Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

В липні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] сплаченого авансу у розмірі 17500,00 грн., пені у розмірі 139 125,00 грн., завданої моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн. та понесених збитків на юридичну допомогу у розмірі 15000,00 грн. В обґрунтування позову посилалась на те, що зробила замовлення на виконання додаткових решіток на вікна та 19.08.2015 року відповідач приїхав до неї додому. Відповідач цього ж дня зняв заміри на решітки і позивач в присутності трьох свідків передала йому аванс у розмірі 2500,00 грн. Роботу, за яку відповідач взяв аванс у сумі 2500,00 грн., відповідач зобов'язався виконати до 15 жовтня. Це була усна обіцянка, оскільки відповідач знов-таки письмового договору з позивачкою не уклав і документа про прийняття від неї готівки теж не дав. Вирішивши огородити власну земельну ділянку позивачка повторно звернулася до відповідача із пропозицією виконати для неї металеві ворота та хвіртку. У процесі переписки із відповідачем по електронній пошті він намалював ескіз майбутніх воріт та хвірточки. Ескіз позивачці сподобався і відповідач запевнив її, що його робота буде коштувати 21300,00 грн. і виконає він її за 3-4 тижні. Позивачку такий підхід повністю влаштував і вона передала 29.09.2015 року особисто відповідачу в присутності свідків 9000,00 грн., при цьому відповідач знов ніяких розписок не дав. Позивачка повірила йому на слово. 16.10.2016 року відповідач повідомив, що замовлення позивача виконано і він готовий в найближчу суботу та неділю встановити і ворота і хвіртку. Позивачка вирішила 17.10.2016 року приїхати до нього додому і подивись на свої ворота і хвіртку, однак вона їх не побачила, але відповідач запевнив, що вони пофарбовані і не висохли, тому він може встановити їх лише 24.10.2015 року. Попросив ще коштів - 6000,00 грн., мотивуючи тим, що вони йому потрібні для здійснення перевезення виробів до будинку позивача. 22.10.2015 року від імені позивача були передані відповідачу кошти в розмірі 6000,00 грн. Відтоді, відповідач ні ворота ні хвіртку не встановив. На телефонні дзвінки не відповідає. Кошти до цього часу не повернув. Позивач з метою захисту своїх порушених прав 09.12.2015 року звернулась до Козелецького РВ ГУ МВС України із письмовою заявою про шахрайство зі сторони відповідача. Лише в кінці квітня 2016 року на запит адвоката про рух справи надійшла відповідь на вищевказану заяву про шахрайство разом із висновком. Зокрема у доданому до відповіді висновку, що затверджений 31.12.2015 року Р.О. Абакумовим, заступником начальника Козелецького РВ ГУ МВС України зазначено, що в ході проведеної перевірки за заявою відповідач визнав, що між позивачем і відповідачем наявна домовленість про встановлення металевих воріт і двох хвірток. Також у висновку вказано, що відповідач не заперечує проти того, що робота не виконана і у висновку вказано, що відповідач підтверджує факт того, що він взяв для виконання робіт у позивача аванс в сумі 17500,00 грн. До цього часу роботи не виконані. І виконання зараз відповідачем замовлених робіт вже не актуально, оскільки позивачу інші особи встановили вже і ворота і хвіртки. Отже, факт того, що відповідач, як фізична особа підприємець взяв кошти, але роботу не виконав, підтверджується документально. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що відповідач займається підприємницькою діяльністю з виготовлення металевих виробів. Позивач приблизно в період з 16 по 20 серпня 2015 року звернулась до відповідача за виготовленням решітчастих дверей та двох віконних решіток. За надані послуги внесла аванс у розмірі 2500,00 грн., будь-яких документів з приводу передачі відповідачу зазначеного авансу позивач не вимагала, так, як і укладення договору на виконання. Відповідач зобов'язався виконати до кінця 2015 року зазначену роботу та будь-яких заперечень у позивача не було. З кінця серпня 2015 року позивач збільшила число замовлення на декілька одиниць та замовила ще дві хвіртки та одні ворота. Зазначені роботи з виготовлення та встановлення виробів з металу були оцінені відповідачем на загальну суму в розмірі 21300,00 грн. на що позивач погодилася. У вересні 2015 року в рахунок зазначеного замовлення позивач передала відповідачу кошти у розмірі 9000,00 грн. Повність розрахуватися позивач мала після виготовлення замовлення. Отже позивач із загальної суми замовлення 21300,00 грн. сплатила тільки 11500,00 грн. і в залишку залишилось 9800,00 грн. На листопад 2015 року, вироби з металу були виготовлені, залишилось лише їх пофарбувати, тобто замовлення було виконано на 95 відсотків. Відповідач повідомив позивачу, що вироби будуть готові для встановлення на кінець листопада, початок грудня 2015 року. Також зазначив, що позивач звернулася із заявою про правоохоронних органів і заявила, що відповідач скоїв відносно неї злочин. В міліції відповідачу сказали, що він взяв з позивача завдаток в сумі 17500,00 грн., що так потрібно для того, щоб його відпустили. Відповідач це написав. Однак ці відомості не відповідають дійсності так, як останній себе оговорив. Наголошував на тому, що нарахована пеня є незаконною, так-як будь яких документально підтверджених строків як-то договорів, початку та закінчення виконання робіт, тощо не було, а тому такі вимоги є неправомірно застосованими позивачем. Як зазначено у ст.ст. 10, 11 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами визнаються будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Україна як соціальна, правова держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки; усі суб'єкти права власності рівні перед законом; кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом; держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів (стаття 1, частина четверта статті 13, частини перша, четверта статті 42 Конституції України). Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини: Як вбачається з пояснень представників позивача та відповідача та не оспорюється сторонами в серпні 2015 року між ФОП [PERSON] та позивачкою було укладено усний договір на виготовлення металевих решіток на вікна та зроблено заміри вікон. Цього ж дня позивач передала відповідачу аванс у розмірі 2500,00 грн. Це була усна обіцянка, письмового договору позивач та відповідач не укладали. В кінці серпня 2015 року позивач знову звернулась до відповідача за виготовленням металевих воріт та хвірток. У процесі переписки з відповідачем по електронній пошті він намалював ескіз майбутніх воріт та хвірточки і запевнив, що робота буде коштувати 21300,00 грн. У вересні 2015 року в рахунок зазначеного замовлення позивач передала відповідачу кошти у розмірі 9000,00 грн. та при цьому відповідач жодних розписок не надав. Вказаний договір за своєю правовою природою відноситься до договорів побутового підряду, який урегульовано §2 глави 61 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України, договір є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Відповідно до ст. 865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. За приписами ст. 866 ЦК України, договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Відповідно до ст. 871 ЦК України якщо робота виконується з матеріалу замовника, у квитанції або іншому документі, що видається підрядником при укладенні договору побутового підряду, вказуються точне найменування матеріалу, його кількість і оцінка, здійснена за погодженням сторін. Відповідно до ст. 841 ЦК України підрядник зобов'язаний вживати усіх заходів щодо збереження майна, переданого йому замовником, та відповідає за втрату або пошкодження цього майна. Згідно з ст. 872 ЦК України якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати за своїм вибором: розірвання договору та відшкодування збитків. Відповідно до ст. 873 ЦК України вартість робіт, виконаних за договором побутового підряду, визначається за погодженням сторін, якщо інше не передбачено у встановленому порядку прейскурантами (цінниками), тарифами тощо. Робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі. За змістом ч. ч. 1 та 2 ст. 846 ЦК, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Відповідно ч. 1 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Згідно ст. 526 ЦК України, передбачено, що зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 849 ЦК України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Відповідно до повідомлення позивачки про злочин від 09.12.2015 року остання зверталася до Начальника Козелецького РВ УМВС України в Чернігівській області з приводу шахрайських дій відповідача з викладенням вищевидених подій (а.с. 9-11). В квітні 2016 року на запит адвоката про рух справи надійшла відповідь із висновком. Відповідно до вказаного висновку, який затверджений 31.12.2015 року заступником начальника Козелецького РВ ГУ МВС України Р.О. Абакумовим [PERSON] пояснив, що дійсно у нього був заказник [PERSON], з якою у нього була усна домовленість про встановлення металевих воріт, 2 металевих хвірток та 3 решіток на вікна. Жодних письмових договорів не було. Гр. [PERSON] сплатила аванс за роботу у сумі 17500,00 грн. але робота не була виконана. [PERSON] не заперечував той факт, що роботу не виконав, причиною були сімейні обставини. Конкретного строку, коли він обіцяв виконати роботу не було, а також всі домовленості були в усній формі. Свою роботу обіцяв виконати в повному обсязі (а.с.13). Так, Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до п. ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Частиною 1 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Як вказувала представник позивача у судовому засіданні відповідач згідно усної домовленості своєчасно не виконав своїх зобов'язань по виготовленню металевих виробів та у зв'язку із закінченням строків їх виготовлення позивачка замовила та виготовила металеві вироби у іншої особи. Також вказувала на те, що замовлені вироби відповідач зобов'язався виготовити на протязі 3-4 тижнів. Однак в даному випадку представником позивача суду не надано належних доказів того, що між позивачем та відповідачем існували будь-які домовленості щодо строків виготовлення замовлених виробів та не доведено факту порушення підрядником строків виготовлення замовлення. Також представником позивача в обґрунтування доводів того, що між позивачем та відповідачем було узгоджено строки виконання замовлення надано роздруківку електронної переписки позивача та відповідача. Зокрема із вказаної переписки вбачається, що сторони підтвердили вартість робіт у розмірі 21300,00 грн. , погодження ціни відбулося 23.10.2015 року, що спростовує тверддження самої позивачки, що замовлення мало бути виконано та встановлено 22.10.2015 року. Також із вказаної переписки вбачається, що позивач 07.12.2015 року звернулася до відповідача з вимогою про встановлення до 12.12.2015 року замовлених виробів або повернення отриманого авансу в потрійному розмірі. Натомість доказів того, що відповідач отримав вказане повідомлення матеріали справи не містять. На спростування доводів позивача представником відповідача був наданий акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 14.12.2015 року, відповідно до якого виконавець 14.12.2015 року виготовив за усним замовленням замовника вироби з металу в кількості 6 одиниць, на загальну суму 21300,00 грн. Також в акті зазначено, що виконавцем внесено аванс в сумі 11500,00 грн., залишок становить 9800,00 грн. та замовлення буде встановлено після виконання замовником своїх зобов'язань щодо сплати коштів. Також, як стверджував представник відповідача замовлені металеві конструкції виготовлені відповідачем, однак позивач відмовляється їх отримати. Представником позивача не заперечується той факт, що можливо і виготовлено замовлення, але на даний час воно позивачу не потрібно, оскільки після звернення до правоохоронних органів - вона замовила собі в іншому місці металеві вироби. Отже, доводи представника позивача про те, що умови договору не були виконані виконавцем в строк не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не підтвердженні наявними в справі доказами. А отже вимога про стягнення з відповідача вартості сплаченого авансу у розмірі 17500,00 грн. не підлягає задоволенню. З приводу стягнення з відповідача на користь [PERSON] пені у розмірі 139125,00 грн., моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн. та понесені позивачем збитки на юридичну допомогу у розмірі 15000,00 грн., то суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Згідно ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача, суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Враховуючи ту обставину, що вимоги позивача як споживача є необґрунтованими, вимоги щодо стягнення пені, моральної шкоди та понесених позивачем збитків на юридичну допомогу задоволенню не підлягають. Згідно ч.1, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При розгляді даної справи по суті судом не здобуто доказів порушення відповідачем прав позивача, передбачених Законом України «Про захист право споживачів» та необхідності їх відновлення у заявлений спосіб. З урахуванням наведених обставин позовні вимоги є безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed