Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-30 00:00:00

В лютому 2019 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 24 грудня 2003 року вони стали власниками квартири [ADDRESS] . В подальшому, маючи намір відчужити дану квартиру, позивачам стало відомо про накладення арешту на квартиру. На підставі постанови державного виконавця ВДВС Бориспільського МУЮ Київської області від 19 серпня 2004 року був накладений арешт на квартиру [ADDRESS] та оголошено заборону на її відчуження. Арешт був накладний в межах виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-1094, виданого 24 грудня 2003 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу у розмірі 25400 гривень 50 копійок. [INFO] [PERSON] помер. Враховуючи те, що стягувач за виконавчим провадженням помер, а виконавче провадження було знищене у зв`язку із закінченням терміну зберігання в архіві, необхідність продовження існування арешту, накладеного на квартиру, відпала. Тому позивачі просять суд ухвалити рішення, яким скасувати заборону відчуження квартири [ADDRESS] , а також виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис від 21 серпня 2004 року №1252991. У судовому засіданні позивачі, а також представник позивачів [PERSON] позов підтримали та просили суд його задовольнити. Представник Бориспільського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області не з`явився у судове засідання та відзив на позовну заяву не надав. Про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про вручення судової повістки (а.с.42). На підставі ч.1 ст.280 ЦПК України суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, про що в судовому засіданні проголосив протокольну ухвалу. Заслухавши пояснення позивачів та представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . Дана обставина підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.8,9). Разом з цим, відповідно до інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, на нерухоме майно, а саме на квартиру [ADDRESS] , зареєстровано обтяження - арешт, накладений відповідно до постанови міськрайонного відділу державної виконавчої служби Бориспільського району від 19 серпня 2004 року, за реєстраційним номером обтяження 1252991 (а.с.9). З змісту постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19 серпня 2004 року вбачається, що арешт на вказане нерухоме майно був накладений з метою забезпечення виконання виконавчого листа №2-1094, виданого 24 грудня 2003 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу у розмірі 25400 гривень 50 копійок (а.с.10). Позивачі звертались до Бориспільського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області із заявою про зняття арешту, накладеного на квартиру. Незважаючи на це, їм було відмовлено та повідомлено, що відповідач не має можливості зняти зазначений арешт у зв`язку із знищенням матеріалів виконавчого провадження за строком його зберігання та рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання по суті. При цьому, встановлено, що на даний час згідно журналу вхідної кореспонденції, Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень та Автоматизованої системи виконавчих проваджень на примусовому виконанні у відділі виконавчі документи, де боржником являється [PERSON] не перебувають (а.с.12). У відповідності до ч.1 та ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Арешт може бути знятий також за рішенням суду. Судом встановлено, що стягувач за виконавчим провадженням [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого на його ім`я (а.с.11). За замістом п.3 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті боржника, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 07 травня 2019 року вбачається, що спадкова справа щодо майна померлого [PERSON] не заводилась (а.с.34). Вказані обставини дають підстави дійти до висновку, що виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] є завершеним, зважаючи на смерть стягувача та відсутність його правонаступників. Відповідно до ст.317 та ст.319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеними обставини, наведені позивачами, які свідчать про факт завершення виконавчого провадження на підставі якого було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . Враховуючи те, що позивачі є власниками квартири. Проте, арешт накладений постановою державного виконавця за зобов`язаннями [PERSON] перешкоджає позивачам у повній мірі користуватися правомочностями власників. Тому суд вважає за необхідне скасувати арешт, накладений постановою відділу державної виконавчої служби Бориспільського міського управління юстиції №13771/02 від 19 серпня 2004 року, на квартиру [ADDRESS] , а також виключити відповідний запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. На підставі викладеного та

Outcome: approved