Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

В липні 2016 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 7 серпня 2014 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чортківського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 196. Від подружнього життя в них є малолітній син [PERSON], [INFO]. За час спільного проживання належної сімї у них не склалося. З різних причин між ними часто виникали сварки і непорозуміння. Тривалий час вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, миритись не бажають. Фактично їх сімя розпалася та існує формально. Позивачка просить шлюб розірвати, дитину залишити проживати з нею, після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору і за надання юридичної допомоги адвокатом. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що 7 серпня 2014 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чортківського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 196. Від подружнього життя в них 11 лютого 2015 року народився син [PERSON]. За час спільного проживання належна сімя в сторін не створилася. Між сторонами часто виникали сварки і непорозуміння. Тривалий час вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, миритись не бажають. Фактично їх сімя розпалася та існує формально. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Малолітнього сина сторін після розірвання шлюбу залишити проживати з матір'ю. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки понесені нею і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 гривень та 500 гривень за надання юридичної допомоги адвокатом.

Outcome: approved