Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

В лютому 2019 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що з 09.11.2002 р. з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Протягом останнього часу сімейне життя між сторонами не склалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. В сім'ї часто виникали спори та різні погляди на одні і ті ж проблеми. Наразі шлюбні сімейні відносини припинились, кожен живе окремим життям та власними інтересами. Питання збереження шлюбу є недоцільним. Старший син - [PERSON] є абітурієнтом Вищого комунального навчального закладу «Коростишівський педагогічний коледж імені І.Я. Франка», молодший син [PERSON] є школяр та навчається у 3 класі. Відповідач працює без офіційного працевлаштування, має щомісячний дохід, а тому позивач просить стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн. на кожну дитину, до досягнення їх повноліття. Позивач просить розірвати шлюб, залишити їй прізвище без змін, стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дітей до досягнення їх повноліття у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., на кожну дитину, а також стягнути понесені судові витрати на її користь з відповідача. Ухвалою суду від 19.02.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 09.04.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. До суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність та відзив відносно позовних вимог, відповідно до якого, позовні вимоги визнає частково, не заперечує щодо розірвання шлюбу, однак щодо стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі по 2000 грн. на кожну дитини заперечив та вказав, що він має можливість сплачувати аліменти в розмірі по 1100 грн. на кожну дитину, оскільки він має мінливий дохід, який в середньому за місяць складає від 3000 до 4500 грн. Враховуючи те, що в судове засідання не з'явились всі особи, які беруть участь у справі, а тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенню ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку. Так, судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 09.11.2002 року, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадського стану Коростишівського районного управління юстиції Житомирської області, про що, був зроблений актовий запис за № 225. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с.8). Від шлюбу мають дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], і вказана обставина сторонами не заперечується. Відповідно до акта про встановлення факту проживання від 20.02.2019 р. № 274 депутата Коростишівської міської ради неповнолітні діти проживають разом з позивачем (а.с.11). Відповідно до ст.21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно до ч.2 ст.112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Частиною 2 статті 114 СК України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім'ї є недоцільним, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дітей, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII 78912 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно частин 8, 9 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно із ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.2, 3 ст.181 СК України). Згідно вимог ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Ч.2 вищевказаної статті передбачено,що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За вимогами ч.3 ст.181 СК України оскільки діти проживають з позивачем, остання має право на стягнення аліментів та просить їх стягувати в твердій грошовій сумі (ч.1 ст.184). Оскільки добровільно сторони не вирішили питання сплати аліментів, тому позивач бажає отримувати аліменти за рішенням суду. При визначенні розміру аліментів суд враховує наступне. Позивач здійснює догляд за дітьми, відповідач є за віком працездатним, інвалідом не являється, на утриманні інших осіб, в тому числі дітей не має, а також за законом на відповідача покладено обов'язок утримувати дітей до досягнення їх повноліття. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне до того, щоб одержувач аліментів, у разі їх сплати, перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами дитини та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання неповнолітніх дітей. Ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня 2118 гривні, з 1 грудня 2218 гривень. При вирішенні питання щодо розміру аліментів, які мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача на утримання дітей, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача в частині розміру аліментів в розмірі по 2000,00 грн., які остання просить стягнути з відповідача на утримання кожної дитини щомісячно, оскільки суду не надано доказів на підтвердження того, що відповідач може надавати грошову допомогу на утримання дітей в такому розмірі. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про можливість визначення аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 1200 грн., на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Суд вважає, що саме цей розмір аліментів на утримання дітей відповідає вимогам виваженості та справедливості, та є таким, який має можливість сплачувати відповідач. Щодо питання стягнення судових витрат, суд приходить до наступного висновку. Відповідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до витрат пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. На підставі ч.2ст.141 ЦПК Україниз відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем при подачі позовної заяви судовий збір в сумі 768,40 грн. Відповідно до частини 1 пункту 3 статті 5 Закону України від 08.07.2011 року „Про судовий збір від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч.6 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, вони стягуються з відповідача в дохід держави. В зв'язку з вищенаведеним підлягають стягненню з відповідача на користь Державної судової адміністрації України 768 грн. 40 коп. судового збору, від сплати якого була звільнена позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. Згідно ч.1 ст.191 СК України - аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову - з 18.02.2019 р. Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності,виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та захисту прав дітей, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з вищевикладених мотивів.

Outcome: partial