Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

В листопаді 2013 року [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що з 11.03.05р. перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі від якого мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Між тим, з вересня 2013 року шлюбні стосунки між нею та відповідачем припинені з причини відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на сімейні стосунки та обов'язки. Також зазначає, що чоловік не надає матеріальної допомоги на дітей у добровільному порядку, хоча працює й має таку можливість. Просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] та стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у твердий грошовій сумі у розмірі 1 500грн., починаючи з моменту подачі позову до досягнення дітьми повноліття. Оскаржуваним рішенням позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задоволено. Розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського МУЮ 11.03.05р., актовий запис № 302. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1 500грн. щомісячно, починаючи з 22.11.13р., з послідуючою індексацією відповідно до закону. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду в частині стягнення з нього аліментів на утримання дітей та ухвалити нове про часткове задоволення позовних вимог зі стягнення з нього аліментів у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції в порушення ст.ст.126, 127, 218 ЦПК України, не врахував, що вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів не є однорідними, тому не могли бути розглянути в одному провадженні, суд після відкриття провадження у справі не надіслав копію даної ухвали з копією позовною заявою на його адресу; судом проведено судове засідання у формі бесіди зі сторонами, що не передбачено цивільним процесуальним законодавством та не видано йому (апелянту) копію рішення або його вступної та резолютивної частині в день його ухвалення. Також зазначає, що суд ухвалюючи рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі не врахував, що він працює за трудовим договором, має стабільний дохід, згоду на стягнення аліментів у твердій грошовій сумі не надавав, та зазначення судом про визнання ним вимог не відповідає дійсності. Крім того, на думку апелянта, з рішення суду не зрозуміло, чий стан здоров`я було враховано судом при визначення розміру аліментів, не розкрито матеріальний стан платника аліментів та дітей, а також визначено розмір аліментів за відсутності довідки про його доходи. Апелянт та його представник в судовому засіданні апеляційного суду підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити. Позивач в судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила її відхилити. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 11.03.05р. зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Макіївського МУЮ, актовий запис № 302, від якого мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які мешкають разом з позивачкою (а.с.4, 6, 7). З вересня 2013 року фактичні шлюбні відносини між сторонами припинено та з цього часу вони не проживають однією сім`єю, не ведуть спільне господарство. Спір про місце проживання дітей та розподіл майна відсутній. Після припинення фактичних шлюбних відносин, [PERSON] допомоги на утримання дітей не надає, проте має таку можливість. Задовольняючи позовні вимоги в частині розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що сторони з вересня 2013 року не підтримають фактичні шлюбні відносини та збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог про стягнення аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до вимог ч.1 ст.184 СК, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З урахуванням викладеного, суд стягнув з відповідача аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі, а саме: 1 500грн. щомісячно. Рішення оскаржується апелянтом в частині виду стягнення та розміру задоволених судом позовних вимог про стягнення аліментів. Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повному обсязі. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, що передбачено ч.1 ст.183 СК України. Згідно ч.2 ст.183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.17 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006, №3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач [PERSON] зобов`язаний утримувати малолітніх дітей: [PERSON] і [PERSON] до досягнення ними повноліття. Разом з тим, висновок суду про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей в твердій грошовій сумі є помилковим з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як вбачається з позовної заяви, [PERSON] обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення з [PERSON] аліментів у твердій грошовій сумі, послалась на те, що відповідач не надає відповідної матеріальної допомоги своїм малолітнім донькам, хоча працює у фірмі ТОВ «ДПД Україна» на посаді диспетчера та має можливість її надавати. Апелянт в апеляційній скарзі також послався на те, що він має постійний дохід, що підтверджується довідкою про доходи, наданою адміністрацією АТ «ДПД Україна», згідно якої [PERSON] працює у вказаній установі з 04.11.09р. на посаді диспетчера, його загальна сума доходу за період з 01.02.13р. по 31.01.14р. складає 46 844грн. 56коп. (а.с.24), тобто відповідач має постійну роботу та постійний заробіток (дохід). Таким чином, суд не врахував зазначених обставин та прийшов до помилкового висновку про стягнення аліментів на утримання дітей в твердій грошовій сумі, тоді як в даному випадку розмір аліментів необхідно визначати у частці від заробітку (доходу), тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення. Враховуючи стан здоров'я сторін, їх матеріальне положення, колегія суддів вважає необхідним позов в частині стягнення аліментів задовольнити частково, визначивши частку аліментів, що підлягають стягненню з відповідача [PERSON] в розмірі 1/3 від його заробітку (доходу) щомісячно, але не мельне 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 листопада 2013 року і до досягнення дітьми повноліття. Посилання суду в рішенні на згоду відповідача сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі не підтверджено відповідними доказами по справі. Інші доводи скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з [PERSON] аліментів в твердій грошовій сумі не можна визнати законним й обґрунтованим, тому воно відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітніх дітей у розмірі 1/3 частин з усіх видів заробітку відповідача щомісячно.

Outcome: partial