Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

В квітні 2016 року позивач звернулась з позовом до суду про визнання заповіту нікчемним, мотивуючи свої вимоги тим, що після смерті її брата [PERSON] [INFO] року відкрилась спадщина, зокрема 2/3 частини квартири [ADDRESS]. Будучи його єдиною спадкоємицею, [PERSON] звернулась до державного нотаріуса Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, крім того, за життя [PERSON], 22.01.1996 року склав заповіт, яким належну йому частину вказаної квартири він заповідав [PERSON] Однак нотаріус повідомила її, що [INFO] року [PERSON] було складено заповіт, посвідчений того ж дня державним нотаріусом Двадцять другої Київської державної нотаріальної контори, відповідно до якого усе своє майно, де б воно не було, з чого б не складалось, він заповідає [PERSON] Позивач просить визнати вказаний заповіт від [INFO] року нікчемним, оскільки особу заповідача [PERSON] при посвідченні заповіту нотаріусом встановлено за паспортом громадянина України, до якого не було вклеєно фотокартку при досягненні останнім 45-річного віку, а на дату посвідчення цього заповіту [PERSON] виповнилось 49 років. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні. Третя особа Головне територіальне управління юстиції у м. Києві явку свого представника в судове засідання не забезпечило, про час і місце розгляду справи повідомлене належним чином, до суду надало письмові пояснення, в яких просило проводити розгляд справи у відсутність свого представника (а.с.102-103). Заслухавши позивача та її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити, виходячи з наступного. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні факти та правовідносини. Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.02.1996 року, виданого Шістнадцятою Київською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №4-212, [PERSON] набув права власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.12). 22.01.1996 року [PERSON] було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом 22-гої Київської державної нотаріальної контори Ковток А.І., за яким належну йому квартиру [ADDRESS] він заповідає [PERSON] (а.с.14). 19.12.2000 року [PERSON] подарував 1/3 частку квартири [PERSON] на підставі договору дарування серії АВО №538450 від 19.12.2000 року, посвідченого державним нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори Трапєзніковою З.О., зареєстрованого в реєстрі за №1-3907 (а.с.13). [INFO] року [PERSON] у віці 55 років помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим [INFO] року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві (а.с.9). 07.08.2014 року на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини, з якою вона звернулась до Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори, було заведено спадкову справу №514/2014 до майна померлого [PERSON] (а.с.53-91). Однак в період встановлення кола всіх спадкоємців [PERSON], державним нотаріусом було виявлено складений [PERSON] [INFO] року заповіт, посвідчений державним нотаріусом Двадцять другої київської державної нотаріальної контори Ковток А.І., за яким [PERSON] все своє майно, де б воно не було, з чого б воно не складалось і в тому числі належну йому квартиру [ADDRESS], він заповів [PERSON] (а.с.72). Статтею 7 Закону України «Про нотаріат» визначено, що при вчиненні нотаріальних дій нотаріуси у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України. Відповідно до п.1 ст.34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності тощо). Відповідно до ст.43 Закону України «Про нотаріат» та п.13 Інструкції при вчиненні нотаріальних дій нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які особисто звернулися за вчиненням нотаріальних дій. Установлення особи здійснюється за паспортом або іншими документами, які унеможливлюють будь-які сумніви щодо особи громадянина (паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний чи службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, але не є громадянином України, національний паспорт іноземця або документ, що його замінює, посвідчення інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи). Про спосіб установлення особи нотаріусом робиться відповідний запис у реєстрі нотаріальних дій. Як вбачається з копій сторінок Реєстру для реєстрації нотаріальних дій від [INFO] року із записом щодо посвідчення Двадцять другою Київською державною нотаріальною конторою заповіту від імені [PERSON] із реєстровим номером 1-2256, наданих листом Київського державного нотаріального архіву від 10.11.2016 року №1753/01-21, документом, що посвідчував [PERSON], який звернулась за вчиненням нотаріальної дії (посвідчення заповіту) був паспорт [NUMBER], виданий Дарницьким РУ ГУ МВС України в м. Києві 29.05.2002 року (а.с.120-121). Відповідно до пунктів 1, 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної ради України від 26.06.1992 року № 2503-Х11 (надалі - Положення), зазначено, що паспорт громадянина України (далі - паспорт) є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт є дійсним для укладення цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України. Паспорт видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку. Відповідно пункту 8 Положення термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується. До паспортної книжечки при досягненні громадянином 25 і 45 річного віку вклеюються нові фотокартки, що відповідають його вікові. Паспорт, в якому не вклеєно таких фотокарток при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним. На момент складення заповіту [INFO] року [PERSON] виповнилось 49 років, однак по досягненню 45-річного віку ним не було вклеєно до паспорту фотокартки, що підтверджується інформаційною довідкою ЖБК «Арсеналець-26» від 14.05.2015 року, з якої слідує, що «... станом на 2014 рік в паспорті Громадянина України - [NUMBER], виданого 29.05.2002 року Дарницьким РУ ГУ МВС України в м. Києві на ім'я [PERSON], [INFO], який до смерті проживав за адресою: [ADDRESS], фотокартка по досягненню [PERSON] 45-ти річного віку вклеєна не була» (а.с.16), а також листом Дарницького районного відділу ГУ ДМС України у м. Києві від 15.12.2015 року №03/14174, з якого слідує, що «... громадянин [PERSON], [INFO], з питання вклеювання фотокартки до паспорта громадянина України серії [NUMBER], виданого Дарницьким РУ ГУ МВС України в м. Києві 29.05.2002 року, у зв'язку з досягненням 45-річного віку, до Дарницького РВ ГУ ДМС України в м. Києві не звертався» (а.с.17). Таким чином, на день складання та посвідчення заповіту від [INFO] року, паспорт громадянина України, виданий на ім`я [PERSON], [INFO], серії [NUMBER], 29.05.2002 року Дарницьким РУ ГУ МВС України в м. Києві, був недійсним. Відповідно до ст. 215 ч.2 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Згідно із ст.1257 ч.1 цього ж Кодексу заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ч. 1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст. 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. Однак за змістом п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11. 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.10.2015 року (а.с.19-20), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21.01.2016 року (а.с.21-23), у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], третя особа Головне управління юстиції у м. Києві про визнання заповіту недійсним відмовлено. Оскільки під час складення заповіту [INFO] року [PERSON] виповнилось 49 років, а у паспорті не було вклеєно фотокартки заповідача по досягненню ним 45-річного віку, тому такий паспорт є недійсним. Встановлення особи заповідача на підставі недійсного паспорту свідчить про порушення нотаріусом при посвідченні заповіту вимог ст.43 Закону України «Про нотаріат», пункту 13 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, і оскільки порядок посвідчення заповіту було порушено, тому в силу ст. 1257 ЦК України, його слід визнати нікчемним.

Outcome: approved