Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

В лютому 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила вселити її та її неповнолітніх дітей, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] в житловий будинок по [ADDRESS]; зобов'язати [PERSON] віддати їй ключі від житлового будинку по [ADDRESS] та не чинити їй та її дітям перешкод в користуванні даним житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона перебувала з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 28 квітня 2001 року; від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Після реєстрації шлюбу вони спочатку проживали в будинку її батьків, а потім, за згодою [PERSON], 20 квітня 2001 року вона була зареєстрована у будинку, який належав [PERSON] по [ADDRESS]. Її, позивачки, мати в серпні 2003 року віддала [PERSON] гроші за житловий будинок останньої і 06 грудня 2003 року, за згодою [PERSON], вона з чоловіком та дитиною вселилися у вказаний будинок. Відповідач зареєстрований у вказаному житловому будинку з 27 серпня 2004 року; у вказаному житловому будинку зареєстровані всі її неповнолітні діти. [INFO] [PERSON] померла. В 2008 році шлюб між нею та відповідачем було розірвано. У 2012 році відповідач з застосуванням фізичного насильства вигнав її з дітьми з спірного житлового будинку. Вона неодноразово намагалась вселитися з дітьми у житловий будинок, але відповідач чинить перешкоди. В лютому 2014 року [PERSON] звернулась до суду з зустрічною позовною заявою, в якому просив позбавити [PERSON] права користування житловим приміщенням в [ADDRESS]; позбавити [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], та [PERSON] [INFO] права користування житловим приміщенням по [ADDRESS]; зняти з реєстрації місця проживання за адресою : [ADDRESS] [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Позовні вимоги мотивовані тим, що він з відповідачкою перебував в зареєстрованому шлюбі з 2001 року; від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей : синів [PERSON] та [PERSON]. З [INFO] після смерті [PERSON] вони з колишньою дружиною стали проживати в [ADDRESS]. На дане нерухоме майно право власності ні за ким не зареєстроване. В червні 2010 року [PERSON] за власним бажання забрала речі, майно та переїхала з двома дітьми жити до батьків. На теперішній час вона проживає з іншим чоловіком без реєстрації шлюбу. Будь-якої домовленості про збереження за відповідачкою житлової площі не існує, а тому, з урахуванням приписів ст.. 405 ЦК України, [PERSON] слід визнати такою, що втратила право користуватися житловим будинком, по [ADDRESS] і відповідачка та діти мають бути зняті з реєстраційного обліку місця проживання за вказаною адресою. Рішенням Корюківського районного суду від 08 квітня 2014 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково: зобов'язано [PERSON] віддати [PERSON] ключі від житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та не чинити їй та її неповнолітнім дітям [PERSON], [PERSON] та [PERSON] перешкод у користуванні даним житловим приміщенням; в іншій частині позовних вимог відмовлено; у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким в задоволенні позову [PERSON] відмовити, а зустрічний позов задовольнити. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду є незаконним. Апелянт посилається на те, що в матеріалах справи відсутні письмові докази про те, за ким зареєстроване право власності на житловий будинок по [ADDRESS]. Апелянт вказує на те, що суд помилково застосував до даних правовідносин приписи ст..ст. 150, 156, 157 ЖК України, оскільки, з урахуванням положень ст.. 331 ЦК України , він не є власником вказаного жилого будинку. Апелянт зазначає, що судове рішення за своїм змістом не відповідає приписам законодавства. Апелянт посилається на те, що суд не врахував, що [PERSON] разом з дітьми тривалий час не мешкає за місцем реєстрації. Апелянт вказує на те, що суд безпідставно визнав малолітнього [PERSON] членом його сім»ї, оскільки ця дитина народилась через п»ять років після розірвання шлюбу між ним та [PERSON] Апелянт зазначає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні зустрічних позовних вимог. Апелянт посилається на те, що суд помилково застосував до даних правовідносин приписи ст.. 396 ЦК України. Апелянт вказує на те, що факт укладання договору купівлі-продажу житлового будинку не може підтверджуватися показаннями свідків. В апеляційній скарзі [PERSON] просить оскаржуване рішення змінити, задовольнити її позовні вимоги повністю, в іншій частині рішення суду залишити без змін. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду є незаконним. Апелянт посилається на те, що вона була зареєстрована в житловому будинку по [ADDRESS], на неї був відкритий особовий рахунок в господарській книзі сільської ради і вона вважала себе власницею спірного будинку. Апелянт вказує на те, що суд першої інстанції прийшов до невірного висновку про те, що вона сама пішла з житлового будинку; вона пішла, оскільки відповідач вигнав її та дітей. Апелянт зазначає, що вона неодноразово намагалась разом з дітьми вселитись в житловий будинок, але відповідач цьому перешкоджає. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 28 квітня 2001 року по 18 квітня 2008 року. Від шлюбу сторони мають двох дітй : сина [PERSON] , [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Крім того, [PERSON] має сина [PERSON], [INFO]. Згідно з даними по господарської книги Козилівської сільської ради [PERSON] була головою домогосподарства по [ADDRESS]. [PERSON] померла [INFO]; спадкова справа після померлої [PERSON] не заводилась. Житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] відумерлою спадщиною не визнавався, що не оспорювалось в ході розгляду справи. Згідно з довідкою Козилівської сільської ради № 02 від 06 січня 2014 року в [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], малолітні [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно з довідкою Козилівської сільської ради № 44 від 21 січня 2014 року [PERSON] з дітьми не проживає за місцем реєстрації з 2010 року. В ході апеляційного розгляду справи представник третьої особи ( Козилівська сільська рада) - Козилівський сільський голова [PERSON] пояснив, що [PERSON] з дітьми не проживає за місцем реєстрації з травня 2011 року, а в довідці № 44 від 21 січня 2014 року, яка ним підписана, помилково зазначається дата 2010 рік. Відповідно до довідки Козилівської сільської ради № 139 від 24 лютого 2014 року на [PERSON] згідно поданої заяви від 08 серпня 2003 року було відкрито окремий погосподарський номер на домогосподарство по [ADDRESS] ( а.с.33, 57-59) , згідно даного запису [PERSON] являється головою домогосподарства. Частково задовольняючи позовні вимоги [PERSON] та відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON], суд першої інстанції дійшов висновку, що ініціювати питання щодо вселення або виселення з житла має право тільки власник цього житла та виключно щодо членів або колишніх членів його сім'ї; право власності на спірний будинок у встановленому законом порядку не зареєстроване, сторони у справі не є членами сім'ї власника та мають рівні права щодо користування даним будинком. Проте, з таким висновком частково не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] з 20 квітня 2001 року, а [PERSON] з 27 серпня 2004 року зареєстровані за адресою : [ADDRESS], тобто сторони мають рівне право на користування вказаним житловим приміщенням. З травня 2011 року [PERSON] з дітьми не проживає за місцем реєстрації. В ході розгляду справи не оспорювалось, що [PERSON] перешкоджає [PERSON] проживати з дітьми за місцем реєстрації. Вказані обставини також підтверджуються актом від 04 лютого 2014 року, який складений комісією Козилівської сільської ради, про те, що [PERSON] перешкодив [PERSON] з дітьми вселитися в житловий будинок по [ADDRESS]. За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що [PERSON] обмежує право [PERSON] з дітьми користуватися житловим будинком по [ADDRESS], а тому позовні вимоги [PERSON] про вселення у житлове приміщення, зобов'язаня [PERSON] віддати ключі від житлового будинку та не чинити перешкод в користуванні житловим будинком слід задовольнити в повному обсязі. Посилання апелянта [PERSON] на та, що , з урахуванням приписів ст..331 ЦК України, він не є власником житлового будинку, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки житловий будинок по [ADDRESS] був збудований в 1958 році і власником цього будинку за життя була [PERSON] і це підтверджується даними погосподарської книги Козилівської сільської ради ( а.с. 57 -59) Апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про позбавлення права користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, оскільки [PERSON] не є власником жилого будинку по [ADDRESS] і судове рішення в цій частині узгоджується з приписами ст.. 405 ЦК України та матеріалами справи, а доводи апелянта [PERSON] в цій частині не ґрунтуються на законі. Посилання представника [PERSON] - [PERSON] на те, що [PERSON] 28 квітня 2014 року отримав свідоцтво про право власності на житловий будинок по [ADDRESS], апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції на час його постановлення, тобто станом на 08 квітня 2014 року. Станом на час ухвалення рішення судом першої інстанції [PERSON] не був власником жилого будинку, а тому відсутні підстави вважати, що, з урахуванням приписів ст.. 405 ЦК України, його права були порушені.

Outcome: approved