Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

В листопаді [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати неправомірними дії ПрАТ «Комунальник» щодо нарахування боргу в сумі 2753 грн. 86 коп.; зобов'язати ПрАТ «Комунальник» списати борг в сумі 2753 грн. 86 коп.; повернути на особовий рахунок № [NUMBER] незаконно відраховані кошти із субсидії у сумі 384 грн. 76 коп.; стягнути з ПрАТ «Комунальник» моральну шкоду в розмірі 5000 грн. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначав, що він є власником квартири [ADDRESS], яку по водопостачанню та водовідведенню обслуговує ПрАТ «Комунальник». Вказує, що до грудня 2014 року між ним та ПрАТ «Комунальник» спірні питання не виникали, надані послуги оплачувались своєчасно. У спірній квартирі з 2001 року встановлено два лічильники на постачання холодної води, які опломбовані службою ПрАТ «Комунальник». Позивач зазначив, що один з лічильників встановлений у 2001 році, а другий був замінений у 2010 році (строк його повірки ще не настав) і після отримання листа від ПрАТ «Комунальник» ним був придбаний новий лічильник, який встановлений і опломбований службою ПрАТ «Комунальник» 23.12.2014 року, про що складений відповідний акт. Проте, як зазначає позивач, не зважаючи на заміну одного із лічильників на новий у грудні 2014 року, ПрАТ «Комунальник», починаючи з березня 2015 року по червень 2015 року, нараховує безпідставний борг станом на 1 липня 2015 року у розмірі 2753 грн. 86 коп. При цьому [PERSON] продовжує оплачувати послуги щомісячно по показниках лічильників. Просить врахувати, що у липні 2015 року ПрАТ «Комунальник» демонтував та здійснив повірку лічильника за свій кошт і призупинив нарахування коштів по нормі, а на період повірки був установлений інший лічильник, по якому позивач сплачував за послуги. Проте, як вказує позивач, борг у сумі 2753 грн. 86 коп. не списано. Після оформлення житлової субсидії за період з жовтня 2015 року по березень 2016 року ПрАТ «Комунальник» без згоди позивача в односторонньому порядку без попередження почав погашати незаконно нарахований борг у розмірі 2753 грн. 86 коп. за рахунок наданої субсидії в сумі 384 грн.76 коп. Позивач посилається на те, що незаконними діями відповідач ПрАТ «Комунальник завдав йому моральну шкоду, яку він оцінює в 5000 грн. Рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 14 грудня 2016 року позов [PERSON] задоволено частково. Визнано неправомірними дії ПрАТ «Комунальник» щодо нарахування боргу [PERSON] в сумі 2753 грн. 86 коп. Зобов'язано ПрАТ «Комунальник» списати борг у позивача [PERSON] у сумі 2753 грн. 86 коп. Стягнуто з ПрАТ «Комунальник» на користь [PERSON] 1000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В апеляційній скарзі ПрАТ «Комунальник» просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність рішення суду дійсним обставинам справи, а також на неповне з'ясування судом всіх фактичних обставин справи. Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що ПрАТ «Комунальник» листами № 627 від 17.12.2014 року та № 640 від 30.12.2104 року попереджало [PERSON] про необхідність проведення повірки водо- лічильників за рахунок споживача послуг та можливі наслідки невиконання вказаних вимог, тому саме після закінчення двомісячного строку, підприємство починаючи з березня 2015 року проводило нарахування споживання послуг за встановленими нормами, оскільки повірка лічильника позивачем не була здійснена. І, як зазначає апелянт, за цей період до моменту проведення повірки засобу обліку води підприємством - надавачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, утворився борг в сумі 2753 грн. 86 коп. Також апелянт посилається на те, що судом не були враховані положення Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», відповідно до яких засіб вимірювальної техніки (лічильник), який не пройшов періодичну повірку через міжповірочний інтервал, є непридатним для використання та об'єктивного обліку спожитої води, а відтак його показання не можуть бути використані для нарахування споживачеві за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення. Апелянт вказує, що оскільки [PERSON] як споживач є власником водо лічильника, відтак повинен сплачувати вартість утримання його в належному стані, також і повірки. Окрім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не витребував у ПрАТ «Комунальник» доказів відсутності витрат на повірку лічильників в структурі діючого тарифу на послуги з водопостачання та водовідведення. Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення на користь позивача морального відшкодування. В письмових запереченнях [PERSON] просить відхилити апеляційну скаргу ПрАТ «Комунальник», а рішення суду першої інстанції - залишити без змін, посилаючись на те, що воно ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права та відповідає фактичним обставинам справи, є законним і обґрунтованим. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків. Відповідно до положень 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що [PERSON] є споживачем послуг з водопостачання та водовідведення у [ADDRESS], у якій встановлені лічильники холодної та гарячої води, які опломбовані ПрАТ «Комунальник» - надавачем цих послуг (а.с. 16). З матеріалів справи вбачається, ПрАТ «Комунальник» листом № 627 від 17.12.2014 року повідомив позивача про необхідність проведення повірки лічильників води протягом 10 календарних днів з дня отримання листа у зв'язку з тим, що міжповірочний інтервал лічильників вже закінчився (а.с. 9). А листом ПрАТ «Комунальник» № 640 від 30 грудня 2014 року позивачу здійснено нагадування, що ним не в повному обсязі проведено повірку лічильників води встановлених у його квартирі ( повірено тільки один з двох встановлених), тому необхідно вчинити дії щодо проведення повірки лічильника води протягом 5 календарних днів з дня отримання листа (а.с. 10). Апеляційним судом встановлено, що в січні 2016 року позивач звернувся із заявою до голови правління ПрАТ « Комунальник» щодо розяснення йому нарахування заборгованості по водопостачанню і водовідведенню з березня 2015 року по червень 2015 року в сумі 2753 грн. (а.с. 11). Своїм листом ПрАТ «Комунальник» від 03.02.2016 року повідомив, що на адресу позивача надавались платіжні документи ( квитанції на оплату за березень- липень 2015 року), які не були оплачені [PERSON], а тому виникла заборгованість у розмірі 2753 грн. Крім того, 21.07.2015 року за власний рахунок ПрАТ «Комунальник» здійснило розпломбування, демонтаж, транспортування, проведення планової періодичної повірки в Чернігівводоканалі, монтаж та опломбування лічильника [PERSON] (а.с. 12). З матеріалів справи вбачається, що 31.07.2015 року представником ПрАТ « Комунальник» у [PERSON] здійснено монтаж засобу вимірювальної техніки, що підтверджується копією акту про монтаж засобу вимірювальної техніки від 31.07.2015 року (а.с. 17). Оскільки позивачем не було вчасно проведено періодичну повірку водолічильника, ПрАТ «Комунальник» зняло лічильник позивача з обліку і, починаючи з березня 2015 року по червень 2015 року, нарахування оплати за водопостачання проводилося позивачу згідно діючих нормативів споживання. Тому утворилась заборгованість позивача за водопостачання в сумі 2753 грн. 86 коп. Задовольняючи частково позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції виходив з положень Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та прийшов до висновку, що проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонт квартирних засобів обліку води (у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки) має здійснюватися виконавцем зазначених послуг, а не позивачем [PERSON], а тому нарахована сума боргу за період з березня по червень 2015 року є необґрунтованою. Крім того, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність причинного зв'язку між діями відповідача та моральними втратами позивача і стягнув компенсацію за завдані збитки в сумі 1000 грн. Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується не повністю, з огляду на наступне. Згідно до ч. 2 ст. 28 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці через міжповірочні інтервали, порядок встановлення яких визначається нормативно-правовим актом центрального органу виконавчої влади у сфері метрології. Підприємства, організації та фізичні особи зобов'язані своєчасно (з урахуванням установлених мiжповiрочних інтервалів) подавати засоби вимірювальної техніки на повірку. Відповідно до ч. 3 ст. 28 цього Закону порядок подання фізичними особами, що не є суб'єктами підприємницької діяльності, - власниками засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань якими використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду) на періодичну повірку цих засобів та оплати за роботи, пов'язані з повіркою, встановлюються Кабінетом Міністрів України. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) зазначених засобів вимірювальної техніки здійснюються за рахунок підприємств і організацій, які надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. З метою забезпечення єдиного для всіх регіонів підходу до формування тарифів у сфері житлово-комунальних послуг постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 затверджені Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Згідно з п.п. 9, 30, 32 цих Правил квартирні засоби обліку води і теплової енергії беруться виконавцем на абонентський облік, а їх періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) проводяться за рахунок виконавця, до обов'язків якого входить контроль міжповіркових інтервалів, повірка квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, в той час як обов'язком споживача є своєчасна оплата наданих послуг за цінами і тарифами, встановленими згідно з вимогами законодавства. Статтями 19, 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-ІУ та пунктом 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення передбачено договірне регулювання відносин у сфері житлово-комунальних послуг та визначено, що послуги, які надаються споживачеві згідно з договором, оформлюються на основі типового договору про надання таких послуг, перелік яких, тарифи (ціни) на які затверджуються уповноваженими органами. Відтак, підприємства, які надавали послуги споживачам з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (виконавці), мали б забезпечувати виконання робіт з періодичної повірки, обслуговування та ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії за рахунок включення цих робіт до тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та відповідно до укладених між ними договорів. Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що між сторонами існують цивільно-правові договірні відносини, відповідно до яких відповідачем надаються, а позивачем отримуються послуги з водопостачання та водовідведення, за які він зобов'язаний проводити оплату відповідно до наведених Правил: за наявності квартирних засобів обліку з урахуванням їх показань, тому дії ПрАТ «Комунальник» щодо нарахування боргу [PERSON] є неправомірними. Невключення вартості повірки лічильників у тарифи по оплаті послуг водопостачання та водовідведення не є підставою для покладення цих витрат на споживача послуг. Належних і допустимих доказів того, що лічильники води, які знаходяться в квартирі позивача, у період нарахування боргу були несправними, апелянтом не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду. Що стосується позовних вимог про зобов'язання здійснити списання боргу за користування послугами з водовідведення та водопостачання, апеляційний суд враховує наступне. Згідно із змістом ст. ст. 11, 15 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства України. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені в законі матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Відтак, позовні вимоги в частині зобов'язання ПрАТ «Комунальник» списати борг у споживача [PERSON] у сумі 2753 грн. 86 коп. не є належним способом захисту і задоволенню не підлягають, оскільки визнання неправомірними дій ПрАТ «Комунальник» по нарахуванню боргу [PERSON] є підставою для анулювання цього незаконно нарахованого боргу у розмірі 2753, та, як наслідок, унеможливлює будь-які вимоги до позивача щодо сплати цих коштів. Також, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди на користь позивача за завдані збитки, враховуючи наступне. Виходячи з положень ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України). [PERSON] не надав суду доказів заподіяння йому моральної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача і таких доказів не встановлено в судовому засіданні. [PERSON] достовірно не доведено суду існування причинно-наслідкового зв'язку між станом його здоров'я і діями відповідача по нарахуванню боргу. Зокрема, позовна заява не містить ніякого обґрунтування моральної шкоди і у матеріалах справи відсутні належні і допустимі документальні докази про те, що до виникнення спору між сторонами у позивача не було жодних проблем із здоров'ям. Позивачем не доведено також, що внаслідок існування цього спору він докладав додаткових зусиль для організації свого життя. Як такі звернення позивача до органів місцевої влади та відповідача для вирішення спору самі по собі не є підставою для стягнення моральної шкоди. У відповідності до положень ч.1 ст.309 ЦПК України підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. З огляду на вказане, рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 14 грудня 2016 року в частині зобов'язання ПрАТ «Комунальник» списати борг у споживача [PERSON] у сумі 2753 грн. 86 коп., стягнення з ПрАТ «Комунальник» на користь [PERSON] 1000 грн. за завдану моральну шкоду підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні цих вимог. При вирішенні питання про судові витрати у справі колегія суддів апеляційного суду виходить з того, що рішенням суду першої інстанції стягнуто з ПрАТ «Комунальник» на користь [PERSON] судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. та в сумі 110 грн. 24 коп. за часткове задоволення вимог про стягнення моральної шкоди, а апеляційна скарга ПрАТ «Комунальник» задоволена частково. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та з урахуванням відсотку задоволеного позову [PERSON], а також часткового задоволення апеляційної скарги ПрАТ «Комунальник», колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення суду в частині стягнення судового збору в сумі 110 грн. 24 коп. підлягає скасуванню у зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог в цій частині; на користь ПрАТ «Комунальник» підлягає стягненню з [PERSON] 808 грн. судового збору за подання ПрАТ «Комунальник» апеляційної скарги, з урахування її часткового задоволення .

Outcome: partial