Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 20 грудня 2019 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 23 грудня 2019 року. До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, відповідно якої позивач просить суд шлюб між нею та відповідачем розірвати. Позов обґрунтовує тим, що подружнє життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини між ними припинені, спільного господарства не ведуть, між сторонами втрачено взаєморозуміння та повага. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.10.2019 позовну заяву залишено без руху із наданням позивачу строку для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.11.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 16.12.2019 Відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому останній зазначив, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнає, проте не погоджується із твердженням позивача щодо спільної згоди на проживання малолітньої дитини, яке згадується по тексту позовної заяви. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Від позивача надійшла заява, в якій остання просить розглянути справу у її відсутності, позовну заяву підтримує повністю, просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав через канцелярію суду заяву, в якій зазначив, що просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та погоджується на розірвання шлюбу. За викладених обставин, суд провів розгляд справи на підставі наявних в ній доказів, в порядку, передбаченому ч.2 ст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, зважаючи на заяви сторін, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, причини позову про розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає задоволенню з огляду на наступне. Як встановлено судом згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 09 серпня 2019 Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 08 червня 2013 року, про що 08 червня 2013 року складено відповідний актовий запис за №11. Як встановлено судом згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 09 серпня 2019 Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, у сторін під час шлюбу народилася дитина [PERSON] , [INFO] , про що 23.12.2013 складено відповідний актовий запис №51. Судом встановлено, що сторони сімейних стосунків не підтримують, а фактично шлюбні відносини припинено, сім`я існує формально. Відповідач у відзиві на позовну заяву від 16.12.2019 надав згоду на розірвання шлюбу, визнав позовні вимоги в цій частині, просить строк на примирення не надавати. Що стосується визначення місця проживання дитини, про яке згадує відповідач у відзиві, слід зазначити, що позивачем така вимога не заявлялася, тому спір з даного питання судом в межах даного провадження не розглядається. Відповідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.3 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Загальна декларація прав людини у частині 2 статті 16 та стаття 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права містять положення, за яким шлюб не може укладатися без вільної і повної згоди сторін, що одружуються. З вказаних положень закону вбачається, що однією із засад шлюбу є його добровільність. При чому, принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу (наявність вільної згоди) - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що між сторонами, як подружжям, втрачено взаєморозуміння, у них відсутні спільні інтереси та немає бажання на подальше спільне життя. Сторони втратили взаємні почуття любові та поваги, між ними відсутні взаємодопомога та підтримка, тобто те, що є правовою основою шлюбу. Оскільки сторони не змогли зберегти сім`ю та не бажають цього робити, суд вважає, що подальше їх спільне життя, як подружжя, і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам, як позивача, так і відповідача, тому постановляє рішення про задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу. Таким чином, з`ясовані у справі обставини свідчать, що визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, з врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що мають істотне значення, даний шлюб існує формально, а тому його слід розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: approved