Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

В обґрунтування позову представник позивача [PERSON] вказував, що на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] був розташований житловий будинок, що належав у рівних частках по 1/3 частині відповідно [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Вказаний житловий будинок був знесений та цьому місці був збудований новий, який був введений в експлуатацію. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були рідними сестрами, проте відповідних документів, які б підтвердили родинні відносини між ними не збереглося, а тому після смерті вони приймали спадщину одна після одної. [PERSON], прийнявши спадщину після смерті своїх сестер уклала заповіт, яким заповіла все належне їй майно [PERSON]. Після смерті [PERSON] її спадкоємець [PERSON] подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, але не зміг отримати правовстановлюючі документи на спадщину, в зв'язку з тим, що у заповіті була допущена помилка, а саме невірно зазначено його прізвище «[PERSON]» замість необхідного «[PERSON]». [INFO] року [PERSON] помер та спадщину після нього прийняла його дружина - позивач по справі [PERSON], яка у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але отримала постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, в зв'язку із тим, що відсутні документи які підтверджують родинні відносини між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та в заповіті на ім'я її чоловіка [PERSON] допущено помилку. Саме тому позивач була змушена звернутися з вказаним позовом до суду. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явився, але подав до суду письмову заяву, в якій вказував, що повністю підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити, а також просив справу розглядати за його відсутності. Люботинська міська рада Харківської області до суду подала заяву, в якій просить проводити розгляд справи за позовом [PERSON] до Люботинської міської ради про встановлення юридичного факту та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом без участі її представника за наявними доказами згідно чинного законодавства. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне. На земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] був розташований житловий будинок, який належав у рівних частках по 1/3 частині відповідно [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину від 18 листопада 1965 року за реєстром №3020, виданими державним нотаріусом Люботинської державної нотаріальної контори, та зареєстрованих в Люботинському БТІ за реєстровим №996. Вказаний житловий будинок був знесений, а на його місці був збудований новий на підставі рішення виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області від 10 червня 1967 року, що також підтверджується довідкою КП «Люботинське БТІ» №189 від 20 липня 2017 року. Відповідно до технічного паспорту, виготовленого на замовлення [PERSON] КП «Люботинське бюро технічної інвентаризації» від 10 листопада 2017 року на земельній ділянці, що розташована за адресою: [ADDRESS] в 1969 році були побудовані: житловий будинок літ. «А-1» з прибудовою літ. «А1-1», тамбуром літ. «а», ганком літ. «а1», загальною площею 60,80 кв.м., із них житловою площею 32,80 кв.м., підсобною площею 26,20 кв.м., холодною площею 1,80 кв.м., сарай літ. «Б» з ганком літ. «б», погріб літ. «В», навіс літ. «Г», вбиральня літ. «У», колонка літ. «К», огорожа 1-2. Згідно із актом про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 24 грудня 1990 року, який було затверджено Люботинською міською радою Харківської області 12 березня 1991 року, житловий будинок з господарськими будівлями, будівництво якого розпочато за рішенням виконавчого комітету від 10 червня 1967 року та закінчено в 1969 році, що розташований за адресою: [ADDRESS] прийнятий в експлуатацію. Станом на 1969 рік питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Таким чином, з моменту завершення будівництва житлового будинку [PERSON], [PERSON] та [PERSON] набули статусу власників житлового будинку та вони набули право в межах, установлених законом, володіння, користування й розпорядження цим майном. Факт родинних відносин між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтверджується копією книги для реєстрації місця проживання громадян за адресою: [ADDRESS], з якої вбачається, що вони проживали однією сім'єю протягом тривалого часу, мали взаємні права та обов'язки, є кровноспорідненими родичами, оскільки отримали у спадок житловий будинок у рівних частинах, що підтверджується вищезазначеними копіями свідоцтв, а тому суд встановлює юридично значимий факт, а саме факт родинних відносин, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрами. [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER], виданим 20 січня 1987 року Люботинським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, про що зроблений відповідний актовий запис № 31. Враховуючи, що [PERSON] померла [INFO] року, тобто в період дії Цивільного кодексу України 1963 року, суд вважає за доцільне керуватися нормами ЦК України в редакції 1963 року, так як відповідно до п.4 Перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, Цивільний кодекс України 2003 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відносно цивільних правовідносин, які виникли до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, його положення застосовуються до тих прав і обов'язків, які виникли та продовжують існувати після вступу його в силу. В зв'язку з тим, що вказані правовідносини виникли та продовжували існувати до 01 січня 2004 року, тобто до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, суд вважає за необхідне застосувати до правовідносин між сторонами по справі правові норми, передбачені Цивільним кодексом України в редакції 1963 року. Згідно зі ст. 525 ЦК України (в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Тобто спадщина, яка складається з 1/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS], після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] року. Спадкоємцями на відкриту після смерті [PERSON] спадщину є її сестри [PERSON] та [PERSON], що відповідає ст. 530 ЦК України, відповідно до вимог якої при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також у разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до довідки Харківського обласного державного нотаріального архіву № 1516/01-20 від 07 червня 2017 року за наявними в архіві даними, згідно із записами в алфавітних книгах обліку спадкових справ Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області в період 1987-1995 років заяви про прийняття спадщини, відмову від спадщини та про видачу свідоцтв про право на спадщину від спадкоємців померлої [INFO] року [PERSON] до нотаріальної контори не надходили, спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Згідно з ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємець, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав в нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Спадщину у виді 1/3 частини житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], після смерті [PERSON] прийняли її сестри [PERSON] та [PERSON], оскільки фактично вступила в управління або володіння спадковим майном, та використовувала житловий будинок для проживання, що підтверджується копією книги для реєстрації місця проживання громадян за адресою: [ADDRESS], відповідно до записів якої на момент смерті [PERSON] разом із нею проживали її сестри [PERSON] та [PERSON] Таким чином суд приходить до висновку, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS], став належати [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині кожній. [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER], виданим 23 березня 1993 року Люботинським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, про що зроблений відповідний актовий запис № 163. Спадкоємцем на відкриту після смерті [PERSON] спадщину є її сестра [PERSON], що відповідає ст. 530 ЦК України, відповідно до вимог якої при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також у разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до довідки Харківського обласного державного нотаріального архіву № 1516/01-20 від 07 червня 2017 року за наявними в архіві даними, згідно із записами в алфавітних книгах обліку спадкових справ Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області в період 1993-1995 років заяви про прийняття спадщини, відмову від спадщини та про видачу свідоцтв про право на спадщину від спадкоємців померлої [INFO] року [PERSON] до нотаріальної контори не надходили, спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Спадщину у виді 1/2 частини житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], після смерті [PERSON] прийняла її сестра [PERSON], оскільки фактично вступила в управління або володіння спадковим майном, та використовувала житловий будинок для проживання, що підтверджується копією книги для реєстрації місця проживання громадян за адресою: [ADDRESS], відповідно до записів якої на момент смерті [PERSON] разом із нею проживала її сестра [PERSON] Таким чином суд приходить до висновку, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS], став належати в цілому [PERSON]. 12 листопада 1996 року [PERSON] склала заповіт, який було посвідчено державним нотаріусом Другої Харківського району державної нотаріальної контори, та відповідно до якого все належне їй майно заповідала [PERSON], що підтверджується копією заповіту серія ААА №599777. [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданим 08 січня 1998 року Люботинським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, про що зроблений відповідний актовий запис № 9. Спадкоємцем на відкриту після смерті [PERSON] спадщину є [PERSON], що відповідає ст. 534 ЦК України, відповідно до вимог якої кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його одній або кільком особам, як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі, або окремим державним, громадським та іншим громадським організаціям. Відповідно до довідки Другої нотаріальної контори Харківського району Харківської області № 163/01-16 від 31 січня 2018 року після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, до нотаріальної контори в шестимісячний строк звернувся [PERSON] із заявою про прийняття спадщини згідно заповіту, його заява прийнята та на підставі неї заведена спадкова справа. Інших заяв щодо спадщини , яка відкрилась після смерті [PERSON] не зареєстровано. Спадщину у виді житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], після смерті [PERSON] прийняв [PERSON], оскільки подав в шестимісячний строк заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. У суду не виникає сумнівів з приводу того, що громадянин [PERSON] і спадкоємець померлої [PERSON], який указаний в заповіті як «[PERSON]» є однією і тією самою особою, оскільки до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся спадкоємець прізвище ім'я та по-батькові якого викладалося як «[PERSON]», що відповідало написанню прізвища спадкодавця, зазначеному в заповіті. Також із копії національного паспорта виданого на ім'я [PERSON] вбачається, що паспорт він отримав 10 липня 2001 року, а тому суд приходить до висновку, що при видачі паспорта відбулася зміна в написанні прізвища спадкоємця, а тому суд встановлює юридично значимий факт, а саме факт належності правовстановлюючого документу [PERSON], заповіту від 20 листопада 1996 року, посвідченого від імені [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі під №3-2103 на ім'я [PERSON]. А тому суд приходить до висновку, що [PERSON] успадкував житловий будинок, що розташований за адресою: Харківська область, [ADDRESS], однак за життя так і не отримав правовстановлюючі документи на нього. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER], виданого 14 червня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Люботинського міського управління юстиції Харківської області, актовий запис №454. Тому з [INFO] року відкрилася спадщина після смерті [PERSON], яка складається з житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до повідомлення Другої нотаріальної контори Харківського району Харківської області № 163/01-16 від 31 січня 2018 року після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, до нотаріальної контори в шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини звернулася дружина спадкодавця - [PERSON] та із заявою про відмову від спадщини на користь дружини спадкодавця звернувся його син [PERSON] Інших заяв щодо спадщини , яка відкрилась після смерті [PERSON] не зареєстровано. Згідно із положеннями ст. 1261 ЦК України до першої черги спадкування за законом відносяться діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки . Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Факт родинних відносин між спадкодавцем [PERSON] та спадкоємцем [PERSON] підтверджується копіями національних паспортів серія [NUMBER], виданого 10 листопада 2001 року Люботинським МВ УМВС України в Харківській області та серія [NUMBER], виданого 17 листопада 1999 року Люботинським МВ УМВС України в Харківській області, а саме відмітками про реєстрацію шлюбу від 15 лютого 1972 року. Таким чином суд приходить до висновку, що [PERSON] як спадкоємець першої черги успадкувала житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті свого чоловіка [PERSON], а тому суд задовольняє позов повністю та визнає за нею право власності на вказаний житловий будинок в цілому. На підставі викладеного,

Outcome: approved