Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

В листопаді 2020 р. позивач [PERSON] звернулась до Подільського районного суду м. Києва із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дітей - неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі або у 1/3 частині від доходу відповідача. Позов мотивований тим, що відповідач є батьком їх спільних дітей, малолітнього сина та неповнолітньої дочки, які проживають разом з позивачем та утримання яких відповідач не здійснює в повній мірі. Зазначає, що відповідач отримує постійний дохід від надання в оренду трикімнатної квартири, 1/3 частка якої належить йому на праві приватної власності, і тому має реальну змогу сплачувати аліменти на утримання дітей, а відтак, позивач вважає за доцільне обрати спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Провадження у справі відкрито ухвалою від 04.12.2020 р. з призначенням розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. До початку судового засідання, позивачем подано заяву про розгляд справи без її участі, в якій вона зазначила, що позовні вимоги підтримує і просить задовольнити позов в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Одночасно позивачем надано додаткові пояснення до позовної заяви щодо стягнення аліментів на дітей, в яких позивач наводить приблизний розрахунок щомісячних витрат на двох дітей, який становить 17 300 грн., стягнути аліменти просить в розмірі 1/3 частини усіх видів доходу (заробітку) відповідача. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача, на підставі наявних даних і доказів і ухвалити заочне рішення відповідно до ч.4 ст.223, ст.280 ЦПК України. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що сторони у справі - позивач [PERSON] , [INFO] , та відповідач [PERSON] , [INFO] , є батьками неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 664 від 23.03.2005 року, та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 2918 від 25.11.2008 року. Як встановлено в судовому засіданні та позивачем підтверджено, на момент розгляду справи спільні діти сторін проживають разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами Сімейного кодексу України. Згідно ст. 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Отже, право вибору способу стягнення аліментів (в частці від доходу або в твердій грошовій сумі) належить саме позивачу. Уточнивши свої позовні вимоги, позивач обрала спосіб стягнення аліментів - в частці від доходу. Відповідно до ст.182 ч.2 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімум для дитину відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Судом встановлено, що відповідач є людиною працездатного віку, мешкає окремо від позивача, доказів наявності у нього інших утриманців або його незадовільного стану здоров`я, документів щодо його офіційного працевлаштування суду не надано. Законом України «Про державний бюджет на 2021 рік» встановлено, що з 1 грудня 2021 року прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років, до вікової категорії якої належать діти сторін, в становить 2 618,0 грн. Між тим, відповідно до ст.141 СК України мати та батько мають рівні обов`язки до дитини, в тому числі і обов`язку її утримання. Суд не приймає до уваги твердження позивача про отримання відповідачем постійного доходу від надання в оренду трикімнатної квартири, посилання позивача у справі про наявність у відповідача нерухомого майна, у розмірі 1/3 частки трикімнатної квартири, яке належить йому на праві особистої приватної власності, оскільки такі доводи не підтверджені позивачем відповідними доказами. Також позивачем не підтверджено суду наявність у відповідача рухомого майна (докази не надано та клопотання про їх витребування не заявлялось). Крім того, вирішуючи такий спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дітей та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»). Крім того, чинним цивільно-процесуальним законодавством (в порядку наказаного провадження) прямо визначено стягнення аліментів на 2 дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання спільних дітей сторін в розмірі 1/3 частини усіх видів доходів (заробітку) відповідача, але не менше 50% відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку на кожну дитину. Вказаний розмір аліментів є доцільним, відповідає інтересам обох сторін та інтересам дітей, а також чинному законодавству. Постановляючи рішення суд враховує, що позивачем суду не надавались докази на підтвердження надання відповідачем нерухомого майна в оренду для отримання доходів. Крім того, в даному судовому провадженні позивачем ставилось питання про стягнення додаткових витрат на дитину, а тому визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню саме на утримання дітей, суд не враховував надані позивачем доводи щодо додаткових витрат дітей. Щодо доводів позивача відносно її витрачання коштів на додаткові заняття, лікування їх спільних з відповідачем дітей, суд вважає за необхідне зазначити про таке. Згідно з ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. А тому за позивачем залишається право на звернення до суду у встановленому законом порядку щодо участі відповідача у додаткових витратах згідно ст.185 СК України. На підставі ч. 1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. А відтак, у кожній зі сторін є право на звернення до суду в разі настання таких обставин. Крім того, у позивача, в разі необхідності, залишається право на звернення до суду про зміну способу стягнення аліментів (зміна частки на тверду грошову суму). Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 24.11.2020 року, і до повноліття дітей. Відповідно до ст.183 ч.3 СК України в разі, якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 840,80 грн., оскільки відповідно до ст.5 ч.1 п.3 Закону України «Про судовий збір» позивач була звільнена від сплати судового збору при подачі позову. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.51 Конституції України, ст.ст.141, 180-184, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial