Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-13 00:00:00

В квітні 2019 року позивачі звернулись до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому просять: 1) визнати право власності за [PERSON] на 1/4 частини квартири [ADDRESS] , що належала їй на підставі договору міни нерухомого майна, посвідченого 14.09.2000 року Жовтоводським представництвом товарної біржі «Дніпродзержинська», замість втраченого оригіналу; 2) визнати право власності за [PERSON] на 1/12 частину кв. [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] ; 3) визнати право власності за [PERSON] на 1/4 частку кв. [ADDRESS] , що належала їй на праві договору міни нерухомого майна посвідченого Жовтоводським представництвом товарної біржі «Дніпродзержинська» 14.09.200 року, замість втраченого оригіналу; 4) визнати право власності за [PERSON] на ј частку кв. [ADDRESS] , що належала йому на підставі договору міни нерухомого майна, посвідченого Жовтоводським представництвом товарної біржі «Дніпродзержинська» 14.09.2000 року, оригінал якого втрачено. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачі вказують на те, що їм на праві власності належить квартира [ADDRESS] ), зокрема: [PERSON] на підставі договору міни нерухомого майна, який посвідчено Жовтоводським представництвом товарної біржі «Дніпродзержинська» 14.09.2000 року, реєстраційний номер 012/172-Ж належить 1/4 частина кв. [ADDRESS] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] на підставі цього договору належить по 1/4 частині даної квартири. Ще 1/4 частина спірної квартири належала [PERSON] , яка померла [INFO] і після смерті якої відкрилась спадщина на зазначену частку квартири. Спадкоємцями першої черги є позивачка [PERSON] а також неповнолітні діти померлої [PERSON] та [PERSON] . Так, після смерті [PERSON] позивачка [PERSON] подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини та отримала у спадщину 1/3 частину житлового будинку за адресою [ADDRESS] . Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/12 частку квартири [ADDRESS] нотаріусом було відмовлено з підстав, що нею не подано відповідних документів, що підтверджують право власності на нерухоме майно. Оригінал договору міни нерухомого майна, який посвідчено 14 вересня 2000 року ними загублено. Збереглася лише ксерокопія вищевказаного договору, яка не є правовстановлюючим документом, таким чином порушуються їх права як власників на право володіння, користування та розпорядження квартирою [ADDRESS] . У зв`язку з втратою оригіналу договору міни нерухомого майна, ними було опубліковано оголошення про його недійсність в міській газеті «Жовтоводські вісті». Отримати дублікат зазначеного договору не має можливості, оскільки товарина біржа «Дніпродзержинська» та її представництво в м. Жовті Води ліквідовані приблизно з 2003 року. Таким чином позивачі були змушені звернутись до суду за захистом своїх порушених майнових прав. Ухвалою суду від 18 квітня 2019 року було відкрито провадження по вказаній цивільній справі та вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 17 травня 2019 року було закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Сторони у судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином. Від позивачки [PERSON] та її представника, адвоката Стовбун Т.М. позивачки [PERSON] надійшли заяви про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримують. Представник відповідача Жовтоводської міської ради просила також справу розглядати без її участі за наявними у справі документами. З огляду на неявку учасників справи, суд вважає, що дану справу необхідно розглянути підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дана норма також закріплена у ст. 12 ЦПК України. У відповідності до ч.1,2 ст. 4 Закону України «Про власність», що діяв на час виникнення спірних правовідносин, власник на свій розсуд, користується і розпоряджається належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Він може використовувати майно для здійснення господарської та іншої, не забороненої законом діяльності, зокрема передавати його безоплатно або за плату у володіння і користування іншим особам. Згідно ч. 1 ст.13 Закону України «Про власність» об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки ,насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення. Матеріали справи містять копію договору міни нерухомого майна від 14.09.2000 року, посвідченого Жовтоводським представництвом товарної біржі «Дніпродзержинська», відповідно до якого [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] обміняли чотирьохкімнатну квартиру, яка знаходиться в [ADDRESS] на належну [PERSON] , [PERSON] трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Оригінал даного договору було втрачено, про що було розміщено оголошення у газеті «Жовтоводські Вісті» за 03 серпня 2018 року (а.с.28). Відповідно до довідки начальника БТІ за №175 від 21 травня 2019 року право власності на квартиру [ADDRESS] , зареєстроване станом на 31.12.2012 року на підставі договору міни, посвідченого Жовтоводським представництвом товарної біржі «Дніпродзержинська» від 14.09.2000 року №012/172-Ж, що підтверджується записом в книзі №39, сторінка №119, реєстр №43 за [PERSON] - 1/4 частина, [PERSON] - 1/4 частина, [PERSON] - 1/4 частина, [PERSON] - 1/4 частина (а.с.14). Згідно свідоцтва про шлюб від 11.06.2015 року виданого Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві [PERSON] у зв`язку із реєстрацією шлюбу, змінила своє прізвище на « [PERSON] - [PERSON] » (а.с.23). Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] , актовий запис №294, зроблений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Жовтоводського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.16). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 28.11.2014 року, посвідченого державним нотаріусом Жовтоводської державної нотаріальної контори за №1738, спадкоємцями [PERSON] є її мати [PERSON] , її син [PERSON] та син [PERSON] (а.с.18). Згідно із постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.07.2018 року державний нотаріус Жовтоводської державної нотаріальної контори м. Жовті Води відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої [PERSON] на 1/4 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оскільки нею не було подано відповідних документів, що підтверджують право власності на нерухоме майно, які необхідні для вчинення нотаріальної дії (а.с.19). Таким чином суд із досліджених матеріалів справи встановив, що позивачі набули права власності на квартиру під. [ADDRESS] на підставі договору міни, який посвідчило Жовтоводське представництво товарної біржі «Дніпродзержинська». На даний час оригінал цього договору позивачі втратили, про що надали оголошення в міську газету. Отримати дублікат даного договору позивачі не мають можливості, оскільки товарні біржі на даний час ліквідовано та й правочини, вчинені на товарній біржі не визнаються дійсними нотаріусами. Таким чином, суд приходить до висновку про порушення права позивачів, як власників на право володіння, користування та розпорядження спірною квартирою, та це право підлягає захисту з наступних підстав. Відповідно до ст.1 Закону України «Про товарну біржу» товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Крім того,ст.2 цього Закону встановлено, що основними принципами діяльності товарної біржі є рівноправність учасників біржових торгів, застосування вільних (ринкових) цін, публічність проведення біржових торгів. На товарних біржах здійснюються біржові операції,які повинні відповідати сукупності вимог,установлених ст.15Закону, згідно з якою угода вважається укладеною на біржі: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі;б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ (що застосовувався до даних правовідносин на момент укладення Договору) - угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно з приписами ст. 48 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 та зареєстрованої 07 липня 1994 року за № 152/361, яка діяла на час спірних правовідносин, правовстановлюючим документом на будинок міг бути договір купівлі-продажу зареєстрований на біржі. Відповідно до ст. 42 Цивільного кодексу Української РСР, який діяв на час укладення спірної угоди,угоди можуть укладатися усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Згідно ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди. Угоди, зареєстровані на біржі, не прирівнюються до нотаріально посвідчених, а лише не підлягають подальшому нотаріальному посвідченню. До нотаріально посвідчених документів прирівнюються лише документи, складені згідно з вимогами ст.40 Закону України «Про нотаріат». Таким чином, необхідною умовою є дотримання законодавчо встановленої форми угод про відчуження нерухомого майна незалежно від місця, де ці угоди укладаються. Згідно ст. 227 ЦК УРСР договір міни жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» договір міни нерухомого майна не підлягав нотаріальному посвідченню. Разом із тим, згідно з роз`ясненнями Міністерства юстиції України №17-12/44 від 10.04.1998 «Щодо діяльності товарних бірж», є передбаченими особливі умови щодо договорів купівлі-продажу будинку (його частини), якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і вважається, що такі договори, укладені та зареєстровані біржами із дотриманням закону, підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, а недотримання цієї вимоги згідно зі ст. 47 ЦК УРСР тягне недійсність договору. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Позивачем у позові про визнання права власності є власник особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред`явлення позову). Отже, враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт, та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України. Таким чином, суд приходить до висновку, що захисту підлягають майнові права позивачів в порядку, визначеному ст. 392 ЦК України, а тому суд вважає за можливе визнати за ними право власності на квартиру під. [ADDRESS] . Крім того, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на 1/12 частину кв. [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] дочки [PERSON] , оскільки судом із досліджених доказів встановлено, що вона та неповнолітні на той час діти померлої [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] є її спадкоємцями першої черги та окрім як у судовому порядку, за обставин, викладених вище [PERSON] не може підтвердити своє право власності на зазначену частку квартири, яка дісталась їй в порядку спадкування за законом. Враховуючи наведене, у відповідності до ст. ст. 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved