Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

В липні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні шляхом виплати компенсації, визнання права власності. В позововній заяві [PERSON] вказувала, що вона та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS]. Їй належить 5/6 частин вказаної квартири, відповідачці 1/6 частина. Посилаючись на неможливість спільного користування спірною квартирою внаслідок неприязних відносин, постійних суперечок і непорозумінь, неможливість реального поділу спірної квартири, незначну частку відповідачки у праві власності на спірну квартиру, [PERSON] просила задовольнити позовні вимоги припинити право власності [PERSON] на 1/6 частину квартири [ADDRESS] шляхом виплати їй відповідної грошової компенсації; визнати за нею право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS]. В червні 2014 року [PERSON] звернулася з зустрічним позовом до [PERSON] про вселення, визначення порядку користування квартирою. В зустрічній позовній заяві [PERSON] заперечувала проти припинення права власності на належну їй частку в спірній квартирі, оскільки це завдасть істотної шкоди її інтересам. [PERSON] чинить їй перешкоди в користуванні спірною квартирою, вселивши без її згоди квартирантів. Вважаючи можливим визначення порядку користування спірною квартирою, [PERSON] просила вселити її в квартиру [ADDRESS]; визначити порядок користування зазначеною квартирою, виділивши їй у користування та володіння окрему кімнату площею 10,2 кв.м, відповідачці житлові кімнати площею 19,0 кв.м. та 10,7 кв.м, коридор, кухню, санвузол, комору, підвал залишити в спільному користуванні. Зустрічний позов [PERSON] судом було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] В процесі судового розгляду справи [PERSON] та її представник вимоги за первісним позовом підтримали та просили їх задовольнити, визначивши грошову компенсацію [PERSON] відповідно до висновку експерта №125-147 від 27.12.2013 року. При цьому вказували, що [PERSON] є власником певної частки іншого житла, а тому припинення права власності на належну частку в спірній квартирі не завдасть істотної шкоди її правам та інтересам. Зустрічний позов [PERSON] не визнали та заперечували проти його задоволення. Представник [PERSON] позов [PERSON] не визнав та просив задовольнити зустрічний позов. Заслухавши доводи учасників процессу, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне. [PERSON]. є власником 5/6 частин квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.10.2008 року. [PERSON] є власником 1/6 частини квартири [ADDRESS] на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 28.10.2011 року. Квартира [ADDRESS] є квартирою посімейного заселення. Розташована на першому поверсі 5-ти поверхового будинку. Складається з трьох кімнат житловою площею 39,9 кв.м., в тому числі 1-а кімната 19,0 кв.м; 2- а кімната 10,2 кв.м; 3-я кімната 10,7 кв.м; коридор 3,9 кв.м; кухня 8,0 кв.м; санвузол 3,9 кв.м, кладова 2,0 кв.м. Згідно з висновком експерта №125-147 від 27.12.2013 року ринкова вартість квартири [ADDRESS] складає 242425 грн. Ринкова вартість 1/6 частини вказаної квартири складає 40404 грн. Згідно висновку експерта №125-059 від 30.06.2015 року ринкова вартість квартири [ADDRESS] складає 450926 грн. Ринкова вартість 1/6 частини вказаної квартири складає 75154 грн. Реальний поділ вказаної квартири не є можливим. Визначити порядок користування приміщеннями квартири між співвласниками з виділенням в користування [PERSON] окремої житлової кімнати з ідеально належною житловою площею 6,65 кв.м не є можливим, оскільки до складу квартири входять дві суміжні житлові кімнати площею 10,2 кв.м., 19,0 кв.м., а також окрема житлова кімната площею 10,7 кв.м. Крім викладеного, судом встановлено, що [PERSON] є співвласником іншого житла в м. Миколаєві (Тернівка), в якому їй належить 1/3 частина. Ні [PERSON], ні [PERSON] в спірній квартирі не проживають. [PERSON]. чинить [PERSON] перешкоди в користуванні спірною квартирою з причин неприязних стосунків, що виникли між ними. Крім того, [PERSON], без згоди [PERSON] здає спірну квартиру в найм стороннім особам. Щодо наявності таких фактичних обставин учасники процесу в судовому засіданні не заперечували. Встановивши вищевикладені фактичні обставини, суд приходить до висновку, що первісний позов [PERSON] не підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] слід задовольнити частково. При цьому, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження його майна. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України нихто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім'ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном. Враховуючи викладене та приймаючи до уваги, що [PERSON] є співвласником іншого житлового приміщення, суд між тим вважає, що частка останньої в праві власності спірної квартири не може бути визнана незначною і припинення права власності [PERSON] на належну частку, з урахуванням грошової компенсації, визначеної висновками експерта №125-147 від 27.12.2013 року та №125-059 від 30.06.2015 завдасть останній істотної шкоди. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Статтею 1 першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі встановлених обставин суд констатує, що своїми діями [PERSON] неправомірно перешкоджає [PERSON] в користуванні спірною квартирою як співвласника, чим порушує її законні права, а тому вимоги останньої за зустрічним позовом в частині вселення в спірну квартиру підлягають задоволенню. Враховуючи висновок експерта №125-059 від 30.06.2015 року і той факт, що на теперішній час сторони спільно не проживають в спірній квартирі, суд суд вважає, що вимоги [PERSON] в частині визначення порядку користування спірною квартирою задоволенню не підлягають.

Outcome: partial