Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

В листопаді 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності і поділ майна подружжя. В позовній заяві вказала, що з 11.10.1997 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - [PERSON] [INFO], та [PERSON] [INFO]. За період шлюбу, за сімейні кошти вони придбали наступне майно: автомобіль Москвич ІЖ Комбі 1973 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], який зареєстровано в Великоолександрівському МРЕВ ДАІ на ім'я [PERSON], автомобіль марки «Опель Астра», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований в РЕВ 3-го МРВ ДАІ при УМВС України в Дніпропетроській області на ім'я [PERSON], та нежитлове двоповерхове приміщення будівлі кафе-магазину «[INFO]», розташоване за адресою [ADDRESS] В даний час позивач вимушена була залишити відповідача, та розлучитися. Позивач просить поділити спільно нажите з відповідачем майно та визнати за нею право власності на 1/2 частину нежитлової двоповерхової будівлі кафе-магазину «[INFO]», встановити та визнати факт укладення угоди купівлі продажу автомобілів «Опель Астра» та «Москвич ІЖ комбі» їх поділу між позивачем і відповідачем в рівних частинах. А також судові витрати просила покласти на відповідача. В судовому засідання позивач та її представник заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі і просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково в частині розподілу нерухомого майна не заперечував а, що стосується рухомого майна пояснив що воно належить іншим особам і не є спільною сумісною власністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився надав заяву про розгляд справи без його участі. Заслухавши пояснення позивача її представника, відповідача, дослідивши докази у їх сукупності суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково. З матеріалів справи вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 11 жовтня 1997 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] За час сумісного проживання та на спільні кошти подружжя придбали за 139148,00 грн. на ім'я відповідача по справі на підставі свідоцтва ВРР №007526, від 24.02.2012 року, в реєстрі за №206, житловий будинок з магазином, СТО, складом та туалетом який розташований за адресою: [ADDRESS], який зареєстрований 09.08.2013 року. Згідно ст.60 Сімейного Кодексу України, майно придбане подружжям під час шлюбу належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 2 ст. 60 Сімейного Кодексу України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя Згідно ст. 61 СК України, об'єктами права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обігу. З врахуванням положень ст. 60 СК України та на підставі вивчених та досліджених в судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку про те, що набуте подружжям під час шлюбу майно є їх спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України та п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. У разі поділу майна, яке є об'єктом спільної сумісної власності, згідно ст. 70 Сімейного Кодексу України, частки чоловіка і дружини є рівними, якщо інше не передбачене домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже в цій частині позовні вимоги щодо розподілу нерухомого майна є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відмовляючи [PERSON] в частині задоволення її вимог щодо визнання укладення угоди купівлі продажу та розподілу рухомого майна а саме автомобілів «Опель Астра», «Москвич ІЖ комбі», суд виходить із того, що пунктом 3 ч.1 ст.208 ЦК України встановлено, що правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищують у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян (340 грн.), крім правочинів, передбачених ч.1 ст. 206 цього Кодексу, належить вчиняти у письмовій формі, ч.1 ст. 206 ЦК України що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Системний аналіз вище наведених норм матеріального права свідчить про те, що договір купівлі-продажу автомобіля повинен вчинятись у письмовій формі і, крім цього, укладення такого договору тягне за собою сплату до бюджету та відповідних державних фондів певних платежів, та в подальшому державної реєстрації у відповідних органах. Частиною 2 ст. 59 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Свідок [PERSON] пояснила, що іі донька [PERSON] разом із чоловіком брали у неї кошти на придбання магазину «[INFO]» а також автомобілів але так їх і не повернули. Відтак, пояснення свідків та доручення не може бути визнана правочином, згідно якого можливо розподілити майно а саме спірні автомобілі між подружжям які належать третім особам а не подружжю.(а.с.31,32) Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже із відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у розмірі 695,74 коп. На підставі викладеного, ст.ст. 60, 69, 70 СК України,

Outcome: partial