Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

В листопаді 2018 року до суду з позовом звернулась [PERSON] та просила ухвалити рішення, на підставі якого знести самовільно збудований відповідачами сарай, який розташований між будинками [ADDRESS] та [ADDRESS] ; зобов`язати відповідачів [PERSON] і [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 72 кв.м, демонтувати паркан з залізної сітки (рабиця), самовільно встановлений відповідачами не по межовим ознакам за спірним самовільно збудованим сараєм з боку городів між будинками [ADDRESS] та [ADDRESS] та відновити межу між даними будинками згідно протоколу №17 засідання виконавчого комітету Червонобаварської районної ради депутатів трудящих від 08 червня 1954 року; судові витрати покласти на відповідачів. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона разом з родиною мешкає по [ADDRESS] . Відповідачі мешкають у кв. [ADDRESS] . Будинки [ADDRESS] та [ADDRESS] між собою межують. Відповідачі неодноразова порушували межу між будинками. На земельній ділянці будинку [ADDRESS] площею 1617 кв.м (замість 1830 кв.м) розташований самовільно побудований сарай, площею 35 кв.м, який належить відповідачам. Будівництво сараю було проведено на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети, без отримання необхідних дозвільних документів, з суттєвим порушенням будівельних та пожежних норм, з порушенням прав інших землекористувачів та без їх згоди. Позивач зазначає, що відповідачі самовільно прихопили частку земельної ділянки будинку [ADDRESS] площею 72 кв.м та тривалий час незаконно використовують її на власний розсуд. Позивач заперечує проти збереження самовільно збудованого сараю відповідачами на земельній ділянці будинку [ADDRESS] . Також позивач вказує, що після встановлення межі у примусовому порядку 28.04.2016 року відповідачі в черговий раз прихопили земельну ділянку за самовільно збудованим сараєм, встановивши паркан на власний розсуд. Позивач вважає, що таким чином порушуються її права, оскільки до її двору не можливий заїзд спецмашин та не зручно носити крупно габаритні речі, будівельні матеріали. Позивач направляла на адресу відповідачів претензії, але вони були ними проігноровані. Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з вищезазначеною позовною заявою. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 листопада 2018 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Харківська міська рада про знесення самовільно збудованої побудови (сараю) і паркану та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки - залишено без руху, наданий строк для усунення недоліків. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 січня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Харківська міська рада про знесення самовільно збудованої побудови (сараю) і паркану та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки. Призначено підготовче судове засідання. Відмовлено у задоволенні клопотання позивача про призначення експертизи. 08 лютого 2019 року від відповідачів [PERSON] , [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вони просили суд позовну заяву [PERSON] залишити без задоволення. В обґрунтування посилаються на те, що будинки [ADDRESS] та [ADDRESS] є окремими багатоквартирними будинками, межують між собою та знаходяться на балансі КП «Жилкомсервіс». Квартири, що розташовані в цих будинках, приватизовані. Протягом тривалого часу між сторонами існують судові спори, які неодноразово розглядалися. На виконання рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.07.2014 року паркан між будинками [ADDRESS] та [ADDRESS] був демонтований родиною відповідача у червні 2015 року. А 20.07.2015 року родина позивача самовільно побудувала новий паркан, в результаті чого зник заїзд автотранспорту у двір будинку [ADDRESS] , який позивач просить знести, існує з 1972 року і знаходиться по документам КП «ХМБТІ» на земельній ділянці домоволодіння [ADDRESS] . За сараєм знаходиться земельна ділянка, яка використовується мешканцями будинків [ADDRESS] і [ADDRESS] під огороди. Вважають заявлені [PERSON] позовні вимоги не обґрунтованими. 18 лютого 2019 року від [PERSON] надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої вона просила суд задовольнити її позов. 04 березня 2019 року від відповідачів надійшли заперечення проти відповіді на відзив, відповідно до яких вони просили суд відмовити у задоволені позову [PERSON] . Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 березня 2019 року задоволено клопотання позивача про призначення судової земельно-технічної експертизи. \~Призначено у справі за позовом\~ [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Харківська міська рада в особі Департаменту територіального контролю Харківської міської ради, про знесення самовільно збудованої побудови (сараю) і паркану та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки,\~судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса. Провадження у справі зупинено. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 грудня 2020 року поновлено провадження у справі №639/6720/18 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Харківська міська рада в особі Департаменту територіального контролю Харківської міської ради, про знесення самовільно збудованої побудови (сараю) і паркану та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки. Призначено підготовче судове засідання. 09 березня 2021 року від позивача [PERSON] надійшла уточнена позовна заява, в якій вона не змінюючи підстави та предмет позову, просила суд додатково стягнути з відповідачів судові витрати, понесені нею у зв`язку з проведенням експертизи. Ухвалами Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 березня 2021 року, постановленими без видалення до нарадчої кімнати, задоволені клопотання сторони позивача про виклик в судове засідання спеціаліста [PERSON] та експерта [PERSON] для дачі особистих пояснень. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 березня 2021 року закрито підготовче провадження у цивільній справі № 639/6720/18 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Харківська міська рада в особі Департаменту територіального контролю Харківської міської ради, про знесення самовільно збудованої побудови (сараю) і паркану та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки. Призначено справу до судового розгляду в судові засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2021 року, постановленої без видалення до нарадчої кімнати, у задоволенні клопотання представника позивача про виклик свідків відмовлено, оскільки воно подано з порушенням норм ЦПК України. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 листопада 2021 року, постановленої без видалення до нарадчої кімнати, клопотання позивача [PERSON] про виклик для допиту в судове засідання свідків залишено без розгляду на підставі вимог ч.2 ст. 222 ЦПК України. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 листопада 2021 року, постановленої без видалення до нарадчої кімнати, відмовлено у задоволені клопотання позивача [PERSON] про дослідження частини письмових доказів, які маються в матеріалах справи, оскільки вони вже були досліджені судом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Представник позивача [PERSON] адвокат Четверикова В.О., яка діє на підставі ордеру, в судовому засіданні підтримала заявлений позов та дала пояснення про обставини, які викладені у рішенні вище. Відповідач [PERSON] та представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] адвокат Кузнецов А.І., який діє на підставі ордеру, в судовому засіданні позов не визнали, просили у його задоволенні відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Представник третьої\~особи Харківська\~міська рада\~в особі\~Департаменту територіального\~контролю Харківської\~міської ради\~ в\~судове засідання\~не з`явився,\~ про день та час слухання справи повідомлявся, про причину своєї неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON] , представника відповідачів, допитавши експерта та спеціаліста, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту положень статей 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений статтею 16 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Як правило, спосіб захисту порушеного права визначено законом. Згідно з ч. 1ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Отже, кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасникам справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] , [PERSON] є співвласниками домоволодіння [ADDRESS] . Позивач [PERSON] є співвласником домоволодіння [ADDRESS] . Дані домоволодіння мають суміжну земельну ділянку. Протоколом №17 засідання виконавчого комітету Червонобаварської районної ради депутатів трудящих від 08 червня 1954 року вирішено зареєструвати за землекористувачами земельні ділянки: по [ADDRESS] площа земельної ділянки, що підлягає реєстрації 1524 кв.м, по [ADDRESS] - площа земельної ділянки, що підлягає реєстрації 1830 кв.м, виявлені лишки земельної ділянки 10 кв.м. ( т.1 а.с. 25-26) Між співвласниками вищезазначених домоволодінь на протязі тривалого часу виникають спори щодо порядку користування земельною ділянкою, розташування на ній надвірних будівель та споруд. Дані спори неодноразово вирішувалися судом. Так, рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 липня 2014 року по справі №2012/2-474/11 позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] задоволені частково. Зобов`язано [PERSON] , [PERSON] відновити межі земельної ділянки, які існували до порушення права користування, встановивши межі земельних ділянок [ADDRESS] та [ADDRESS] відповідно до даних протоколу №17 виконавчого комітету Червонобаварської районної ради народних депутатів трудящих м. Харкова від 08 червня 1954 року та зобов`язано відповідачів демонтувати паркан між земельними ділянками [ADDRESS] та №9. У задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено. ( т.1 а.с. 19-21) Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 03 березня 2015 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 липня 2014 року залишено без змін. (т.1 а.с. 16-18) На виконання вищезазначеного рішення суду 17 листопада 2014 року Жовтневим районним судом м. Харкова було видано виконавчий лист. ( т.1 а.с. 22) Постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС ХМУЮ від 05 березня 2015 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2012/2-474/11 виданого Жовтневим районним судом м. Харкова. ( т.1 а.с. 23-24) Як вбачається зі Звіту фахівця [PERSON] він складений згідно з постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Жовтневого ВДВС ХМУЮ від 19.04.2016 в рамках виконавчих дій виконавчого листа №2012/2-474/11 виданого 21 липня 2014 року Жовтневим районним судом м. Харкова. ( т.1 а.с. 8-12) Допитаний в судовому засіданні спеціаліст [PERSON] підтвердив, що ним складався даний Звіт фахівця в рамках виконавчого провадження по виконанню рішення суду щодо відновлення меж земельних ділянок [ADDRESS] та [ADDRESS] . Сторони не заперечували проти того, що рішення суду відносно демонтування паркану, розташованого між земельними ділянками [ADDRESS] та [ADDRESS] виконано у повному обсязі, а виконавче провадження закрито. Представник позивача [PERSON] зазначає, що після виконання рішення суду відповідачі встановили новий паркан на старому місці. 14.08.2018 року [PERSON] , [PERSON] направили на адресу відповідачів [PERSON] , [PERSON] . Претензію про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. (т.1 а.с. 27-31) На підтвердження своїх стверджень позивачем в якості доказів були надані фотокопії світлин. ( т.3 а.с.82-89; 111-125) Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд вважає, що фотознімки, які були надані позивачем в якості доказу, суд не може вважати належним доказом, оскільки з них не можливо встановити яке саме домоволодіння на ньому зображене, де розташований паркан та яким чином він порушує права позивача. Крім того, ствердження позивача щодо порушення її прав спростовується Актом №696-А від 16.12.2016 року, складеного за результатами перевірки Інспекцією ДАБК у Харківській області. (т.1 а.с. 114-116) А також рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 січня 2018 року, відповідно до якого у задоволені позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , 3-ті особи Харківська міська рада, Адміністрація Жовтневого району ХМР, КП «Жилкомсервіс», Інспекція ДАБК у Харківській області, КП «ХМБТІ», [PERSON] про припинення дій, які порушують права власника майна та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відшкодування моральної шкоди, відмовлено. (т.1 а.с. 129-132) Дане рішення постановою апеляційного суду Харківської області від 12 липня 2018 року залишено без змін. (т.1 а.с. 123-128) У висновку експерта №7666 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 20.11.2020 року зазначено, що має місце зміщення межі муж будинками [ADDRESS] та [ADDRESS] у бік домоволодіння [ADDRESS] , відповідно топографо-геодезичних висновків після відновлення межі по рішенню суду згідно з протоколом №17 від 08.06.1954. Встановити, на яку площу відбулося зміщення, не уявляється можливим. (т.2 а.с. 67-80) Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Даючи оцінку вищезазначеному, суд приходить до висновку про те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження її вимог в частині демонтування відповідачами паркану та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки Крім того, позивач просить суд зобов`язати відповідачів знести самовільно побудований сарай. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної ради м. Харкова від 07.07.1998р., 3 62-32 прийнято до експлуатації приміщення, у тому числі і сарай літ. «Д» по [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . ( т.1 а.с. 112) Представник позивача вважає, що дане рішення прийнято органом, який не мав таких повноважень. Однак, суд не погоджується з даними ствердженням сторони позивача, оскільки вони спростовуються наступним. Так, [PERSON] зверталась до суду з адміністративним позовом, відповідно до якого просила визнати протиправною бездіяльність Жовтневої районної адміністрації ХМР щодо розгляду питань по заяві позивача про скасування рішень виконкому про дозвіл на прибудову до багатоквартирного будинку та окремо стоячих приміщень без виділення земельної ділянки, введення до експлуатації самовільно побудованих прибудов та приміщень та ін. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 квітня 2018 року у задоволені адміністративного позову [PERSON] до Адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради, Харківської міської ради, 3-ті особи [PERSON] , [PERSON] про визнання протиправною бездіяльність. (т.1 а.с. 147-154) Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2018 року рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 квітня 2018 року залишено без змін. (т.1 а.с. 143-146) Отже рішення набрало законної сили. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої, встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю ХМР від 16.11.2018 №3137/0/250-18, інспекцією в грудні 2016 року проведено позаплановий захід на об`єкти «господарська будівля поблизу будинку [ADDRESS] ». Перевіркою з виїздом на місце встановлено, що самовільно побудований сарай літ. «Д» прийнятий до експлуатації згідно представленого власником рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради м. Харкова від 07.07.1998 №62-32. ( т.1 а.с. 36-37) За результатами вказаної перевірки Інспекцією ДАБК було складено Акт №696-А від 16.12.2016 року. (т.1 а.с. 114-116) З листа відділення державного пожежного нагляду Жовтневого районного відділу від жовтня 2007 року №4/1589 вбачається, що під літ. «Д» на межі із земельною ділянкою по [ADDRESS] зареєстрований сарай, який існує з 1978 року, та рішенням Жовтневого РВК від 07.07.1998р., за №62-32 прийнятий до експлуатації. ( т.1 а.с.40) Згідно висновку експерта №7666 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 20.11.2020 року, встановити,чи відповідає фактичне розташування самовільно збудованого відповідачами сараю між будинками [ADDRESS] та [ADDRESS] землекористуванню земельними ділянками в межах, встановлені згідно з протоколом №17 від 08.06.1954 року, не уявляється можливим. ( т.2 а.с.67-80) Допитана в судовому засіданні експерт [PERSON] пояснила, що даний висновок нею складений на підставі наданих сторонами документів, на підставі яких не можливо дійти висновку яким чином порушується межа. У відповідності до положень ст. 152\~ЗК України, власник або землекористувач земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Згідно із ст. 391\~ЦК України власник\~майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 103 ЗК України передбачено, що \~власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). \~ \~ \~ \~ З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 цього Кодексу вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою. Факт порушення права, згідно з приписами ЦПК України має довести особа, яка звертається з позовом. Розглядаючи позови про знесення самочинно збудованого майна відповідно до вимог ст. 391 ЦК України та положень частини сьомої статті 376 ЦК України, суд, встановивши, що самочинна забудова здійснена на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети цій особі, повинен з`ясувати: чи заперечує власник земельної ділянки проти визнання права власності на таку забудову за особою, що її здійснила; чи не порушує така забудова права на земельну ділянку інших осіб а в разі зведення забудови на наданій земельній ділянці - чи не здійснено таку забудову з відхиленням від проекту або будівельних норм і правил, чиї права порушено такою забудовою, чи можливо здійснити перебудову з метою поновлення порушених прав з дотриманням будівельних норм і правил або положень проекту; чи не відмовляється особа від такої перебудови. Отже, позивач зобов`язана довести не тільки факт самочинного будівництва, а й порушення її прав як користувача сусідньої земельної ділянки та власника будинку, а також обґрунтованості захисту її прав лише у такій спосіб як знесення (постанова ВС від 06.10.2021 у справ №592/4105/16-ц). Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення. Об`єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо). Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наявний у матеріалах цивільної справи. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Однак, всупереч вказаним вимогам закону позивачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які вона посилається, а саме що зведений на території відповідачів паркан та сарай чинять перешкоди у користуванні земельною ділянкою, а також не обґрунтувала, що захист її прав лише у такій спосіб як знесення споруд, є найефективнішим. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до\~ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. У п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. В п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). На підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Оскільки позивачу [PERSON] судом відмовлено у задоволені її позовних вимог в повному обсязі, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати на її користь не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed