Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

В обґрунтування позовної заяви [PERSON] зазначив, що 05.08.1995 року він та відповідачка уклали шлюб. У шлюбі в сторін народився син: [PERSON] , [INFO] . Вказав, що спільне життя з відповідачкою не склалось. Вже тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування. На підставі викладеного позивач просив розірвати шлюб між сторонами. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав заяву з проханням справу розглянути без його участі, позовні вимоги просив задовольнити. Проти заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Про день і час розгляду справи повідомлена належним чином. Подала до суду заяву з проханням справу розглянути без її участі, позовні вимоги визнала, строку на примирення не потребує. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких мотивів. За змістом статті 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Стаття 24 СК України передбачає засаду добровільності шлюбу: шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 20.04.2021, виданого Барським районним відділом ДРАЦС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 05.08.1995, актовий запис № 89. Прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] . Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Такі правові висновки висловлені Верховним Судом у постанові від 26.11.2018 у справі № 761/33261/16-ц, які на підставі частини четвертої статті 263 ЦПК України враховує суд у цій справі. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, а саме те, що обидва члени подружжя бажають припинити шлюбні відносини і не бажають надання строку на примирення, подружжя не проживає спільно, суд вважає, що позов про розірвання шлюбу слід задовольнити. Згідно з статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог . Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. (частина 6 статті 141 ЦПК України). Відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки, позивач на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 ЗУ «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, про що свідчить додане до позовної заяви посвідчення інваліда 2 групи серія [NUMBER] від 03.10.2018 на ім`я [PERSON] , а відповідач до початку розгляду справи по суті подала заяву про визнання позову, то 50 відсотків судового збору в розмірі 454 гривні необхідно стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved