Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

Військовий прокурор звернувся в суд із позовом в інтересах держави в особі [INFO] (військова частина [NUMBER] ) до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтовує тим, що наказом начальника Луцького прикордонного загону від 31 липня 2014 року № 163-ос старшого прапорщика [PERSON] , який прибув для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, зараховано до списків особового складу загону, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду інспектора прикордонної служби 1 категорії. В подальшому, наказом\~ від 23 січня 2015 року [PERSON] призначено начальником відділення логістики оперативно-бойової прикордонної комендатури «Луцьк1». Вказує, що відповідно до своїх службових обов`язків [PERSON] був зобов`язаний, зокрема, належним чином вести облік та зберігати військове майно, передане йому під звіт. У відповідності до внутрішніх накладних [INFO] [PERSON] упродовж служби отримував під звіт військове речове майно, яке, в подальшому при звільненні з військової служби здав. Зазначає, що за час служби, внаслідок неналежного ставлення до своїх службових обов`язків [PERSON] було втрачено частину речового майна, яка була виявлена у ході інвентаризації майна та підтверджена висновком службового розслідування за даним фактом і становить 64852,46 грн. Разом з тим, з урахуванням стягнення частини зазначеної суми шкоди з інших службових осіб, які притягнуті до обмеженої матеріальної відповідальності, загальну сума шкоди, яка підлягає стягненню з [PERSON] становить 61504,46 грн. В зв`язку з чим, просить стягнути з відповідача на користь позивача завдані збитки. Прокурор та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у заяві та просили її задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у письмових запереченнях. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши представлені письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що наказом начальника Луцького прикордонного загону від 31 липня 2014 року № 163-ос старшого прапорщика [PERSON] , який прибув для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, зараховано до списків особового складу загону, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду інспектора прикордонної служби 1 категорії (а.с. 7). В подальшому, наказом начальника Луцького прикордонного загону від 23 січня 2015 року [PERSON] призначено начальником відділення логістики оперативно-бойової прикордонної комендатури «Луцьк1». (а.с. 8). Відповідно до пункту 13 «Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі», затвердженого Постановою Верховної Ради України № 243/95-вр від 23 червня 1995 року військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, зокрема, у разі недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети. Аналогічні норми передбачають повну матеріальну відповідальність за заподіяну шкоду згідно п. 76 Положення про військове (корабельне) господарство Прикордонних військ України. Отже, судом з`ясовано, що відповідно до своїх службових обов`язків, в тому числі й передбачених посадовою інструкцією старшини прикордонної застави, затверджених наказом начальника [INFO] від 12.09.2014 року, [PERSON] був зобов`язаний, зокрема, належним чином вести облік та зберігати військове майно, передане йому під звіт. Так, відповідно до внутрішніх накладних [INFO] з`ясовано, що [PERSON] упродовж служби отримував під звіт військове речове майно, яке, в подальшому при звільненні з військової служби не здано в повному обсязі (а.с. 33-87). Наведене стверджується висновком службового розслідування, яким виявлено розбіжності між фактичною наявністю майна та обліковими даними оперативно-бойових прикордонних комендатур Луцького прикордонного загону від 24.09.2015 року, і внаслідок неналежного ставлення до своїх службових обов`язків [PERSON] було втрачено частину речового майна та згідно довідки-розрахунку розмір збитків становить 64852,46 грн. (а.с. 13-22, 26). \~ \~ \~ \~При цьому, з урахуванням стягнення частини зазначеної суми шкоди з інших службових осіб, які притягнуті до обмеженої матеріальної відповідальності, загальна сума шкоди, яка підлягає стягненню з [PERSON] становить 61504,46 грн. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Таким чином, оцінивши зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь Луцького прикордонного загону слід стягнути 611504,46 грн. завданих збитків.. При цьому, суд вважає, що оскільки відповідач являється учасником бойових дій, то судовий збір з нього проводити не слід. На підставі ст. ст. 6, 10, 11, 58, 60, 61, 209, 213-215 ЦПК України,

Outcome: approved