Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-13 00:00:00

В лютому 2020 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 4000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 17.02.2020 року і до повноліття дитини. В обґрунтування позову позивач вказала на те, що вона з відповідачем перебували у фактичних шлюбних відносинах, без реєстрації шлюбу у відповідних органах. Від таких відносин у них народилася дитина: [PERSON] , [INFO] .. На теперішній час відносини між ними припинені. Дитина після припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами проживає разом з позивачем і знаходиться на її утриманні та вихованні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. При цьому, відповідач являється фізично здоровою людиною, має гарні доходи, і, за даними позивача, аліменти нікому іншому не платить, тому позивач вимушена звернутись до суду із зазначеною позовною заявою. Ухвалою суду від 02.03.2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, справа розглянута без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 02.03.2020 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. З урахуванням вимог ст.ст.19,274,276,277 ЦПК України, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; особи, які беруть участь у справі, не викликались. Відповідач у встановлений судом строк надав суду відзив на позовну заяву, в якому не заперечував факт батьківства щодо малолітньої [PERSON] та зазначив, що на час розгляду справи припинив підприємницьку діяльність як ФОП, внаслідок чого, його доходи зменшилися, окрім того, відповідач намагався надавати брати участь в утриманні та вихованні дитини, в чому йому перешкоджала позивачка, яка після численних перемовин надала відповідачу банківські реквізити за якими [PERSON] сплачував аліменти, окрім того, відповідач зазначив, що у позивачки наявне численне нерухоме майно, від якого вона отримує дохід та має більший достаток ніж відповідача. [PERSON] частково визнав позовні вимоги та не заперечував проти стягнення з нього аліментів в розмірі 1500 грн. щомісяця. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з наступним. Статтею 15 ЦК України визначено право на захист цивільних прав та інтересів, де зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, що передбачено ст.16 ЦК України. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідач доводиться батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір`ю, позивачем у даній справі, і знаходиться на її утриманні (а.с.3-4). Зазначені обставини також визнав відповідач по справі. З вересня 2015 року по лютий 2020 року відповідач здійснював підприємницьку діяльність як ФОП, з надання ветеринарних послуг, 26.02.2020 року зазначену діяльність було припинено. Також судом встановлено, що відповідач добровільно надавав [PERSON] матеріальну допомогу на утримання своєї малолітньої дитини в лютому та березні 2020 року по 1500 грн. (всього 3000 грн.), зокрема відповідачем були надані квитанції про переказ коштів на утримання дитини. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Тобто, утримання відповідачем своєї дитини є не його правом, а його обов`язком, у зв`язку з чим з відповідача слід стягнути аліменти в судовому порядку. Згідно з положеннями ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також положеннями ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Так, статтею 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. Згідно з ч. 1,2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.. Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач просила суд визначити аліменти на малолітню дитину з відповідача в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн. щомісячно, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте, згідно ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Позивачем не надано і не зазначено належних допустимих доказів того, що відповідач має фінансову можливість сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 4000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В свою чергу, положеннями ч.1 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням вищевказаного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача не можуть бути задоволені в позовному обсязі. В свою чергу, відповідачем належними доказами доведено факт припинення підприємницької діяльності в якості ФОП, що має наслідком зменшення обсягів доходів та намагання відповідача добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, також судом враховується часткове визнання позову, зокрема [PERSON] не заперечує щодо стягнення з нього аліментів в розмірі 1500 грн. щомісячно. За таких обставин, суд приходить до висновку, що зазначений розмір аліментів буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку малолітньої дитини і сприятиме її нормальній життєдіяльності, та гарантуватиме їй належний рівень життя, що повністю узгоджується з положеннями статті 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року. При цьому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема у статті 182 СК України частину другу викладено в такій редакції, та зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому, суд прийшов до висновку, що розмір аліментів на утримання дитини слід встановити з урахуванням того, що він (розмір) не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Встановлено, що позивач звернулася до суду 18 лютого 2020 року, а тому, з урахуванням положень ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням положень ст.182 СК України, суд вважає можливим стягнути з [PERSON] , аліменти на утримання його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менше ніж 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 18 лютого 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, на користь матері дитини - [PERSON] , частково задовольнивши позовні вимоги. При цьому, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. В свою чергу, беручи до уваги факт сплати відповідачем аліментів в лютому на суму 1500 грн. та березні на суму 1500 грн., суд не вбачає необхідності допустити до негайного виконання рішення про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини в межах суми платежу за один місяць. Крім того, в порядку ч.6 ст.141 ЦПК України, з відповідача повинно бути стягнено в дохід держави судовий збір по справі в сумі 840 грн. 80 коп., оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: partial