Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

В лютому 2017 року позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом. Вказували, що 15.09.2014 року [PERSON] залишила заповіт, відповідно до якого заповіла свою квартиру [ADDRESS] в наступних частках: [PERSON] - 1/2 частку, [PERSON] - 1/4 частку та [PERSON] - 1/4 частку. [INFO] року [PERSON] померла, а після неї відкрилась спадщина до складу якої увійшла зазначена в заповіті квартира. 18.01.2017 року вони звернулись до нотаріуса із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак отримали відмову в їх задоволенні у зв'язку з пропуском ними шестимісячного строку для прийняття спадщини. Посилаючись на те, що, пропуск строку був зумовлений неправильним розумінням законодавства про спадкове право, просили визначити [PERSON] та [PERSON] додатковий строк - 2 місяці для подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON]. В судовому засіданні позивачі та представник позивача позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. Відповідач звернувся до суду із заявою, в якій просив справу розглядати за його відсутності, а також подав письмові заперечення, в яких позовні вимоги не визнав та просив відмовити в позові, посилаючись на те, що зазначена в позові причина пропуску строку прийняття спадщини не може бути визнана поважною. Заслухавши позивачів в якості свідків та їхнього представника дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 15.09.2014 року [PERSON] склала заповіт згідно якого заповіла квартиру [ADDRESS], в наступних частках: [PERSON] - 1/2 частка, [PERSON] - 1/4 частка та [PERSON] - 1/4 частка. [INFO] року [PERSON] померла, про що видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. Після неї спадщину прийняли: [PERSON] - 21.09.2016 року, [PERSON] - 24.03.2017 року. 18.01.2017 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до нотаріуса із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлої [PERSON]. Цього ж дня нотаріус виніс постанову № 73/02-31, якою відмовив [PERSON] в оформленні спадкових прав за законом на майно, яке залишилося після смерті [PERSON], 1928 року народження, померлої [INFO] року, яка на день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та у видачі свідоцтв про право на спадщину у зв'язку з пропущенням ним встановленого законом строку для прийняття спадщини. Також, 18.01.2017 року нотаріус виніс постанову № 74/02-31, якою відмовив [PERSON] в оформленні спадкових прав за законом на майно, яке залишилося після смерті [PERSON], 1928 року народження, померлої [INFO] року, яка на день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та у видачі свідоцтв про право на спадщину у зв'язку з пропущенням ним встановленого законом строку для прийняття спадщини. Зазначені обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Допитаний в якості свідка позивач [PERSON] пояснив, що в кінці грудня 2016 року він дізнався про існування заповіту, після чого з'явився до нотаріальної контори. Допитаний в якості свідка позивач [PERSON] пояснив, що спілкувався з бабусею, але не знав, що на нього буде складений заповіт, в документах матері, яка померла в серпні 2015 року, він, в січні 2017 року, знайшов оригінал заповіту, після чого з'явився до нотаріальної контори. Порядок прийняття спадщини, яка відкрилася після 1 січня 2004 року, визначений главою 87 ЦК України. Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права й обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком прав і обов'язків, зазначених у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 цього Кодексу). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Відповідно до ст. 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов'язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України. Так, згідно із частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Наслідки пропущення строку для прийняття спадщини визначені ст. 1272 ЦК України. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Із показів позивачів допитаних в якості свідків судом встановлено, що заповіт вони знайшли в січні 2017 року, а з копії матеріалів спадкової справи не вбачається, що позивачі повідомлялись нотаріусом про відкриття спадщини та про наявність складеного на них заповіту. Доказів, які спростовують встановлені судом обставини справи відповідачем не надано. Таким чином, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити, оскільки позивачі дізнались про наявність заповіту в січні 2017 року, що на думку суду перешкоджало їм звернутися до органів нотаріату із заявами про прийняття спадщини протягом встановленого законом шестимісячного строку та є поважною причиною його пропуску.

Outcome: approved