Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

В листопаді 2018 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, мотивуючи позовні вимоги тим, що позивачу на праві приватної власності належить будинок за адресою: [ADDRESS]. В зазначеному будинку зареєстровані позивач [PERSON] (власник) та його онук [PERSON] Відповідач по справі [PERSON] фактично не проживає у спірному будинковолодінні близько 10 років та виїхав за кордон, у зв'язку з чим не сплачує комунальні послуги, не бере участі в утриманні житла. Реєстрація місця проживання відповідача в будинку порушує права позивача як власника, а саме володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, а також виникають проблеми зі сплатою комунальних послуг, оформлення субсидії, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. До судового засідання позивач [PERSON] не з'явився, проте надав суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечив щодо заочного розгляду справи, просив судові витрати залишити за ним. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, проте надав суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив слухати справу у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. З матеріалів інвентаризаційної справи №13829 на будинковолодіння по [ADDRESS], яка була оглянута судом, суд встановив, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить 3/4 частки будинку за адресою: [ADDRESS], а власником 1/4 частки даного будинку є [PERSON] Дане будинковолодіння розташоване на земельній ділянці площею 0,1000 га, яка належить на праві спільної сумісної власності позивачу [PERSON] та [PERSON] згідно Державного акту про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 19.07.2005 року Вінницьким міським управлінням земельних ресурсів (а.с. 11-12). Згідно відомостей Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 22.11.2018 року, які надані на запит суду щодо встановлення зареєстрованого у законному порядку місця проживання відповідача [PERSON] вбачається, що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 24). Вказане також підтверджується копією домової книги по будинковолодінню за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14-16). Відповідно до довідки №2232 від 22.11.2018 року, виданої квартальним комітетом «Надія» в будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON] та відповідач [PERSON], однак останній за даною адресою не проживає з 2008 року (а.с.7). З письмових пояснень сусідів позивача - [PERSON], [PERSON], [PERSON] вбачається, що відповідач [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає близько 12 років (а.с. 8-9). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право користуватися, розпоряджатися та володіти своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За положеннями ч. 2 ст. 65 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним в будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно із ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз'яснено, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Наведене свідчить про те, що при вирішенні питання про втрату права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін відсутності такої особи та поважність причини цієї відсутності. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позивач надав суду належні та допустимі докази на підтвердження факту, що онук позивача - відповідач по справі [PERSON] зареєстрований у будинку за адресою: [ADDRESS], однак не проживає в ньому з 2008 року без поважних причин, не сплачує за комунальні послуги. Враховуючи наведене, а також заяву відповідача [PERSON] про визнання позову, суд дійшов до висновку про те, що позов слід задовольнити, оскільки, відповідач за вказаною адресою не проживає з 2008 року без поважних причин, а наявність реєстрації [PERSON] порушує права та інтереси позивача щодо володіння та розпорядження належною йому власністю. На підставі викладеного та

Outcome: approved