Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-20 00:00:00

В липні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], в якому просив суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком по вул.Заставній, 7 в с.Плоска Ружинського району Житомирської області, власником якого є позивач. Позов мотивовано тим, що відповідач, будучи чоловіком доньки позивача в 2007 році вселився у вказаний житловий будинок та був зареєстрований у ньому. Однак після розірвання шлюбу з донькою позивача в 2010 році відповідач перестав проживати у вказаному будинку, проте добровільно зніматись із реєстрацію у ньому не бажає. Позивач вказує, що реєстрація місця проживання відповідача у його житловому будинку перешкоджає йому, як власнику, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав з наведених в позовній заяві підстав. Відповідач , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву до суду не подав. Відповідно до ухвали суду від 21.08.2018р. проводився заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне. [PERSON] є власником житлового будинку, який розташований по вул.Заставній, 7 в с.Плоска Ружинського району Житомирської області, що вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.02.2018р.(а.с.6). 2 Як вбачається з відомостей УДМС в Житомирській області, довідки Плосківської сільської ради Ружинського району Житомирської області від 06.07.2018р. № 235, [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с.7, 12).. [PERSON] до 2010 року був членом сім'ї [PERSON], перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з його дочкою, що вбачається з пояснень позивача . З 2010 року відповідач в житловому будинку позивача не проживає, що стверджується, як вищевказаною довідкою Плосківської сільської ради Ружинського району , так і ухвалами Ружинського районного суду Житомирської області від 01.12.2010р. та від 06.05.2014р. , якими було оголошено розшук боржника по сплаті аліментів - [PERSON] та зазначено останнє відоме його місце проживання - с.Плоска Ружинського району Житомирської області. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік , якщо інше не встановлено домовленістю між нимм і власникам житла або законом. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16. Таким чином, судом встановлено, що порушені права позивача як власника житла підлягають захисту шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки відповідно до положень частини 1 статті 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені по справі, а саме: судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. 3

Outcome: approved