Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

В квітні 2021 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до АТ «Оператор газорозподільної системи Хмельницькгаз», яким просить зобов`язати відповідача встановити їй безкоштовно індивідуальний лічильник обліку природного газу у квартирі [ADDRESS] . В обґрунтування позову, з врахуванням поданої відповіді на відзив, посилається на те, що вона проживає у квартирі за зазначеною адресою, яка належить їй на праві власності. У вказаному будинку встановлено загальнобудинковий лічильник газу. Водночас, рахунки на оплату спожитого газу за показниками такого приладу обліку, встановленого на весь будинок, не відповідають реальним обсягам спожитого нею газу. 04.02.2021 року позивач звернулася до відповідача із заявою про встановлення в її квартирі індивідуального лічильника за рахунок коштів АТ «Оператор газорозподільної системи Хмельницькгаз», але листом від 17.02.2021 року їй було відмовлено. Так відмова, на думку позивача, порушує вимоги Законів України «Про захист прав споживачів», «Про забезпечення комерційного обліку газу». АТ «Оператор газорозподільної системи Хмельницькгаз» подало відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позову заперечує. Свою позицію обґрунтовує тим, що відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку газу», в редакції від 28.03.2021 року, суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - до 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - до 1 січня 2023 року. Оскільки позивач є споживачем, що проживає у квартирі та використовує газ для приготування їжі, на момент звернення до суду її право порушене не було, оскільки не настала кінцева дата строку для встановлення лічильника газу. Крім того, позивач відповідно до норм вказаного Закону має право встановити квартирний прилад обліку газу за свої кошти. Також, відповідач вказує, що ч.1 ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку газу» (в редакції, яка діяла на момент встановлення загальнобудинкового лічильника за адресою проживання позивача) не зазначено право абонента на індивідуальний лічильник газу, мова йде про обов`язок оператора ГРМ забезпечити встановлення як індивідуальних, так і загальнобудинкових лічильників газу, що забезпечить 100% облік спожитого газу населенням. Зміни до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку газу», якими встановлено обов`язок суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу, встановити індивідуальні засоби обліку газу, набули чинності 19.02.2018 року, тобто після встановлення в будинку, де проживає позивач, в грудні 2016 року загальнобудинкового лічильнику газу. Тобто, у будинку позивача забезпечено облік природного газу відповідно до вимог вказаного Закону в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в заявах по суті справи, просили їх задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечив, вказавши на його безпідставність, адже права позивача на даний час не порушені, а будинок, в якому вона проживає, забезпечений загальнобудинковим лічильником газу, що забезпечує необхідний облік спожитого газу. Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши письмові докази у справі, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. [PERSON] проживає в кв. [ADDRESS] та є споживачем природного газу для приготування їжі, АТ «Оператор газорозподільної системи «Хмельницькгаз» - оператором ГРМ. Відповідачем в грудні 2016 року встановлено в будинку, де проживає позивач, загальнобудинковий вузол обліку газу, у зв`язку з чим останній об`єми використаного нею природного газу вираховуються згідно показань такого лічильника. 04 лютого 2021 року [PERSON] звернулася до відповідача із письмовою заявою, якою просила встановити за рахунок останнього в належній їй квартирі індивідуальний лічильник газу, адже вона не погоджується з нарахованими обсягами спожитого нею природного газу, вважає їх завищеними. 17 лютого 2021 року АТ «Оператор газорозподільної системи «Хмельницькгаз» надано відповідь на вказану заяву, якою повідомлено про встановлення в будинку [ADDRESS] загальнобудинкового лічильника газу та роз`яснено право позивача встановити індивідуальний лічильник газу за власні кошти, а фактично відмовлено в задоволенні заяви останньої. Вважаючи відмову відповідача неправомірною з огляду на те, що відповідно до ст.6 Закон України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» АТ «Оператор газорозподільної системи «Хмельницькгаз» зобов`язане забезпечити встановлення індивідуального лічильника в її квартирі, позивач просить захистити її порушене право. Зазначені обставини визнаються учасниками справи, що ними підтверджено в судовому засіданні. Згідно із ч.1 ст.5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закон України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином. Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС оператор газорозподільної системи суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Згідно з положеннями ч.1 ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції, чинній на день звернення [PERSON] до відповідача із заявою про встановлення індивідуального лічильника газу, суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 01 січня 2021 року. Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» щодо перегляду термінів встановлення споживачам лічильників природного газу», який набрав чинності 28.03.2021 року, строки встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі, продовжено до 01 січня 2023 року. За положеннями постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 29.12.2015 №3193, від 24.03.2016 року №453 (із змінами, внесеними постановою від 24.09.2016 року №1640), від 28.03.2017 №382 (діяла до 31.12.2019 року) та додатків до них до структури тарифу на постачання природного газу було включено вартість витрат на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб.м природного газу. Якщо споживач сплачував за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачем, та відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» забезпечити встановлення лічильників газу. Згідно з частиною першою статті 3 вказаного Закону фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. Законодавством саме на відповідача покладений обов`язок встановлення індивідуальних лічильників газу, а отже покладання на споживачів обов`язку фінансувати встановлення таких лічильників є неправомірним, оскільки відповідне фінансування було закладено у тариф на оплату спожитого газу. Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 214/2435/17 та від 09 жовтня 2019 року в справі №524/7637/16-ц. Таким чином, аналіз положень Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» свідчить про те, що оператор ГРМ звільняється від обов`язку встановити лічильник газу для населення лише у випадку відмови побутового споживача від встановлення ним лічильника газу чи самостійного встановлення побутовим споживачем лічильника газу із подальшою компенсацією таких витрат за рахунок коштів, які ними сплачуються за тарифом на розподіл природного газу. Отже, відмова встановити позивачу індивідуальний лічильник природного газу суперечить вимогам законодавства та порушує її права як споживача. З урахуванням вимог статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів» волевиявлення позивача на встановлення індивідуальних лічильників газу не може бути проігноровано. Водночас, до спірних правовідносин необхідно застосувати положення Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»\~в редакції на час розгляду справи, а не на час виникнення спірних правовідносин, де зазначався строк встановлення газових лічильників для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі, - до 01 січня 2021 року, оскільки спірні правовідносини є триваючими. Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду від 25.06.2020 року по справі №212/7490/17-ц, від 08.07.2020 року по справі №210/5132/19, від 23.11.2020 року по справі №212/3482/18, від 27.01.2021 року по справі №214/6248/17, від 17.02.2021 року по справі №211/1743/17. Таким чином, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, шляхом зобов`язання АТ «Оператор газорозподільної системи «Хмельницькгаз» до 01 січня 2023 року встановити за власний рахунок індивідуальний лічильник обліку газу за адресою її проживання. Доводи представника відповідача, що відповідно до розділу І Плану розвитку газорозподільної системи ПАТ «Хмельницькгаз» на 2016-2025 роки та джерела його фінансування, затвердженого НКРЕКП від 24.03.2016 року №413, було передбачено з урахуванням технічних та економічних чинників лише встановлення загальнобудинкового лічильника газу по [ADDRESS] , не заслуговують на увагу, адже вимоги ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» мають вищу юридичну силу, ніж рішення Національної комісії, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. При зверненні до суду із позовом позивач була звільнена від сплати судового збору на підставі ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial