Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

В липні 2016 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що з відповідачкою зареєстрували шлюб 14 січня 2011 року в Угринській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №01. В шлюбі народилася дитина [PERSON], [INFO]. За час спільного подружнього життя належної сімї не склалося. Між ними часто виникають сварки та непорозуміння. Подружнім життям не живуть, спільного господарства не ведуть. Просить розірвати шлюб з [PERSON], дитину залишити проживати з матірю. Позивач [PERSON] позов підтримує, просить задовольнити. Суду пояснив, що до розірвання шлюбу привели сварки та скандали, які виникають через різні погляди на життя, сторони не підтримують подружніх відносин шість місяців, миритися не бажає. Відповідачка [PERSON] позов визнає, погоджується на розірвання шлюбу, просить дитину залишити з нею, після розірвання шлюбу їй залишити прізвище Магдич. Вислухавши позивача, відповідачку, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Сторони по справі [PERSON] та Магдич (дошлюбне прізвище Крашівська) [PERSON] уклали шлюб 14 січня 2011 року, який зареєстрували в Угринській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №01, про що свідчить свідоцтво про шлюб. В шлюбі є син [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження. За час спільного проживання належної сім'ї не склалося. Між сторонами часто виникають сварки та скандали, сторони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують протягом шість місяців, спільного господарства не ведуть, вони втратили почуття любові, взаєморозуміння та довіри один до одного. Сім`я фактично розпалася та існує лише формально. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч. ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між ними носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивача, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved