Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

В липні 2020 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила суд постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 33 622,67 грн., з яких: 33 000,00 грн. - основний борг, 259,67 грн. - 3 % річних та 363,00 грн. - інфляційні збитки. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені в позові; надала відповідь на відзив(а.с.42-46). Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, надав суду відзив на позовну заяву(а.с.26-29). Вислухавши сторони, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, ознайомившись з наданими сторонами доказами, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Верховний Суд в постанові від 27.08.2020 р. у справі № 419/2304/18 зазначив, що суд згідно з принципом jura novit curia ( суд знає закони ) під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін, а, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Необхідність цього принципу підтверджена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, (провадження № 14-473цс18), в якій зазначено, що згідно з принципом jura novit curia ( суд знає закони ) неправильна юридична кваліфікація учасниками справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. З аналізу наведених норм процесуального права убачається, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Встановлено, що 06 березня 2020 року [PERSON] надав розписку згідно якої, зобов`язався виконати роботи щодо повного встановлення сходів в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] в строк до 15 березня 2020 року, та у випадку неможливості встановлення або інших форс-мажорних обставин зобов`язався повернути суму залогу за сходи в розмірі 33 000 грн., що підтверджується розпискою [PERSON] (а.с.8). Між позивачем та відповідачем було досягнуто усної згоди, щодо зовнішнього вигляду сходів, матеріал, з якого вони мають бути виготовлені та місце монтування їх у будинку. Відповідачем на виконання умов розписки було придбано матеріали для виготовлення сходів на суму 14 000 грн., а саме: дерево ясень вартістю 10 000 грн., поронаповнювач коллер вартістю 800 грн., лак вартістю 2700 грн., клей вартістю 200 грн. та наждачний папір вартістю 300 грн., що підтверджується товарним чеком на суму 14000 грн.(а.с.32-А). Станом на 15 березня 2020 року відповідачем частково було виготовлено сходи у будинку [PERSON] , що підтверджується фотокарткою(а.с.35) та сторонами в судовому засіданні не заперечувалося. 02 квітня 2020 року [PERSON] було направлено вимогу [PERSON] в якій [PERSON] просила повернути грошові кошти у розмірі 33 000 грн. шляхом перерахування даної суми на реквізити [PERSON] у зв`язку з невиконанням у встановлений розпискою строк зобов`язання по виготовленню та встановленню сходів, або будь-яким іншим способом(а.с.13-16). Відповідачем у відзиві зазначено, що роботи з виготовлення та встановлення сходів у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] виконувались без проектної документації та відомостей про завдання і обсяг робіт для кінцевого результату виконаних робіт, також відповідач зазначив, що 15 березня 2020 року його не було допущено до виконання подальших робіт позивачкою, мотивуючи це тим, що роботи виконанні неякісно. У зв`язку з чим відповідач не зміг закінчити роботу в повному обсязі у строк визначений домовленістю, а саме до 15 березня 2020 року. Сходи у будинку виконано іншою особою, як вказала позивач у судовому засіданні. Нормою ст. 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Ч.1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою та другою статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Відповідно до частини першої статті 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Частиною другою статті 854 ЦК України визначено підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором. Відповідно до статті 857 ЦК України робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. Згідно з частиною четвертою статті 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими. Замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору (стаття 849 ЦК України). Ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Стаття 625 ЦК України, на вимогу кредитора, дає можливість стягнення з боржника у разі прострочення грошового зобов`язання суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином судом встановлено та підтверджено матеріалами справи надання 06 березня 2020 року [PERSON] розписки щодо отримання авансового платежу за виконання робіт підряду, а саме виготовлення та монтаж сходів в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , однак на порушення умов розписки [PERSON] у встановлений строк було виконано не в повній мірі взяті зобов`язання з монтажу сходів. Отже, суд приходить до висновку, що відповідачем було неналежно виконано зобов`язання, що є наслідком невиконання умов зазначених в розписці від 06 березня 2020 року у встановлені терміни. Так суду не надано достатніх та допустимих доказів щодо не допуску [PERSON] 15 березня 2020 року та створення перешкод для продовження виконання робіт. На підставі викладеного ,дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню та з [PERSON] необхідно стягнути заборгованість у зв`язку з невиконанням зобов`язання, що становить від`ємну різницю від суми авансового платежу, та грошовими коштами витраченими на придбання матеріалів для виконання підрядних робіт, тобто 33 000 грн. - 14 000 грн.(сума підтверджена товарним чеком за придбання матеріалів на виготовлення сходів) = 19 000 грн., 3% річних від простроченої суми за розпискою виходячи з наступного розрахунку: 19 000 грн. (від`ємна різниця від суми розписки та витрат пов`язаних з купівлею матеріалів для виготовлення сходів)/100% Х 3%/ 366 днів Х 96(кількість прострочених днів)= 149 грн. 51 коп., а також інфляційні збитки, що становлять 19 000 грн./100% Х 100,55%(індекс інфляції за квітень-травень 2020 року)- 19 000 грн. = 104 грн. 50 коп. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] повинно бути стягнено судовий збір у розмірі 840, 80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial