Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-05 00:00:00

В листопаді 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання правочину удаваним та визнання права власності на майно, посилаючись на те, що 11 грудня 2013 року він придбав у відповідача вантажний фургон марки «VOLKSWAGEN», моделі LT 35, державний номерний знак [NUMBER] , за який останній отримав грошові кошти у сумі 5000 доларів США. Проте, у встановленому законом порядку договір купівлі-продажу укладений між ними не був. Відповідач видав позивачеві генеральну довіреність на право розпорядження автомобілем. На теперішній час позивач не має можливості зареєструвати за собою право власності на зазначене майно, оскільки постановою державного виконавця накладено арешт на спірний автомобіль, як на майно боржника у виконавчому провадженні. Просив суд визнати довіреність удаваним правочином з метою приховання договору купівлі-продажу, а також визнати за ним право власності на вказаний автомобіль. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити заявлені вимоги. Відповідач в судове засідання не з`явився, направивши до суду заяву, в якій позов визнав та просив розглянути справу у його відсутності. Третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Хоменко М.О. та представник Новоселицького РВ ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області, в судове засідання не з`явилися та не повідомили суд про причини своєї неявки, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду справи. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали та просили в його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що державна реєстрація транспортних засобів передбачена Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388. Ткареєстрація проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків та зборів, а також внесення плати за проведення огляду транспортних засобів та інших законодавчо врегульованих витрат. Статтею 210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом. Крім цього, довіреність, яка була видана відповідачем на ім`я позивача, щодо надання йому права розпоряджатися спірним автомобілем може тільки підтверджувати наявність у сторін прав та обов`язків, що виникають з укладеного між ними договору доручення, а наявна в матеріалах позовної заяви розписка відповідача про отримання грошових коштів, може підтверджувати наявність між ними зобов`язальних правовідносин що виникають з договору позики грошей, а тому вони не можуть вважатись доказами укладення між сторонами договору купівлі-продажу та набуття позивачем права власності на вказаний автомобіль. До того ж, позивач зазначив в своєму позові, що придбав спірний автомобіль за 5000 доларів США, однак належних та допустимих доказів на підтвердження цієї обставини до матеріалів позовної заяви позивачем додано не було. Суд, вислухавши пояснення та доводи учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до довіреності серії BTM № 995667 від 11 грудня 2013 року відповідач [PERSON] уповноважив позивача [PERSON] управляти, розпоряджатися, знімати та ставити на облік в органах ДАЇ, продавати за ціною та на умовах за розсудом останнього, обмінювати, укладати договори позички, оренди належним відповідачу автомобілем марки «VOLKSWAGEN», моделі LT 35, державний номерний знак [NUMBER] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . 11 грудня 2013 року [PERSON] було надано [PERSON] власноруч написану розписку про отримання грошових коштів в сумі 5000 доларів США в рахунок продажі ним вказаного автомобіля. В провадженні Новоселицького РВ ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області перебувають виконавчі провадження про стягнення з боржника [PERSON] на користь стягувачів суми боргу за договором позики, а саме ВП № 56320243 від 05 травня 2018 року за виконавчим листом № 720/34/18, виданого Новоселицьким райсудом на користь стягувача [PERSON] та ВП № 57304280 від 26 вересня 2018 року за виконавчим листом № 720/167/18, виданого Новоселицьким райсудом на користь стягувача [PERSON] .. У виконавчому провадженні ВП № 56320243 від 05 травня 2018 року вказаний автомобіль боржника [PERSON] було описано та арештовано. Звертаючись до суду з даним позовом позивач [PERSON] посилається на тому, що довіреністю серії ВТМ № 995667 від 11 грудня 2013 року сторони приховали договір купівлі-продажу автомобіля, а тому просив визнати за ним право власності на автомобіль марки «VOLKSWAGEN», моделі LT 35, державний номерний знак [NUMBER] . Вирішуючи даний спір, суд виходить з того, що згідно з частинами першою, четвертою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Письмова форма договору купівлі-продажу автомобіля передбачена чинним на час виникнення правовідносин між сторонами Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388. Відповідно до пункту 1 Порядку встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків. Цей Порядок є обов`язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов`язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень (пункт 2 Порядку). В пункті 8 Порядку наведено перелік документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, якими є: договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках; укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; договори купівлі-продажу транспортних засобів, що підлягають першій державній реєстрації в сервісних центрах МВС, за якими продавцями виступають суб`єкти господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами, і які підписані від імені таких суб`єктів уповноваженою особою і скріплені печаткою (за її наявності); договір комісії між власником транспортного засобу і суб`єктом господарювання, який за таким договором є комісіонером, та договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким продавцем є такий суб`єкт господарювання, які підписані від імені суб`єкта господарювання уповноваженою особою та скріплені печаткою (за її наявності), у разі продажу транспортних засобів суб`єктами господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу; свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріусом або консульською установою, чи їх дублікати; рішення про закріплення транспортних засобів на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняті власниками транспортних засобів чи особами, уповноваженими управляти таким майном; рішення власників майна, уповноважених ними органів про передачу транспортних засобів з державної в комунальну власність чи з комунальної власності в державну власність; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску; акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача; митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане органом доходів і зборів посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах МВС транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договір фінансового лізингу; акт про проведені електронні торги або постанова та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем. Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов`язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків. Статтею 210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом. У статті 34 Закону України «Про дорожній рух» встановлено обов`язкову державну реєстрацію, перереєстрацію, облік транспортних засобів та їх власників, що здійснюються відповідними територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України. Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною першою статті 81 ЦПК України, частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З аналізу наведених норм права вбачається, що договір купівлі-продажу транспортного засобу є укладеним лише з моменту його державної реєстрації. Незважаючи на те, що сторони заявляють, що видачею довіреності та розпискою про отримання коштів вони уклали договір купівлі-продажу автомобіля, однак вони не є документами, на підставі яких здійснюється державна реєстрація транспортного засобу, що підтверджує правомірність його придбання. Слід зазначити, що саме до такого висновку прийшов Верховний Суд при вирішенні аналогічного спору у своїй постанові від 27 червня 2019 року по справі 3 331/3792/18, провадження № 61-8572св19. Крім того, у встановленому порядку позивач не зареєстрував автомобіль за собою, маючи при цьому всі можливості для укладання договору купівлі-продажу та сплати всіх передбачених законодавством податків і зборів, необхідних для вчинення даного правочину. Таким чином, суд приходить до висновку, що момент вчинення вищезазначеного правочину відповідно до статті 210 ЦК України пов`язується із державною реєстрацією, тому він не є укладеним і не створює прав і обов`язків для сторін як договір купівлі-продажу, а тому відсутні підстави вважати, що позивач набув право власності на автомобіль у встановленому законом порядку. За вказаних обставин у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю. Твердження позивача на визнання відповідачем позову як на підставу для його задоволення є безпідставним, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України суд ухвалює рішення про задоволення позову у разі визнання його відповідачем тільки за наявності для того законних підстав. Отже, визнання позову відповідачем, яке не ґрунтується на законі, порушує права та інтереси третіх осіб та не підтверджено доказами по справі, не має наслідком його задоволення. Посилання позивача на постанову Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 444/848/16-ц, провадження 61-33882св18, як позицію суду касаційної станції при розгляді аналогічних справ, є необґрунтованим, оскільки вищевказана постанова стосується поділу майна подружжя та не містить позовних вимог про визнання права власності на автомобіль через визнання удаваним правочину, укладеного з метою приховання договору купівлі-продажу даного транспортного засобу. На підставі ст.ст. 202, 203, 210, 235, 328, 392, 655 ЦК України, ст. 34 Закону України «Про дорожній рух», постанови Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, суд

Outcome: dismissed