» в усній формі, де йому відповіли, що нічого не відшкодують, подати письмову заяву йому не пропонували. Крім матеріальної, йому також заподіяно моральну шкоду, оскільки він зазнав душевних страждань через пошкодження майна, нервував через брехню та скандали з боку відповідача [PERSON]. Відповідач [PERSON] позов не визнав. Пояснив, що під'їхавши до перехрестя, він зупинився та переконався, що відсутні транспортні засоби на дорозі, на яку він мав намір виїжджати, так як дорога проглядалась на 250-300 метрів. Зіткнення відбулось не на перехресті, тому вважає, що це відбулось через значне перевищення швидкості [PERSON]. На місці ДТП було зрозуміло, що пригода сталась з вини [PERSON]. 16 травня 2012 року він прийшов в «ОРАНТУ», де йому дали номер телефону і він зателефонував на цей номер і повідомив про ДТП, але письмової заяви не писав, бо ніхто про це не казав. До 11 червня 2012 року саме він вважався потерпілим від ДТП. Представник відповідача ВАТ НАСК «ОРАНТА» Дзюба Ю.А., яка діє на підставі довіреності від 16 серпня 2013 року, заперечує проти позову. Вказала, що позивач [PERSON] не повідомляв ВАТ НАСК «ОРАНТА» про ДТП, з заявою про виплату страхового відшкодування не звертався, тому між ними відсутній спір. Крім того, позивачем не доведено які кошти ним було витрачено на відновлення свого автомобіля, оскільки він не погодився на визнання його фізично знищеним. Жодних доказів, які б підтверджували вартість замінених деталей та проведених робіт, не подано позивачем. Також, вказала, що страхова компанія не відшкодовує моральної шкоди у випадку заподіяння матеріальної шкоди, яку було заподіяно майну потерпілого, що передбачає ст..22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Свідок [PERSON] у своїх показаннях пояснив суду, що працює начальником Теплицького відділення ВАТ НАСК «ОРАНТА». 15 травня 2012 року після обіду до нього зателефонував [PERSON], який є страхувальником, і повідомив про ДТП. Він йому сказав, щоб наступного дня приїхав до відділення. Також, [PERSON] сказав, що у [PERSON] немає полісу обов'язково страхування. Він йому відповів, що визвемо аварійного комісара і щоб він зателефонував до МТСБУ і зареєстрував ДТП. Коли наступного дня [PERSON] прийшов до відділення, то письмової заяви не писав, бо був потерпілим в ДТП. Свідок [PERSON] у своїх показаннях пояснила суду, що працює в Теплицькому відділенні ВАТ НАСК «ОРАНТА». На другий день після пригоди [PERSON] приходив до відділення, повідомив про ДТП, пояснив, що [PERSON] вдарив його автомобіль, що у [PERSON] поліса немає. Вона його усну заяву зареєструвала в журналі звернень громадян, його заява також зафіксована на - 2 - «гарячій лінії». Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які приймають участь у розгляді справи, показання свідків, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного Судом встановлено, що 15 травня 2012 року біля 16-ї години на дорозі між населеними пунктами смт Теплик - с.Росоша відбулося попутне зіткнення автомобіля «Фольксваген-пассат», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням позивача [PERSON], який рухався по головній дорозі, з автомобілем ВАЗ 2107, державний номерний знак [NUMBER], з причепом, державний номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який перед зіткненням виїжджав з другорядної дороги. Позивач [PERSON] є власником автомобіля «Фольксваген-пассат», державний номерний знак [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER]. Відповідач [PERSON] керував автомобілем ВАЗ 21072, державний номерний знак [NUMBER], який відповідно технічного паспорту [NUMBER] зареєстровано за [PERSON], та причепом, державний номерний знак [NUMBER], власником якого є [PERSON]. Постановою судді Теплицького районного суду від 12 вересня 2012 року закрито провадження в справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП за закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 16 грудня 2011 року № АВ/2091912 застрахована в НАСК «Оранта». Відповідно до ст. ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За загальним правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела. У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (ч. 1 ст. 1188 ЦК України). У ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. Умовами застосування ст.1166 та ст.1167 ЦК України є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою, та вина заподіювача. Відповідно висновку експерта №4983/13-54 від 24 липня 2013 року матеріальний збиток завдано власнику автомобіля «Фольксваген-пассат», державний номерний знак [NUMBER], в результаті пошкодження під час ДТП 15 травня 2012 складав 39 813 грн. 69 коп.; автомобіль «Фольксваген-пассат», державний номерний знак [NUMBER], його деталі, вузли до подальшої експлуатації придатні; провести ремонтно-відновлювальні роботи пошкодженого автомобіля «Фольксваген-пассат» можливо, характер, об'єм та вартість цих робіт з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складала 29 995 грн. 01 коп.. Відповідно висновку експерта №225/2456/14-52 від 14 березня 2014 року в даній дорожній обстановці водій автомобіля «Фольксваген-пассат» [PERSON] повинен був діяти відповідно до вимог п.12.6 ґ), а з моменту виникнення небезпеки для руху відповідно до вимог п.12.3 ПДР, з технічної точки зору. В той же час, в даній дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ [PERSON] повинен був діяти у відповідності до вимог п.п.10.1, 16.11 ПДР, з технічної точки зору. В даній дорожній обстановці з технічної точки зору причиною виникнення даної ДТП є виконання водієм автомобіля ВАЗ [PERSON] маневру лівого повороту в безпосередній близькості від автомобіля «Фольксваген», який наближався до перехрестя по головній дорозі, тобто невідповідність дій водія [PERSON] вимогам п.п.10.1, 16.11 ПДР. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що в судовому засіданні позивачем доведено, що його майну(автомобілю «Фольксваген пассат») заподіяно шкоду, цю шкоду було заподіяно неправомірними діями відповідача [PERSON], який допустив порушення вимог п.10.1 та п.16.11 Правил дорожнього руху України, між неправомірними діями відповідача та майновою шкодою існує причинний зв'язок, та наявна вина відповідача, який зобов'язаний був передбачити завдання шкоди в результаті порушення ним ПДР. При цьому суд вважає, що відповідачем [PERSON] не доведено, що шкоду майну позивача завдано не з його вини, обов'язок доведення чого покладає на відповідача ч.2 ст.1166 ЦК України. Відповідно до ст. 3 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто, виходячи із суті такого страхування Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника - заподіювача шкоди. Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» , зокрема ст.ст. 5, 22, 28, 29 цього закону передбачено, що страховиком при настанні страхового випадку відшкодовується у встановленому цим законом порядку оцінена шкода, яка завдана у результаті дорожньо - транспортної пригоди, що сталася з вини особи, цивільно - правова відповідальність якої застрахована, життю, здоров'ю, майну третьої особи. Тобто, страховою компанією відшкодовується шкода - збиток, нанесений третій особі з вини страхувальника. Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої майну особи в результаті ДТП, та визначаючи розмір такої шкоди, суд виходить з положень ст. - 3 - 1192 ЦК України, згідно з якими з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати їй в натурі (передати річ того ж роду і тієї ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір таких збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення втраченої речі. Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Згідно з роз'ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку із заподіянням шкоди майну. Враховуючи, що позивач [PERSON] не погодився з визнанням транспортного засобу фізично знищеним, самостійно відремонтував автомобіль, тому вимога про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі ринкової вартості транспортного засобу на момент ДТП не може бути задоволена. Оскільки, відповідно висновку експерта № 4983/13-54 від 24 липня 2013 року автомобіль «Фольксваген-пассат», державний номерний знак [NUMBER], його деталі, вузли до подальшої експлуатації придатні; провести ремонтно-відновлювальні роботи пошкодженого автомобіля «Фольксваген-пассат» можливо, характер, об'єм та вартість цих робіт з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складала 29 995 грн. 01 коп., то відшкодуванню підлягає саме такий розмір заподіяних збитків, які необхідно стягнути з відповідача ВАТ НАСК «ОРАНТА», за мінусом розміру франшизи в розмірі 510 грн., яка підлягає компенсації відповідачем [PERSON].(29 995 грн. 01 коп. - 510 грн. = 29 485 грн. 01 коп.).. При цьому посилання відповідача ВАТ НАСК «ОРАНТА» на те, що позивач не виконав покладених на нього обов'язків, передбачених Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо надання письмового повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка та щодо подання заяви про страхове відшкодування, то суд вважає їх не вартими уваги, оскільки відповідно до п.19 постанови №4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» з урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (пункт 5 частини першої статті 989 ЦК, пункт 5 частини першої статті 991 ЦК) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком, а ВАТ НАСК «ОРАНТА» не доведено, що страховик був позбавлений можливості дізнатися чи є подія, яка сталась 15 травня 2012 року за участю страхувальника [PERSON], страховим випадком. Той факт, що страховій компанії ще в травні 2012 року було відомо про настання страхового випадку, підтвердили в судовому засіданні відповідач [PERSON], свідки [PERSON] та [PERSON], які є працівниками Теплицького відділення ВАТ НАСК «ОРАНТА». Вирішуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, яку було заявлено позивачем в розмірі 5 000 грн., суд виходить з положень ст.1167 ЦК України та положень ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно якої якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, тому моральна шкода , заподіяна позивачеві у зв'язку із пошкодженням його майна, підлягає відшкодуванню відповідачем [PERSON], а не солідарно обома відповідачами, як було заявлено позивачем [PERSON]. Визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд враховує характер та обсяг душевних страждань, які позивач зазнав в результаті пошкодження майна, обставини заподіяння шкоди, те, що шкода заподіяна з необережності і виходячи з засад розумності та справедливості, вважає, що розмір моральної шкоди необхідно визначити в сумі 1 000 грн.. Вирішуючи вимоги позивача про стягнення з відповідача [PERSON] судових витрат, які складаються з оплати позивачем правової допомоги в розмірі 2000 грн., які він поніс на допомогу адвоката під час підготовки та розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення, та витрат на проведення автотехнічного дослідження в розмірі 471 грн. 36 коп., яке було проведено у зв'язку з розглядом справи про адміністративне правопорушення, та автотоварознавчого дослідження в розмірі 471 грн. 36 коп., яке було проведено до звернення з позовом до суду, то суд вважає, що вони не підлягають стягненню з відповідача, оскільки вказані витрати не пов'язані з розглядом цивільної справи в розумінні ст..79 ЦПК України. Щодо судових витрат, які складаються із сплаченого позивачем судового збору на загальну суму 755 грн. 10 коп.(114,70 грн.+411 грн.+114,70 грн. +114,70 - 4 - грн.), витрат на правову допомогу адвоката в розмірі 2000 грн. під час провадження у цивільній справі, та витрат на проведення судових експертиз в розмірі 1 836 грн. та 3 672 грн., які були понесені позивачем та документально підтверджені, а всього на суму 8 263 грн. 10 коп., то вони відповідно до вимог ст..88 ЦПК України присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивачем було заявлено до відшкодування 39 813 грн. 69 коп. матеріальної шкоди та 5 000 грн. моральної шкоди, а до задоволення підлягає відшкодування 29 995 грн. 01 коп. матеріальної шкоди та 1 000 грн. моральної шкоди, що становить 69,16% від заявлених вимог, то судові витрати підлягають відшкодуванню в розмірі 5 714 грн. 76 коп.(8 263 грн. 10 коп. х 69,16%), які слід розділити в рівних частинах між відповідачами і стягнути з кожного з них по 2 857 грн. 38 коп..

Outcome: partial