Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що між сторонами був укладений кредитний договір. Позичальнику були надані грошові кошти, встановлений термін їх повернення. Однак відповідач не виконує покладені на нього зобов`язання, не повертає отримані грошові кошти у визначений договором строк. Через це утворилася заборгованість, яка до цього часу не погашена. Тому представник позивача звернувся до суду, просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача наявну заборгованість; та стягнути судові витрати. Відповідач звернувся до суду з заявою про застосування строків позовної давності. В обґрунтування заявленого клопотання зазначає, що з наданого позивачем розрахунку вбачається, що [PERSON] було здійснено останній платіж 21 травня 2014 року в сумі 5718,61 доларів США. За таких обставин просять застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову з підстав пропуску строків позовної давності. Дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до укладеного договору № №ROZ0GA00000732 від 03.04.2007 року відповідач отримав кредит у розмірі 15850 доларів США. На забезпечення виконання вказаного кредитного договору також було укладено договір іпотеки, предметом застави відповідно до якого був житловий будинок [ADDRESS] . Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Як зазначає позивач, в порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 02.03.2018 року має заборгованість 63643,93 долари США, яка складається, за розрахунком банку, з наступного: - 7627,01 доларів США. - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); - 15501,76 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом; - 2820,00 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 37695,16 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Проте просить позивач стягнути лише заборгованість по тілу кредиту. Вирішуючи питання про застосування строків позовної давності суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну та спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю 3 роки (ст.257 ЦК). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК передбачає, що позовна давність тривалістю один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.253 ЦК перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч.1 та 5 ст.261 ЦК). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналізуючи умови договору та зміст правових норм слід дійти висновку, що за договором про надання кредиту, яким установлено щомісячні платежі погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності(стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу. Така правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 06 листопада 2013 року у справі №6-116цс13. Таким чином, суд приходить висновку, що у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. З наданої позивачем виписки вбачається, що [PERSON] 21 травня 2014 року було здійснено платіж в сумі 5718,61 доларів США. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч.1, 3 ст.264 ЦК України). При цьому слід враховувати, що переривання строку позовної давності можливе лише тоді, коли такий строк не закінчився. Відповідно до п.1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні, затвердженої постановою НБУ №22 від 21.01.2004, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученням власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції), або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції. Відповідно до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна умов договору, з яких вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про внесення таких змін; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) платежів. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для часткового задоволення позову (частина четверта статті 267 ЦК України). Позивачем подано позовну заяву 11 травня 2018 року з вимогою про стягнення боргу за період з 22 травня 2014 року по 11 травня 2018 року, тобто поза межами строку позовної давності. Зважаючи, на наведене, суд дійшов висновку про задоволення заяви позивача про застосування строків позовної давності з відповідними наслідками (ч.4 ст. 267 ЦК України). А тому наявні підстави для задоволення позову частково, в межах строку позовної давності за період з 11 травня 2015 року по 11 травня 2018 року, а саме стягнення боргу сумі ,,, Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України.

Outcome: partial