overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

В квітні 2015 р. [PERSON] звернулась з позовною заявою про розірвання шлюбу до [PERSON] Свої вимоги мотивувала тим, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 2003 р. Спільних дітей подружжя не має. Подружні відносини припинились в зв'язку зі втратою поваги, взаєморозуміння, різних поглядів на життя, спільного господарства сторони не ведуть. Посилаючись на вищевикладене, позивачка просить шлюб розірвати. Відповідно до заяви позивачка просила про розгляд справи без її участі, підтримала вимоги та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно Ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 19.12.2003 р. Від спільного проживання дітей не мають. Подружні відносини між сторонами припинені, спільного господарства вони не ведуть. Сім'я припинила своє існування остаточно, подальше її збереження неможливе. Майновий спір не заявлявся. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу можу бути пред'явлений одним із подружжя. З'ясувавши фактичні взаємини між подружжям, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами потрібно розірвати. На підставі ст. ст. 21, 24, 110, 112, 113 СК України та ст. ст. 10, 60, 212, 214, 226 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

В квітні 2015 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому зазначено, що 12.04.2008 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 143. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає с позивачкою. Посилаючись на те, що шлюбні відносини між сторонами припинені з березня 2014 року, спільного господарства не ведуть, між сторонами було втрачено почуття любові та взаємоповаги, збереження сім'ї неможливе, позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем. Позивачка в судове засідання не з*явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з*явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує, позов визнав в повному обсязі. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Як передбачено ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі» за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Таким чином, зважаючи на повне визнання позову відповідачем та той факт, що визнання відповідачем позову, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд доходить висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, підтверджений документально.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

В квітні 2015 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування вимог зазначила, що їх сімейні стосунки не склалися через суттєві розбіжності в характерах, які не дають можливості зберегти сім'ю. Внаслідок цього з 9 жовтня 2014 р. вони разом не проживають і не мають бажання продовжувати подружнє життя, вести спільне господарство та мати спільний бюджет. [PERSON] посилається на те, що перебування у шлюбі з відповідачем суперечить її інтересам і ускладнює її життя. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, наполягали на розірванні шлюбу. Позивач пояснила, що її чоловік протягом семи місяців не був в Україні і кошти на утримання сім'ї взагалі не надавав, через що вона пішла жити до своїх батьків. Невдовзі батько чоловіка виставив з квартири, де вони мешкали, усі її речі. В березні 2015 р. чоловік намагався переконати її в необхідності збереження сім'ї, але при цьому викрав усі її та дитини документи і ювелірні прикраси, після чого вона прийняла остаточне рішення про розірвання шлюбу. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов про розірвання шлюбу визнали, але заперечили обставини, на які позивач послалася як на підставу своїх вимог. Відповідач пояснив, що намагаючись забезпечити сім'ю, він працював на двох роботах, а коли втратив роботу, за згодою дружини поїхав на заробітки за кордон. При цьому він здав в оренду гараж і кошти від оренди в сумі 700 грн. передавались його дружині. Також він залишив дружині кошти від продажу за 8 тис. доларів автомобіля. Однак матеріальні запити дружини перевищують його можливості. В березні 2015 р. він намагався переконати дружину зберегти сім'ю і забрав документи, щоб утримати її від необдуманих кроків. [PERSON] заперечив крадіжку ювелірних прикра пояснивши, що забрав лише свою обручку. Вислухавши сторони, їх представників та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18 травня 2013 р. (а.с. 15). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 16). З огляду на пояснення сторін, суд вважає доведеним, що у подружжя відсутні спільні погляди на сім'ю та шлюб, внаслідок чого вони понад сім місяців проживають окремо та не ведуть спільного господарства. За взаємною згодою сторін їх малолітній син проживає з матір'ю. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи позицію сторін, суд приходить до висновку, що розлад їх подружніх стосунків має не тимчасовий характер і подальше збереження шлюбу, який не базується на вільній згоді жінки та чоловіка, порушує таку засаду шлюбу як добровільність, а отже суперечить інтересам позивача. Встановлені обставини є підставою для розірвання шлюбу сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

В квітні 2015 р. [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб з [PERSON] В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що шлюбні стосунки припинились, спільного господарства не ведуть, шлюб носить формальний характер. В судове засідання позивач не зявилась, надала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився. Про час та місце слухання справи був повідомлений в установленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17 червня 1995 року, про що свідчить актовий запис № 395, Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області. Відповідно до позовної заяви сторони припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, подальше збереження сімї є неможливим та марним. За змістом статті 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За приписом частини 1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідності до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За вказаних обставин, враховуючи, що сімейні стосунки між подружжям не склалися, як зазначено в позові, через різні погляди на сімейне життя, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, намірів зберегти сім'ю у сторін немає, суд вважає встановленим, що за зазначених вище обставин збереження сім'ї буде суперечити інтересам позивача у справі. Шлюб сторін існує формально і може бути розірваний.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

В квітні 2015 року [PERSON], [PERSON] звернулись до суду із вказаною заявою, просили встановити факт належності правовстановлюючого документу - свідоцтва про право власності на житло №У-138 від 20.05.1997 року на квартиру за адресою: [ADDRESS], видане Управлінням житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів, померлій 27.10.2014 року [PERSON]. На підтвердження вимог вказали, що вони звернулись до державного нотаріуса Сьомої криворізької державної нотаріальної контори, яка розташована у місті Кривий Ріг по вул. Льотчиків, 36а, з заявами для прийняття спадщини. Постановою від 02.03.2015 року їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з тим, що в свідоцтві про право власності на житло №У-138 від 20.05.1997 року на квартиру за адресою: [ADDRESS], прізвище померлої матері заявників [PERSON] значиться як «Кулигіна», а також прізвища заявників значиться як «Кулигіни». Натомість, згідно паспортів громадян України, свідоцтва про смерть, технічного паспорту на квартиру та договору дарування частини квартири від 25.01.2001 року, прізвище померлої значиться вірно «Кулігіна». На час оформлення зазначеного свідоцтва про право власності на житло не звернули уваги на правильність написання своїх прізвищ. Дана помилка, допущена у свідоцтві про право власності, перешкоджає здійсненню права на спадкування. В судове засідання представник заявниць не зявився, надав заяву, згідно якої заяву підтримує та просить задовольнити, посилаючись на обставини викладені у заяві. Заінтересована особа державний нотаріус Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що в свідоцтві про право власності на житло №У-138 від 20.05.1997 року на квартиру за адресою: [ADDRESS], прізвище померлої матері заявників [PERSON] значиться як «Кулигіна», а також прізвища заявників значиться як «Кулигіни». Натомість, згідно паспортів громадян України, свідоцтва про смерть, технічного паспорту на квартиру та договору дарування частини квартири від 25.01.2001 року, прізвище померлої значиться вірно «Кулігіна». Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що розбіжності написання прізвища «Кулигіна» та «Кулігіна» виникло у звязку з різним його перекладом з російської на українську мову, факт належності правовстановлюючого документу свідоцтва про право власності на житло знайшов підтвердження в досліджених доказах, факт підлягає встановленню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

В квітні 2015 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - відповідач) захист прав споживача шляхом стягнення суми депозиту. Позовні вимоги мотивовані тим, що 21 серпня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір-заяву № 300937/49508/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний», згідно якого позивачем внесено до Банку вклад у розмірі 1380,00Євро на строк з 21 серпня 2014 року по 21 листопада 2014 року, 26 серпня 2014 року Договір-заяву № 300937/49983/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний», згідно якого позивачем внесено до Банку вклад у розмірі 11100,00 доларів США на строк з 26 серпня 2014 року по 26 листопада 2014 року. По закінченню дії договорів, 12 лютого 2015 року позивач звернувся до Банку із заявами про повернення сум вказаних вкладів, проте банк не повернув грошові кошти, у зв'язку з чим позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 1380,00 Євро за договором банківського вкладу № 300937/49508/3-14 від 21.08.2015 року та 11100,00 доларів США за договором банківського вкладу 300937/49983/3-14 від 26.08.2014 року. У ході розгляду справи представник позивача подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, а саме просила стягнути з відповідача а користь позивача заборгованість у розмірі 1380,00 Євро за договором банківського вкладу № 300937/49508/3-14 від 21.08.2015 року та 11100,00 доларів США за договором банківського вкладу 300937/49983/3-14 від 26.08.2014 року та 2277,95 доларів США за договором банківського строкового вкладу № 300937/711905/5-14 від 18.11.2014 року, 52200,00 гривень за договором банківського строкового вкладу № 300937/72937/5-14 від 24.11.2014 року обґрунтовуючи це тим, що 18.11.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір-заяву № 300937/711905/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний», згідно якого позивачем внесено до Банку вклад у розмірі 2000,00 доларів США, 24.11.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір-заяву № 300937/72937/5-14/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний», згідно якого позивачем внесено до Банку вклад у розмірі 52200,00 гривень. По закінченню дії договорів 16.04.2015 року, 21.04.2015 року та 19.05.2015 року позивач звернувся до Банку із заявами про повернення сум вкладів, проте банк не повернув грошові кошти. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про поважні причини неявки в судове засідання не повідомив. Суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

В квітні 2015 року [PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - відповідач) про захист прав споживача та стягнення коштів. Позовні вимоги мотивовані тим, що 18 липня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 300937/44087/6-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші», згідно якого позивачем внесено до Банку вклад у розмірі 40000,00 доларів США на строк з 18 липня 2014 року по 18 січня 2015 року. По закінченню дії договору, 19 січня 2015 року позивач звернулася до Банку з заявою про повернення суми вкладу, проте банк не повернув грошові кошти, у зв'язку з чим позивач просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість у розмірі 32610 доларів США 00 центів, 12,5% річних за користування депозитом у розмірі 3650 доларів США 60 центів, 3% річних у сумі 2443 доларів США, 86 центів та витрати на правову допомогу у розмірі 5000 гривень 08 травня 2015 року позивач подала заяву про зменшення позовних вимог, а саме просила стягнути з відповідача на свою заборгованість у розмірі 32610 доларів США 00 центів, 12,5% річних за користування депозитом у розмірі 1123 доларів США 86 центів, 3% річних у сумі 2443 доларів США, 86 центів та витрати на правову допомогу у розмірі 5000 гривень (а.с. 24-25). Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про поважні причини неявки в судове засідання не повідомив. Суд,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

В квітні 2015 року [PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - відповідач) про стягнення грошових коштів споживача. Позовні вимоги мотивовані тим, що 31 липня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір-заяву № 300937/46118/6-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші», згідно якого позивачем внесено до Банку вклад у розмірі 10 000 доларів США на строк з 31 липня 2014 року по 31 січня 2015 року. По закінченню дії договору, 10 лютого 2015 року позивач звернувся до Банку з заявою про повернення суми вкладу, проте банк не повернув грошові кошти, у зв'язку з чим позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 10 000 доларів США, 3% річних станом на 21 квітня 2015 року у розмірі 65 доларів США 75 центів та суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції станом на 21 квітня 2015 року у розмірі 1640 доларів США 00 центів. Та витрати на правову допомогу у розмірі 4000 гривень. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про поважні причини неявки в судове засідання не повідомив. Суд,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

В квітні 2015 року [PERSON] (до укладення шлюбу Буртиш) Є.О. звернулась до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням [ADDRESS]. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідач її син, хоча і зареєстрований за вказаною адресою, проте не проживає в квартирі більше одного року, не бере участі в утриманні житла, не сплачує комунальні послуги, його особистих речей в квартирі немає. Посилаючись на вищевикладене, позивачка просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивачки заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, повідомлявся судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомив. [PERSON] Ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивачці [PERSON] (до укладення шлюбу Буртиш) [PERSON] квартира [ADDRESS] належить на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 02.04.2001 р. на Універсальній товарній біржі Фенікс та зареєстрованій в ММБТІ за № 18481. В [ADDRESS], відповідно до Довідки ЖКП ММР Південь за вих. № 1198 від 16.03.2015 р. зареєстрований відповідач по справі (син позивачки) - [PERSON] [PERSON] про непроживання від 05.03.2015 р. та пояснень представника позивачки в зазначеній вище квартирі відповідач [PERSON] не проживає з січня 2013 року. Його особистих речей в квартирі немає, комунальні послуги відповідач не сплачує. Реєстрація відповідача за цією адресою створює перешкоди власнику у розпорядженні своїм майном. [PERSON] ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження майном. Гарантуючи захист власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК ). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла втрачають право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік. Враховуючи вищенаведене суд вважає, що вимоги позивачки про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

В квітні 2015 року [PERSON] (дошлюбне прізвище Ігнасюк) [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 06 лютого 1988 року в Палаці реєстрації шлюбів м. Смоленська (актовий запис № 264). На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що в шлюбі вони мають двох повнолітніх дітей, проте спільне життя не склалося через взаємне непорозуміння, внаслідок чого їх шлюбні стосунки припинені і вони мешкають окремо, а збереження сімї є неможливим. Вказує, що розірвати шлюб в органах ДРАЦС відповідач не бажає. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Оскільки сторони в судове засідання не зявилися, тому фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в порядку, передбаченому ст.174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Судом встановлено, що 06 лютого 1988 року в Палаці реєстрації шлюбів м. Смоленська зареєстровано шлюб між [PERSON] (дошлюбне прізвище Ігнасюк) [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб (актовий запис № 264) від 06 лютого 1988 року.

Outcome: approved