Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

В квітні 2020 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду зі спільною заявою про розірвання шлюбу за заявою подружжя, в якій просять розірвати укладений між ними шлюб. У своїй заяві зазначили, що 24 квітня 2012 року вони уклали шлюб, який був зареєстрований Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 93. Від шлюбу мають дітей: доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 23 серпня 2013 Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції та сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 21 січня 2020 Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ). Зазначають, що шлюбні відносини припинено через втрату почуття любові один до одного та взаєморозуміння, шлюбні відносини із відповідачем припиненні, спільне господарство не ведеться, відновлення подружніх відносин, збереження сім`ї неможливо у зв`язку із різними поглядами на життя, різними характерами та інтересами. Тому вважають, що їх шлюб розпався остаточно і поновити його неможливо. Також зазначають, що 15 квітня 2020 року між ними було укладено договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кузьменко Л.М. та зареєстрований в реєстрі за № 444, яким врегульовані питання місця проживання, забезпечення умов життя та умов здійснення сторонами права на особисте виховання їх доньки та сина. Ухвалою суду від 24.04.2020 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами окремого провадження. Заявники в судове засідання не з`явилися, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином; направили на адресу суду заяви про розгляд справи за відсутності заявників, заявлені вимоги підтримують та просять задовольнити. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає, що подана заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заявники 24 квітня 2012 року уклали шлюб, який був зареєстрований Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 93. Від шлюбу заявники мають дітей: доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 23 серпня 2013 Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції та сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 21 січня 2020 Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ). Судом встановлено, що сторони на даний час не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбні стосунки та проживають окремо, примирення між ними не можливе і подальше збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з подружжя, оскільки, їх шлюб носить формальний характер. Спору щодо поділу майна між сторонами немає. 15 квітня 2020 року ними було укладено договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кузьменко Л.М. та зареєстрований в реєстрі за № 444, яким врегульовані питання місця проживання, забезпечення умов життя та умов здійснення сторонами права на особисте виховання їх доньки та сина. За визначенням ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що однією із ознак сім`ї є спільне проживання та спільний побут подружжя. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З точки зору сімейного законодавства шлюб має ґрунтуватися на вільній згоді чоловіка та жінки. Відповідно до ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 109 цього Кодексу. Стаття 109 СК України, встановлює, що подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Враховуючи обставини наведені вище, суд вважає за необхідне задовольнити спільну заяву [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу за взаємною згодою подружжя, оскільки, дійшов до висновку про те, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, та відповідно після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Outcome: approved