Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

в обґрунтування позовних вимог з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 03 січня 2018 року позивач зазначає, що 03 березня 2007 року позивач надала у позику [PERSON] гроші в розмірі 20000,00 гривень, про що складено та підписано розписку, що підписав [PERSON], свідки - [PERSON] та [PERSON]. Грошові кошти надані у позику без встановлення конкретного строку повернення, [PERSON] та [PERSON] домовилися, що повернення позики буде здійснено на вимогу позикодавця. Позивач не вимагала від [PERSON] повернення грошей, бо мала з [PERSON] нормальні стосунки, знала про його скрутний матеріальний стан, [PERSON] був рідним братом позивача. 16 липня 2011 року [PERSON] помер. Позивач вважала, що має право на спадщину частки майна померлого, а тому не зверталася з питанням про стягнення грошового боргу. Однак, в подальшому право спадкування після смерті [PERSON] отримали відповідачі. Оскільки вони отримали всі права та обовязки померлого [PERSON] позивач звернулася до них з позовом про стягнення грошових коштів. Вказує, спадковим майном, яке отримали відповідачі в рівних долях є житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами що знаходиться за адресою: вул. Нова, 20, с. Орлівщина, Новомосковський район, Дніпропетровська область вартістю 65062,00 гривень. Зазначила, що строк позовної давності не порушено, оскільки про отримання спадщини позивач дізналася під час судового розгляду справи. Позивач у судове засідання не зявився, надавши суду заяву у якій просить суд про розгляд справи за своєї відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Відповідач-1 у судове засідання не зявилася, підстав неявки не повідомила. Відзив на позов з урахуванням заяви про зміну предмету позову не надала. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Щодо первісної позовної заяви про стягнення з відповідача-1 грошових коштів в сумі 40000,00 грн. подавала заперечення проти позову, в яких просила відмовити в задоволенні позову через відсутність факту укладання договору позики між позивачем та [PERSON] Вказала на пропуск строку звернення до суду з вимогою про стягнення позики, оскільки вважає, що початок події надання позики відбувся 03 та 20 березня 2007 року і строк позовної давності сплив 20 березня 2010 року. Зазначила про відсутність у позивача розписки про отримання позики, суперечності заявлених позовних вимог доказам, відсутності у позивача грошових коштів для надання позики померлому батькові відповідача. Відповідач-2 у судове засідання не зявилася. Відзив на позов з урахуванням заяви про зміну предмету позову не надала. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Під час розгляду справи судом ухвалою від 15 квітня 2014 року задоволено клопотання представника позивача, витребувано докази у справі копію спадкової справи після смерті [PERSON], померлого 16 липня 2011 року. Докази отримано 28 квітня 2014 року. Ухвалою суду від 19 серпня 2014 року провадження у справі зупинено та поновлено ухвалою від 23 березня 2017 року. Ухвалою від 18 травня 2017 року задоволено клопотання представника позивача, витребувано докази у справі копію спадкової справи після смерті [PERSON], померлого 16 липня 2011 року. Докази отримано 07 червня 2017 року. В судовому засіданні 12 липня 2017 року прийнято заяву позивача про зміну предмету позову в частині солідарного стягнення з відповідачів суми боргу за договорами позики, залучено до участі в справі відповідача-2. В судовому засіданні 03 січня 2018 року прийнято заяву про зміну підстав позову в редакції, чинній на момент розгляду справи. Позовна заява у відповідності до положень п.9 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції, встановленій Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII розглянута за правилами чинного ЦПК України з урахуванням вимог до заяви, в редакції ЦПК України, що діяли до набрання чинності Законом України № 2147-VIII. У зв'язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Зясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступні обставини. Матеріали справи свідчать, що 03 березня 2007 року складено розписку, у відповідності до якої [PERSON] діючи добровільно при здоровому розумі та ясній памяті отримав від [PERSON] грошову суму в розмірі 20000,00 грн., яку зобовязався повернути за першою вимогою. Розписку підписано [PERSON] та [PERSON] /а.с.6/. 20 березня 2007 року [PERSON] складено розписку, у відповідності до якої останній взяв у позику від [PERSON] на виготовлення документів на будинок, погашення елементів та на особисті потреби грошову суму в розмірі 20000,00 грн., яку зобовязався повернути за вимогою. Грошові кошти отримані при свідках [PERSON], [PERSON] Розписку підписано [PERSON], [PERSON], [PERSON] /а.с.6, зворот/. 16 липня 2011 року [PERSON] помер /а.с.8/. Після смерті [PERSON] до Новомосковської районної державної нотаріальної контори з заявами про: - прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: вул. Нова, 20, с. Орлівщина, Новомосковський район, Дніпропетровська область, належні [PERSON] звернулась 12 вересня 2011 року донька померлого - [PERSON] /а.с.39/; - видачу свідоцтва про право на спадщину за законом звернулася [PERSON] /а.с.41/; - видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, належне померлому звернулася 03 червня 2013 року [PERSON] /а.с.40/; - заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулася 28 червня 2016 року [PERSON] /а.с.94/; - прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулася 04 листопада 2014 року [PERSON] від імені [PERSON] /а.с.88/; - кредиторські вимоги до спадкоємців [PERSON] на суму 40000,00 грн. звернулася 19 квітня 2017 року [PERSON] /а.с.93/. Листом нотаріуса від 03 червня 2013 року № 1452/02-14 [PERSON] повідомлено про відсутність підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину через пропуск строку звернення з заявою про прийняття спадщини /а.с.40, зворот/. Листом нотаріуса від 04 листопада 2014 року № 2034/02-14 [PERSON] повідомлено про відсутність підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину через пропуск строку звернення з заявою про прийняття спадщини /а.с.90/. Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступних норм законодавства. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено нормами ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі ст. 11 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори. Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. За змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобовязанням її повернення), так і дати її отримання. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином, у відповідності до умов договору. Матеріали справи не містять доказів того, що станом на момент розгляду справи сума боргу за договорами позики повернута. Доказів того, що грошові кошти за договорами позики, укладання яких підтверджено наданими суду розписками не передавалися, [PERSON] не отримував грошові кошти від позивача не надано, відтак, суд приходить до висновку про наявність підстав для висновку про доведення матеріалами справи факту порушення майнових прав позивача щодо повернення грошових коштів позичальником. Посилання відповідача-1 на те, що грошові кошти не передавалися не підтверджене матеріалами справи, а тому суд не приймає їх до уваги, як необґрунтовані. Вирішуючи питання щодо пропуску строку позовної давності суд виходить з наступного. За чч.1, 2 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч.2 ст.252 ЦК України). Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ч.1 ст.253 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.256, ч.1 ст.257, чч.1, 5 ст.261 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За абз.2 ч.1 ст.1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Оскільки за умовами договорів позики строк повернення позики визначений моментом пред'явлення вимоги, позивач звернулася до суду з позовом 17 грудня 2013 року, у тридцяти денний строк позика не повернута, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування строку позовної давності до вимоги про стягнення боргу. Щодо належності відповідача по справі та способу захисту порушеного права, обраного позивачем при зверненні до суду, суд виходить з наступного. У відповідності до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки , що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Ст.608 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. Зобов'язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов'язаним з особою кредитора. При цьому, за ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України). За ст.1281 ЦК України, спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Відповідно до ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Оскільки матеріалами справи підтверджено факт належності житлового будинку [PERSON], відповідач-1 є спадкоємцем першої черги та вчасно звернулася до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини за законом та видачею свідоцтва про право на спадщину, а позивач на момент смерті мав майнові права вимоги за договорами позики, які не припинилися внаслідок смерті спадкодавця, оскільки виникле зобов`язання не є нерозривно пов`язаним з особою кредитора, враховуючи те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження часу, з якого позивачу стало відомо про прийняття спадщини відповідачем-1, окрім відомостей, витребуваних судом, подання кредитором вимоги до спадкоємців, не оформлення права відповідача-1 на прийняття спадщини станом на момент розгляду справи, наявності спорів щодо права на спадкування інших осіб, не задоволення вимог кредитора шляхом одноразового платежу, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково та наявності підстав для накладення стягнення на спадкове майно в межах суми боргу. При цьому, позовні вимоги, заявлені до відповідача-2 задоволенню не підлягають з огляду на пропуск відповідачем-2 строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та відсутності доказів продовження такого строку. Також, з відповідача-1 на користь позивача, підлягає стягненню судовий збір у розмірі 122,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial