Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

В лютому 2018 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. на кожну дитину щомісячно до їх повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обгрунтування позовних вимог позивач вказав, що з відповідачем [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.03.2015 р. Від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. На даний час відповідач пішла з сімї, проживає окремо, спільне господарство не ведуть. Діти залишились на проживанні та вихованні з позивачем. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча має таку можливість. При визначенні розміру аліментів позивач враховує потребу в належному матеріальному забезпеченні дітей, свою можливість матеріально забезпечувати дітей, платоспроможність платника аліментів, те, що вона має регулярний дохід, працездатна, офіційно працевлаштована. Оскільки добровільно про сплату аліментів домовитись не вдалось позивач змушений звертатись з даним позовом до суду. Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 16 лютого 2018 року відкрито провадження у даній справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідно до ч.5\~ст.279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не зявився, хоча про місце, дату та час судового засідання був повідомлений належним чином. До суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилась, про місце, дату та час судового засідання була повідомлена належним чином. До суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечила щодо їх задоволення. Враховуючи те, що в судове засідання не з'явились всі особи, які беруть участь у справі, а тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч.2\~ст.247 ЦПК України. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити за відсутності сторін, на підставі наявних у суду матеріалів, що відповідає положенню частини 3\~статті 211 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у шлюбі з 10 березня 2015 року. Від шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії І-ТП № 126286, І -ТП № 147002, І-ТП № 220013 (а.с.5-7). Відповідно до довідки № 241 від 28.03.2018 р. Кропивнянського старостинського округу Коростишівського району, Житомирської області, [PERSON] зареєстрований та проживає в [INFO], разом з ним проживають та перебувають на його утриманні діти [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідач добровільно матеріальну допомогу не надає, тому [PERSON] бажає отримувати аліменти за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII 78912 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно частин 8, 9 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сімї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно із ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 2,3 ст. 181 СК України). Відповідно до розяснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно вимог ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Ч.2 вищевказаної статті передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За вимогами ч.3 ст.181 СК України оскільки діти проживають з позивачем, останній має право на стягнення аліментів та просить їх стягувати в твердій грошовій сумі (ч.1 ст.184). При визначенні розміру аліментів суд враховує наступне. Позивач здійснює догляд за дітьми, відповідач за віком є працездатною, інвалідом не являється, законом на відповідача покладено обов'язок утримувати дітей до досягнення їх повноліття, проте відповідач не надає матеріальну\~\~допомогу на\~\~утримання дітей добровільно, що ставить позивача, з яким проживають діти, в скрутне матеріальне становище. При цьому, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне до того, щоб одержувач аліментів, у разі їх сплати, перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами дітей та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання малолітніх дітей. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про можливість визначення аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно до їх повноліття, проти чого і не заперечила відповідач. Суд вважає, що саме цей розмір аліментів на дітей відповідає вимогам виваженості та справедливості. Відповідно до частини 1 пункту 3 статті 5 Закону України від 08.07.2011 року „Про судовий збір від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч.6 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, вони стягуються з відповідача в дохід держави . В звязку з вищенаведеним підлягають стягненню з відповідача на користь держави 704 гривень 80 коп. судового збору, від сплати якого був звільнений позивач при зверненні до суду. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення суду підлягає до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. Згідно ч.1 ст.191 СК України - аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову - з 09.02.2018 р. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності,\~виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та захисту прав неповнолітніх дітей, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з вищевикладених мотивів. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved