Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

В квітні 2018 року [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра», треті особи: [PERSON] , Служба у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пальора Ганна Юріївна про визнання недійсним договору іпотеки та застосування наслідків його недійсності. Зазначає, що з 2003 року вона разом зі своїм чоловіком [PERSON] постійно проживає в квартирі [ADDRESS] . [INFO] у них народився син [PERSON] , та з моменту свого народження дитина проживає в квартирі [ADDRESS] . Тобто з 2005 року дана квартира є єдиним житлом дитини. Вказує, що 26.05.20008 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] без дозволу органу опіки та піклування, було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пальорою Г.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 1271, за яким [PERSON] передав квартиру ВАТ КБ «Надра» в іпотеку в якості забезпечення виконання кредитного договору №153/П/14/2008/840, укладеного 26.05.2008 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] У зв`язку з посвідченням договору тим же нотаріусом у той же день було накладено заборону на відчуження квартири, яку зареєстровано в реєстрі за № 1272. Посилаючись на те, що для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, однак при укладенні договору іпотеки від 26.05.2008 згода Органу опіки та піклування не отримувалася, позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визнати недійсним іпотечний договір №1271, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пальорою Г.Ю., укладений між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра», за яким [PERSON] передав даному банку в іпотеку квартиру [ADDRESS] , також просить скасувати заборону відчуження квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , накладену приватним нотаріусом КМНО Пальорою Г.Ю. за №1272, а також виключити з державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію іпотеки, внесений на підставі іпотечного договору. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Висловив позицію про неможливість застосування до спірних правовідносин строку позовної давності як підстави для відмови у задоволенні позову, оскільки в даному випадку позовні вимоги заявлені в інтересах неповнолітньої дитини, а відтак, строк позовної заяви щодо захисту її прав почне перебіг з набуттям дитиною повноліття. Також посилався на те, що відсутність реєстрації дитини у спірній квартирі ніяким чином не впливає на обов`язок іпотекодержателя при вчиненні правочину отримати дозвіл на передачу квартири в іпотеку від органу опіки та піклування, оскільки право на проживання дитини у квартирі є похідним від права користування квартирою її батьками. Представник відповідача ПАТ КБ «Надра» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. У письмовій заяві просив справу розглядати без участі представника банку та відмовити у задоволенні позову. ПАТ КБ «Надра» надав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що не у 2018 році позивач стала представляти інтереси її малолітнього сина [PERSON] , вона діяла у його інтересах і на момент оформлення кредиту її чоловіком [PERSON] , оскільки нею власноручно підписаний договір поруки, що означає, що вона була обізнана про умови кредиту та з його змістом, в тому числі з умовою договору про укладення договору іпотеки , за яким в іпотеку передається спірна квартира. Крім того, банк просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності, зважаючи на те, що позов про визнання договору іпотеки недійсним подано позивачкою зі спливом 10 років після його укладення. Також вказували на те, що дідусь дитини - іпотекодавець [PERSON] при укладенні договору іпотеки діяв недоброчесно, оскільки зобов`язаний був повідомити банку про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки, в тому числі ті, що не зареєстровані у квартирі, а також надав банку розписку від 26.05.2008, згідно якої зобов`язався нікого не реєструвати у квартирі, в тому числі і неповнолітніх дітей. Відповідач по справі [PERSON] у судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомленим належним чином. Подав до суду заяву, у якій просив суд розглядати справу без його участі. Позовні вимоги просив задовольнити. Посилався на те, що юридично був необізнаним про необхідність отримання згоди Органу опіки та піклування на укладення договору іпотеки, а представник банку запевнив його про відсутність необхідності отримання такої згоди при укладенні оспорюваного договору іпотеки. Третя особа - батько дитини [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Подав до суду заяву, у якій просив суд розглядати справу за його відсутності та позов задовольнити. Підставами для задоволення позову вказував ті, що є підставами заявлення позовних вимог. Представник Служби у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явився. Від Подільської районної в місті Києві державної адміністрації надійшов до суду лист з проханням розглядати справу без участі представника Служби у справах дітей та ухвалити рішення на користь неповнолітньої дитини. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пальора Ганна Юріївна у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Направляючи до суду копію матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення оскаржуваного договору, просила справу розглядати без її участі. Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 червня 2003 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про одруження від 20.06.2003 (а.с.12). Від шлюбу у подружжя [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві 09.08.2005 (а.с.7). З 2003 року подружжя [PERSON] та [PERSON] почали проживати в квартирі [ADDRESS] , яка відповідно до Довідки ЖБК «Квазар-5» від 19.02.1992 р. №46/1 належала на праві власності [PERSON] - батьку [PERSON] (ас.71). Станом на 2008 рік у спірній квартирі були зареєстровані [PERSON] (дідусь дитини), [PERSON] (бабуся дитини), [PERSON] (дядько дитини) та [PERSON] (батько дитини), що підтверджується відповідною довідкою ЖБК «Квазар -5» від 07.05.2008 (а.с.72). 26.05.20008 між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та [PERSON] (батьком дитини) було укладено кредитний договір №153/П/14/2008-840, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредитні кошти у розмірі 144 620,00 дол. США (а.с.80-84). Даний кредитний договір було забезпечено шляхом укладення договору поруки з [PERSON] та шляхом укладення оспорюваного договору іпотеки (п.2 кредитного договору, а.с.80). Так, 26.05.2008 між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та [PERSON] (дідусем дитини) було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого [PERSON] передав в іпотеку банку належну йому квартиру [ADDRESS] , в рахунок забезпечення вимог банку за кредитним договором від 26.05.2008, укладеним його сином [PERSON] Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пальорою Г.Ю., зареєстровано в реєстрі за № 1271 (а.с. 67-70). Посилаючись на те, що в квартирі, яка стала предметом іпотеки, проживала малолітня дитина подружжя [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , та у зв`язку з укладенням договору іпотеки було порушено права дитини на житло, оскільки під час укладення договору не було отримано згоди Органу опіки та піклування Подільської РДА в м.Києві, позивачка в інтересах свого сина [PERSON] звернулася до суду з даним позовом. Як на підставу заявлений позовних вимог позивач посилалася на недотримання під час укладення договору іпотеки вимог статей ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей». Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Матеріали нотаріальної справи щодо посвідчення оскаржуваного іпотечного договору не містять відомостей про попереднє отримання згоди на укладення договору іпотеки від Органу опіки та піклування. Разом з тим, факт відсутності дозволу органу опіки та піклування на укладення договору іпотеки за недоведеності належними доказами факту порушення майнових прав позивача внаслідок укладення цього договору не є безумовною підставою для визнання договору іпотеки недійсним. За статтею 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України. Так, відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України). Оспорюваний правочин ЦК України імперативно не визнає недійсним, допускаючи можливість визнання його таким у судовому порядку за вимогою однієї із сторін або іншої заінтересованої особи, якщо в результаті судового розгляду буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину у порядку, передбаченому процесуальним законом. При цьому оспорюваний правочин є вчиненим, породжує юридично значущі наслідки, обумовлені ним, й у силу презумпції правомірності правочину за статтею 204 ЦК України вважається правомірним, якщо не буде визнаний судом недійсним. Таким чином, при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. За змістом цієї норми закону, а також статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов`язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування. Згідно з положеннями частин четвертої та п`ятої статті 177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло. За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним. Правочин може бути визнаний недійсним, якщо його вчинення без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред`явлений позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення. Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку. У цьому контексті суд перевірив наявність права дитини користуватися житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання. За твердженням позивачки, вона разом із дитиною поживала за місцем реєстрації свого чоловіка [PERSON] , а відтак, суд допускає, що малолітній [PERSON] дійсно на момент укладення договору іпотеки проживав у спірній квартирі, оскільки місцем його проживання відповідно до ст.29 ЦК України було місце проживання його батьків. При цьому, суд перевірив добросовісність поведінки іпотекодавця щодо надання документів про права дитини на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору. В цьому аспекті суд виходить з того, іпотекодавець [PERSON] відповідно до ст. 6 Закону України «Про іпотеку» в редакції, яка діяла на момент укладення оспорюваного договору, зобов`язаний був повідомити банк про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки, в тому числі ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку. В той же час, матеріали справи не містять доказів про те, що [PERSON] повідомляв банк про наявність в нього онука, який проживає у квартирі, що є предметом іпотеки. Батьки дитини - позивачка [PERSON] та боржник за кредитним договором [PERSON] на момент укладання договору іпотеки приховали наявність в них дитини. Зокрема, [PERSON] надала приватному нотаріусу Пальорі Г.Ю. заяву, в якій повідомила, що договір іпотеки укладається в інтересах її сім`ї на умовах, що вона вважає вигідними (а.с.96). Внаслідок цього іпотекодержатель та нотаріус не мали можливості перевірити наявність прав та інтересів дитини в момент укладання договору, а тому договір іпотеки був правомірно укладений без згоди органу опіки та піклування. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші передбачені законодавством наслідки, які застосовуються органами опіки та піклування. Такий висновок міститься в постанові від 06 березня 2019 року Верховного Суду у справі №643/10210/15-ц. Аналогічне положення викладене в постановах Верховного Суду України по справі №6-589цс16 від 06 квітня 2016 року та по справі №6-1002цс17 від 10 липня 2017 року, а також в постановах Верховного Суду від 25 квітня 2018 року по справі №640/1332/15-ц, від 5 березня 2018 року по справі № 343/774/15-ц, від 10 грудня 2018 року по справі № 760/17168/15-ц. Також судом з`ясовано, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки. Позивачі не надали суду доказів про те, що наразі порушуються права неповнолітнього сина. В матеріалах справи відсутні докази про те, що на квартиру звернуто стягнення чи вирішується питання про виселення дитини. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, а відтак у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з його необґрунтованістю та недоведеністю. Оцінку дотримання строку позовної давності як підстави для відмови у задоволенні позову суд не надає, оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог по суті.

Outcome: dismissed