Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

В лютому 2021 року позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Кам`янської міської ради про визнання місця проживання неповнолітньої дитини. Посилаючись на те, що вона з червня 2008 року по лютий 2014 року проживала з відповідачем по справі однією сім`єю. Від спільного життя у них народилась дитина син- [PERSON] [INFO] . Після припинення спільного проживання з відповідачем дитина зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Оскільки на цей час син не досяг десяти років та не може приймати участі щодо, визначення місця свого проживання, а між нею та відповідачем відсутня згода щодо місця проживання дитини. Просить суд позовні вимоги задовольнити та визначити місце проживання з матір`ю. Нею створенні всі необхідні умови для виховання й розвитку дитини. Позивачка в судове засідання з`явилась, просила задовольнити позовні вимоги. Пояснила, що дитина займається спортом, відвідує комунальний заклад «Дитячо-юнацька футбольна школа «Надія» у зв`язку з чим виникає необхідність приймати участь у змаганнях за кордоном. Оскільки з відповідачем склалися складі відносини є необхідність у визначенні місця проживання дитини з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Вона з дитиною постійно мешкає в Кам`янське, офіційно працевлаштована. Відповідач в судовому засіданні з`явився, не заперечував щодо проживання дитини - сина [PERSON] [INFO] з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Однак заперечував проти виїзду малолітньої дитини без його відома за територію України. Представник третьої особи, служби у справах дітей Кам`янської міської ради надав заяву про розгляд справи за відсутності їх представника та просили винести рішення з урахуванням інтересів дитини. Суд дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, вважає за необхідним позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлені наступні обставини справи: [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, яке видано Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 238 (а.с. 7). [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, яке видано Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 238 (а.с. 7). Згідно характеристики та довідки від 11.02.2021 року № РП000000001 [PERSON] , працює в ТОВ «РЕМС-ПАРТНЕР» з 06.03.2020 року (а.с. 9-10). Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно [PERSON] на праві спільної приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 13); Згідно довідки № 001070714 про склад сім`ї [PERSON] [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18) та навчається згідно характеристики в КЗ СЗШ № 25 (а.с.12). Згідно висновку виконавчого комітету Кам`янської міської ради від23.04.2021 року № 8-вих-20/308 визначення місця проживання малолітнього [PERSON] [INFO] з матір`ю гр. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] є доцільним (а.с. 36-37). Згідно довідки комунального закладу «Дитячо-юнацька футбольна школа «Надія» [PERSON] [INFO] займається у ДЮФСШ «Надія» та має можливість брати участь у міжнародних змаганнях за межами України (а.с. 39). В даний час сторони проживають окремо один від одного. Неповнолітня дитина [PERSON] [INFO] проживає спільно з матір`ю, яка забезпечує його всім необхідним для життя, розвитку дитини. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги суд вважає за можливе, не з`ясовувати думку дитини під час судового засідання, щоб уникнути психологічної травми у дитини. Крім того відповідач не надав суду доказів на підтвердження своїх заперечень проти позовних вимог. Позивачка натомість надала на підтвердження своїх позовних вимог докази, що офіційно працевлаштована, дитина займається спортом і приймає участь у змаганнях за кордоном. Таким чином, на думку суду визначення місце проживання дитини з матір`ю відповідає інтересам дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, враховуючи, створення батьком належних умов для проживання, виховання та забезпечення дитини, визнання позову відповідачем, виходячи в першу чергу з інтересів дитини, суд приходить до переконання про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з матір`ю, крім того, дитина має проживати з одним із батьків, зважаючи на те, що батьки мають рівні права і обов`язки щодо виховання та розвитку дитини незалежно від того, що проживають окремо один від одного, беручи до уваги, що місце проживання дитини з одним із батьків не перешкодою для іншого щодо виконання як обов`язків так і здійснення прав, у зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Приймаючи до уваги вищенаведене та

Outcome: approved