Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

В липні 2016р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 2-7) до відповідачів: ТОВ «Українське незалежне інформаційне агентство новин» (далі по тексту - відповідач 1), Головного редактора Інтернет - видання «Главред» [PERSON] (далі по тексту - відповідач 2), в якому просила суд: визнати недостовірною, що принижує честь, гідність, ділову репутацію позивачки інформацію, розміщену за веб-адресою: [INFO] (стаття під назвою «[INFO]» на веб - сайті «Glavred. info»). Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовував тим, що [INFO]. на веб - сайті «Glavred. info» була опублікована зазначена стаття під назвою «[INFO]». На думку сторони позивача відомості, зазначені у вказаній статті, а саме: «По истечении пяти лет МИД Турции депортировал [PERSON] в Украину. Новое турецкое правительство, с весьма старыми взглядами, обосновывало это несоответствием образа актрисы с моральными нормами и устоями государства…» відносно неї є неправдивими, образливими, оскільки принижують її честь і гідність, звинувачуючи її у низьких моральних якостях. Крім того, вищезазначена інформація, була поширена серед необмеженого кола людей, що додатково впливає на ділові якості позивачки, як творчої натури. З метою захисту порушеного права, позивачка вимушена була звернутися до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні представник позивачки, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, які зазначені в позові, просив суд позов задовольнити, наголошуючи, що про порушене право позивачка дізналась лише 15 липня 2015р., після того, як отримала і ознайомилась зі звітом № 1-1 від 15 липня 2015р. ТОВ «Агентство «Бюро юридичних послуг», а тому нею не пропущений строк позовної давності визначений ч. 2 ст. 258 ЦК України. Відповідачі 1, 2 про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, представник відповідача 1 подав на адресу суду заяву про застосування строків позовної давності, а також клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з відрядженням. Судом визнається неповажною причина неявки представника відповідача 1, оскільки стороною не надано доказів поважності причин неявки, наявність квитків на залізничний транспорт не свідчить про службове відрядження. Відповідач 2, поважності причин нявки суду не повідомив, свого представника до суду не направив. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У відповідності з ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. В свою чергу ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про інформацію» реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка наголошувала, що [INFO]. на веб - сайті «Glavred. info» була опублікована стаття під назвою: «[INFO]», в якій були оприлюднені наступні відомості: «По истечении пяти лет МИД Турции депортировал [PERSON] в Украину. Новое турецкое правительство, с весьма старыми взглядами, обосновывало это несоответствием образа актрисы с моральными нормами и устоями государства…», які на її думку порушують її честь, гідність та ділову репутацію. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009р. за № 1, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Так, в судовому засіданні представник позивачки зазначав, що дійсною причиною повернення позивачки з Туреччини була робота без відповідного дозволу на працевлаштування, а не причина, яка була зазначена в статті під назвою: «[INFO]». У відповідності з ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Твердження сторони позивача, що обов'язок доведення, що інформація є недостовірною покладено виключно на особу, яка поширила цю інформацію є помилковим, в силу положень ст. 277 ЦК України. Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною позивача не було надано суду доказів того, що причиною повернення позивачки на України з Туреччини є інша причина ніж та яка зазначена в статті під назвою: «[INFO]». Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення вимог позивачки про визнання недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, порушують права свободи, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію позивачки, відомості поширені в статті під назвою: «[INFO]».

Outcome: dismissed