Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

В липні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про визнання права власності на ? частину будинку [ADDRESS] в порядку погашення заборгованості по сплаті аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого народилась донька [PERSON], [INFO]. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на утримання доньки [PERSON] в розмірі ? частини від її заробітку і до досягнення донькою повноліття. В зв'язку з несплатою відповідачем аліментів, рішенням суду від 14.07.2017 з відповідача стягнуто на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів. Виконавче провадження на даний час не проводиться, оскільки у відповідача немає ніяких доходів та майна на яке можна покласти стягнення, окрім частки в спірному будинку. Позивачу належить ? частина житлового будинку [ADDRESS], інша частина будинку належить відповідачу. Рішенням суду від 23.08.2011 даний житловий будинок поділено в натурі, та позивачу виділено квартиру №1. Оскільки відповідач з дитиною не проживає, матеріально її не утримує та ніколи не утримувала, ухиляється від сплати аліментів, тому позивач вважає за можливе передати її частину житлового будинку [ADDRESS] в рахунок погашення боргу по аліментах та пені за несплату аліментів. 15 серпня 2018 року суддею Чернишовою Є.Ю. відкрито провадження по даній справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 22 жовтня 2018 року суддя Ковалевська Л.М. прийняла дану цивільну справу до свого провадження та призначила до судового засідання за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилась, про день слухання справи повідомлялась судом належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України та не скористалась своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник третьої особи - Фастівського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області в судовому засіданні поклав вирішення даного спору на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення позивача, третьої особи, вивчивши письмові матеріали справи, об»єктивно оцінивши надані докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15.03.2010 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 15.02.2010 до досягнення дитиною повноліття. За період з 15.02.2010 року по 01.02.2014 року утворилась неустойка (пеня) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення, яка складає 11 114,82 грн. Заочне рішення набрало законної сили (а.с.12-13). Заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14.07.2017 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON], заборгованість по аліментах на утримання доньки [PERSON], [INFO] за період з 15.02.2010 року по 01.02.2014 рік у сумі 34 421,85 грн., стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON], суму неустойки за прострочення сплати аліментів у розмірі 11 114,82 грн., стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 1280 грн. В решті позову відмовлено. 15.11.2017 було відкрито виконавче провадження щодо виконання вищевказаного рішення суду про стягнення заборгованості по аліментах та неустойки, що підтверджується відповідною постановою ВП №55156503 (а.с.8). Згідно довідки-розрахунку № 03.3-22/2071-6 від 25.02.2014 року, виданою ВДВС Фастівського МУЮ заборгованість по аліментах згідно виконавчого листа №2/528 виданого 15.03.2010 року, виданим Фастівським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини заробітку до досягнення нею повноліття, починаючи з 15.02.2010 року, станом на 01.02.2014 року становить 34 421,85 грн. (а.с.7). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] належить ? частина житлового будинку № [ADDRESS] (а.с.10). Відповідно до ст. 190 Сімейного Кодексу України, той з батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Набувачем права власності на нерухоме майно є сама дитина або дитина і той із батьків, з ким вона проживає, на праві спільної часткової власності на це майно. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів за рішенням суду» батьки мають право з дозволу органу опіки та піклування укласти між собою договір про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо), який підлягає нотаріальному посвідченню й державній реєстрації (ст. 190 СК України). Отже, набувачем права власності на нерухоме майно є сама дитина або ж дитина і той з батьків, з ким вона проживає, на праві спільної часткової власності. Іншими словами, дитина отримує нерухомість, а платник аліментів позбавляється обов»язку по сплаті на утримання дитини. Судом встановлено, що укласти вищевказаний договір про припинення права на аліменти у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно сторони не можуть, оскільки місцезнаходження та проживання відповідача позивачу невідоме і більше того, згідно прохальної частини позову він просить суд визнати право власності на частину будинку особисто за ним. Крім цього, жодних дій, спрямованих на розшук відповідача, ні позивачем, ні Фастівським відділом ДВС в межах відкритого виконавчого провадження вчинено не було. Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження № 55156503, що відкрито на підставі виконавчого листа, в актах державного виконавця при виході на місце зафіксовано факт не проживання боржника [PERSON] за місцем реєстрації [ADDRESS]. Розшук боржника [PERSON] не оголошувався. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Свобода договору є однією з загальних засад цивільного законодавства ( ст. 3 ЦК України). Виходячи з наведеного, суд вважає, що припинення права власності відповідача на 1/2 частку даного житлового будинку з припиненням права на аліменти для дитини можливо тільки за наявності вільного волевиявлення відповідача. Крім цього, суд звертає увагу на порядок стягнення аліментів, який встановлено Законом України «Про виконавче провадження», згідно з яким передбачено звернення стягнення на майно боржника. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця. Жодних дій на виконання вищенаведених норм закону (окрім винесення постанови 07.02.2018 про арешт майна боржника та отримання інформації про майновий стан боржника), державним виконавцем вчинено не було. Згідно з ч. 1 ст. 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об'єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Отже, судом встановлено, що третя особа -відділ ДВС Фастівського МРУЮ жодних дій, спрямованих на виконання рішення суду в межах відкритого виконавчого провадження, передбачених ЗУ «Про виконавче провадження» не вчинила, внаслідок чого, позивачем було обрано невірний спосіб захисту його порушеного права. Станом на 14.03.2018 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, а підставою для винесення такої постанови державний виконавець зазначив встановлені ним обставини, а саме -в ході перевірки майнового стану боржника встановлено, що майно, на яке можливо звернути стягнення у боржника не виявлено. Зазначена підстава викликає сумнів у суду, оскільки з матеріалах виконавчого провадження міститься запит виконавця щодо витребування інформації про зареєстроване майно боржника і отримано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої вбачається, що боржник [PERSON] є власником ? частини будинку. Виходячи з наведеного, суд доходить до висновку, що позов [PERSON] є необґрунтованим, оскільки позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права, а тому наявні підстави для залишення такого позову без задоволення.

Outcome: dismissed