Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

В липні 2015 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради №300/10 від 25.06.2013 року, позивача визнано переможцем конкурсу з виконання робіт (надання послуг) з утримання житлових будинків, споруд, нежитлових будівель і прибудинкових територій комунальної власності територіальної громади м. Чернівці, які знаходяться на балансі КЖРЕП №12 та визнано ТзОВ «Укрвторресурс» правонаступником зобовязань по дебіторській заборгованості КЖРЕП №12. Відповідно до умов договору від 10.07.2013 року, укладеного між позивачем, ДЖКГ ЧМР та Управлінням житлового господарства Першотравневої районної в м. Чернівці ради, позивач надає послуги з утримання житлових будинків, нежитлових будівель і прибудинкових територій комунальної власності територіальної громади м.Чернівці в тому числі за адресою м.Чернівці, вул. Машинобудівників, 24/6. За вказаною адресою зареєстрована [PERSON], її брат [PERSON] та донька [PERSON]. Вказував на те, що відповідачі користуються послугами позивача, проте належним чином їх не оплачують, у звязку з чим позивач звертався до суду з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості за наданні житлово-комунальні послуги, яка була задоволена судом та видано відповідний судовий наказ. Проте, за заявою боржників судовий наказ було скасовано та розяснено право звернутись до суду в загальному порядку. Так, у звязку з тим, що відповідачі не сплачували плату за житлово-комунальні послуги за ними рахується заборгованість за період з 01.12.2010 року по 01.05.2015 року, яка складається з заборгованості за надані послуги в сумі 3275,46 грн.., інфляційних нарахувань в розмірі 1342,56 грн., 3 % річних в сумі 197,01 грн., а всього 4815,03 грн. Про наявність вказаної заборгованості та необхідність її погашення відповідачі повідомлялись шляхом направлення на їх адресу відповідної пропозиції, яка залишена відповідачами без відповідного реагування. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просив стягнути з відповідачів на користь позивача вище вказану заборгованість та судовий збір в сумі 121,80 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, при цьому пояснила, що позивачем належним чином виконувались зобовязання щодо утримання будинку в якому проживають відповідачі та під час проведення ремонтних робіт у вказаному будинку за ініціативою його мешканців позивачем були виділені будівельні матеріали. Відповідачі в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вказуючи на те, що послуги, які надаються позивачем вони оплачують частково, оскільки ТзОВ «Укрвторресурс» не належним чином виконує свої зобовязання у звязку з чим вони неодноразово звертались в різні інстанції з відповідними заявами, крім того мешканці будинку власними силами та за власні кошти проводять ремонт будинку, а тому, вважають, що вимоги позивача є необґрунтованими та просили в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Так, судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 25.06.2013 року №300/10 визнано позивача переможцем конкурсу з виконання робіт (надання послуг) з утримання житлових будинків, споруд, нежитлових будівель і прибудинкових територій комунальної власності територіальної громади м. Чернівці, які знаходяться на балансі КЖРЕП №12 та визнано ТзОВ «Укрвторресурс» визнано правонаступником зобовязань по дебіторській заборгованості КЖРЕП №12 (а/с 5). Відповідно до акту приймання-передачі житлових будинків комунальної власності територіальної громади м. Чернівці, будинок №24 по вул. Машинобудівників в м. Чернівці перебуває на балансі ТзОВ «Укрвторресурс», яке відповідно до умов договору від 10.07.2013 року, укладеного між позивачем, ДЖКГ ЧМР та Управлінням житлового господарства Першотравневої районної в м.Чернівці ради, надає послуги з утримання вказаного житлового будинку та прибудинкової території (а/с 6-8). Згідно ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Відповідно до довідки ТзОВ «Укрвторресурс» від 16.07.2015 року, квартира [ADDRESS] в приватній власності [PERSON] та окрім неї за вказаною адресою зареєстрований її брат [PERSON] та донька [PERSON] (а/с 15). Згідно п. 4 ст. 319 ЦК України власність зобовязує. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; Згідно ч. 3 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. Згідно ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відповідно до ст. 24 ЖК України експлуатацію та утримання державного житлового фонду здійснюють спеціально створені житлово-експлуатаційні організації. Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» від 20 травня 2009 року N 529 (із змінами та доповненнями) встановлено зміст типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, а споживачем житлово-комунальних послуг визначено фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Як вбачається зі змісту ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до вказаної вище довідки ТзОВ «Укрвторресурс» від 16.07.2015 року, договір про обслуговування укладений 24.02.2011 року, проте позивач є також правонаступником зобовязань по дебіторській заборгованості перед КЖРЕП №12, що також підтверджується рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 25.06.2013 року №300/10 (а/с 5,15). Згідно ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Статтею 205 ЦК України передбачено, що правочин для якого встановлена письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує волю до настання відповідних правових наслідків. Таким чином, суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачами існують договірні відносини щодо надання та отримання житлово-комунальних послуг. В судовому засіданні відповідачі заперечували факт надання їм усіх необхідних житлово-комунальних послуг з боку позивача. Так, як вбачається з Додатку №1 до договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій згідно рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 23.03.2010 року №195/5 до витрат позивача, повязаних з утриманням будинку в якому мешкають відповідачі та прибудинкової території, відносяться витрати повязані з наданням послуг щодо: обслуговування димовентиляційних каналів, освітлення сходових клітин, поточний ремонт, обслуговування та поточний ремонт внутршіньобудинкових систем водопостачання та водовідведення, електроенергія на освітлення сходових клітин, вивезення та утилізація ТПВ. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні визнала факт несплати за житлово-комунальні послуги за 30 місяців в період з початку 2011 року по травень 2015 року. Пояснила, що такі проплати не робила, оскільки вважає, що витрати, які вона понесла, ремонтуючи будинок за власні кошти, слід врахувати взаємозамін і списати з неї борги по сплаті за комунальні послуги. Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством. Споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Так, відповідно до вимог ч. 1 4 ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з'явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б вказували на виконання відповідачами вимог ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та направлення ними відповідного акту-претензії позивачу, а тому суд приходить до висновку про недоведеність посилань відповідачів щодо неповного та неналежного виконання позивачем своїх зобовязань в частині надання житлово-комунальних послуг. Таким чином, твердження відповідачів про відсутність житлово-комунальних послуг з боку позивача не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, при цьому судом не беруться до уваги наданні відповідачами копії квитанцій про сплату комунальних послуг за обслуговування будинку та прибудинкової території в обґрунтування своїх заперечень проти позову в тій частині, що відповідачі сплачують лише фактично наданні послуги позивача, оскільки вказані квитанції не підтверджують факту систематичної сплати комунальних послуг, а також факту неналежного виконання позивачем своїх зобовязань. Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Як вбачається з правової позиції, висвітленої в постанові Верхового суду України від 27.03.2013 у справі № 6-6 цс 13, законодавство не передбачає звільнення від сплати у випадку ненадання окремих житлово-комунальних послуг. Згідно зі статтею 614 ЦК України особа звільняється від відповідальності за невиконання зобовязання лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні такого зобовязання. Відповідно до вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України обовязок доказування покладається на сторін у цивільному процесі. За таких обставин, судом встановлено, що відповідачі є споживачами послуг по обслуговуванню будинку і споруд та прибудинкової території та позивач надає відповідачам вказану послуги, таким чином сторонами вчиняються дії, спрямовані на виконання правочину, які підтверджують досягнення сторонами згоди з його істотних умов. Позивач надає послуги з утримання будинку та прибудинкової території, а відповідач зі своєї сторони користуються даними послугами. Так, згідно вимог ст.ст. 20, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року (із змінами та доповненнями) споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги щомісячно, розмір плати розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів/ та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідачі систематично порушують свої зобовязання щодо оплати житлово-комунальних послуг, внаслідок чого у них утворилась значна заборгованість, а саме заборгованість за надані послуги в сумі 3275,46 грн.., інфляційних нарахувань в розмірі 1342,56 грн., 3 % річних в сумі 197,01 грн., а всього 4815,03 грн. (а/с 14,39). У відповідності до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню інфляційні витрати та 3 % річних. Окрім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, з відповідачів в рівнинних частках на користь позивача слід стягнути судовий збір, сплачений при зверненні до суду з позовною заявою. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved