Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

В квітні 2015 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом до Київської філії Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Брокбізнес», в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача 688 750,00 грн. страхового відшкодування та вирішити питання про судові витрати. В судовому засіданні 14.09.2015 представником позивача заявлено клопотання про заміну відповідача на Приватне акціонерне товариство Страхову компанію «Брокбізнес» (далі - ПрАТ «Брокбізнес»), яке було задоволено судом, та відповідно представником відповідача знято клопотання про закриття провадження (а.с.79, 151 Том №1) В обґрунтування своїх вимог позивач та його представник посилаються на наступне. Так, 03.02.2014 між сторонами було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту, предметом якого виступили майнові інтереси, пов`язані із володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом Audi Q5, д.н.з.[NUMBER], 2012р.в. Страхова сума за договором 725 000,00 грн. Позивач за даним договором взяв на себе зобов`язання вносити страхові внески, а відповідач - в разі настання страхового випадку - здійснити виплату страхового відшкодування в межах ліміту взятої на себе відповідальності. 31.07.2014 стався страховий випадок, а саме викрадено вищезазначений автомобіль. Зазначені відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч.3 ст.289 КК України. Позивач стверджує, що в цей день перебував за межами України, проте повідомив про даний випадок і відповідача, і правоохоронні органи так, як це передбачено умовами вищезазначеного договору. 19.08.2014 позивач отримав від відповідача листа, в якому останній зазначив, що вони затримують виплату страхового відшкодування для з`ясування всіх обставин. 02.12.2014 відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування. Вважаючи таку відмову необґрунтованою та такою, що не ґрунтується на умовах укладеного між сторонами договору та вимогах діючого законодавства, позивач звернувся до суду із цим позовом (а.с.128-130 Том №1) Позивач під час розгляду справи засвідчив, що йому на праві власності належить вищезазначений автомобіль. 29.07.2014 він поїхав за кордон, доручив своєму водію [PERSON] помити автомобіль та «загнати» на парковку, відповідно у нього залишився комплект ключів та техпаспорт на автомобіль. 31.07.2014 йому зателефонували та сказали про те, що машини немає. Заявив, що відразу зателефонував на «гарячу лінію» та повідомив відповідача про настання страхового випадку. Чому в день події зникнення його автомобіля та в наступні 3 дні відповідачу та правоохоронним органам не було передано всі комплекти ключів та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, не знає, оскільки в цей час перебував за кордоном. Щодо обставин повідомлення відповідачу неправдивих відомостей пояснив, що дійсно писав в заяві відповідачу, що придбав свій автомобіль разом із двома комплектами ключів, підтвердив це, проте наполягав на тому, що фактично машину було придбано ним з одним комплектом ключів, другий екземпляр йому пообіцяли виготовити, якщо попередній власник не передасть йому цей другий комплект ключів, що і було зроблено, тобто виготовлено ключ на «сервісі», проте він категорично заперечував той факт, що це він звертався до «сервісу» із такою заявою, що надавав якісь документи для виготовлення такого ключа, що підписував будь-які акти виконаних робіт, як і власне той факт, що в його розпорядження було всі три комплекти ключів. В той же час, визнав, що телефонував на «сервіс», цікавився тим, чи буде «активним» той ключ, що залишився у попереднього власника, і йому повідомили, що ні, його деактивовано. Проте зазначені відомості він відповідачу не повідомив, наполягав на тому, що це співробітники «сервісу» його запевнили, що діючих ключів буде лише 2, саме тому, стверджує позивач, він і повідомив страхову компанію про те, що його автомобіль має лише 2 комплекти ключів. Щодо обставин ненадання відразу всіх комплектів ключів та свідоцтва або відповідачу, або представникам МВС, пояснював, що на момент викрадення автомобіля, другий комплект ключів був у нього в сейфі вдома, ні у кого не було ключів від сейфу. Стосовно іншого комплекту ключів, відомостей не надав. Заперечував, що робив дублікат техпаспорту на автомобіль, також те, що це міг хтось робити з його відома, як і підписання довіреностей на право управління/розпорядження цим автомобілем. Заперечував також і той факт, що коли-небудь втрачав документи і ключі на авто (а.с.127 Том №1) Представник відповідача вважав, що підстав для задоволення позову немає. Стверджував, що позивачем було порушено умови укладеного між сторонами договору, які були добре відомі позивачу. Крім того, вбачав в діях позивача ознаки умисних дій щодо приховування істотних обставин, які б могли значно вплинути на визначення ризиків як під час укладення Договору страхування, так і в подальшому під час його дії. Саме позивач надав неправдиві відомості щодо предмета страхування в частині зазначення про придбання автомобіля із двома комплектами ключів, і щодо того, що він в категоричній формі стверджував про те, що дублікати ключів ніколи не виготовлялися, що сам він з такими заявами до будь-кого не звертався. Представник відповідача звертав увагу суду на те, що є неспроможними доводи позивача про те, що він стверджує, що той ключ, який нібито залишився у колишнього власника (а ці відомості також позивачем не підтверджено), деактивований і ним не можна ні відкрити/закрити автомобіль позивача, ні його завести, оскільки відповідачем отримана зовсім протилежна відповідь від відповідного «сервісу», що значно підвищує ризики, які безумовно мають бути враховані страховиком при укладенні Договору страхування (тобто існування двох, або трьох ключів від автомобіля і відповідно в подальшому здача/або приховування цих комплектів ключів від страховика в разі угону/зникнення авто). Крім того, вважав не підтвердженими належними та допустимими доказами ту обставину, що під час придбання автомобіля позивач отримав лише один ключ, а не два, який (другий ключ) залишився у колишнього власника, не спростував, що і на момент укладення Договору страхування, і в подальшому під час його дії він мав два, з урахуванням додатково виготовленого, а не три комплекти ключів. Також представник відповідача просив суд врахувати відмінність у показах як позивача, так і свідків, які були допитані судом і одночасно виступають довіреними особами, яким сам позивач також дозволяв згідно умов укладеного між сторонами договору користуватися своїм автомобілем. Також вважав безумовним порушенням позивачем умов договору замовчування даних з приводу перебування автомобіля під обтяженням (а.с.90 Том №1) Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній в договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові внески та виконувати інші умови договору. Так, судовим розглядом встановлено, що 03 лютого 2014 року між сторонами укладено Договір №006-0045005/01НТ добровільного страхування наземного транспорту (далі - Договір страхування), предметом якого виступили майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані із володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом «Audi Q5» (далі - ТЗ), д.н.з. [NUMBER], який на праві власності належить позивачу (а.с.6 Том №1) Підписавши зазначений договір позивач погодився з його умовами та підтвердив свою обізнаність щодо їх змісту та положень Правил страхування. Згідно п.8.2 Договору страхування - Програма страхування «Повне КАСКО», страхова сума 490 000,00 грн., франшиза (безумовна) при угоні, знищенні, конструктивній загибелі Автомобіля - 5%, без врахування зносу. Додатковою угодою №1 до Договору страхування від 03.02.2014 сторони домовилися про збільшення страхової суми до 725 000,00 грн. (а.с.10 Том №1) Розділом 12 Договору страхування передбачені взаємні права та обов`язки сторін. Так, страховик зобов`язаний, серед іншого, в разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику. В разі відмови у його виплаті, повідомити про підстави прийняття такого рішення (п.п.12.1.3, 12.1.7 Договору страхування) Між тим, страхувальник зобов`язаний серед іншого: - при укладенні Договору страхування письмово надати страховику всю інформацію про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, і надалі інформувати його про будь-яку зміну страхового ризику (п.12.3.1 Договору страхування), - впродовж 2 робочих днів письмово повідомити страховика про суттєві зміни, які можуть вплинути на ступінь страхового ризику, як наприклад, втрата ключів чи реєстраційного свідоцтва (п.12.3.2 Договору страхування), - в разі угону/викрадення ТЗ протягом 3 днів з моменту повідомлення страховика про страхову подію (або з дати повернення в Україну) передати страховику свідоцтво про реєстрацію ТЗ і повний комплект оригінальних ключів від викраденого ТЗ або довідку МВС про їх вилучення (п.п.12.3.7, 13.1.8 Договору страхування), при чому, останні розповсюджуються на інших довірених осіб, які можуть бути допущені позивачем до керування ТЗ (а.с.7 Том 1) Розділом 16 Договору страхування передбачені причини відмови у виплаті страхового відшкодування, серед них: - подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет Договору страхування або - невиконання страхувальником обов`язків, передбачених умовами Договору страхування (а.с.9 Том №1) З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) вбачається, що 06.08.2014 до правоохоронних органів із заявою про зникнення вищезазначеного ТЗ звернувся брат позивача - [PERSON], повідомивши, що 31.07.2014 приблизно о 09.00 годині ним за адресою м. Київ, вул. Кривоноса, 19-А була виявлена відсутність вищезазначеного ТЗ, який належить його брату. Відомості внесено до ЄРДР під №12014100090006754 07.08.2014 та розпочато досудове розслідування за фактом незаконного заволодіння транспортним засобом за попередньою правовою кваліфікацією за ч.3 ст.289 КК України (а.с.11 Том №1) Сторони визнають той факт, що позивач повідомив страховика про подію, зателефонувавши на «гарячу лінію» (а.с.90 Том №1) 01.08.2014 до відповідача прибув батько позивача [PERSON] та написав відповідну заяву про зникнення автомобіля позивача (а.с.95 Том №1) 02.12.2014 відповідач направив позивачу листа, в якому повідомив своє рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. Самостійною підставою для прийняття такого рішення, за твердженням відповідача, є те, що позивач надав відповідачу неправдиві відомості щодо того, що він придбав цей ТЗ з двома ключами від замка запалювання і двома брелками від сигналізації, а в подальшому було з`ясовано, що - з одним, оскільки інший ключ залишився у попереднього власника, а ще один ключ було виготовлено після придбання ТЗ на «сервісі», а також відповідно не надав всі три ключі від ТЗ відповідачу після події. Таким чином, відповідач прийшов до висновку про умисне приховування позивачем існування весь час ще одного (третього) ключа від ТЗ. Відповідач вважає, що ці відомості значно підвищують ризики, відтак є однією із самостійних підстав для прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування (а.с.16 Том №1) Суд не може не погодитися із таким висновком. Так, страховик повинен бути проінформований про обставини, які мають значення для оцінки страхового ризику на момент укладення договору, а також в ході його чинності. Зазначений обов`язок стосується лише таких обставин, які мають істотне значення для визначення ймовірності настання страхового випадку і розміру можливих збитків від його настання (страхового ризику). Це є оціночним поняттям, в той же час, істотними необхідно визнати такі обставини, знання яких призвело б до відмови в укладенні договору страхування або суттєво внесло зміни в тарифікацію даного договору. При цьому, важливе значення має повідомлення не загалом всіх обставин, а тих, що можуть вплинути на збільшення або зменшення відповідних ризиків. Суд вважає такими, що заслуговують на уваги твердження представника відповідача про те, що ситуації з існуванням автомобіля із двома комплектами ключів від нього і існуванням такого ж автомобіля із трьома комплектами ключів при замовчуванні або свідомому неповідомленні страховику існування останнього третього ключа мають різні страхові ризики. Обставини того, що останній третій ключ не було передано позивачу під час придбання автомобіля, що він залишився у попереднього власника, не доведені позивачем належними та допустимим доказами. Також не знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що цей третій ключ деактивовано і ним неможливо скористатися для запуску автомобіля позивача. Так, з матеріалів справи вбачається, що 07.06.2013 саме позивачем було замовлено ключ та брелок дистанційного керування центр замком, що підтверджується актом виконаних робіт №0000003598 від 19 червня 2013 року. В зазначеному акті замовником значиться позивач (а.с.19 Том №1, а.с.8 Том №2) Крім того, в даному акті зазначено, що проведено «адаптацію ключей», які надав позивач. При цьому, не зазначена кількість таких наданих позивачем ключів. Згідно відповіді ТОВ «Порше [PERSON] [NUMBER], було придбано 12 червня 2012 року в м. Одеса у ТОВ «3С Авто Еліт». Також зазначено, що дані автомобілі комплектуються двома повноцінними ключами та одним запасним (сервісним ключем). 19 червня 2013 року було зафіксоване звернення клієнта до офіційного авторизованого дилерського центру ДП «Ауді Центр Віпос» (м. Київ, вул. Оранжерейна, 1) (далі - ДП «ВІПОС») (а.с.106 Том №1) Згідно відповіді ДП «ВІПОС» на замовлення саме позивача 19.06.2013 року було виготовлено додатковий ключ та брелок дистанційного керування цим ключем на автомобіль «Audi Q5», після чого проведена адаптація ключа та його програмування. Щодо деактивації чи перепрограмування інших ключів від замка запалення даного автомобіля, то такі дії не проводилися , що спростовує доводи позивача про те, що іншим ключем неможна тепер скористатися, щоб відкрити/закрити або завести його автомобіль, оскільки ДП «ВІПОС» його деактивувало (а.с.108 Том №1) З відповіді ДП «ВІПОС» на запит відповідача також вбачається, що для прив`язки ключа до автомобіля необхідна присутність на сервісі і автомобіля, і наявність всіх ключів. У процесі прив`язки до автомобіля необхідна наявність всіх ключів. Кожен з ключів повинен пройти процедуру прив`язки. Ключем, який не був в наявності, при проведенні процедури ініціалізації, автомобіль не заведеться (а.с.18 Том №2) Суд акцентує увагу позивача на тому, що жодним доказом не підтверджено, що ним фактично було придбано автомобіль із одним комплектом ключів, а не з двома, як цей автомобіль був первісно укомплектован і що цей ключ ним не надавався ДП «ВІПОС» для такої прив`язки. В заяві від 18.08.2014 позивач також власноручно письмово повідомив відповідача про те, що додаткових комплектів ключів на автомобіль він не замовляв (а.с.98 Том №1), що є неправдивою інформацією про що встановлено судом вище. Наявність трьох активних, а не двох як зазначав позивач, ключів від його ТЗ значно підвищує відповідні ризики і впливає як на тарифікацію Договору страхування, так і взагалі могло вплинути на можливість його укладення з боку страховика і є прямим порушенням з боку позивача умов Договору страхування. Також у вищезазначеній відповіді ДП «ВІПОС» чітко зазначено про те, що безпосередньо [PERSON] виступив замовником дубліката ключа та надав всі необхідні документи, серед яких паспорт, посвідчення водія, технічний паспорт (а.с.108 Том №1) Крім того, сам позивач в судовому засіданні не заперечував той факт, що йому було добре відомо про те, що такий дублікат ключа ДП «ВІПОС» в червні 2013 року виготовлявся, що також свідчить про повідомлення відповідачу неправдивих відомостей в заяві від 11.08.2014, в якій він написав, що «автомобіль ним було придбано в комплекті з двома ключами від авто та двома брелками на сигналізацію» (а.с.96-97 Том №1) Згідно відповіді ДП «ВІПОС» «сервіс» не може прийняти замовлення на виготовлення додаткового ключа на автомобіль без відома його власника, тобто необхідна або його особиста присутність, або уповноваженої ним особи. А для прив`язки ключа до автомобіля необхідна присутність на «сервісі» і такого автомобіля. При невиконанні страхувальником обов`язку подати правдиву та повну інформацію про предмет страхування втрачається об`єктивна сторона страхового ризику, що може призвести до збитків у діяльності страховика. При цьому, у поведінці страхувальника обов`язково повинно прослідковуватися завідоме введення в оману страховика щодо відомостей про об`єкт страхування. Це може відбуватися як шляхом повідомлення неправдивих відомостей про об`єкт страхування, а також замовчування важливих даних, які дають можливість об`єктивно оцінити страховий ризик. Як вбачається із заяви на страхування транспортного засобу, яка є додатком 1 до Договору страхування, позивач замовчив обставини перебування свого автомобіля під обтяженням (а.с.192 Том №1) Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень нерухомого майна станом на 10.02.2016 автомобіль позивача на підставі ухвали Южненського міського суду з 15.11.2013 перебуває під обтяженням із забороною відчуження, боржник - [PERSON], термін дії 15.11.2018 (а.с.209 на звороті Том №1) Згідно довідки Солом`янського РУ ГУМВС України в м. Києві від 14.08.2014 лише 05.08.2014 [PERSON] (брат позивача) надав один оригінальний ключ з центральним замком від вищезазначеного ТЗ та свідоцтво про реєстрацію, які були поміщені в експертний пакет Солом`янського РУ ГУ МВСУ в м. Києві (а.с.12 Том №1) 13.08.2014 [PERSON] (позивач) передав співробітникам Солом`янського РУ ГУ МВСУ в м. Києві один ключ та брелок на сигналізацію від вищезазначеного ТЗ, які також були поміщені у пакет та опечатані і прикріплені до матеріалів кримінального провадження. 14.08.2014 [PERSON] (позивач) передав Солом`янському РУ ГУ МВСУ в м. Києві брелок на сигналізацію та вищезазначений ТЗ, який також було поміщено в пакет та опечатано (а.с.12 Том №1) Таким чином, доводи відповідача про те, що позивачем в порушення п.п.12.3.7 та 13.1.8 Договору страхування протягом трьох днів від вищезазначеної події не надано відповідачу або МВС всі комплекти ключів та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, також підтверджено в ході судового розгляду. Твердження представника відповідача, що пояснення допитаних в судовому засіданні свідків водія позивача [PERSON] та його брата [PERSON] відмінні від тих, що вони надавали під час досудового розслідування вищезазначеного кримінального провадження та страховій компанії, суд при постановленні даного рішення не враховує, оскільки на вищезазначені висновкі суду щодо правомірності відмови у виплаті страхового відшкодування за порушення умов Договору страхування саме позивачем вони не впливають, і вважає недостатніми таку «відмінність» з приводу конкретного зазначення часу до години, коли востаннє керували автомобілем позивача, також зазначення конкретно куди водій Бабич поклав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу позивача в кабінеті брата позивача, чи на стіл, чи передав безпосередньо йому в руки, тощо для кваліфікації як порушення ними обов`язків за Договором страхування як довіреними особами, допущеними до керування застрахованим ТЗ позивачем згідно п.12.4 Договору страхування, недостатньо. Також суд вважає неспроможними доводи представника відповідача про те, що для постановлення рішення у справі мають важливе значення обставини того, яким видом транспорту позивач залишав територію України наприкінці липня - початку серпня 2014 року, як і те, що повідомляла особа на ім`я [PERSON] представникам відповідача, які прибули 31.07.2014 для оформлення акту огляду місця події (а.с.3, 5 Том №2) Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, саме сторони повинні довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог чи зперечень (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України) Таким чином, оцінюючи зібрані докази по справі в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв`язку, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позову немає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed