Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

В лютому 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS]. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідач, хоча і зареєстрований за вказаною адресою, проте в квартирі не проживає вже тривалий час, не бере участі в утриманні житла, не сплачує комунальні послуги. Також, позивачка зазначала, що реєстрація відповідача у квартирі не дає їй можливості реалізовувати своє право власності належним чином. Посилаючись на вищевикладене, позивачка просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS], а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином. У попередньому судовому засіданні проти позовних вимог заперечував. Вказував, що він проживає у спірній квартирі. Згідно ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника, свідка [PERSON], дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 25.04.2001 р., зареєстрованого на Товарній біржі «Мегаполіс-Інфо» за № 494. Відповідно до Акту наданого позивачкою, складеного ОСББ «Океан» 30.01.2017 р. [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], однак з січня 2016 року за вказаною адресою не проживає. Цей акт підписали безпосередньо сусіди позивача та він завірений головою та паспортистом ОСББ. Разом з тим, відповідачем до суду було надано Акт, складений ОСББ «Океан» 02.02.2017 р., відповідно до якого [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] та починаючи з 2012 р. проживає у спірній квартирі. До цього акту суд ставиться критично, оскільки він виготовлений тією ж установою, завірений тими ж особами, проте підписаний він особами, які не мешкають біля квартири сторін та не можуть через це мати уяви про її мешканців. Інших доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач не надав суду. З пояснень свідка, опитаного у судовому засіданні, вбачається, що відповідач в квартирі не проживає вже тривалий час (більш ніж рік), не бере участі в утриманні житла, не сплачує комунальні послуги, його особистих речей у квартирі немає та він не є членом родини позивача. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження майном. Гарантуючи захист права власності, передбачене ст. 41 Конституції України, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, інше житлове приміщення, призначені та придатні для проживання в них(ст.ст. 379, 380 ЦК ). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Враховуючи вищенаведене суд вважає, що вимоги позивачки про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири, обґрунтовані, доведені належними та достатніми доказами та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved