Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

В листопаді 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання втратившими право на житло. В обґрунтування позову позивач вказала, що відповідач [PERSON] є чоловіком її дочки, а [PERSON] - її внуком. Вони виїхали на постійне місце проживання в Російську Федерацію, багато років проживають в [ADDRESS] , є громадянами Росії, але зареєстровані за її місцем проживання в [ADDRESS] . Їх реєстрація в її квартирі чинить їй численні перешкоди, адже вона змушена нести безпідставні комунальні витрати, не може отримати субсидію. Такі обставини вона терпить вже роки. Тому позивач просить визнати [PERSON] та [PERSON] втратившими право на житло квартири [ADDRESS] в зв`язку з виїздом на постійне місце проживання в Російську Федерацію. Ухвалою суду від 22.04.2020 року до участі в справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] .. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задоволити. Представник відповідачів в судовому засіданні пояснила, що відповідачі не заперечують проти задоволення позову, вони виїхали в Російську Федерацію, де мають постійне місце проживання та реєстрацію, що підтверджується виданими на неї довіреностями. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову не заперечує. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності в рівних частках кожному належить квартира [ADDRESS] , в якій зареєстровані: [PERSON] (онук), [PERSON] (зять). Вказані обставини підтверджується: свідоцтвом про право власності на житло від 28.11.1996 року; довідкою Відділу реєстрації місця проживання Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради №Є-03-32430 від 24.07.2019 року; витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00009874874 від 20.12.2011 року, згідно якого 01.12.2004 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , яка змінила прізвище на « [PERSON] »; свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , згідно якого 14.07.2010 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , яка змінила прізвище на [PERSON] . Згідно актів №43,44 від 04.03.2020 року, [PERSON] , [PERSON] , які проживають в [ADDRESS] , підтвердили, що [PERSON] та [PERSON] не проживають з 2012 року по теперішній час за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до листів Відділу реєстрації місця проживання Управління з питань реєстрації ХМР від 19.11.2019 року №П-03-53877, П-03-53879, повідомлено [PERSON] про неможливість зняти з реєстрації місця проживання [PERSON] , [PERSON] з адреси: [ADDRESS] лише на основі довіреності, оскільки нею не було подано усіх необхідних документів для зняття з реєстрації особи, чиї інтереси вона представляє. З довіреностей від 05.10.2019 року, виданими [PERSON] та [PERSON] , а також копії паспорту на ім`я [PERSON] вбачається, що вони зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК УРСР - зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ст. 156 ч. 1 ЖК УРСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст.107 ЖК УРСР, у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачі вибули на постійне місце проживання до Російської Федерації, суд приходить до висновку, що відповідачі втратили право на користування квартирою [ADDRESS] , а позов слід задоволити. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved