Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-09 00:00:00

В квітні 2018 року позивач звернулась до суду з позовом до державного підприємства «Торецьквугілля» про стягнення на її користь 500000 (пятсот тисяч) грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок загибелі її сина [PERSON] від нещасного випадку на виробництві, що стався з ним 09 грудня 2017 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що її син [PERSON] з 19 серпня 2014 року працював у Відокремленому підрозділі «Шахта Торецька» Державного підприємства «Торецьквугілля» підземним електрослюсарем 5 розряду з повним робочим днем на підземній роботі. 09 грудня 2017 року [PERSON] трагічно загинув внаслідок нещасного випадку на виробництві під час виконання своїх трудових обов'язків, про що свідчить свідоцтво про смерть, актовий запис № 826 від 12 грудня 2017 року. По факту смерті [PERSON] проведено спеціальне розслідування нещасного випадку по наслідках якого складено Акт по формі Н-5 від 16.01.2018 року та Акт по формі Н-1 № 1 про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом від 16.01.2018 року. У відповідності до зазначених Актів винною особою в настанні нещасного випадку на виробництві, що стався 09.12.2017 року, як власника джерела підвищеної небезпеки визнано ВП «Шахта Торецька» ДП «Торецьквугілля». Позивачка вважає,\~що внаслідок\~смерті на\~виробництві її\~сина,\~їй завдана\~моральна шкода,\~яка полягає\~в глибоких\~моральних та\~душевних стражданнях\~в зв'язку\~з втратою\~нею близької\~людини та\~дитини.\~Дізнавшись про\~смерть свого\~сина [PERSON]\~зазнала емоційного\~та психологічного\~потрясіння,\~яке вона\~відчуває до\~теперішнього часу\~і не\~може відновити\~свою душевну\~рівновагу.\~Її моральні\~страждання також\~пов'язані\~з тим,\~що зі\~своїм сином\~вони підтримували\~дуже близькі,\~теплі і\~добрі відносини,\~фундаментом яких\~була любов,\~взаєморозуміння і\~чуйне ставлення\~один до\~одного.\~Після загибелі\~сина нормальні\~життєві зв'язки\~позивача були\~знищені,\~вона постійно\~відчуває почуття\~туги та\~самітності і\~до теперішнього\~часу не\~може оговтатись\~від осягнутого\~її лиха\~та втрати\~близької людини,\~яка постійно\~підтримувала її\~і морально\~і матеріально.\~Розмір завданої\~їй моральної шкоди вона оцінює в 500000 грн. 24.05.2018 року від ДП «Торецьквугілля» до Дзержинського міського суду Донецької області надійшов відзив на позовну заяву по цивільній справі №225/1614/18 з якого вбачається, що підприємство вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На їх думку розмір моральної шкоди, розрахований позивачем, занадто завищений. Тому ДП «Торецьквугілля» просить суд при визнанні розміру моральної шкоди, завданої позивачу, застосувати принципи розумності та справедливості із врахуванням судової практики в аналогічних спірних правовідносинах. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, її представник [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав повністю, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги визнав частково, вважає суму відшкодування моральної шкоди значно завищеною, просить суд зменшити суму моральної шкоди з врахуванням судової практики в аналогічних спірних правовідносинах. Заслухавши пояснення всіх учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач по справі є матірю [PERSON], [INFO] (а.с.6). Син позивача - [PERSON] перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Торецьквугілля», зокрема із ВП «Шахта Торецька» (а.с.7-8). 09.12.2017 року з сином позивача стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого він помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії ІІ-НО №006303 від 12.12.2017 року (а.с.9). Даний факт також підтверджено актом проведення спеціального розслідування нещасного випадку, який стався 09.12.2017 року о 19 год. 09 хв. та актом про нещасний випадок, повязаний з виробництвом № 1 по формі Н-1 (а.с.10-18). Відповідно до цих актів причиною нещасного випадку стало не дотримування вимог з охорони праці передбачених правилами безпеки. Допущено виконання робіт самостійно без використання запобіжного поясу. У відповідності до зазначених Актів винною особою в настанні нещасного випадку на виробництві, що стався 09.12.2017 року, як власника джерела підвищеної небезпеки визнано ВП «Шахта Торецька» ДП «Торецьквугілля». Спірним по справі є підстави відшкодування моральної шкоди та розмір цієї моральної шкоди. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень\~статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи виникає у зв'язку з настанням певних подій: каліцтво, ушкодження здоров'я або смерть фізичної особи. Отже, право члена сім'ї померлого на відшкодування моральної шкоди у зв'язку зі смертю особи, спричиненню професійним захворюванням, виникає з настанням юридичного факту смерті та за наявності професійного захворювання і причинного зв'язку між смертю і професійним захворюванням, а тому правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди члена сім'ї померлого виникають лише після смерті померлого та регулюються законодавством, яке діє на цей момент. Як вбачається із матеріалів справи до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди звернулась саме мати загиблого [PERSON]. Згідно ст. 6 ЦПК України Суд зобовязаний поважати честь і гідність усіх учасників судового процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак. При цьому, відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ч. 1,5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Правовідносини, які виникли між сторонами в звязку з відшкодуванням моральної шкоди, регулюються ст.ст. 1167, 1168, 1187 Цивільного кодексу України, які передбачають відповідальність за завдану моральну шкоду за умови відсутності між сторонами договірних зобов'язань, тобто так звана деліктна відповідальність. Відповідна правова позиція висловлена Верховним судом України в постановах № 6-123цс12 від 24.10.2012 року та № 6-120цс13 від 13.11.2013 року. Так, відповідно до цих постанов у спорах про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю члена сім'ї працівника в результаті отриманого ним на виробництві професійного захворювання, а також про відшкодування моральної шкоди членам сім'ї працівника, який загинув унаслідок нещасного випадку на виробництві, відшкодування моральної шкоди членам сім'ї працівника в таких випадках здійснюється відповідно до положень ст.\~1167, ч.2 ст.\~1168 ЦК України. Зазначене випливає з рішення Конституційного суду України від 08 жовтня 2008 року у справі про страхові виплати, в пункті 5 якого зазначено, що статтею 1167 (для\~членів сімей\~потерпілих) ЦК України та статтею 237-1 (для\~потерпілих) КЗпП України застрахованим громадянам, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання та членам їх сімей не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно з ст. 6 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII « Про охорону праці» (в редакції Закону України від 21 листопада 2002 року № 229-IV) умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Враховуючи зазначені положення основного Закону України та КЗпП України підприємство мало створити потерпілому, як і іншим працівникам належні небезпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань або іншого пошкодження здоровя чи настання смерті були би неможливими. Суд вважає, що саме через неорганізованість ремонту стопорів та недотримання вимог з охорони праці призвело до нещасного випадку, внаслідок якого настала смерть [PERSON] Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Представником відповідача для доведення факту, що нещасний випадок, повязаний з виробництвом стався внаслідок непереборної сили або з умислу чи грубої необережності потерпілого [PERSON] не надано ніяких документів чи інших доказів. Суд вважає, що саме діями відповідача позивачу спричиненні моральні страждання, повязані зі смертю сина, яка є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві, власником якого є відповідач. Таке право також неодноразово підтверджено рішеннями Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні в справі «Барсукови проти України» (заява № 23081/07), яке набрало статусу остаточного 26 лютого 2015 року, у рішенні від 12 січня 2012 року у справі «[PERSON] проти України» (заява № 22737/04), де у відповідній частині цього положення п. 38 зазначено таке «1. Право кожного на життя охороняється законом…». Відповідно до\~ст.\~17\~Закону України\~від 23.02.2006\~року №\~3477-IV\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та практику Суду, як джерело права. Стаття 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є діючою в Україні, встановлює, що високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. Стаття 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка знаходиться у розділі 1, встановлює, що право кожного на життя охороняється законом. Стаття 14\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод встановлює, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.\~\~ Отже, зобовязання України перед своїми громадянами щодо права на життя, куди у контексті Конституції України входить і право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника (ст. 46 Конституції України), мають виконуватися у повному обсязі, право матері на соціальний захист, а саме отримання грошової компенсації в рахунок відшкодування моральної шкоди як членом сім'ї працівника, який загинув унаслідок нещасного випадку на виробництві, є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань. Згідно з ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок душевних страждань, яких вона зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. З огляду на це, суд зазначає наступне. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Отже, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а\~також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною другою ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, або смертю фізичної особи, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала. Відповідно до вимог ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам, дітям, а також особам, які проживали з нею однією сімєю. Тобто, даною нормою передбачено в тому числі право матері загиблого на відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, юридичною особою, яка її завдала. В даному випадку відповідачем по справі. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах\~№ 6-96цс11 від 05.03.2012 р. та № 6-145цс12 від 05.12.2012 року. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку з між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи виникає у зв'язку з настанням певних подій: каліцтво, ушкодження здоров'я або смерть фізичної особи. Отже, право члена сім'ї померлого на відшкодування моральної шкоди у зв'язку зі смертю особи, спричинена внаслідок нещасного випадку на виробництві, виникає з настанням юридичного факту смерті та за наявності нещасного випадку на виробництві і причинного зв'язку між смертю і цим нещасним випадком на виробництві, а тому правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди члена сім'ї померлого виникають лише після смерті померлого та регулюються законодавством, яке діє на цей момент. За таких обставин, суд вважає, що смерть сина внаслідок нещасного випадку, повязаного з виробництвом спричинило позивачу, а саме матері моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях. Суд приймає до уваги те, що діями відповідача, спрямованими на не забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці, спричинило матері, моральну шкоду, яка полягає в тому, що внаслідок загибелі на виробництві її сина вона зазнала глибоких моральних та душевних страждань, втратила ще одну близьку людину, свого сина. Дізнавшись про смерть свого сина позивач по справі зазнала емоційне та психологічне потрясіння, яке відчуває до теперішнього часу і не може відновити свою душевну рівновагу. Моральні страждання повязані з фізичним станом, а саме душевне хвилювання, постійні думки про те, що втратила свого сина, з яким постійно підтримувала відносини. Після загибелі сина вона постійно відчуває почуття туги та самітності і до теперішнього часу в рівній мірі не в змозі оговтатись від осягнутого лиха та втрати найближчої людини, у неї взагалі втратився сенс життя, який раніше повсякденно був пов'язаний з сином. Суд знаходить, що доводи позивача про заподіяння їй моральної шкоди у звязку зі смертю її сина внаслідок нещасного випадку, який стався з ним на виробництві заслуговують на увагу. Суд враховує, що позивач втратила рідну та близьку людину, відчуття постійного хвилювання, порушення нормальних життєвих звязків.\~Втрата близької\~людини,\~вимагає від\~неї додаткових\~зусиль для\~організації життя,\~оскільки померлий,\~за життя,\~був для\~неї опорою,\~моральною та\~матеріальною підтримкою,\~через перенесені\~нервові потрясіння\~вона відчуває\~душевні страждання. Перелічені негативні явища дійсно не можуть не турбувати позивача, не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування. Відповідно до роз'яснень,\~що містяться\~в п.9\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~4\~від 31\~березня 1995\~року «Про\~судову практику\~у справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір моральної шкоди, завданої внаслідок нещасного випадку, повязаного з виробництвом, в результаті якого настала смерть сина позивача, суд враховує порушення нормальних життєвих звязків із сином, неможливість ведення попереднього способу життя, неможливість повернення близької людини, сина. Разом з тим, сума визначена позивачем на відшкодування моральної шкоди є завищеною та не відповідає глибині моральних та фізичних страждань останньої. При визначенні розміру грошової компенсації суд враховує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові\~№ 6-65цс11 від 19.12.2011 року. Згідно з частиною 1\~ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Тому, враховуючи вимоги розумності, справедливості і співмірності завданої моральної шкоди, з огляду на ступень та глибину моральних страждань позивача, яких вона зазнала внаслідок смерті свого сина, конкретних обставин справи, порушення нормального укладу життя, суд знаходить можливим стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію у відшкодування моральної шкоди в сумі 250000 грн., що буде еквівалентним завданим моральним стражданням. Про таке право також підтверджено рішеннями Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні в справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (заява № 42310/04), яке набрало статусу остаточного 21 квітня 2011 року, у рішенні від 19 грудня 2013 року у справі «[PERSON] проти України» (заява № 45872). Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги частково доведеними, тому підлягають частковому задоволенню. При зверненні до суду позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч.1 ст.4\~Закону України\~«Про судовий\~збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується 1% розміру ціни позову, але не менше 0,4% розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно з ч.6 ст.141\~ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Так, на день предявлення даного позову позивачу необхідно було б сплатити за вимогу майнового характеру 1% від ціни позову, що становить 5000,00 гривень. Оскільки позов задоволено частково на 50% заявленої вимоги, судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача пропорційно до задоволеної частини вимог, становить 2500,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial