Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

В лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], по якому просить визнати дійсним усний договір дарування, укладений між [PERSON] та [PERSON], відповідно до якого [PERSON] передано безоплатно у власність майно - легковий автомобіль марки ВАЗ 2121, 1978 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та визнати за [PERSON] права власності на легковий автомобіль марки ВАЗ 2121, 1978 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у [INFO] помер його дідусь [PERSON], якому на праві приватної власності належав автомобіль марки ВАЗ 2121, 1978 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. [PERSON] в присутності батька позивача [PERSON], заявив, що належний йому автомобіль дарує [PERSON] та пообіцяв найближчим часом письмово оформити цю угоду в нотаріальній конторі. Автомобіль після смерті діда в спадкову масу не увійшов, спадщину на нього ніхто не приймав, позивач з моменту дарування ним користується та фактично ним володіє. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з»явився, повідомлений судом про час та місце розгляду справи належним чином. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] є онуком [PERSON], що підтверджується ксерокопіями свідоцтв про народження /а.с. 3/. [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть, видане Зілинською сільською радою Маловисківського району, Кіровоградської області 08 квітня 2010 року /а.с. 5/. Померлому належав транспортний засіб ВАЗ 2121, державний реєстраційний номер [NUMBER], про підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, в особливих відмітках зазначено, що до керування допущений [PERSON] /а.с. 6/. Як визначено у ст.717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Як роз'яснено в пленумі Верховного суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними при розгляді таких справ суди повинні з»ясовувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Буд-які правовідносини між сторонами відсутні. Правових підстав для визнання за позивачем права власності на автомобіль, марки ВАЗ 2121, 1978 року випуску, судом не встановлено, а позивачем не надано. Посилання позивача на існування відмітки в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу щодо права керування автомобілем позивачем, як підтвердження факту дарування йому автомобіля не є належним доказом, тому що право керування не означає наявність між сторонами будь-якого договору, в тому числі і договору дарування. Заяву відповідача про визнання ним позову суд відповідно до вимог ст. 174 ЦПК України прийняти не може, оскільки за положенням ч. 2 цієї статті до ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову, або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. Відповідач жодного разу в судове засідання не з»явився, тому суд був позбавлений можливості роз'яснити відповідачу наслідки відповідних процесуальних дій, а відповідно і не приймає заяву відповідача про визнання ним вказаних позовних вимог. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.

Outcome: dismissed