Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

В квітні 2016р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-7 ) до відповідачки [PERSON], в якому просив суд: стягнути з відповідачки на свою користь 2936439,97 грн. - основна заборгованість, відповідно до розписок від 31 липня 2015р, 20 серпня 2015р. та 20 серпня 2015р.; достроково стягнути 1035619,45 грн. основної заборгованості, відповідно до розписки від 20 серпня 2015р.; 45181,17 грн. - 3% річних від простроченої суми; 511561,18 грн. - проценти за користування грошовими коштами на рівні облікової ставки НБУ, а також понесені судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 31 липня 2015р. відповідачка [PERSON] отримала від нього в борг до 21 серпня 2015р. грошові кошти в розмірі 80000,0 дол. США; 20 серпня 2015р. відповідачка [PERSON] отримала від нього в борг до 25 серпня 2015р. грошові кошти в розмірі 21500,0 дол. США; 20 серпня 2015р. відповідачка [PERSON] отримала від нього грошові кошти в розмірі 50000,0 дол. США з розстроченням повернення вказаної суми: до 01 вересня 2015р. - 3000,0 дол. США, а до 01 жовтня 2015р. 15 від суми боргу, яка складає 7500,0 дол. США (3000,0 дол. США + 7500,0 дол. США= 10500,0 дол. США). Решта суми в розмірі 39500,0 дол. США (яка складає залишок від 50000,0 дол. США) строком повернення не була визначена. Однак, отримані грошові кошти відповідачка по теперішній час в добровільному порядку не повернула, про що свідчить наявність у позивача оригіналу розписки, що змусило його звернутися до суду за захистом свого порушеного права. До судового засідання представник позивача подав на адресу суду клопотання, в якому заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи і просить розглядати справу за його відсутності та відсутності позивача. Відповідачка, про час і місце судового розгляду оповіщалась у встановленому законом порядку, у судове засідання не з'явилась, про поважність причин неявки суду не повідомила та не просила розглядати справу у її відсутність, свого представника до суду не направила, заперечення проти позову не подавала. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, 31 липня 2015р. відповідачкою було складено розписку наступного змісту: «Я [PERSON] взяла в борг у [PERSON] 80000 тисяч доларів /вісімдесят п'ять тисяч доларів США/ та зобов'язуюсь повернути в строк до 21.08.2015р.» (а.с.14). 20 серпня 2015р. відповідачкою було складено розписку наступного змісту: «Я [PERSON] взяла в борг у [PERSON] 21500, дол.. США / двадцять одну тисячу п'ятсот доларів США/ та зобов'язуюсь повернути в строк до 25.08.2015р.» (а.с.15). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно правових висновків Верховного Суду України, висловлених в постановах від 18 вересня 2013р. по справі № 6-63цс13, від 11 листопада 2015р. по справі № 6-1967цс15, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи надану стороною позивача розписку від 20 серпня 2015р. (а.с.16 ) суд приходить до висновку, що вказана розписка не є борговою. Вона не містить з боку [PERSON] зобов'язання перед [PERSON] щодо отримання в борг суми в розмірі 50000,0 дол. США. Вказана розписка судом розцінюється, як підтвердження станом на 20 серпня 2015р. у [PERSON] перед [PERSON] боргу в розмірі 50000,0 дол. США від загальної суми боргу у розмірі 101500,0 дол. США (80000,0 дол. США + 21500,0 дол. США= 101500,0 дол. США ) по розпискам від 31 липня 2015р. та 20 серпня 2015р. (а.с. 14, 15). Крім того, даною розпискою сторони погодили умови щодо повернення боргового залишку у розмірі 50000,0 дол. США, а саме: до 01 вересня [PERSON] виплачує 3000,0 дол. США; до 01 жовтня [PERSON] виплачує 15% від суми боргу, тобто від 50000,0 дол. США, яка становить 7500,0 дол. США. Також сторони погодили, що з 01 жовтня вони погоджують наступні умови щодо погашення виниклої заборгованості. З урахуванням вищезазначеного, суд прийшов до висновку, що з боку [PERSON] вбачається часткове повернення грошових коштів у розмірі 51500,0 дол. США, що й підтверджено розпискою, фактично, яка є новим погодженням між сторонами щодо повернення залишку отриманих грошових коштів в борг (а.с. 16). Даних, які б свідчили про повне повернення відповідачкою [PERSON] вищезазначених коштів судом не встановлено. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що стороною позивача доведено той факт, що між сторонами було укладено договір позики, а тому у відповідача [PERSON] виникли зобов'язання перед позивачем [PERSON], які передбачені ст. 1049 ЦК України. Підтвердженням укладення договорів позики може бути не будь - яка розписка, а лише та, яка засвідчує факт отримання грошових коштів в борг і містить умови про їх повернення. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення неповернутої заборгованості за договором позики від 31 липня 2015 р.( а.с.14 ) складає 40000,0 дол. США ( що згідно офіційного курсу валют НБУ станом на 01 квітня 2016р., який встановлено у розмірі 2621,8214 грн. за 100 дол. США складає - 1048728,56 грн.), а за договором позики від 20 серпня 2015р. (а.с. 15) складає 10000,0 дол. США, що згідно офіційного курсу валют НБУ станом на 01 квітня 2016р., який встановлено у розмірі 2621,8214 грн. за 100 дол. США складає - 262182,14 грн., які підлягають задоволенню, так як у відповідачки виник обов'язок щодо повернення позики (коштів). Стосовно вимог позивача про стягнення на свою користь з відповідачки 3% річних за період часу з 21 серпня 2015р. по 25 лютого 2016р. по розписці від 31 липня 2015р. (а.с. 14), то вони підлягають частковому задоволенню за період часу з 22 серпня 2015р. (перший день прострочення належного виконання зобов'язання) по 25 лютого 2015р. (як зазначено позивачем у позовній заяві); за період часу з 25 серпня 2015р. по 25 лютого 2016р. по розписці від 20 серпня 2015р. (а.с.15 ), вони також підлягають частковому задоволенню за період часу з 26 серпня 2015р. (перший день прострочення належного виконання зобов'язання) по 25 лютого 2015р. (як зазначено позивачем у позовній заяві), з наступних підстав. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Таким чином, досліджені в судовому засіданні докази, вказують на те, що відповідачка не виконала перед позивачем зобов'язання по поверненню позичених грошових коштів, суд вважає за необхідне стягнути з неї 50000,0 дол. США, що згідно офіційного курсу валют НБУ станом на 01 квітня 2016р., який встановлено у розмірі 2621,8214 грн. за 100 дол. США складає - 1310910,70 грн. - заборгованість по грошовим зобов'язанням (боргові розписки від 31 липня 2015р. та від 20 серпня 2015р.); 16205,01 грн. ( 3% річних від простроченої суми 1048728,56 грн. (40000,0 дол. США) за період часу з 22 серпня 2015р. по 25 лютого 2016р.) та 3965,06грн. ( 3% річних від простроченої суми 262182,14 грн. (10000,0 дол. США ) за період часу з 26 серпня 2015р. по 25 лютого 2016р.). Що стосується позовних вимог, в частині дострокового стягнення з відповідачки [PERSON] 39500,0 дол. США, що згідно офіційного курсу валют НБУ станом на 01 квітня 2016р., який встановлено у розмірі 2621,8214 грн. за 100 дол. США складає 1035619,45 грн., відповідно до розписки від 20 серпня 2016р. (а.с. 16), то вони не підлягають задоволенню, оскільки, як і зазначалось раніше, вказана розписка не містить ознак щодо виникнення у [PERSON] зобов'язання по повернення грошових коштів [PERSON] Вимоги про нарахування 3% річних на суми 3000,0 дол. США та 7500,0 дол. США по розписці від 20 серпня 2015р. (а.с. 16) також не підлягають задоволенню, так як зазначені суми не є новими сумами боргу, а є лише погодження сторін щодо умов повернення раніше наданої позики (нові строки та частина боргу), а також, фактично передбачає подвійне нарахування 3% річних на залишок боргу по грошовому зобов'язанню. Також, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення процентів у розмірі 511561,18 грн. (проценти на рівні облікової ставки НБУ) оскільки, позивачем та його представником не надано розрахунок, який би відповідав спірному періоду та не зазначено правильно розмір облікової ставки НБУ. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню - 1331080,77 грн. (1048728,56 грн. - основна заборгованість по розписці від 31 липня 2015р.; 262182,14 грн. - основна заборгованість по розписці від 20 серпня 2015р. (а.с. 15); 16205,01 грн. - три проценти річних від суми простроченого грошового зобов'язання (розписка від 31 липня 2015р., а.с. 14 ); 3965,06 грн. - три проценти річних від суми простроченого грошового зобов'язання (розписка від 20 серпня 2015р., а.с.15.). Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 6890,0 грн.

Outcome: partial