Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

В лютому 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів. В позові вказує, що вона проживає спільно з відповідачем без реєстрації шлюбу з 2005 року по даний час. Від спільного проживання вони мають сина [PERSON], [INFO]. З листопада 2011 року вони проживають без реєстрації у родичів за адресою: [ADDRESS], що підтверджується актом про фактичне проживання від 25.12.2015 року. Позивач зазначає, що починаючи з вересня 2015 року відповідач перестав надавати кошти на утримання неповнолітнього сина, на зауваження не реагує. У зв'язку з нестабільною економічною ситуацією, яка виникла в країні, її заробітної плати не вистачає для належного матеріального забезпечення дитини. Між тим, позивач в позові вказує, що відповідач працює, отримує заробітну плату і має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина [PERSON]. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, тому вона звернулась до суду з відповідною позовною заявою та просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з моменту подання позову до суду до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку, представник позивача [PERSON] подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила розгляд справи проводити у відсутність позивача та представника позивача. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, однак подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення, просить розгляд справи проводити у його відсутність та приєднати до матеріалів справи довідку з місця роботи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення. Сторони проживають спільно, без реєстрації шлюбу з 2005 року та по даний час, від даного шлюбу мають сина: [PERSON], [INFO], (свідоцтво про народження [PERSON], серія [NUMBER] - а.с.5). Судом з достовірністю встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. Відповідно до довідки № 18-07/78 виданої 29.01.2016 року Уманським національним університетом садівництва, [PERSON] працює в Уманському національному університеті садівництва на посаді старшого викладача. Дохід за період з листопада 2015 року по січень 2016 року становить 22123,94 грн. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як вказано в ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 СК України. Таким чином, з огляду на вік дитини, прожитковий мінімум для неї, обов'язок батьків забезпечувати достатнє утримання дитини, належні умови для її розвитку, навчання тощо, зважаючи на працездатний вік батька дитини, який в змозі мати доходи на своє та утриманців проживання, суд вбачає підстави, із врахуванням фактичних обставин справи, визначити до стягнення аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною відповідача повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не звільняє їх від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Виконання передбачених ст. 150 СК України обов'язків батьків щодо виховання та розвитку дитини, пов'язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Тому, визначений на законодавчому рівні прожитковий мінімум для дитини певного віку має забезпечуватись насамперед батьками дитини. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, при викладених вище обставинах, у зв'язку з тим, що відповідач добровільно не виконує свого обов'язку по утриманню дітей, позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved