overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

В листопаді 2013 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. Уточнивши свої позовні вимоги, в обґрунтування позову вказує, що [INFO] в м. Кривому Розі померла [PERSON]. Спадкоємцями першої черги за законом після її смерті є: він - [PERSON]- син та [PERSON] - дочка. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина: частина у спільній сумісній власності квартири [ADDRESS], загальною площею 45,1 кв.м. житловою площею 28,0 кв.м.. Згідно свідоцтва на право власності на житло за № 385-41 від 26.12.1994 року, орган приватизації Північний Державний гірничо-збагачувальний комбінат, виданого згідно розпорядження № 385 від 26.12.1994 р. та зареєстрованого в БТІ м. Кривого Рогу, співвласниками у спільній сумісній власності квартири [ADDRESS] є: [PERSON], [PERSON], [PERSON], померла [INFO], [PERSON] (прізвище [PERSON] змінено у зв'язку зі вступом у шлюб), [PERSON]. Вважає, що частки в квартирі є рівними, по 1/5 частки кожного. Оскільки спадщину після смерті матері - [PERSON] прийняв він, тому як мешкав разом зі спадкодавцем, вважає, що за ним може бути визнано право власності на 1/5 частку двокімнатної квартири [ADDRESS], в порядку спадкування після померлої [INFO] в м. Кривому Розі [PERSON]. В судове засідання позивач не з'явився, звернувшись до суду із заявою про підтримку позову та розгляд справи за його відсутності. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, звернувшись до суду із заявами про визнання позову та розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов належить задовольнити із слідуючих обставин. Оскільки відповідачі позов визнали, відповідно до 4 ст. 174 ЦПК України суд приймає визнання позову відповідачами, яке на думку суду не суперечить вимогам закону, та обставини позову не потребують доказування відповідно до ст. 61 ЦПК України. Згідно ст. 370 ЦК України, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Тому слід встановити частки в праві спільної сумісної власності що [PERSON], [PERSON], [PERSON], померлій [INFO], [PERSON], [PERSON] належить на праві власності по 1/5 частки, кожному, двокімнатної квартири [ADDRESS]. Правовідносини позивача регулюються ст.ст. 1261, 1268 ЦК України, тому слід визнати за [PERSON] право власності на 1/5 частку двокімнатної квартири [ADDRESS], в порядку спадкування після померлої [INFO] в м. Кривому Розі [PERSON]. На підставі ст. ст. 370, 1261, 1268 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

В листопаді 2013 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, зазначив, що відповідно до укладеного договору №SAMDN23000003705251 від 01.09.2005 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку за сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. У порушення умов договору відповідач зобов'язання за договором належним чином не виконав, не надав позивачу своєчасно кошти на погашення заборгованості за кредитом, внаслідок чого прострочена заборгованість відповідача перед позивачем станом на 20.10.2013 року становить 29086,47 грн. Позивач просив стягнути з відповідача суму боргу за вказаним кредитним договором та судові витрати. Представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідач в суд не прибув, про день та час розгляду справи був повідомлений належно, про причини неявки суд не інформував. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити. З матеріалів справи вбачається, що 01.09.2005 року між позивачем та відповідачем був укладений договір №SAMDN23000003705251 на отримання кредиту у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку за сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Прострочена заборгованість відповідача перед позивачем станом на 20.10.2013 року становить 29086,47 грн., з яких: заборгованість за кредитом -3907,28 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 25179,19 грн. (а.с.4,5). Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог. Згідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Отже, заборгованість, яка виникла внаслідок прострочення виконання грошового зобов'язання повинна бути стягнена з відповідача. Крім цього, згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема сплата відсотків. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

В листопаді 2013 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 17 травня 2007 року він надав у борг відповідачу грошові кошти в сумі 70000 гривень на підставі договору позики від 17 травня 2007 року. Відповідно до п.1.1. договору відповідач зобов'язався повернути борг до 17 травня 2013 року, проте зобов'язання не виконав, суму боргу не повернув. Тому просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 70000 гривень та понесені судові витрати в розмірі 700 гривень. В судове засідання позивач не з'явився, відповідно до заяви просив слухати справу без його участі, позов підтримує. Відповідач та його представник в судове засідання не з'явились, відповідно до заяви представника відповідача позов визнають, просили слухати справу без їх участі. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 17 травня 2007 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики (а.с.5), відповідно до якого [PERSON] надає у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 70000 гривень, а [PERSON] зобов'язується повернути отримані кошти не пізніше 17 травня 2013 року. Відповідно до ст.525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки позивач належним чином виконав умови договору, а відповідач в добровільному порядку ухиляється від виконання договору і сплати боргу, та враховуючи визнання представником відповідача позову, то суд вважає за необхідне позов задовольнити в повному обсязі і стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором позики в сумі 70000 гривень. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача також необхідно стягнути на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 700 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

В листопаді 2013 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він та [PERSON] являються співвласниками житлового будинку [ADDRESS], в якому зареєстровані та не проживають [PERSON], [PERSON] та її син [PERSON]. Просив визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням житлового будинку [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та третя особа - [PERSON] позов підтримали, викладене підтвердили. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про причини неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], третьої особи - [PERSON], покази свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в [ADDRESS], в якому також зареєстроване місце проживання [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією будинкової книги (а.с.12-16). [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [INFO], за вказаною адресою не проживають більше одного року, що підтверджується копіями актів депутата (а.с.9-11) та показами свідків [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст.71 ЖК України відсутність відповідачів в зазначеному житловому приміщенні без поважних причин понад шість місяців є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування цим жилим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

В листопаді 2013 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він являється співвласником житлового будинку [ADDRESS]. В цьому будинку зареєстроване місце проживання його колишнього зятя [PERSON], який в будинку жодного дня не проживав. Тому просив визнати [PERSON], таким, що втратив право на користування житловим приміщенням будинку [ADDRESS] В судовому засіданні позивач позов підтримав, викладене підтвердив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності (а.с.6) [PERSON] є власником 1/2 частини будинковолодіння [ADDRESS] [PERSON] зареєстрований та не проживає в зазначеному будинку з 2007 року, що підтверджується копією будинкової книги (а.с.09-12) та актом обстеження житлових умов (а.с.7). Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити та визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням житлового будинку [ADDRESS]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

в листопаді 2013 року позивач звернувся до суду з даним позовом. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що перебуває з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі з 14.10.2005 року. Подружнє життя з відповідачкою не склалося через несумісність характерів та поглядів на шлюб та сім'ю. Від шлюбу сторони не мають спільних дітей, спір щодо спільно нажитого майна відсутній. З вищевикладених підстав позивач просив суд розірвати шлюб, вважає примирення неможливим і небажаним для себе. Позивач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. До початку розгляду справи надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі. В судове засідання відповідачка не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Суд, визнав можливим розглянути справу за відсутності належним чином повідомлених сторін та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне. 14.10.2005 року у ВРАЦС Оболонського РУЮ в м. Києві зареєстровано шлюб між [PERSON]. та [PERSON] актовий запис № 1666, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 3). Сторони не проживають однією сім'єю, не пітримують шлюбні стосунки, не ведуть спільне господарство, не приймають участі у житті один одного, зберігати сім'ю не мають наміру. Згідно ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що примирення між сторонами неможливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, а тому позов підлягає задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

в листопаді 2013 року позивач звернувся до суду з даним позовом. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що перебуває з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі з 26.11.2004 року. У шлюбі у сторін народився син - [PERSON] [INFO]. Подружнє життя з відповідачкою не склалося через несумісність характерів та поглядів на шлюб та сім'ю, що проявлялося у частих суперечках, які негативним чином відображаються на спільній дитині. На момент звернення до суду із позовом між сторонами погоджено порядок надання матеріальної допомоги на утримання дитини, майновий спір відсутній. З вищевикладених підстав позивач просив суд розірвати шлюб, вважає примирення неможливим і небажаним для себе. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги. Просив суд розірвати шлюб. Суду пояснив, що син проживає з відповідачкою, сам позивач з жовтня 2013 року проживає окремо від відповідачки та сина в орендованому житлі. В судовому засіданні відповідачка визнала позов. Проти розірвання шлюбу не заперечувала. Суду пояснила, що не має відчуттів до позивача, з травня 2013 року сторони не ведуть спільне господарство, з лютого 2013 року [PERSON] одноособово здійснює утримання та виховання дитини. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне. 26.11.2004 року у ВРАЦС Оболонського РУЮ в м. Києві зареєстровано шлюб між [PERSON] [PERSON] актовий запис № 1581, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 2). [INFO] року народився [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 3), згідно якого його батьками є [PERSON] та [PERSON] З травня 2013 року сторони не проживають не пітримують шлюбні стосунки, не ведуть спільне господарство, не приймають участі у житті один одного, зберігати сім'ю не мають наміру, стосовно проживання дитини сторони дійшли згоди. Згідно ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що примирення між сторонами неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам дитини, а тому позов підлягає задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

В листопаді 2013 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON]., в якій просить постановити рішення, яким розірвати шлюб, зареєстрований 27 квітня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції Київської області , актовий запис №55, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Від сумісного проживання дітей немає. З відповідачкою більше півроку року не підтримує шлюбно-сімейні відносини. Причиною розпаду являється те, що у них зовсім різні погляди на сім'ю, життя , відповідачка знайшла іншого чоловіка, що призвело до того, що він втратив до дружини почуття любові та поваги. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав і просить задовільнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання двічі не з»явилась, про день і час слухання справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила. Позивач на примирення не погодився. Заслухавши пояснення позивача,вивчивши матеріали справи, вбачається, що подальше збереження сім'ї неможливе, шлюб носить формальний характер, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

В листопаді 2013 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просила суд розірвати шлюб, зареєстрований 27 січня 2007 року Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 23. Позивач зазначала, що вони з відповідачем знаходяться у зареєстрованому шлюбі та мають від шлюбу неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою. Шлюбні відносини між ними фактично припинені, вони мешкають окремо. Причиною розпаду сім'ї є відсутність взаєморозуміння, поваги один до одного, в них різні погляди на ведення сумісного господарства, виховання дитини, розподілу сімейних обов'язків, все це призводило до сварок та скандалів. Посилаючись на те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам дитини, просила розірвати шлюб. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила шлюб розірвати, на примирення не згодна. Відповідач позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено та доведено, що сторони з 27.01.2007 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 23. Мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Спір щодо проживання дитини відсутній. Сторони припинили подружні стосунки, так як мають різні погляди на життя і сім'ю, не ведуть сумісного господарства, проживають окремо, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з подружжя, інтересам їх дитини, що мають істотне значення згідно ст.ст.110-112, 114 Сімейного Кодексу України. Судом встановлено факт, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу суперечить інтересам один одного та інтересам їхньої дитини, а тому підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Позивачка після реєстрації шлюбу прізвище не міняла

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

В листопаді 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 28.07.2008 року між ПАТ «Сведбанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 1601/0708/50-264, відповідно до якого банк надав відповідачеві кредит в сумі 4240 грн. на строк до 28.07.2010 року включно, зі сплатою 36 % річних. 23.03.2011 року ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Кредит Колекшн Груп» уклали договір факторингу № 6, відповідно до якого банк передав позивачеві право вимоги до відповідача. Відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, та має прострочену заборгованість за кредитним договором в сумі 16745 грн., тому позивач просить стягнути з відповідача виниклу заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач, будучи належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи в судове засідання не з'явилася, не повідомивши суду про причину своєї неявки. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Так, в судовому засіданні встановлено, що 28.07.2008 року між ПАТ «Сведбанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 1601/0708/50-264, відповідно до якого банк надав відповідачеві кредит в сумі 4240 грн. на строк до 28.07.2010 року включно, зі сплатою 36 % річних. 23.03.2011 року ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Кредит Колекшн Груп» уклали договір факторингу № 6, відповідно до якого банк передав позивачеві право вимоги до відповідача. Відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, та має прострочену заборгованість за кредитним договором. Таким чином, за Відповідачем по укладеному з ТОВ «Кредит Колекшн Груп» кредитному договору станом на 01.11.2013 року рахується заборгованість на загальну суму 16745 грн. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

в листопаді 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості в сумі 427103 грн.73 коп і судових витрат. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просив задовольнити. Представник відповідача позов визнав лише в частині стягнення з [PERSON] 134768 грн. 04 коп. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 07.12.2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 156000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19% річних із кінцевим терміном повернення 06.12.2012 року. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника, 07.12.2007 року було укладено договір поруки з [PERSON]. Відповідач [PERSON] за вказаним кредитним договором належним чином не виконав. В листопаді 2010 року позивачем на адресу відповідачів [PERSON] та поручителя [PERSON] було направлено претензії-вимоги про необхідність термінової сплати боргу. Однак, відповідачі вказані вимоги не виконали. Станом на 25.10.2013 року заборгованість становить 427103 грн. 73 коп., яка складається з заборгованості по тілу кредиту - 134768,04 грн, залишку по нарахованим відсоткам - 213562,16 грн, пені за прострочення сплати кредиту - 19593,68 грн, пені за прострочення сплати відсотків - 27055,35 грн, штраф - 17245,80 грн, індекс інфляції за період простроченої заборгованості - 14878,70 грн. , що підтверджується розрахунком (а.с.16-18). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено законом або договором, або розірвання договору, сплата неустойки. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідачів заборгованості по договору та судових витрат підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved