Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

в обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 10 грудня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] укладено письмовий договір позики, предметом якого було передання у власність боржнику грошових коштів в розмірі 15 000 доларів США, що є еквівалентом, згідно з офіційним курсом НБУ 75000 гривень 00 копійок. Відповідно до умов позики та як вказано в розписці, відповідач отримала від позивача у в борг 15 000 доларів США для придбання житла. За умовами договору, 10 грудня 2004 року позивач передала відповідачу грошову суму коштів у розмірі 15 000 доларів США, про що і свідчить вказана вище розписка, яка надана в рахунок укладання договору позики для придбання відповідачем житла. Відповідач відмовляється виконати належним чином зобовязання у встановлений строк та ухиляється від повернення коштів, переданих у позику, до часу звернення з позовом не виконала свій обовязок, порушивши строки повернення суми коштів, не надала жодного пояснення щодо заявлених вимог про повернення боргу. Зважаючи на викладене, відповідач зобовязаний на підставі ст. 1049 ЦК України, повернути грошові кошти в розмірі 15 000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ гривні до долара США на момент звернення з цим позовом складає 404392 грн. 50 коп. (100 доларів США складає 26,9595 грн.7). Оскільки відповідач на момент предявлення цього позову не виконав своє грошове зобовязання за договором та не повернув відповідачу грошову суму позики в розмірі 15000 доларів США, з нього на користь позивача необхідно стягнути суму заборгованості за договором позики в розмірі 404392 грн. 50 коп. та відсотки за користування грошовими коштами на рівні облікової ставки Національного банку України, які, враховуючи те, що відповідач користувалася позикою протягом 135 місяців, починаючи з 10 грудня 2004 року до 10 березня 2017 року, становлять 2 452,5 долара США (135 місяців х на 15000 доларів США), що згідно з офіційним курсом НБУ гривні до долара США на момент звернення з цим позовом складає 66118,17 грн. (100 доларів США складає 26,9595 грн.). Позивач у судове засідання не зявився, надавши суду заяву у якій просить суд про розгляд справи за своєї відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився. Представник відповідача надав суду заяву, у відповідності до якої позов визнав. Позовна заява у відповідності до положень п.9 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції, встановленій Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII розглянута за правилами чинного ЦПК України з урахуванням вимог до заяви, в редакції ЦПК України, що діяли до набрання чинності Законом України № 2147-VIII. У зв'язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступні обставини. Матеріали справи свідчать, що 10 грудня 2004 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено письмовий договір позики /а.с.8-9/, предметом якого є передання у власність [PERSON] від [PERSON] грошових коштів в розмірі 75000 гривень 00 копійок, що є еквівалентом 15 000 доларів США, які одержані позичальником до підписання договору. Відповідач взяла на себе зобовязання повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів - 15 000 доларів США у строк до першого червня 2014 року включно (п.3). 10 грудня 2004 року [PERSON] склала розписку, якою підтвердила отримання 10 грудня 2004 року о 14:00 грошових коштів в сумі 15 000 доларів США від [PERSON] /а.с.7/. Доказів повного або часткового виконання договору позики відповідачем на момент розгляду справи суду не надано. Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступних норм законодавства. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено нормами ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. За ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно зі ст. 11 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори. Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. За змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобовязанням її повернення), так і дати її отримання. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином, у відповідності до умов договору. Станом на день розгляду справи сума заборгованості та відсотків за договором відповідачем позивачу не повернута, позивачем підтверджено належними та допустимими доказами факт виконання нею умов договору в частині надання позики відповідачу та невиконання відповідачем умов договору щодо своєчасного та повного повернення суми позики, чим порушуються майнові права позивача, а тому позов в частині стягнення заборгованості, з урахуванням суми, яка передано у позику, враховуючи офіційний курс НБУ підлягає задоволенню. Ст.1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Ст.536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Умови договору не містять положень щодо розміру відсотків за користування позикою, таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача відсотків за договором позики в розмірі 1% облікової ставки НБУ за весь період користування грошовими коштами, який становить 135 місяців підлягає задоволенню. Також, з відповідача на користь позивача, враховуючи визнання позову відповідачем підлягає стягненню 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору, а саме - в розмірі 2352,83 грн. та відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України поверненню позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в сумі 2352,83 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved