Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 22 жовтня 2019 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 28 жовтня 2019 року. [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Межена Вікторія Іванівна звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивує тим, що позивачу [PERSON] , на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 09.02.2012 року та Витягом про державну реєстрацію прав № 33315099 від 28.02.2012. Згідно довідки виданої Сторожницькою сільською радою № 748 від 05.09.2018 року, в будинку [ADDRESS] , окрім [PERSON] , зареєстрований, але не проживає з 2014 року [PERSON] , [INFO] . Як вбчається з Акту обстеження місця проживання, громадянин [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] № 491 від 11.09.2018 р. зареєстрований, але не проживає з 2014. [PERSON] є племінником позивача, зареєстрований в будинку, що належить останньому на праві власності з 30.01.1997 р., що підтверджується домовою книгою, однак у 2014 році виїхав на постійне місце проживання до іншої країни, із того моменту не проживає в вищезазначеному житловому приміщенні, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в житлі не має і взагалі зазначеним житлом він не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивач відповідачу не чинив. Факт відсутності відповідача за місцем реєстрації понад один рік, окрім зазначених вище доказів можуть також підтвердити свідки: [PERSON] , який зареєстрований та проживає за адресою: будинок [ADDRESS] , [PERSON] , який зареєстрований та проживає за адресою: будинок [ADDRESS] , що підтверджується відповідними заявами. Враховуючи вищенаведене, відповідач [PERSON] , [INFO] втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] , у зв`язку з тривалою, понад один рік, без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації, крім того такий не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення, а тому позивач [PERSON] , як власник житла, вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідач створює йому перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Враховуючи вищенаведене, позивач просить суд визнати [PERSON] , [INFO] таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] , та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 04.04.2019 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.07.2019 підготовче провадження у справі закрито, призначено судове засідання по суті на 22.10.2019 на 10 годин 30 хвилин. В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. На адресу суду надійшла заява від представника позивача - адвоката Меженна В.І. про розгляд справи у відсутності позивача та його представника, проти винесення заочного рішення не заперечують, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Від відповідача на адресу суду надійшла заява, в якій останній позовні вимоги визнає повністю та просить розглянути справу за його відсутності, зазначивши також, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відзив на позовну заяву відповідачем не подано. Відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено в статті 43 ЦПК України. Суд дослідивши усі наявні матеріали справи та докази, дійшов наступних висновків. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 156 ЖК Україничлени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і при домової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, діти, батьки власника, інші особи, якщо вони постійно проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство). Відповідно до ст. 71 ЖК України за тимчасової відсутності наймача або членів сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності . тимчасова відсутність наймача, членів його сім`ї не потребує згоди інших членів сім`ї. Не має значення і причина відсутності, якщо остання не перевищила шість місяців. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] , на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 09.02.2012, видане Виконавчим комітетом Сторожницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області на підставі рішення виконавчого комітету Сторожницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 08.12.2011 №43 та Витягом про державну реєстрацію прав № 33315099 від 28.02.2012, сформованим Ужгородським районним комунальним підприємством (бюро) технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Позивач посилається на те, що у в будинку [ADDRESS] зареєстрований, але з 2014 не проживає [PERSON] , [INFO] , що підтверджено довідкою, виданою Сторожницькою сільською радою №748 від 05.09.2018, актом обстеження місця проживання № 491 від 11.09.2018, та відповідним записом у домовій книзі. Представником позивача також долучено письмові заяви сусідів позивача [PERSON] від 11.09.2018 та [PERSON] від 10.08.2018, у заявах яких також стверджується факт не проживання [PERSON] в будинку [ADDRESS] з 2014 року. Позивач вказує, що відповідач [PERSON] створює перешкоди у користуванні житлом та порушує права позивача, як власника житлового будинку. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Статтею 155 ЖК України встановлені гарантії прав громадян, які мають в приватній власності жилий будинок (квартири), а саме жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Такі ж гарантії встановлені і ст. 321 ЦК України, згідно якої право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом норм матеріального права, зокрема, ст.156 ЖК України та ст.405 ЦК України правом користування житлом, якій знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , відповідач [PERSON] не має права порушувати законні права на володіння та користування належного позивачу будинку. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Згідно зі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Таким чином, рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, після набуття ним законної сили, є підставою для скасування реєстрації відповідача за вищевказаною адресою. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Перевіривши матеріали справи, враховуючи визнання позовних вимог відповідачем та визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, суд вважає, що визнання позову може бути прийнято судом, а позов підлягає до задоволення. Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved