Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

В листопаді 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Першою Київською державною нотаріальною конторою, 23.01.1986. У будинку за вищевказаною адресою зареєстровані позивач, її син [PERSON] , його колишня дружина (невістка) [PERSON] і інші члени родини. Шлюб між сином позивача та відповідачем розірвано. Відповідач зареєстрована за вищевказаною адресою, але фактично ще з жовтня 2008 у будинку не проживає, забрала всі свої особисті речі. У зв`язку з наведеним, позивач просила визнати [PERSON] [INFO] , такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме будинком за адресою: [ADDRESS] . Згідно з ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 04.12.2020 провадження у справі відкрито, постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судовому засіданні позивач вимоги підтримала, просила задовольнити, повідомила, що з 2008 року відповідач не проживає в квартирі, зв`язок вони між собою не підтримують. Вказувала, що така реєстрація порушує права позивача оскільки позивач вимушена нести надмірні витрати по сплаті комунальних послуг, у тому числі і за відповідача. Надала згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач до суду не з`явилась, повідомлялась належним чином з відповідним роз`ясненням процесуальних права на подачу відповідних заяв по суті справи у встановлені строки, у тому числі шляхом розміщення оголошення на сайті судова влада. Відзив на позовну заяву, заяви з процесуальних питань від відповідача до суду не надходив. Суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, [PERSON] належить 1/5 частина житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Підставою для реєстрації зазначеного права було свідоцтво про право на спадщину, видане 23.01.1986 Першою київською державною нотаріальною конторою. Порядок користування будинком встановлено між [PERSON] та [PERSON] , на підставі Договору конкретного користування від 19.03.2002. За інформацією відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської РДА, відповідач зареєстрована в будинку за адресою: [ADDRESS] з 01.12.2020 по теперішній час. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено актовий запис за №1089 від 27.11.2008. Не проживання [PERSON] у будинку за адресою: [ADDRESS] підтверджується Актом №1 від 16.01.2018, Актом №4 від 05.02.2018, Актом №61 від 28.12.2017, Відповідно до ч.1, 2 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року зазначав, що поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було в законному порядку встановлене, а залежить від фактичних обставин, а саме - існування достатніх і тривалих зв`язків із конкретним місцем. Утрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання в право на житло. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням на підставі статті 71 ЖК України, предметом доказування є причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УPCP), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресування кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Відтак, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню, оскільки судовим розглядом підтверджено факт не проживання відповідача в квартирі позивача у строк, більший ніж шість місяців.

Outcome: approved