Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-04 00:00:00

В лютому 2021 року АТ КБ«Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 07.11.2006 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були йому надані для ознайомлення в письмовій формі. 20.02.2008 року відповідачем була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». Відповідачеві на підставі договору надання банківських послуг було відкрито рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, та надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 7500,00 грн. Позивач зазначає, що Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Посилаючись на те, що відповідач порушив умови договору щодо повернення кредитних коштів, позивач зазначає, що заборгованість відповідача за договором №б/н від 07.11.2006 року станом на 03.12.2020 року становить 36 991,23 грн., яка складається з наступного: 34556,39 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 00,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 00,00 грн заборгованість за простроченими відсотками; 2434,84 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії. З урахуванням зазначеного, позивач просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 34556,39 грн., а саме заборгованість за простроченим тілом кредиту. Ухвалою суду від 05.02.2021 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, встановлено строк для подання відповідачем відзиву на позов, позивачем - відповіді на відзив. 26.05.2021 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Так, відповідач позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» визнав частково в сумі 1423,56 грн., в іншій частині позову заперечує. Згідно відзиву на позовну заяву, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог вчастині стягнення 33132,83 грн., посилаючись на те, що банк при здійсненні розрахунку заборгованості за кредитним договором до такого розрахунку включив відсотки за використання кредитного ліміту та пеню за прострочку за кредитом. Зауважує, що матеріали справи не містять розрахунку відсотків та пені. Так само, позовна заява не містить нормативного та документального обґрунтування стягнення з відповідача відсотків та пені в зазначеному розмірі. Відповідач зазначає, що згідно проведеного ним контррозрахунку, що додається до відзиву, заборгованість відповідача за тілом кредиту станом на 23.11.2020 року становить 1423,56 грн. Позивач до суду подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що відповідачем зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконані, що підтверджується розрахунком заборгованості. Стосовно наданого відповідачем контррозрахунку заборгованості позивач зауважує, що відповідач не має спеціальних знань та належної освіти в даній сфері для компетентного проведення розрахунку заборгованості за кредитом. Просить задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судове дебати не проводяться. Представник АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечувала проти розгляду справи за відсутності представника позивача, позов визнала частково з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Згідно частини 3 статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до частини ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Оцінивши за своїм внутрішнім переконанням на підставі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження кожного доказу окремо та у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 07.11.2006 року підписав Анкету-заяву №б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. 20.02.2008 року відповідачем була підписана заява та довідка про умови кредитування, згідно яких відповідач виявив бажання оформити на своє ім`я кредитну карту «Універсальна». Умови кредитування, визначені заявою: 30 днів пільгового періоду; кредитний ліміт в сумі 500,00 грн., валюта - українська гривня; базова відсоткова ставка по кредиту - 3% на залишок заборгованості; щомісячна комісія - 0%; строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним. В заяві відповідачем зазначено, що останній згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.44). Протягом строку дії кредитного договору відповідачеві були надані наступні кредитні картки: № [NUMBER] , відкрита 07.11.2006; № [NUMBER] , відкрита 26.11.2009; № [NUMBER] , відкрита 20.08.2012; № [NUMBER] , відкрита 22.09.2017 (а.с.43). Позивачем змінювались умови кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої відповідачеві, зокрема 26.01.2018 відповідачеві був збільшений кредитний ліміт до 7500,00 грн., з 16.10.2018 кредитний ліміт становив 0,00 грн. З матеріалів справи, зокрема розрахунку заборгованості за договором (а.с. 5-24) та виписки за договором станом на 04.12.2020 року (а.с 25- 41) судом встановлено, що [PERSON] отримував грошові кошти за кредитним договором у користування. Однак ним було порушено умови кредитного договору у зв`язку з неналежним виконанням грошових зобов`язань, передбачених кредитним договором, внаслідок чого утворилася заборгованість за тілом кредиту. У зв`язку з зазначеним, позивач звернувся за захистом своїх порушених прав до суду. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є зокрема договори та інші правочини. Відповідно до частин 1,2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1 ст. 526 ЦК України). Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини 1,2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Судом встановлено та не заперечується відповідачем, останній користувався кредитними коштами, наданими йому позивачем шляхом здійснення платежів з кредитної картки та повертав отриманий кредит шляхом зарахування грошових коштів на зазначену картку. Згідно з частиною 1,3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Як убачається з матеріалів справи, на виконання умов кредитного договору, банк надав позичальнику кредитні кошти. Однак відповідач належним чином не виконав зобов`язання щодо повернення кредиту, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за кредитним договором №б/н від 07.11.2006 року. Так, відповідно до розрахунку заборгованості за договором, проведеного позивачем станом на 03.12.2020 року, відповідач має заборгованість за кредитним договором №б/н від 07.11.2006 року у розмірі 36991,23 грн., яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту - 34 556,39 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача; заборгованості за відсотками на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України - 2434,84 грн. Предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредита. Позовна заява АТ КБ «Приватбанк» не містить вимог про стягнення відсотків за користування кредитним коштами та пені за прострочку за кредитом. Дослідивши виписку за договором №б/н станом на 04.12.2020 року, наданого позивачем, суд встановив, що до розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором банком включені відсотки за використання кредитного ліміту та пеня за прострочку за кредитом. При цьому матеріали справи не містять розрахунку відсотків та пені. Так само, позовна заява не містить нормативного та документального обґрунтування стягнення з відповідача зазначених сум. Одним із принципів цивільного судочинства є принцип диспозитивності, передбачений ст. 13 ЦПК України, який визначає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тобто, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Наведене означає, що принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, за вирішенням яких позивач звернувся до суду. Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони, і не повинен виходити за межі цих вимог. Оскільки позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення боргу з відповідача за кредитним договором, а саме суми заборгованості за простроченим тілом кредита, у суду відсутні правові підстави для стягнення пені за прострочку за кредитом та відсотків за використання кредитного ліміту. На підставі викладеного вище, суд згідно приписів ст. 13 ЦПК України, не може виходити за межі позовних вимог та стягувати інші суми, ніж ті, про які зазначено в позовній заяві. Перевіривши розрахунок заборгованості за договором №б/н та виписку за договором №б/н станом на 04.12.2020 року, суд встановив, що прострочена заборгованість відповідача за тілом кредиту за договором №б/н від 07.11.2006 року станом на 04.12.2020 року складає 1423,56 грн. За викладених обставин суд дійшов висновку, що позивачем надано належні, допустимі та достовірні докази неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків за кредитним договором, та, оцінюючи їх у сукупності, вважає достатніми для підтвердження аргументів, викладених у позові, про наявність підстав для стягнення заборгованості в сумі 1423,56 грн. Заявлена до стягнення з відповідача сума в розмірі 33132,83 грн складається з пені за прострочку за кредитом та відсотків за використання кредитного ліміту. Враховуючи, що стягнення пені та відсотків за користування кредитом не є предметом позову в рамках розгляду даної справи, оскільки матеріали справи не містять нормативного та документального обґрунтування стягнення з відповідача таких сум, суд доходить висновку про відмову в позові в частині стягнення 33132,83 грн. На підставі викладеного, суд доходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з відповідача суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 1423,56 грн. Крім того, в силу вимог частин 1, 10 ст. 141 ЦПК України при частково задоволенні позову при вищевикладених обставинах, з [PERSON] на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 93,52 грн. Вирішуючи питання про наявність чи відсутність підстав для стягнення з позивача судових витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з положень ст. 137 ЦПК України, якою передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Оскільки відповідачем, окрім договору про надання правової допомоги не надано документів, які б містили опис виконаних адвокатом робіт та їх вартість, суд позбавлений можливості визначити їх розмір та оцінити їх співмірність. Відтак, заявлені відповідачем судові витрати, які складаються з витрат на надання правничої допомоги, покладаються на відповідача.

Outcome: partial