Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

В листопаді 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом, який в березні 2017 року уточнила та просила постановити рішення, яким визнати за нею, [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку літ. «А» загальна площа 43,2 кв.м., житлова площа 24,5 кв.м., допоміжна 13,7 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: сіни літ. «а», сарай літ. «Б», погріб літ. «В», гараж літ. «Г», убиральня літ. «Д», сарай літ. «Ж», колодязь літ. «К», ворота № 2, огорожа № 3, що розташований в с. Кіровське, вул. Партизанська, 137, Дніпровського району Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого 03.03.2013 року; визнати за нею, [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 2720 кв.м., з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що розташована па території Кіровської ([PERSON]) селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, с. Кіровське, вул. Партизанська, 137, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого 03.03.2013 року. Позивачка [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області у судове засідання не зявився. Третя особа [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 03 березня 2013 року помер чоловік позивачки [PERSON], про що свідчить актовий запис №21 від 04 березня 2013 року в свідоцтві про смерть серії 1-КИ №494965 виданому Виконавчим комітетом Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області 04 березня 2013 року (а.с.26). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 7/24 часток житлового будинку літ. «А», загальною площею 54,0 кв.м., житловою площею 36,6 кв.м. та відповідної частки слідуючих господарських будівель і споруд: літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «В», вбиральні літ. «Г», гаража літ. «Д», гаража літ. «Е», погріба літ. «Ж», огорожі дерев'яної металевої № 1-2, замощення асфальтного І, що знаходиться за адресою: смт. Ювілейне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, вул. Совхозна, буд. 24.; автомобіля марки ЗАЗ 110307, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрованого Дніпропетровським МРЕВ-1 ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 27.05.2006 року; грошових вкладів з належними відсотками та усіма видами компенсацій в ТВБВ № 10003/0438 філії - Дніпропетровське обласне управління Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадбанк України» на рахунках: №9760/1-2458 з залишком вкладу 3980 грн. 95 коп., № 49608 з залишком вкладу 1424 грн. 45 коп. Спадкоємцями першої черги за законом після померлого 03 березня 2013 року [PERSON] його дружина [PERSON] та його син [PERSON], відповідно до чинного законодавства 25 липня 2013 року звернулися до державного нотаріуса Дніпровської районної державної нотаріальної контори [PERSON] з заявами про прийняття спадщини та отримання свідоцтв (а.с.48,49), внаслідок чого була відкрита спадкова справа №354/2013 (а.с.50). 09 листопада 2013 року спадкоємці [PERSON] та [PERSON], кожний отримав свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частку 7/24 часток житлового будинку, загальною площею 54,0 кв.м., житловою площею 36,6 кв.м. та відповідної частки слідуючих господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: смт. Ювілейне Дніпровського району Дніпропетровської області, вул. Совхозна, буд. 24; на 1/2 частку автомобіля марки ЗАЗ 110307, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрованого Дніпропетровським МРЕВ-1 ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 27.05.2006 року; та на 1/2 частку грошових вкладів, які знаходяться на рахунках №9760/1-2458 та №49608 в ТВБВ №10003/0438 філії Дніпропетровського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України». Встановлено, що під час знаходження в зареєстрованому шлюбі позивачки з чоловіком придбали житловий будинок, загальною площею 43,2 кв.м., житловою площею 24,5 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться в с. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області, вул. Партизанська, 137, та земельну ділянку кадастровий номер 1221455400:02:002:1865, загальною площею 2720 кв.м., яка розміщена на території Кіровської ([PERSON]) селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, с. Кіровське, вул. Партизанська, 137, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Вищевказане майно було оформлено на імя позивачки, на підставі договору купівлі-продажу від 01 квітня 1999 року, договору купівлі-продажу земельної ділянки від 01 квітня 1999 року, та державного акту на право приватної власності на землю серії ДП №038634. У 2016 році у позивачки виникла необхідність продати житловий будинок і земельну ділянку, що розташовані в с. Кіровське Дніпровського району Дніпропетровської області по вул. Партизанська, 137. Однак, при перевірці документів нотаріусом було встановлено, що житловий будинок і земельна ділянка, що розташовані в с. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області, вул. Партизанська, 137, були придбані у шлюбі зі [PERSON] померлим 03 березня 2013 року, а тому є спільною сумісною власністю та належить кожному з подружжя у рівних долях і, як наслідок, укладання договорів відчуження вказаного майна неможливе без згоди другого з подружжя. Крім того, відчуження об'єктів спільної сумісної власності одним з подружжя після смерті іншого, можуть призвести до негативних наслідків у вигляді позовних заяв від інших можливих спадкоємців, які могли б претендувати на частку такого майна померлого. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (який був чинним па час придбання нерухомого майна), майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. На підставі вищевикладеного, [PERSON] звернулась до Дніпровської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок та земельну ділянку що розташовані в с. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області, вул. Партизанська, 137. Однак, нотаріусом було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право па спадщину на 1/2 частку майна у спільній сумісній власності подружжя, оскільки неможливо визначити склад спадкового майна, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на ім'я спадкодавця на його частку майна, що підтверджується постановою державного нотаріуса Дніпровської районної державної нотаріальної контори [PERSON] від 26 жовтня 2016 року (а.с.127). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Закону України «Про нотаріат», у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видасться нотаріусом па підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. Відповідно до п. 1.5. глави 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з них видається нотаріусом за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст. 63 СК України, чоловік та дружина мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, їх частки визнаються рівними. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 370 ЦК України та ст. 70 СК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК країни, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як вбачається із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, кожному з власників вищезазначеного нерухомого майна (житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки), [PERSON] та її померлому 03 березня 2013 року чоловіку [PERSON], належало по 1/2 частці майна. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 2, 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, а згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини ( ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Крім того, у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або законність набуття права власності не встановлена судом. Син померлого, [PERSON], надав суду нотаріально посвідчену заяву у якій зазначив, що на спадкове майно, а саме: житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт. Обухівка, вул. Партизанська, 137 - не претендує. За життя спадкодавець не виділив свою частку в спільному майні, у звязку з чим позивачка не має можливості скористатися належним їй правом на отримання спадщини. Не зважаючи на те, що ніхто не оспорює спадкове право [PERSON], позивачка не має можливості оформити свої спадкові права. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про нотаріат», та відповідно з пунктами 4.14, 4.15 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (№ 296/5 від 22.02.2012 року), нотаріус перевіряє склад спадкового майна та видає на нього свідоцтво про право на спадщину. Для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам ст. 47 Закону України «Про нотаріат». Зібрані по справі докази вказують, що фактично померлому 03 березня 2013 року [PERSON] належало майно, а саме: 1/2 частина житлового будинку та 1/2 земельної ділянки, що розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт. Обухівка, вул. Партизанська, 137. За життя спадкодавець [PERSON] не виділив свою частку в спільному майні. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що спадщина не перейшла до держави, не визнана відумерлою, позивачка вступила в управління та володіння спадковим майном і є спадкоємцем за законом, право власності спадкодавця не припинено відповідно до ст. 346 ЦК України, а відповідно до ст. 1296 ЦК України, а згідно із ст. 16 ЦК України, способом захисту свого права є визнання права. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved