Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

В липні 2015 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що 29.07.2014 року між нею та адвокатом [PERSON] був укладений договір про надання правової допомоги у кримінальному провадженні за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, по якому [PERSON] була визнана потерпілою. З вироку Новокаховського міського суду Херсонської області від 21.05.2015 року вбачається, що [PERSON] визнав себе винуватим у вчиненні вказаного злочину, відшкодував потерпілій [PERSON] в рахунок моральної шкоди 20 000 грн., з яких 10 000 грн. передав адвокату [PERSON] Згідно розписки від 01.09.2014 року адвокатом [PERSON] було отримано від [PERSON] 10 000 грн. для подальшої передачі [PERSON] На вимогу позивача передати їй вказані кошти, [PERSON] повідомив, що передав їх [PERSON] Разом із тим, на вимогу [PERSON] повернути їй грошові кошти, сплачені [PERSON] в рахунок моральної шкоди, [PERSON] зазначив, що кошти не отримував. Оскільки до теперішнього часу [PERSON] дані кошти не передані, у відповідності до уточнених позовних вимог, позивач просить суд стягнути з [PERSON] та [PERSON] на свою користь безпідставно набуті грошові кошти в сумі 10 000 грн. та судові витрати. Позивач в останнє судове засідання не з'явилася, про час та місце його проведення була повідомлена належним чином. Заявою від 24.02.2016 року просила розглянути справу за її відсутності, на задоволенні позову наполягала. З її пояснень, наданих в раніше проведених судових засіданнях, вбачається, що [PERSON] після смерті доньки [PERSON] перебувала у тяжкому стані, внаслідок чого не брала участі на початку розгляду кримінального провадження відносно [PERSON], її інтереси представляв адвокат [PERSON] [PERSON] надала останньому та [PERSON] доручення на представлення її інтересів. Після того, як у них із [PERSON] почали виникати непорозуміння з приводу майна померлої доньки, [PERSON] сама прийшла в судове засідання та дізналася від [PERSON] про те, що [PERSON] передав через [PERSON] для неї в рахунок відшкодування шкоди гроші в сумі 10 000 грн. Також від [PERSON] їй стало відомо, що дані кошти [PERSON] передав [PERSON] Від адвоката [PERSON] позивач дізналася, що дані кошти передавав батько обвинуваченого. [PERSON] зазначила, що оригіналу розписки [PERSON] про отримання від [PERSON] грошових коштів в сумі 10 000 грн. від 01.09.2014 року у неї немає. Відповідач [PERSON] в останнє судове засідання не з'явився, про час та місце його проведення був повідомлений належним чином. Заявою від 29.07.2015 року просив розглянути справу за його відсутності, за участі його представника - адвоката Зварича Є.Г., в задоволенні позову просив відмовити. При допиті [PERSON] в порядку ст.184 ЦПК України, в якості свідка, в судовому засіданні від 21.12.2015 року, останній пояснив, що 01.09.2014 року він, [PERSON], [PERSON] та батьки [PERSON] зустрілися в м.Нова Каховка з приводу відшкодування шкоди, спричиненої [PERSON] внаслідок ДТП. [PERSON] на зустрічі не була, оскільки після смерті доньки перебувала в дуже поганому стані, сказала, що ні з ким зустрічатися не хоче. На даній зустрічі батько [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в загальній сумі 13 000 грн. в рахунок відшкодування спричиненої шкоди, як [PERSON], так і самій [PERSON] [PERSON] відразу повідомив, що він не є потерпілим по кримінальному провадженню відносно [PERSON], тому ніяких грошей від останнього брати не буде. [PERSON] в його присутності також ніяких грошових коштів не брав, розписок не писав. Під час цієї зустрічі до [PERSON] приїжджав знайомий [PERSON], який також бачив передачу коштів. Після цього між [PERSON] та [PERSON] почали виникати конфлікти з приводу бізнесу, який залишився після померлої внаслідок ДТП [PERSON] Представник відповідача [PERSON] - адвокат Зварич Є.Г. в судовому засіданні в задоволенні позовних вимог просив відмовити через їх необґрунтованість, оскільки доказів передачі грошових коштів в розмірі 10 000 грн. [PERSON] чи [PERSON] позивачем не надано. Так, позивачем не надано оригіналу розписки від 01.09.2014 року, копія якої є неналежним доказом передачі грошових коштів в зазначеному розмірі, а свідок [PERSON] є родичкою [PERSON], між останніми та [PERSON] існують неприязні відносини, внаслідок чого є підстави вважати, що її свідчення є упередженими. Відповідач [PERSON], допитаний в судовому засіданні в порядку ст.184 ЦПК України, в якості свідка, пояснив, що він декілька років працює адвокатом. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були його клієнтами. Він представляв їх інтереси у кримінальному провадженні відносно [PERSON], по якому [PERSON] та [PERSON] були потерпілими, а [PERSON] свідком. Внаслідок ДТП, з вини [PERSON] загинула донька позивача, з приводу чого [PERSON] складав позовні заяви про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, які були ним подані до розгляду в межах кримінального провадження. Про судові засідання [PERSON] повідомляв [PERSON], однак остання написала заяву про розгляд справи за її відсутності, надавши йому повноваження бути її представником. 01.09.2014 року в другій половині дня в м.Нова Каховка [PERSON] зустрівся із [PERSON] та [PERSON], з якими поїхав на зустріч з батьками обвинуваченого [PERSON] з приводу відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок ДТП. Вони зустрілися біля кінотеатру на площі м.Нова Каховка. [PERSON] була повідомлена про дану зустріч як [PERSON], так і [PERSON], але не захотіла їхати. Батько [PERSON] повідомив, що в нього є 13 000 грн., з яких він може передати в рахунок відшкодування моральної шкоди [PERSON] 10 000 грн., та в рахунок відшкодування шкоди [PERSON] 3 000 грн. [PERSON] зазначав останній, що це замало, але оскільки вона є родичкою [PERSON], то нехай вирішує сама. [PERSON] повідомив, що не є потерпілим по справі, тому даних грошей не візьме. [PERSON] погодилася, перерахувала всі грошові кошти, передані батьком [PERSON], та поклала їх в свою сумку. [PERSON] коштів в розмірі 10 000 грн. не брав, але оскільки [PERSON], як і [PERSON], була потерпілою по даному кримінальному провадженні, він написав розписку про те, що взяв гроші для передачі їх позивачу. Так як в матеріалах справи відсутній оригінал розписки від 01.09.2014 року, він не може із впевненістю сказати, що писав саме цю розписку, оскільки по справі [PERSON] писав їх декілька. Після цього, [PERSON] підписала довіреність, якою уповноважила [PERSON] та [PERSON] бути її представниками в усіх установах, ніяких претензій до них вона не мала. Але через деякий час між [PERSON] та [PERSON] виникли непорозуміння, в зв'язку з чим приблизно в листопаді 2014 року позивач відмовилася від послуг адвоката та сама ходила в судові засідання. В задоволенні позовних вимог [PERSON] просив відмовити через їх необґрунтованість, так як позивач не надала суду належних доказів передачі грошових коштів в розмірі 10 000 грн. ані йому, ані [PERSON] Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчать поштові повідомлення. Причину своєї неявки не повідомив. Згідно відповідей Новокаховського міського суду Херсонської області (а.с.77, 82), вирок Новокаховського міського суду Херсонської області від 25.05.2015 року відносно [PERSON] набрав законної сили 21.07.2015 року, але відомостей щодо його виконання (рапорту про затримання) до суду не надходило. За таких обставин, судом вжито всіх можливих заходів щодо повідомлення [PERSON] про розгляд справи та з'ясування його думки з цього приводу. Відповідно до ст.169 ЦПК України, суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належним чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. 29.07.2014 року між адвокатом [PERSON] з однієї сторони і [PERSON], [PERSON], [PERSON] з другої сторони було укладено договір про надання правової допомоги у кримінальному провадженні (а.с.11). Відповідно до п.1.2 укладеного договору, адвокат прийняв на себе обов'язки представляти права і законні інтереси клієнтів в суді та здійснювати професійну діяльність адвоката згідно з умовами цього договору з усіма правами представника, які передбачені чинним законодавством України, у зв'язку із зверненням клієнтів до суду. Вироком Новокаховського міського суду Херсонської області від 21.05.2015 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та засуджено до трьох років позбавлення волі з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на два роки, цивільні позови [PERSON], [PERSON], на підставі п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України, залишені без розгляду (а.с.6-8). Відповідно до зазначеного вироку, з пояснень [PERSON] вбачається, що він відшкодував [PERSON] в рахунок моральної шкоди 20 000 грн., 10 000 грн. з яких передав її представнику [PERSON] З копії розписки від 01.09.2014 року вбачається, що [PERSON], діючи в інтересах [PERSON] на підставі договору про представлення інтересів отримав від [PERSON] кошти в сумі 10 000 грн. для подальшої передачі [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди за загибель доньки в результаті ДТП, яке сталося 23.07.2014 року в м.Н.Каховка (а.с.13). 16.09.2014 року [PERSON] уповноважила [PERSON] та [PERSON] бути її представниками в усіх державних, громадських, господарських та інших підприємствах, установах, організаціях, що підтверджується довіреністю від 16.09.2014 року (а.с.88). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що 01.09.2014 року після обіду він під'їжджав до [PERSON], який в той час зустрічався з приводу відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок ДТП, та бачив, як дуже маленька на зріст жінка в автомобілі [PERSON] перераховувала грошові кошти. Там також були [PERSON], ще один чоловік та жінка - батьки винуватого в ДТП. Скільки було грошей, [PERSON] не знає, в його присутності ніхто ніяких розписок не писав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є племінницею [PERSON] 01.09.2014 року вона із [PERSON] заїхали за адвокатом [PERSON] та поїхали в м.Н.Каховка на зустріч із батьками [PERSON] з приводу відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок ДТП з вини останнього. Батько обвинуваченого зазначив, що має 10 000 грн. для [PERSON] та 3 000 грн. для [PERSON] Він подзвонив адвокату [PERSON] для того, щоб дізнатися, як правильно оформити розписки. [PERSON] в автомобілі [PERSON] написала розписку про відшкодування шкоди, отримала та перерахувала передані їй 3 000 грн. [PERSON] також написав розписку про отримання грошових коштів для передачі [PERSON], взяв 10 000 грн. та передав їх [PERSON] Хто перераховував ці кошти, [PERSON] не пам'ятає. Після чого всі роз'їхалися. [PERSON] підвозив їх із [PERSON] до дому, по дорозі він подзвонив комусь та спитав про курс долара, потім заїхав ([PERSON] не знає, куди саме) та поміняв 10 000 грн. на долари. Курсу обміну та отриману суму [PERSON] не знає. Зважаючи на суму грошових коштів в гривнях, [PERSON] подумала, що [PERSON] поміняв гроші, отримані від батька [PERSON], але не уточнювала у нього це питання. Після цього [PERSON] поїхав до села, в якому проживає [PERSON] [PERSON] вважала, що він віддав [PERSON] дані грошові кошти, але через декілька місяців з'ясувалося, що остання їх не отримувала. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. З наведеної норми права вбачається, що предмет судового розгляду формулюється в позовній заяві, в якій позивач зазначає свої вимоги. Посилання позивача на певну правову норму не звільняє суд від обов'язку, передбаченого ст. 214 ЦПК України, визначити характер спірних правовідносин і правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов'язків учасниками судового розгляду, у тому числі й у частині подання ними доказів, заяв і клопотань та призначення експертиз. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Звертаючись до суду з позовом про стягнення грошових коштів позивач посилалася на ст.ст.23, 1214 ЦК України, вказуючи, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] утримують безпідставно отримані кошти в розмірі 10 000 грн. Зважаючи на те, що нормами ст.23 ЦК України визначено відшкодування моральної шкоди, а позивачем не зазначається про спричинення їй діями [PERSON] або [PERSON] моральної шкоди; нормами ст.1214 ЦК України визначено відшкодування доходів, отриманих від безпідставно набутого майна, про що також не йдеться у позові, враховуючи характер позовних вимог, суд дійшов висновку про необхідність застосування до виниклих правовідносин загальних підстав для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, які визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України, безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Така правова позиція сформульована у постановах Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14 та від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214 ЦПК України). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених ст. ст. 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Згідно п.3 ч.1 ст.208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти, крім інших, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. У відповідності до ч.1 ст.218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Згідно із ч.1 статті 177 ЦК України, об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. З положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України вбачається, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч.1 ст.1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно позивачу. Згідно ч.ч.1, 3 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В ч.4 ст.61 ЦПК України зазначено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Частиною 2 статті 64 ЦПК України визначено, що письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. В ході судового розгляду відповідачем [PERSON] заявлялося клопотання про надання для дослідження оригіналу розписки від 01.09.2014 року. В порядку ч.4 ст.10 ЦПК України, позивачу було роз'яснено її право надати в обґрунтування своїх вимог оригінал розписки від 01.09.2014 року або заявити клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи. Даним правом позивач не скористалася. Станом на час винесення судового рішення, оригіналу даного документу суду надано не було, клопотання про призначення експертизи не заявлено. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Отже, судовим розглядом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 23.07.2014 року, померла донька [PERSON] - [PERSON] За даним фактом було порушено кримінальне провадження № 42014230000000189 за обвинуваченням [PERSON] за ч.2 ст.286 КК України, по якому [PERSON] та [PERSON] (яка також зазнала тілесних ушкоджень внаслідок ДТП) були визнані потерпілими. Інтереси останніх, за договором про надання правової допомоги у кримінальному провадженні від 29.07.2014 року, представляв адвокат [PERSON] В ході розгляду кримінального провадження № 42014230000000189 потерпілими було заявлено позови про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП, які в порядку п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України, були залишені без розгляду. Як свідчить аналіз матеріалів цивільної справи, відповідач [PERSON] міг би набути майно (грошові кошти в розмірі 10 000 грн.) за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, на підставі договору про надання правової допомоги у кримінальному провадженні від 29.07.2014 року, так як умовами цього договору передбачено надання [PERSON] адвокату [PERSON] всіх прав її представника, в тому числі й права на відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, передбачене п.10 ч.1 ст.56 КПК України, тобто останній, діючи в інтересах позивача, міг би отримати грошові кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої [PERSON] внаслідок ДТП для їх подальшої передачі потерпілій. Разом із тим, враховуючи, що отримання грошових коштів представником ([PERSON]) в рахунок відшкодування шкоди, спричиненої злочином, для подальшої передачі їх потерпілій ([PERSON].) є правочином, а доказом такого отримання (набуття) грошових коштів у заявленій сумі (10 000 грн.), в порядку ст.ст.208, 218 ЦК України, не можуть бути пояснення свідків, враховуючи заперечення відповідача [PERSON] факту отримання даних грошових коштів, зважаючи на те, що вирок Новокаховського міського суду Херсонської області від 21.05.2015 року, в порядку ч.4 ст.61 ЦПК України, обов'язковий для суду лише щодо винуватості [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, при цьому, в порушення ч.2 ст.64 ЦПК України, оригіналу розписки від 01.09.2014 року суду не надано, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів набуття [PERSON] 10 000 грн., призначених для неї. Отже, оскільки судом встановлено, що правовідносини, виниклі між [PERSON] та [PERSON], регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не нормами ЦК України, які регулюють зобов'язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, на що посилалася позивач, як на підставу своїх вимог, зважаючи на відсутність належних та допустимих доказів отримання відповідачем [PERSON] грошових коштів в розмірі 10 000 грн., що позбавляє суд можливості застосувати відповідну норму закону для вирішення даного спору, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні вимоги позивача про стягнення з [PERSON] вказаної суми. Враховуючи, що на час передачі грошових коштів (визначений на підставі пояснень учасників процесу та свідків - 01.09.2014 року) між [PERSON] та [PERSON] не існувало ніяких договірних відносин (довіреність на представництво інтересів на ім'я [PERSON] була видана 16.09.2014 року), позивач правильно в розумінні ст.1212 ЦК України послалася на безпідставність набуття останнім грошових коштів. Разом із тим, в порядку ст. 1212 ЦК України, зобов'язання особи повернути безпідставно набуте майно виникає за наявності доказів набуття такого майна за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави. Доказом набуття [PERSON] грошових коштів в сумі 10 000 грн., поданим позивачем в обґрунтування своїх вимог, є пояснення свідка [PERSON] Зважаючи на те, що в ході судового розгляду було встановлено існування неприязних відносин між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], яка є родичкою позивача, що могло вплинути на неупередженість свідка при дачі нею пояснень, враховуючи, що в порядку ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може покласти дані свідчення в основу свого рішення. Інших доказів набуття [PERSON] вищезазначених грошових коштів, позивачем не надано, в зв'язку з чим суд вважає, що в задоволенні вимоги позивача про стягнення даних коштів із останнього слід відмовити через необґрунтованість. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed