Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

В квітні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , третя особа Виконавчий комітет Новобілярської сільської ради Лиманського району Одеської області, про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим будинком, котрий належить позивачу на праві приватної власності. Відповідачі по справі зареєстровані в житловому будинку, але фактично не проживають в ньому з 2010 року. Крім того, реєстрація відповідачів у житловому будинку завдають позивачу відповідні незручності та створюють перешкоди у користуванні власністю. Відповідачі будь-які витрати по утриманню житлового будинку не несуть, довідки про їх дохід, щоб оформити субсидію, отримати не має можливості, оскільки відносини позивач з відповідачами не підтримує. З урахуванням того, що на теперішній час існують труднощі по розв`язанню цього питання в позасудовому порядку, позивач просить позов задовольнити, яким усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим будинком. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду клопотання про слухання справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином за місцем реєстрації, відзиву щодо позову та клопотань до суду не направили, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у відсутність відповідачів на підставі наявних у справі доказів. Третя особа Виконавчий комітет Новобілярської сільської ради Лиманського району Одеської області подав письмову заяву про розгляд справи у свою відсутність, проти задоволення позову не заперечував. За даних обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно дублікату Свідоцтва про право власності на житло за № 60 від 17.07.2003 року виданого органом приватизації при Новобілярській селищній раді Лиманського (колишня назва Комінтернівського) району Одеської області , 1/2 житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі розпорядження виконавчого комітету Новобілярської селищної ради Лиманського ( колишня назва Комінтернівський) району Одеської області № 60 від 17.07.2003 року. Відповідачі у житловому будинку, що належить позивачу на праві приватної власності зареєстровані, але не проживають з 2010 року по теперішній час. Позивач у своєму позові одночасно посилається на правила ст.ст. 383, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 6, 7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Суд виходить з того, що відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно зі ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника втрачає право користування жилим приміщенням, в разі відсутності члена сім`ї без поважної причини понад один рік. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлені фактичні обставини та правовідносини, зокрема те, що відповідачі фактично не проживають у спірному житловому приміщенні з 2010 року і до теперішнього часу. Оскільки відповідачі не є членами сім`ї позивача, то право останньої підлягає захисту в судовому порядку за правилами ст. ст. 383, 391 ЦК України. Підставою для зняття особи з реєстраційного обліку є рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням. Суд захищає порушене право позивача шляхом позбавлення відповідачів права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. З огляду на те, що Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг» від 11.12.2015р. №888-УІІІ, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-ІУ, постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» від 02.03.2016р. №207 з 4 квітня 2016 року повноваження у сфері реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування делеговано органам місцевого самоврядування (виконавчому органу сільської, селищної або міської ради). На підставі викладеного,

Outcome: approved