Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

В квітні 2019р. позивач [PERSON] звернуся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1, 2) до відповідача Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Щербакова І.М., третя особа: [PERSON] , в якому просив суд: - зняти арешт накладений на підставі постанови про арешт майна боржника № 55999405 від 16 березня 2018р. відповідача та зареєстрований 19 березня 2018р. за № 16769078 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, з рухомого майна, а саме з автомобіля марки «МG», модель 550, 2011р. випуску, колір чорний, № шасі [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] . Свою позовну заяву позивач обґрунтовував тим, що 11 жовтня 2012р. між позивачем та третьою особою було укладено договір позики, за умовами якого позивач передав у позику третій особі грошові кошти у сумі 77372,24 грн., строком до 11 січня 2013р. В порядку забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 11 жовтня 2012р. між позивачем та третьою особою було укладено договір застави автомобіля, відповідно до якого предметом застави є рухоме майно, яке належить на праві власності заставодавцю, - автомобіль марки «MG», модель 550, 2011р. випуску, д.н.з. [NUMBER] . Заочним Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11 липня 2013р. у справі № 756/2790/13-ц, за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, позов задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у сумі 72896,16 грн. та неустойку за несвоєчасне повернення позики у сумі 54080,0 грн., вирішено питання про розподіл судових витрат. Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07 вересня 2015р. по цивільній справі № 756/4161/15-ц, позов [PERSON] до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави - задоволено частково. Звернуто стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль марки «MG», модель 550, 2011р. випуску, колір чорний, № шасі [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] , шляхом передачі вказаного автомобіля у власність [PERSON] в рахунок виконання [PERSON] перед [PERSON] зобов`язання, що виникло на підставі договору позики від 11 жовтня 2012р., у сумі 126976,16 грн. Однак, здійснити реєстрацію права власності на цей автомобіль позивач позбавлений можливості, оскільки відповідачем було накладено арешт на вищезазначений автомобіль, в межах виконавчого провадження, як на майно боржника - третьої особи. Оскільки в досудовому порядку, відповідач відмовляється звільнити з-під арешту, належне позивачу майно, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом, для захисту своїх порушених прав. Ухвалю судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02 травня 2019р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Протокольною ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 червня 2019р., залучено до участі у справі, в якості третьої особи АТ КБ «ПриватБанк». Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 листопада 2019р. закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові просив суд позов задовольнити. Відповідач, треті особи, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, своїх представників до суду не направили, поважності причин неявки до суду не повідомили. Відзив на позов стороною відповідача не подавався. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, і це встановлено судом, на виконанні у відповідача перебуває виконавче провадження № 55999405, за яким стягувачем є третя особа АТ КБ «ПриватБанк», а боржником - третя особа [PERSON] . Постановою відповідача від 16 березня 2018р. у межах зазначеного виконавчого провадження було накладено арешт на все рухоме майно боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, в тому числі на автомобіль марки «MG», модель 550, 2011р. випуску, д.н.з. [NUMBER] , зареєстрований 19 березня 2018р. за № 16769078 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Судом встановлено, що 11 жовтня 2012р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого позивач передав у позику третій особі грошові кошти у сумі 77372,24 грн., строком до 11 січня 2013р. В порядку забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 11 жовтня 2012р. між позивачем та третьою особою було укладено договір застави автомобіля, відповідно до якого предметом застави є рухоме майно, яке належить на праві власності заставодавцю, - автомобіль марки «MG», модель 550, 2011р. випуску, д.н.з. [NUMBER] . Заочним Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11 липня 2013р. у справі № 756/2790/13-ц, яке набрало законної сили, за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, позов задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у сумі 72896,16 грн. та неустойку за несвоєчасне повернення позики у сумі 54080,0 грн., вирішено питання про розподіл судових витрат. Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07 вересня 2015р. по цивільній справі № 756/4161/15-ц, яке набрало законної сили, позов [PERSON] до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави - задоволено частково. Звернуто стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль марки «MG», модель 550, 2011р. випуску, колір чорний, № шасі [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] , шляхом передачі вказаного автомобіля у власність [PERSON] в рахунок виконання [PERSON] перед [PERSON] зобов`язання, що виникло на підставі договору позики від 11 жовтня 2012р., у сумі 126976,16 грн. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що позбавлений можливості здійснити реєстрацію належного йому автомобіля. Положеннями ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Тобто, наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього, порушує право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги, в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Водночас, як передбачено ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту особою цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує. Відповідно до правових позицій Верховного Суду України висловлених у справі № 6-26цс13 від 15 березня 2013р., вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки на час накладення відповідачем, як приватним виконавцем арешту на нерухоме майно (спірний) автомобіль, останній не належав боржнику. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,4 грн.

Outcome: approved