Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-30 00:00:00

В липні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, мотивуючи тим, що 14 червня 2017 року між Позивачем та Відповідачем 1 був укладений договір позики у формі розписки, згідно якого Позивач надав Відповідачу 1 грошові кошти в сумі 16000 (шістнадцять тисяч) доларів США, що станом на дату написання позову складає 419 303.89 (чотириста дев`ятнадцять тисяч триста три гривні, 89 копійок)\~ (надалі - Договір позики). Зазначена позика є безвідсотковою. Згідно зазначеного вище Договору позики Відповідач 1 зобов`язався віддати Позивачу суму позики в строк до 14 червня 2018 року. В забезпечення виконання зобов`язань за Договором позики (розписки) було укладено Договір поруки (розписка поручителя) між Позивачем та Відповідачем 2, яким Відповідач 2 зобов`язувався у разі невиконання Відповідачем 1 зобов`язань за Договором позики (Розписки) більше ніж 30 календарних днів з дати прострочення платежу, взяти на себе зобов`язання щодо виконання Договору позики. Відповідач 1 та Відповідач 2 не виконують своїх зобов`язань за Договором позики та Договором поруки (Розпискою поручителя) відповідно та не повертають коштів Позивачу. 08 квітня 2019 року в адресу Відповідача 1 була направлена претензія щодо виконання своїх обов`язків згідно Договору позики (Розписки) в повному обсязі, яка повернулася позивачу бо не була вручена Відповідачу 1 за закінченням терміну зберігання. Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України) Станом на 02.07.2019 р. заборгованість Відповідача 1 та Відповідача 2 перед Позивачем складає 16503,67 доларів США, що за курсом НБУ 25.864142 гривень за 1 долар США (курс станом на момент подачі позову - 17.07.2019 р.) становить 426 843,95 (чотириста двадцять шість тисяч вісімсот сорок три гривні, 95 копійок). Вказана заборгованість складається з суми 16000,00 доларів США - борг за позикою та 503,67 доларів США - борг за відсотками. Відповідач свої зобов`язання за Договором позики не виконує, на прохання Позивача повернути позику - не реагує, з усієї суми боргу не сплатив взагалі нічого, отже борг з Відповідача підлягає стягненню в судовому порядку. Просив суд стягнути солідарно з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] та [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] суму боргу в розмірі 16503,31 доларів США та стягнути з Відповідачів на користь Позивача судові витрати ( а. с. 1-6 ). Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 09 вересня 2019 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання ( а. с. 24 ). Ухвалою суду від 22 січня 2020 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики постановлено передати за підсудністю до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ( а. с. 45-46 ). 02 березня 2020 року матеріали зазначеної цивільної справи надійшли до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.03.2020 року, визначено головуючого суддю Орєхова О.І. ( а. с. 54 ). Ухвалою судді від 04 березня 2020 року постановлено прийняти до провадження зазначену цивільну справу та постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін. Призначено судове засідання у справі на 15 годину 30 хвилин 06 квітня 2020 року ( а. с. 58-59 ). Справа неодноразово відкладалася у зв`язку з неявкою сторін та надходженням клопотань про відкладення. Останнього разу розгляд справи було відкладено на 14 годину 00 хвилин 01 липня 2020 року. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, 01.07.2020 року за вх. № 24572\~ судом отримано заяву, в якій останній просив справу розглядати його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи свідчать наявні оголошення про виклик ( а. с. 131, 132 ). Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки, належним чином повідомлені відповідачі не з`явилися в судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового розгляду, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надали відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а саме заочного, суд\~ вважає за необхідним по даній справі провести заочний розгляд. Ухвалою суду від 01.07.2020 року постановлено провести заочний розгляд справи у вищезазначеній цивільній справі. Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що 14 червня 2017 року між\~ [PERSON] та [PERSON] \~\~\~\~ було укладено договір позики у формі розписки, згідно якого позивач [PERSON] надав відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 16 000 доларів США. Згідно зазначеного договору позики відповідач [PERSON] зобов`язався повернути позивачу суму позики до 14.06.2018 року. Позика є безвідсотковою. Того ж дня, в забезпечення виконання зобов`язань за Договором позики (розписки) було укладено Договір поруки (розписка поручителя) між [PERSON] та [PERSON] , яким останній зобов`язувався у разі невиконання [PERSON] зобов`язань за Договором позики (Розписки) більше ніж 30 календарних днів з дати прострочення платежу, взяти на себе зобов`язання щодо виконання Договору позики в повному обсязі. 08 квітня 2019 року в адресу [PERSON] з боку позивача було направлено претензію щодо виконання своїх обов`язків згідно Договору позики (Розписки) в повному обсязі, однак відповідач не виконав свій обов`язок по поверненню грошових коштів та зазначена претензія залишилася без виконання ( а. с. 15 ). Звертаючись до суду позивач наголошує на тому, що відповідач ухиляється від виконання взяти на себе зобов`язань, тому його права повинні бути захищені в судовому порядку. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У свою чергу національне законодавство України встановлює наступне. Поняття позикових відносин і договору позики визначаються положеннями гл.71 ЦК. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми ( договори ). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. \~ Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визнані умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. На підставі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір в силу приписів ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, підписання договору позики грошей від 14.06.2017 року свідчить про те, що сторонам всі умови даного Договору цілком зрозумілі і вони вважають їх справедливими по відношенню до них. Вказаний\~ договір був прочитаний та підписаний сторонами. Таким чином, своїми підписами сторони письмово підтвердили та закріпили те, що вони діяли свідомо, були вільні в укладенні договору, вільні у виборі контрагента та умов договору. Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п.2 ч.1 ст.1046 ЦК). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій ст.640 ЦК, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч.1 ст.207 ЦК). \~\~ Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч. 2 статті 1049 ЦК України, позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Оскільки, строк повернення позики закінчився, а відповідач [PERSON] не повернув позику позивачу, то вимоги позивача до відповідача є цілком обґрунтованими. Частиною першої статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України). Оскільки в забезпечення виконання зобов`язань за Договором позики (розписки) було укладено Договір поруки (розписка поручителя) між [PERSON] та [PERSON] , яким останній зобов`язувався у разі невиконання [PERSON] зобов`язань за Договором позики (Розписки) більше ніж 30 календарних днів з дати прострочення платежу, взяти на себе зобов`язання щодо виконання Договору позики в повному обсязі, тому вимоги позивача до [PERSON] , як поручителя є цілком обґрунтованими. Звертаючись до суду з вищевказаними позовними вимогами позивач просить стягнути солідарно з відповідачів грошові кошти за договором позики у розмірі 16000 доларів США. Верховний Суд у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що тлумачення абзацу першого частини першої статті 1046, абзацу першого частини першої статті 1049 ЦК України дозволяє стверджувати, що законодавцем не забороняється стягнення боргу за договором позики в іноземній валюті. Більше того, цивільним законодавством покладається обов`язок на позичальника повернути те, що він отримав на підставі договору позики. Це підтверджується використанням таких формулювань: «зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості» (абзац перший частини першої статті 1046 ЦК України); «позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем)» (абзац перший частини першої статті 1049 ЦК України). Колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вказувала, що у пунктах 47, 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 14-134цс18 зроблено висновок, що правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, але не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні, тобто Великою Палатою Верховного Суду допускається стягнення боргу в іноземній валюті, при цьому не здійснено відступу від постанови Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14. Аналогічний правовий висновок викладений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року справа № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18. Так як відповідачі ухиляються від виконання взятих на себе зобов`язань перед позивачем, тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідачів в солідарному порядку грошових коштів за договором позики у розмірі 16000 доларів США є такими, що підлягають задоволенню, так як є обґрунтованими та документально підтвердженими. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України можна зробити висновок, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. У цьому випадку Велика Палата Верховного Суду погодилась із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про стягнення з відповідача заборгованості саме в іноземній валюті, тобто прострочене зобов`язання визначене у розмірі 13 000,00 доларів США, що передбачає і нарахування 3 % річних саме з 13 000,00 доларів США. Зазначений правовий висновок закріплений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року справа № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Сума відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 503,67 доларів США порахована позивачем за період з 15.06.2018 року (з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання )\~ по 02.07.2019 року. Тому, позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідачів 3% річних у розмірі 503,67 доларів США є цілком обґрунтованими, суд погоджується з наданим розрахунком та вважає за можливим стягнути солідарно з відповідачів зазначену суму на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Тому, з урахуванням вимог ст. ст. 137, 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача судові витрати по справі, які складаються з судового збору у сумі 4268,44 гривень, понесення яких документально підтверджено наявною в матеріалах справи квитанцією ( а. с. 16 ). На підставі викладеного та

Outcome: approved