Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

В листопаді 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № SAMDN03000002139332 від 18 березня 2005 року, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 3400,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 31 серпня 2019 року має заборгованість у розмірі 12475,48 гривень, яка складається з наступного: 1401,93 гривень - заборгованість за кредитом; 11073,55 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом;. Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором, також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 1921,00 гривня. Ухвалою суду від 3 лютого 2020 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності /а.с. 17/, позовні вимоги підтримав в повному обсязі згідно обставин викладених в позовній заяві просив позов задовольнити. Представник відповідача по справі, надав відзив на позовну заяву /а.с. 50-57/, згідно якого позов не визнав повністю, просив застосувати строк позовної давності до вимог позивача. Вказав, що строк дії картки закінчився в березні 2008 року, остання проплата по кредиту була здійснена в березні 2007 року, тому позива пропустив строк позовної давності. Платіж в розмірі 389,95 гривень 26 серпня 2019 року згідно виписки є не проплатою кредиту, а примусовим стягненням ДВС за заочним рішенням суду яке було скасоване. Анкетою заявою про видачу кредитної картки не визначений розмір відсотків. Просив відмовити в задоволенні позову. Представник позивача надав суду відповідь на відзив /а.с 98-100/, згідно якого при укладанні договору дотримані вимоги закону, щодо строків позовної давності зазначив, що правовідносини тривають і на теперішній час оскільки заборгованість не погашена, зобов`язання за договором не виконані. У судовому засіданні встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Між позивачем АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № SAMDN03000002139332 від 18 березня 2005 року, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 3400,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає строку дії картки, що підтверджується копією договору про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки /а.с. 8/. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала. Останній платіж виконаний згідно виписки 29 березня 2007 року /а.с. 71/. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 31 серпня 2019 року має заборгованість у розмірі 12475,48 гривень, яка складається з наступного: 1401,93 гривень - заборгованість за кредитом; 11073,55 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом. Вивчивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, неналежне виконання (стаття 610 ЦК України). Розмір заборгованості за кредитним договором підтверджується наданим позивачем розрахунком та випискою, які були перевірені судом, а також випискою про рух коштів по рахунку відповідача, з якого вбачається, що кредитні кошти ним використовувалися. Згідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як вбачається зі змісту п.9.3 Договору /а.с. 8/, термін дії договору збігається з терміном дії картки. Згідно довідки наданої позивачем /а.с. 28/, термін дії картки сплив 05.2008 року. Згідно п. 1.1. Договору встановлено внесення щомісячних платежів. Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями. При цьому, строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність ? це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому, початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як встановлено судом та вбачається з розрахунку заборгованості та виписки, останній платіж відповідачем [PERSON] здійснений 29 березня 2007 року /а.с. 71/ дія договору закінчилася 31.05.2008 року тобто по закінченню строку дії картки. Враховуючи наведене, суд вважає, що строк позовної давності для позивача сплинув у в червні 2011 року, проте з позовом він звернувся 13 листопада 2019 року (а.с.3), не зазначивши поважних причин пропуску строку і не ставив питання про його поновлення. Суд приймає доводи відповідача, про те, що платіж в розмірі 389,95 гривень 26 серпня 2019 року згідно виписки є не проплатою кредиту, а примусовим стягненням ДВС за заочним рішенням суду яке було скасоване, тому не може бути визнаний судом як добровільне погашення кредитниз зобов`язань відповідачем та підставою переривання строку позовної давності. Встановивши наведені обставини, зважаючи на відсутність доказів поважності причин пропуску звернення до суду з позовом, суд вважає, що позов подано до суду з пропуском строку позовної давності, про що відповідач, відповідно до вимог ч. 3 ст. 267 ЦК України, зазначив у відзиві /а.с. 52/. Відповідно до положень ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» не підлягають задоволенню у зв`язку із спливом позовної давності.

Outcome: dismissed