Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

В листопаді 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що 14.06.2016 року сторони зареєстрували шлюб у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №1078. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом із позивачем. Сімейне життя у сторін не склалось і з моменту фактичного припинення шлюбних відносин відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, тому позивач звернулася з даним позовом до суду та просила стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходів, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача - адвокат Сологуб В.Г. в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, пославшись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача - адвокат Кізік Г.В. в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, пославшись на обставини викладені у відзиві (а.с. 12-15), не заперечила щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON] в розмірі 1\\4 частини від усіх видів доходів відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.06.2016 року сторони зареєстрували шлюб у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №1078 (а.с. 5). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 10). З пояснень представників сторін та наданих доказів суд встановив, що сторони з вересня 2018 року проживають окремо, спільне господарство не ведуть, малолітня дитина сторін - донька [PERSON] зареєстрована і проживає разом із позивачкою за адресою: [ADDRESS] (а.с. 57). Відповідно до довідки №11/18 від 26.11.2018 року відповідач [PERSON] працює на посаді економіста з фінансової роботи ТОВ «Ремтехсільмаш». Заробітна плата становить 3850 грн., з урахуванням сплати податків [PERSON] отримує 3099,25 грн. (а.с. 16). З наданої суду копії детальної інформації про фізичну особу вбачається, що відповідач [PERSON] припинив підприємницьку діяльність - дата запису: 22.11.2018; номер запису 21490060008005053; стан об'єкта: припинено (а.с. 58-60). Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При вирішенні даного спору суд враховує вказані вище норми права та встановлені в судовому засіданні фактичні обставини справи, а саме вік дитини (станом на день розгляду справи дитині виповнилося 2 роки) і стан здоров'я дитини, на утримання якої стягуються аліменти, також враховує обов'язок та відповідальність батьків [PERSON] за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, а отже, й обов'язок батька дитини, який з нею не проживає дбати про здоров'я і матеріальний добробут дитини виходячи тільки з найкращих інтересів дитини. Також суд враховує, що відповідач [PERSON] є здоровою, працездатною особою, офіційно працевлаштований, працює на посаді економіста з фінансової роботи ТОВ «Ремтехсільмаш», підприємницьку діяльність відповідачем припинено в листопаді 2018 року. Його заробітна плата становить 3850 грн., з урахуванням сплати податків [PERSON] отримує 3099,25 грн., інших утриманців не має, тобто може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд вважає справедливим та обґрунтованим визначити аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття, з дня подачі позовної заяви, а саме з 01.11.2018 року (відповідно до ст. 191 СК України), задовольнивши таким чином частково позовні вимоги. Суд вважає визначити аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно виходячи з того, що закон визначає аліменти саме як кошти на утримання дитини. Тому, встановивши розмір щомісячного доходу відповідача, а також реальні потреби щодо належного утримання дитини і виходячи з цього вважає, що розмір ј частки доходів, які будуть стягуватись з платника, за певних обставин може фактично бути незначною, проте в грошовому еквіваленті є абсолютно достатньою. Оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору, тому згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 704,80 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial