Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що з відповідачем [PERSON] перебувала у шлюбі, зареєстрованому 1 квітня 1996 року Зорянською сільською радою Рівненського району Рівненської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №17. 16 вересня 2010 року шлюб був розірваний. За час шлюбу сторонами було набуто житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS] свідоцтво про право власності на який видано на ім'я відповідача. Зважаючи на положення СК України позивачка просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину цього майна та виділити їй 27/100 частини цього майна, стягнувши з відповідача грошову компенсацію в сумі 89 649,50 грн. До суду надійшла заява про зменшення позовних вимог. Позивачка просить стягнути на її користь 15 000 грн. компенсації за вищевказане майно, та виділити їй 27/100 частини цього майна. Справу просить розглядати без її участі. Відповідач не з'явився в судове засідання. Згідно поданої заяви, позов визнає (з урахуванням зменшення позовних вимог) та просить суд справу розглядати без його участі. Судом приймається до уваги, що за положеннями частини 3 статті 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Тому суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості розгляду справи без участі сторін. Суд вважає, що по справі є можливість ухвалити судове рішення на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 01.04.1996 р. до 16.09.2010 р. За час шлюбу сторонами було набуто житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS] свідоцтво про право власності на який видано на ім'я відповідача. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Аналогічна норма міститься в ч. 3 ст. 368 ЦК України - майно, набуте подружжя за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Згідно з статтею 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Отже, з урахуванням положень статей 60, 68 Сімейного кодексу України та частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України вищевказане нерухоме майно належить позивачці та відповідачу на праві спільної сумісної власності з моменту державної реєстрації права власності, тобто з 03.09.2003 року, і по теперішній час. Згідно з частинами 2 та 3 статті 370 Цивільного кодексу України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду, а виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 ЦК України. Згідно ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частки спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 р. «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» (п.6) виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, є можливим, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом. Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами складається з: перший поверх - 1-коридор 8,0 м. кв., 2-ванна 5,4 м. кв., 3-вбиральня 2,2 м. кв., 4-кухня 15,7 м. кв., 5-жила кімната 13,8 м. кв., 6-жила кімната 18,5 м. кв., 7-жила кімната 18,7 м. кв., 8-прихожа 25,2 м. кв.; мансарда - 9-коридор 14,4 м. кв., 10-жила кімната 19,3 м. кв., 11-жила кімната 20,7 м. кв.; сарай-гараж-літня кухня 79,7 м. кв., льох 28,7 м. кв., склад 14,8 м. кв., замощення 137,6 м. кв., огорожа 117,0 м. Поділ та виділ майна є можливим згідно з варіантами, визначеними у висновку будівельно-технічної експертизи від 30.09.2011 року, складеного експертом [PERSON]. Так, позивачці можливо виділити: 6-жила кімната 18,5 м. кв., 7-жила кімната 18,7 м. кв., 11-жила кімната 20,7 м. кв., 1/2 частина огорожі №1 загальною вартістю 102714 гривень 50 копійок, з грошовою компенсацією 89649 гривень 50 копійок. Але позивачка зменшила позовні вимоги, та просить їй компенсувати тільки 15 000 грн. Грошова компенсація можлива на підставі ч. 2 ст. 364 ЦК України в якій зазначено, що якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Отже, заявлений позов підлягає до задоволення. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 88 ЦПК України.

Outcome: approved