Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

В листопаді 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Управління пенсійного фонду України в Новозаводському районі м. Чернігова в якому просив стягнути з останнього на його користь 8643,34 грн. компенсації втрати частини пенсії, у зв'язку з порушенням строків її виплати та судові витрати понесені по справі. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач працював майстром по виробництву тепло звукоізоляційних матів на основі скляного штампельного волокна із гірських порід в Чернігівському комбінаті будівельних матеріалів і конструкцій. Загальний стаж роботи в цеху складає 15 років 6 місяців 11 днів. Посада майстра входить до списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пенсію за віком на пільгових умовах при досягненя чоловіком 55 років. При зверненні за призначенням пенсії позивачу було відмовлено, тому останній був змушений звертатися в судові інстанції. Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.06.2008 року зобов'язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Чернігівській області підтвердити стаж роботи для призначення пенсії на пільгових умовах за списком № 2. Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10.02.2010 року Управління Пенсійного Фонду України в Новозаводському районі м. Чернігова зобов'язано призначити та виплатити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з 13.03.2006 року. Виплата пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 за період з 2006 року по 2010 рік здійснена в липні 2010 року. З 23.02.2010 року позивачу призначена та виплачується пенсія за віком на загальних підстава. Заборгованість по пільговій пенсії за період з 13.03.2006 року по 23.02.2010 року в сумі 25950,85 грн. сплачена позивачу 21.07.2010 року. Позивач вважає, що за несвоєчасну виплату йому пенсії за період з 13.03.2006 року по 23.02.2010 року він, згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» має право на компенсацію втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати, яка згідно розрахунку позивача складає 8643,34 грн. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09 лютого 2011 року позов [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України в Новозаводському районі м. Чернігова про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату пенсії задоволено частково. Стягнуто з Управління Пенсійного фонду України в Новозаводському районі м. Чернігова на користь [PERSON] компенсацію втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати в сумі 61 грн. 58 коп. Стягнуто з Управління Пенсійного фонду України в Новозаводському районі м. Чернігова на користь [PERSON] витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 120 грн. 00 коп. Стягнуто з Управління Пенсійного фонду України в Новозаводському районі м. Чернігова на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в сумі 150 грн. В апеляційній скарзі [PERSON] просить змінити рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09 лютого 2011 року та стягнути з відповідача на його користь 8643,34 грн. компенсації та судові витрати по справі, посилаючись на його незаконність. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції неправильно встановлені обставини справи, а саме дата звернення апелянта за призначенням пенсії. Висновок суду про те, що [PERSON] має право на отримання компенсації втрати частини пенсії починаючи з 23 листопада 2009 року суперечать вимогам чинного законодавства та матеріалам справи. Апелянт зазначає, що згідно ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія за віком починається з дня звернення за пенсією. Заява про призначення пенсії ним була подана 13 березня 2006 року, даний факт підтверджується постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 лютого 2010 року, якою відповідача було зобов'язано призначити йому пільгову пенсію за віком саме з 13 березня 2006 року. Крім того, апелянт зазначає, що ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачає виплату компенсації втрати частини пенсії у зв'язку з несвоєчасною її виплатою. З постанов Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 червня 2008 року та Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 лютого 2010 року вбачається, що несвоєчасне призначення пенсії відбулося цілком з вини органів Пенсійного Фонду, що на думку апелянта є підставою для задоволення його позовних вимог. Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 15 квітня 2015 року в порядку ст. 37 ЦПК України залучено до участі в справі за апеляційною скаргою [PERSON] у цивільній справі за позовом [PERSON] до Управління пенсійного фонду України в Новозаводському районі м. Чернігова про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату пенсії, Управління пенсійного фонду України в м. Чернігові яке є правонаступником Управління пенсійного фонду України в Новозаводському районі м. Чернігова (а.с.94-95). Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55), правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, прав та законних інтересів людини і громадянина, прав та законних інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до п.3ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарський або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.06.2008 року яка набрала законної сили, визнано неправомірною відмову комісії при Головному управлінні Пенсійного Фонду України Чернігівської області в підтвердженні пільгового стажу [PERSON]; скасовано рішення комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 28.02.2008 року № 116 та зобов'язано Головне управління підтвердити позивачу стаж роботи для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2. Згідно постанови Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10.02.2010 року «судом встановлено, що на звернення позивача від 23.11.2009 року, 04.12.2009 року щодо призначення пенсії на пільгових умовах з 13.03.2006 року листами від 10.12.2009 року, 11.12.2009 року Управлінням Пенсійного Фонду України в Новозаводському районі м. Чернігова було повідомлено, що пенсія не може бути призначена з 13.03.2006 року, оскільки судом не скасовано протокол № 178 від 19.10.2006 року та в постанові Чернігівського окружного адміністративного суду не зазначено про призначення пенсії з 2006 року». Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10.02.2010 року яка набрала законної сили скасовано протокол Управління Пенсійного Фонду України в Новозаводському районі м. Чернігова від 19.10.2006 року № 178 та зобов'язано Управління Пенсійного Фонду України в Новозаводському районі м.Чернігова призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до Списку № 2 з 13.03.2006 року. Судом встановлено що 13.03. 2006 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Новозаводському м. Чернігова з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Дані обставини, звернення [PERSON] із заявою до відповідача із зазначеною заявою, підтверджуються також наявною в матеріалах пенсійної справи [PERSON] заяви про призначення пенсії. Згідно розпорядження Управління Пенсійного Фонду від 08.06.2010 року позивачу перерахована пенсія за період з 13.06.2006 року, та 21.07.2010 року зараховано на рахунок позивача суму 25950 грн. 85 коп., що підтверджується випискою з рахунку (а.с.16). Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу , що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь -яким строком із застосунням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв»язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом. Згідно зі ст. 107 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій,передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ним обов»язків з адміністративного управління Накопичувльним фондом несуть відповідальність згідно із законом. Питання, пов»язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом №2050 від 19.10.2000 року «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати», та постановою Кабінету Міністрів України № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням термінів їх виплати». Колегія суддів вважає безпідставними доводи представника відповідача щодо відсутності підстав для нарахування позивачу компенсації втрати частини пенсії, оскільки у розумінні зазначеного Закону виплата компенсації передбачена за несвоєчасну виплату вже нарахованих сум, однак в справі суми пенсії виплачені своєчасно - з моменту їх нарахування, і порушення строків виплати не прослідковується. Відповідно до статей 1, 2 Закону №2050 від 19 жовтня 2000 року підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація проводиться у разі затримки на один день і більше календарнипх місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на тереторії України і які не мають разового характеру; пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Із наведенного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата). Як зазначено в Постанові судової колегії палати із адміністративних справ і судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 листопада 2014 року №21-518 а14 яка у відповідності з ст. 360-7 ЦПК України є обов»язковою для всіх суб»єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно - правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 46 Закону №1058,статтею 2 Закону №2050 та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компнсацію за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі органом ПФУ) добровільно чи на виконання рішення суду. Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №9-рц/2013 справа №1-18/2013, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення суми індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв»язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовістності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує баланс прав і законних інтересів працівників і роботодавців. Також є без підставними посилання представника відповідача на відсутності вини відповідача (орган що призначає і виплачує пенсію), строків у виплаті [PERSON], пенсії. Оскільки встановлені рішенням суду преюдиційні обставини свідчать, що незважаючи на те що позивач 13.03.2006 року звернувся до відповідача з заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2, на яку він мав законне право, останній без з»ясування фактичних обставин та вимог чинного законодавства, відмовив йому в цьому що призвело до порушення прав [PERSON], які згодом відповідно до положень ст.3 ЦПК України були захищені судом. Відповідачем не надано доказів що ним було вжито всіх заходів для належного виконання своїх обов»язків при отриманні заяви позивача, прояву при цьому турботливості та обачності. Таким чином, відповідачем не доведено відсутності своєї вини в несвоєчасній виплаті пенсії [PERSON] на пільгових умовах, і тому наявні підстави для виплати позивачу компенсації втрати доходів (частини пенсії). Суд першої інстанції встановивши можливість стягнення з відповідача на користь позивача передбачених ч. 2 ст. 46 Закону України»Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» компенсаційних виплат у зв»язку з порушенням строків виплати пенсії; неповно з»ясував обставини, що мають значення для справи наявність яких впливає на остаточний результат справи, зокрема не звернув уваги що 13.03.2006 року [PERSON] звернувся за призначенням пенсії за віком за Списком №2, однак суд зазначив, що відповідач необгрунтовано відмовив позивачу в призначенні пенсії на пільгових умовах з 23.11.2009 року та зазначив що саме із зазначеної дати останній має право на компенсацію втрати частини пенсії у зв»язку з порушенням строків її виплати. Хоча як встановлено наявними в матеріалах справи доказами, зобов»язано відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах з 13 березня 2006 року, і заборгованість по пільговій пенсії за період з 13 березня 2006 року по 23 лютого 2010 року в сумі 25959,85 грн., була фактично сплачена відповідачем 21 липня 2010 року. У зв»язку з наведеним рішення суду як необгрунтоване підлягає скасуванню. Виходячи із щомісячних розмірів невиплаченої пенсії з 13 березня 2006 року по 23 лютого 2010 року зазначених у листі Управління пенсійного фонду України в Новозаводському районі м. Чернігова (а.с.13-15), і приросту індексу споживчих цін у відсотках за період невиплати грошового доходу; перевіривши наданий [PERSON] розрахунок суми компенсації, яка підлягає сплаті внаслідок несвоєчасного призначення та виплати пенсії (а.с.18-19), колегія суддів погоджується з таким розрахунком який відповідає порядку обчислення визначеному зазначеною Постановою КМУ від 21 лютого 2001 року №159. Враховуючи зазначене, необхідно за несвоєчасну виплату позивачу пенсії, за період з 13 березня 2006 року по 23 лютого 2010 року стягнути з Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові на користь [PERSON] 8643 грн.34 коп. компенсації втрати частини пенсії. У відповідності з положеннями ст.88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача понесені і документально підтверджені ним витрати по сплаті державного мита 86 грн.43 коп., та 120 грн., витрат на інформаційно- технічне забезпечення судового процессу (а.с.2-4). Також у відповідності з правилами ст. 84 ЦПК України підлягають стягненню на користь позивача витрати пов»язані з оплатою правової допомоги адвоката. Враховуючи що [PERSON] на підтвердження цих обставин надані банківські документи що свідчать про оплату зазначених витрат (а.с.27-29), тому з урахуванням обставин справи, обсягу та характеру наданої адвокатом допомоги та враховуючи положення ст.1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компнсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» колегія суддів вважає необхідним визначити розмір компенсації позивачу витрат на правову допомогу у справі в 800 грн., які необхідно стягнути на його користь з відповідача.

Outcome: approved