Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

В квітні 2015р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 2-7) до відповідачів: ГО «Громадське телебачення» (далі по тексту - відповідач 1), ГО «Наші Гроші» (далі по тексту - відповідач 2), в якому просив суд, з урахуванням поданої заяви про уточнення позову (а.с. 104-109) залучити в якості співвідповідачів [PERSON] (далі по тексту - відповідач 3), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 4), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 5) та: - визнати недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, порушують права свободи, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію позивача, відомості поширені на інтернет - каналі Громадське телебачення (Hromadske.tv), в сюжеті відповідача 3 під назвою «[INFO]», опублікованому [INFO], та в статті на інтернет-сайті «Наші гроші», опублікованій [INFO] під назвою «[INFO]»; - зобов'язати відповідачів 1-5 спростувати недостовірну інформацію про позивача поширену на інтернет - каналі Громадське телебачення (Hromadske.tv), в сюжеті відповідача 3 під назвою «[INFO]», опублікованому [INFO], та в статті на інтернет-сайті «Наші гроші», опублікованій [INFO] під назвою «[INFO]», у той самий спосіб, в якій вона була поширена, витрати пов'язані із спростуванням відомостей поширених відповідачами у засобах масової інформації покласти на відповідачів 1-5; - стягнути з відповідачів 1-5 завдану позивачеві моральну шкоду у розмірі 10000,0 грн. - стягнути з відповідачів 1-5 витрати на оплату судового збору та інші витрати, пов'язанні з розглядом даної справи. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що [INFO] на інтернет - каналі Громадське телебачення (Hromadske.tv) було продемонстровано відеосюжет під назвою «[INFO]». Головною темою відеосюжету стала конфліктна ситуація, яка склалася навколо Видубицького озера та прилеглої до нього території, що знаходиться в м. Києві. У вказаному сюжеті відповідач 3 зазначив: «[PERSON] до всього іншого заручився підтримкою відомого активіста Всеукраїнського об'єднання «Свобода»; «на цьому кадрі чітко видно, що молодиків у масках очолює свободівець [PERSON]». В подальшому вказану інформацію було поширено у статті під назвою: «[INFO]» та зазначена стаття містить наступні відомості: «Територію в 26 га на березі Дніпра в Києві, за яку змагаються кілька бізнес-груп, контролює зараз ГО «Водно-моторного комплексу «Видубицький», яка є підконтрольна бізнесмену [PERSON]. Допоміг встановити цей контроль [PERSON], який, будучи народним депутатом від «Свободи», на чолі озброєних людей розігнав охорону і встановив приймальню народного депутата.». На думку сторони позивача, вищезазначена інформація відносно нього є неправдивою, образливою, оскільки принижує його честь і гідність, звинувачуючи його у вчиненні низки кримінальних правопорушень, перебуваючи на посаді народного депутата України, низьких моральних якостях. Крім того, вищезазначена інформація, була поширена серед необмеженого кола людей, що додатково спричинило позивачу моральні страждання, які він оцінив в 10000,0 грн. З метою захисту порушеного права, позивач вимушений був звернутися до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні представник позивача, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, які зазначені в позові, з урахуванням поданої заяви про уточнення позову, просила суд позов задовольнити. Представник відповідачів 1, 2 проти позову заперечувала, надавши суду письмові заперечення, зазначивши, що інформація, яка була поширена є правдивою, позивачу було запропоновано надати свої спростування на зазначений вище сюжет під назвою «[INFO]», і він скористався своїм правом. Також звертала увагу суду, що стаття під назвою: «[INFO]» констатується повністю вся інформація, яка була відтворена у вищенаведеному сюжеті під назвою «[INFO]». Представники відповідачів 3, 4 також в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, при цьому представник відповідача 3 зазначала, що зміст позовної заяви, навіть з поданими уточненнями вимог взагалі не містить відомостей, фраз чи інформації, яку позивач просить спростувати і яка по відношенню до нього є недостовірною. Крім того, зазначені представники звертали увагу суду на рішення по цивільній справі № 761/12625/15-ц, яке набрало законної сили, з посиланням на положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України, враховуючи, що відповідачі 3, 4 також були відповідачами по зазначеній справі, а предмет позову був аналогічним з приводу сюжету під назвою «[INFO]». Відповідач 5, проти позову заперечував, зазначаючи, що заявлені позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а інформація, яка була поширена є достовірною, зазначивши, що у 2013-2014рр. до нього звертався [PERSON], особа, яка відстоювала інтереси членів громади в судах, для допомоги, яка стосується повернення території Видубицького озера у власність громади. Як активіст він з'ясував інформацію щодо відомих осіб, структури яких були дотичні до питання приватизації території озера. Відповідачу 5 відомо, що [PERSON] мав свій інтерес до території Видубицького озера. Надана ним в сюжеті інформація стосувалась в цілому питання території Видубицького озера, осіб, які мали інтерес до цієї території, конфліктів, які мали там місце безпосередньо, судових рішень щодо даного питання, тобто щодо ситуації в цілому, а не так як її трактує позивач. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він з 2010р. перебуває у дружніх стосунках з позивачем, є заступником Голови правління ГО «Водно-моторний спортивний клуб «Видубицький», членом якого також є і позивач. Після обрання позивача народним депутатом України, останнім було відкрито на берегу Видубицького озера громадську приймальню. По сюжету який було показано в засобах масової інформації, що позивач увірвався разом з «тітушками» на територію РОП-1, яке розташовано на березі зазначеного вище озера, ввечері, є неправдою, оскільки це було вдень. Крім того, свідок зазначив, що позивач якраз не захоплював прибережну територію, а навпаки захищав її від рейдерський нападів з боку [PERSON] та відповідача 4. Також свідку відомо, що існує багата кількість кримінальних проваджень, щодо незаконного захоплення земельної ділянки, на якій розташований РОП-1. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він знайомий з 2010р. з позивачем, у якого за часів перебування на посаді народного депутата України на території Видубицького озера була встановлена громадська приймальня. Також свідку відомо, що у вищенаведеному сюжеті було використано відеоматеріал з камер спостережень, події, які відбувались за участю позивача мали місце вдень, а не вночі. Свідок зазначив, що він не бачив позивача, щоб той очолював якісь загони, по захопленню території Видубицького озера. Також свідку відомо, що здійснюється досудове розслідування по кримінальним провадженням, за фактами перешкоджання у користуванні майном, діяльності громадської організації, дій пов'язаних з численними випадками демонтажу воріт на підприємстві. Свідок [PERSON] (відповідач 3) суду пояснив, що він є автором сюжету про Видубицьке озеро, і це питання ним висвітлювалось, оскільки воно є актуальним для громади м. Києва (використання земель рекреаційної зони), а також враховуючи те, що фактично в центрі столиці відбуваються майже військові дії, між сторонами, які бажають використати ці землі в бізнес інтересах. Свідок повідомив, що ним під час підготовки сюжету були проаналізовані всі спори, відбулись зустрічі з відомим правозахисником [PERSON], свідком [PERSON], позивачем, відповідачем 5. Кожній із сторін було надано слово в сюжеті. При цьому після виходу сюжету, за клопотанням секретаря позивача, останньому було надано час в ефірі програми, для висловлення позиції, і спростування тієї інформації, яка на думку позивача є недостовірною, стосовно нього. Крім того, свідок зазначив, що відео за участю позивача, яке було використано в сюжеті - це відео з камер спостережень, які знімають в чорно - білому форматі. Суд, заслухавши пояснення представників: позивача, відповідачів 1-4, відповідача 5, допитавши свідків, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У відповідності з ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. В свою чергу ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про інформацію» реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що [INFO] на інтернет - каналі Громадське телебачення (Hromadske.tv) було продемонстровано відеосюжет під назвою «[INFO]», в якому оприлюднено відомості, стосовно нього, які на його думку порушують його честь, гідність та ділову репутацію. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009р. за № 1, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Так, в судовому засіданні представник позивача зазначала, що відомості, які позивач просить визнати такими, що не відповідають дійсності ганьблять його честь, гідність і ділову репутацію, були поширені відповідачем 1, проте позивачем не підтверджене поширення зазначеної інформації жодним чином. Диск, який, стороною позивача було надано, в якості доказу і приєднано до матеріалів справи, із записом, суд не може прийняти до уваги та вважати його належним доказом, оскільки він є не офіційним записом наданим, телеканалом, через який, як стверджує позивач, було поширено зазначену інформацію, крім того даний запис не дає можливості встановити час, дату виходу програми в ефір, перевірити достовірність інформації, наявність редакційного монтажу тощо. Крім того, в судовому засіданні представник відповідача 1, зазначала, що позивач не звертався до відповідача 1 з запитом про отримання копії вищенаведеного сюжету. В силу положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 січня 2016р. по цивільній справі № 761/12626/15-ц, яке набрало законної сили, за позовом [PERSON] до НТУ, ГО «Громадське телебачення», [PERSON], [PERSON], [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації та спростування недостовірної інформації, було встановлено, що [INFO] в ефірі Телеканалу «Перший Національний» (НТУ) вийшов спільно із Громадським телебаченням проект журналістських розслідувань «Слідство. Інфо» (випуск [NUMBER]), під час якого було продемонстровано відеосюжет під назвою «[INFO]». Водночас [INFO] в мережі Інтернет на сайті інтернет-телеканалу «Громадське телебачення» («Hromadske.tv») «Слідство. Інфо» був викладений та продемонстрований абсолютно аналогічний за змістом відеосюжет із зазначенням тексту поширеної у відеосюжеті інформації. Так, в тексті позовної заяви, позивач зазначав, що у вищевказаному сюжеті були зазначені наступні висловлювання: «[PERSON] до всього іншого заручився підтримкою відомого активіста Всеукраїнського об'єднання «Свобода»; «на цьому кадрі чітко видно, що молодиків у масках очолює свободівець [PERSON]», які на думку позивача є недостовірними. У відповідності з ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Так, заперечуючи проти позову представник відповідача 1 зазначала, що на підтвердження даних висловлювань відповідач 3 у сюжеті дає фрагмент з камери відео-спостреження, який на відео триває з 4:22хв. до 4:50хв. Крім того, представник відповідача 1, зазначала, що висловлювання відповідача 3 повністю відтворює саме те, що сказав відповідач 4: «[PERSON], до всього іншого, заручився підтримкою відомого активіста Всеукраїнського об'єднання «Свобода», і в подальшому відповідач 3 робив посилання на запис камери відеоспостреження, яка була встановлена на воротах РОП-1, де на затемненому фоні можна побачити особу позивача, за яким йдуть люди у балаклавах, вказана інформація, як зазначав представник відповідача 1 міститься на 4:50 хв.-4:55хв. Згідно ч. 3 ст. 277 ЦК України, негативна інформація про особу вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Судом встановлено, що в статті «[INFO]», було без перекручень викладено короткий зміст вищенаведеного сюжету «[INFO]», зазначено гіперпосилання на основний матеріал відповідача 1, а також зазначено, що позивач заперечував інформацію, але відеоспостреження зафіксувало факт присутності позивача. За змістом ч. 1 ст. 65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», громадянин або юридична особа, стосовно якого (якої) у програмі чи передачі телерадіоорганізації було поширено відомості, які не відповідають дійсності або порушують його (її) права і законні інтереси, має право на відповідь (коментар чи власне тлумачення обставин справи) у програмах та передачах даної телерадіоорганізації незалежно від того, було подано заяву з вимогою спростування чи ні. Відповідно до п. ґ) ч. 1 ст. 67 цього Закону України, телерадіоорганізація та її працівники не несуть відповідальності за поширення інформації, що не відповідає дійсності, у разі якщо звільнення від відповідальності передбачено іншим законом. Згідно п. 3), 4) ч. 1 ст. 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації», редакція, журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо: вони є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень суб'єктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб; вони є дослівним відтворенням матеріалів, опублікованих іншим друкованим засобом масової інформації з посиланням на нього. Частинами 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення вимог позивача про визнання недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, порушують права свободи, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію позивача, відомості поширені на інтернет - каналі Громадське телебачення (Hromadske.tv), в сюжеті відповідача 3 під назвою «[INFO]», опублікованому [INFO], та в статті на інтернет-сайті «Наші гроші», опублікованій [INFO] під назвою «[INFO]»; зобов'язання відповідачів 1-5 спростувати недостовірну інформацію про позивача поширену на інтернет - каналі Громадське телебачення (Hromadske.tv), в сюжеті відповідача 3 під назвою «[INFO]», опублікованому [INFO], та в статті на інтернет-сайті «Наші гроші», опублікованій [INFO] під назвою «[INFO]», оскільки позивачем не доведено, що ця інформація є недостовірною, а також те, що позивачу було надано право на відповідь (ст. 65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», яким він скористався. Крім того, судом враховано положення ст. 30 Закону України «Про інформацію». У відповідності з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи ( п. 4) ч.2 ст. 23 ЦК України). Відповідно до роз'яснень, які містяться в: п. 4, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 1 від 27 лютого 2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», а також враховуючи роз'яснення зазначені в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідачів 1-5 на свою користь у відшкодування моральної шкоди 10000,0 грн. не підлягають задоволенню, оскільки стороною позивача не надано суду належних доказів на підтвердження заявлених вимог та розміру шкоди, а також враховуючи, що судом відмовлено в задоволенні вимог про визнання інформації недостовірної; зобов'язання спростування інформації.

Outcome: dismissed