Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

В липні 2017р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки [PERSON], в якому просив суд: зменшити розмір аліментів на утримання дитини, [PERSON], [INFO], які стягуються з позивача, шляхом стягнення з нього аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1200,0 грн. щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням суду. В шлюбі у сторін народився син - [PERSON]. За рішенням компетентного суду Королівства Нідерландів, було визначено місце проживання спільної дитини сторін разом з відповідачкою, а також визначено розмір аліментів, які позивач зобов'язаний сплачувати щомісячно на утримання спільної дитини сторін у розмірі 250,0 євро. У зв'язку з тим, що позивач немає постійного місця роботи, і в нього народилася донька, а також те, що на його утриманні перебувають непрацездатні батьки, він вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просив суд позов задовольнити. Судом було визнано явку позивача обов'язковою, проте позивач в жодне судове засідання не з'явився. Представник відповідача проти позову заперечувала, зазначаючи, що відповідачка з дитиною проживають за межами України, як і позивач, який має постійне місце роботи. В порядку ст. ст. 27, 31 ЦПК України, в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017р. стороною відповідача було подано до суду письмові заперечення на позов. Представник відповідачки зазначала, що розмір аліментів, який було визначено позивачу на утримання спільної дитини сторін за законодавством Королівства Нідерландів є мінімальним. Також представник відповідача звертала увагу суду, що сторона позивача вводить суд в оману, якщо позивач немає роботи, яким чином він здійснює утримання своїх непрацездатних батьків та малолітньої дитини. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За змістом ст. ст. 191, ч. 1 192 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 січня 2002р., який було розірвано за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 квітня 2011р. В шлюбі у сторін, [INFO]. народився син [PERSON]. Рішенням компетентного суду Королівства Нідерландів від 19 жовтня 2011р. № справи/№ у реєстрі: 501147/KG ZA 11-1558 HB/LO було визначено часи та дні спілкування позивача з сином, а також визначено місце проживання дитини разом з відповідачкою та стягнуто з позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 250,0 євро щомісяця. Частиною 5 ст. 183 СК України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що в нього змінився сімейний стан, а саме народилась [INFO] донька [PERSON], і на його утриманні перебувають непрацездатні батьки. У зв'язку з чим він просить суд зменшити розмір аліментів. Разом з тим, протягом всього часу розгляду справи сторона позивача не надала суду жодного належного і допустимого доказу того, що у зв'язку з народженням дитини у позивача змінився фінансовий стан, на його утриманні перебуває дитина та непрацездатні батьки. В судовому засіданні представник позивача зазначав, що такі докази у нього як представника відсутні, як і відсутні докази про розмір доходів, які отримуються позивачем, який повідомив, що немає постійного заробітку/доходу/, при цьому представник відповідачки зазначила, що витрати сторони відповідача на утримання спільного сина сторін в рази перевищують розмір аліментів, який було визначено компетентним судом Королівства Нідерландів. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. В силу положень ст. 141 ЦПК України з відповідачки не підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати.

Outcome: dismissed