Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

В квітні 2018р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 21-27) до відповідачів: Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Ірклієнка Ю.П., ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в якому просив суд: - визнати незаконними та скасувати накази Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Ірклієнка Ю.П.: № 03 від 04 січня 2018р. «Про вжиття заходів реагування та відмову окремих працівників від належного виконання своїх обов'язків»; № 04 від 04 січня 2018р. «Щодо режиму простою працівників структурних підрозділів»; - стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» недоплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 33497,73 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він працював в банку на посаді заступника директора департаменту по роботі з правоохоронними органами. 03 січня 2018р. роботодавцем, в особі його керівника були видані накази, якими позивача було відсторонено від займаної посади, а в подальшому, у зв'язку з простоєм сплачувалась заробітна плата в неповному обсязі за час простою. На думку позивача зазначені накази були винесенні в порушення ст. ст. 32, 34, 46, 113, 103, 147 КЗпП України, оскільки його відсторонення було здійснено з порушенням трудового законодавства, а подальший простій саме з вини посадових осіб банку. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Волошина В.О. від 15 травня 2018р. відкрито провадження по справі та призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 09 липня 2018р. на адресу суду надійшов відзив на позов за підписом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Ірклієнка Ю.П., в якому сторона відповідачів просила суд залишити позов без задоволення, зазначивши, що відсторонення позивача від роботи відбулося, у зв'язку з порушенням ним ст. 139 КЗпП України, а саме - невиконання ним доручення керівника виконати розпорядження про надання ряду осіб тимчасового дозволу на перебування у приміщенні банку, що підтвердилось доповідними записками директорів структурних підрозділів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з відомостями про незадовільну роботу позивача, невиконання останнім розпорядження Уповноваженої особи банку, ймовірність причетності позивача до подій, в ході яких знищено невизначені документи та незадовільний стан роботи позивача, у зв'язку з чим роботодавцем було прийнято рішення, згідно наказу № 02/1 від 04 січня 2018р. «Про створення комісії та призначення службового розслідування в тому числі стосовно позивача. Введення режиму простою сторона відповідачів обґрунтовує відстороненням позивача від займаної посади та неможливість призначення на його посаду іншої особи. Вимогу про стягнення грошових коштів вважають безпідставною з посиланням на ч. 3 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та вказує, що під час ліквідації банку у нього не виникає жодних додаткових зобов'язань, крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури (а.с. 41-60). 26 липня 2018р. позивачем надано суду відповідь на відзив (а.с. 67-71), у якій доводи відповідачів стороною позивача заперечуються, оскільки вони не ґрунтуються на нормах чинного трудового законодавства, перелічених в позові. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові просили суд позов задовольнити, наголошуючи, що наказ № 03 від 04 січня 2018р. не містить правових підстав, оскільки не мав місця жоден з випадків, визначених ст. 46 КЗпП України, у яких можливе відсторонення від роботи позивача, а наказ № 04 від 04 січня 2018р. є незаконним з огляду на відсутність визначених КЗпП України підстав для введення режиму простою для посади позивача, про неправомірність зменшення заробітної плати позивачу до розміру 2/3 окладу та неповідомлення з боку роботодавця про такі зміни за два місяці, як цього вимагає ст. 103 КЗпП України. При цьому позивач та його представник звертали увагу суду, що роботодавцем так і не були оголошені позивачу результати перевірки комісії щодо неналежної роботи позивача. Представники відповідачів в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечили, з підстав наведених у відзиві на позов, заперечення на відповідь на відзив стороною відповідачів не подавалась. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, позивач [PERSON] працював у відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на посаді заступника директора департаменту по роботі з правоохоронними органами. Позивач звільнений із займаної посади 04 червня 2018р. наказом від 01 червня 2018р. у зв'язку з ліквідацією банку. На підставі Постанови Правління НБУ від 17 грудня 2015р. № 898 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18 грудня 2015р. № 230, яким розпочато процедуру ліквідації банку терміном з 18 грудня 2015р. по 17 грудня 2017р. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 27 листопада 2017р. № 5175 продовжено строк здійснення процедури ліквідації банку на два роки по 17 грудня 2019р. включно. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 квітня 2018р. № 993 з 06 квітня 2018р. делеговані всі повноваження ліквідатора банку Ірклієнку Ю.П. Відповідно до п. 1) ч. 2 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку. Згідно із п. 1) ч. 3 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноважена особа Фонду має право призначати на посаду, звільняти з посади чи переводити на іншу посаду будь-кого з керівників чи працівників банку, переглядати їхні службові обов'язки, змінювати розмір оплати праці з додержанням вимог законодавства про працю. На виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду: 1) діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку; 2) видає накази та розпорядження, дає доручення, обов'язкові до виконання працівниками банку ( п. 1), п. 2) ч. 4 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Під час роботи позивача на вказаній посаді Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банком Ірклієнком Ю.П. виданий наказ № 03 від 04 січня 2018р. «Про вжиття заходів реагування на відмову окремих працівників від належного виконання своїх обов'язків». Пунктом 1 наказу № 03 від 04 січня 2018р. відсторонено позивача від займаної посади заступника директора департаменту по роботі з правоохоронними органами, начальника Відділу організації праці та заробітної плати відділу роботи з персоналом [PERSON] Пунктами 2, 3 цього наказу вирішено повідомити осіб, зазначених в п. 1 наказу, про відсторонення від займаної посади; вирішено ввести окремим наказом режим простою для осіб, зазначених в п. 1 наказу, з 04 січня 2018р., у відповідності та порядку, передбаченому ст. 113 КЗпП України. Відповідно до п. 4 наказу № 03 від 04 січня 2018р. - особам, зазначеним в п. 1 наказу, після ознайомлення з наказом, здати пропуски та залишити приміщення банку протягом 1 години. 04 січня 2018р. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку Ірклієнком Ю.П. виданий наказ № 04 «Щодо режиму простою працівників структурних підрозділів». Пунктом 1 цього наказу вирішено ввести режим простою до особового розпорядження Уповноваженої особи Фонду, зокрема для заступника директора департаменту по роботі з правоохоронними органами, [PERSON] з 04 січня 2018р. Співробітникам ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», які зазначені в п. 1 цього наказу, дозволено не виходити на роботу до особового розпорядження уповноваженої особи Фонду, на час простою перебування у всіх приміщеннях банку дозволено лише за письмовим дозволом Уповноваженої особи Фонду (п. 2 наказу № 04 від 04 січня 2018р.). Згідно з п.3 наказу № 04, департаменту операційного супроводження та бухгалтерського обліку забезпечити оплату часу простою працівникам, зазначеним у п. 1 цього наказу, у розмірі двох третин встановленого окладу, відповідно до ч. 1 ст. 113 КЗпП України. За змістом ст. 46 КЗпП України, відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. В свою чергу, в наказі № 03 зазначені наступні підстави його прийняття: «у зв'язку з відмовою виконувати розпорядження уповноваженої особи Фонду та вчинення дій направлених на протидію законних вимог керівника». В обґрунтування підстав винесення оспорюваного наказу № 03, стороною відповідачів було надано копію доповідної записки директора департаменту по роботі з правоохоронними органами ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на ім'я Уповноваженої особи Фонду від 04 січня 2018р., в якій пропонується провести службове розслідування стосовно незадовільного виконання зокрема позивачем своїх службових обов'язків, відсторонити позивача від роботи та вирішити питання щодо розірвання з ним трудових договорів. В матеріалах справи також міститься копія доповідної записки директора департаменту розслідування протиправних діянь на ім'я директора-розпорядника Фонду стосовно неналежної організації роботи по виявленню фактів шахрайства та інших протиправних дій з боку працівників банку або інших осіб стосовно банку та неналежної взаємодії з правоохоронними органами ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в якій серед іншого пропонується відсторонити позивача від роботи. Наказом № 02/1 від 04 січня 2018р. «Про створення комісії та проведення службового розслідування», у зв'язку з умисним знищенням документів, що підготовлені Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з приводу внесення змін до штатного розпису, відмовою виконувати розпорядження уповноваженої особи Фонду, вчинення дій направлених на затягування процесу внесення змін до штатного розпису, а також надходженням інформації з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про неналежне виконання службових обов'язків окремими співробітниками АТ «Банк «Фінанси та Кредит» вирішено створити комісію та провести відповідне службове розслідування. Стороною відповідачів, в обґрунтування відзиву на позов, було надано Звіт комісії про результати службового розслідування на виконання наказу № 02/1 від 04 січня 2018р., затверджений Уповноваженою особою Фонду 06 березня 2018р. В Звіті вказується про неналежне виконання позивачем своїх службових обов'язків на напрямку здійснення аналізу стану та результатів роботи щодо виявлення та документування кримінальних правопорушень, підготовки та спрямування до правоохоронних органів відповідних заяв та супроводження їх розгляду тощо. Крім того, у вказаному звіті зазначається про невиконання позивачем розпорядження Уповноваженої особи Фонду про надання дозволу на допуск у приміщення банку ряду осіб та створення позивачем своєю бездіяльністю умов, що перешкоджали доступу до банку зазначеним у розпорядженні особам, та про те, що позивач не видав перепустки вказаним особам та не надав вказівки охоронцям банку на допуск осіб, зазначених у розпорядженні. В судовому засіданні представники відповідачів не могли пояснити суду, чому позивач зобов'язаний був видавати перепустки, враховуючи те, що в посадовій інструкції заступника директора департаменту по роботі з правоохоронними органами ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», затвердженій Уповноваженою особою Фонду 16 травня 2017р. до посадових обов'язків позивача під час перебування на займаній посаді не відносились видача перепусток та пропуск осіб у приміщення банку. Водночас представниками відповідачів не надані суду будь-які документи, що свідчили б про проведення службового розслідування стосовно позивача, крім означених вище доповідних записок, наказу № 02/1 від 04 січня 2018р. про призначення службового розслідування та Звіту про його результати. Будь-які акти, пояснення та інші докази на підтвердження фактів, про які йдеться мова у Звіті комісії про результати службового розслідування - в матеріалах справи відсутні. При цьому Звіт комісії про результати службового розслідування на виконання наказу № 02/1 від 04 січня 2018р., затверджений Уповноваженою особою Фонду 06 березня 2018р., тобто через два місяці після видання відповідачем наказів, що оскаржуються у даному спорі. Водночас представники відповідачів в судовому засіданні повідомили, що будь-які заходи за результатами вказаного службового розслідування стосовно позивача не застосовувались. Як і не відбирались у позивача письмові пояснення з зазначених вище фактів. З огляду на таке, суд не бере до уваги при розгляді справи Звіт комісії про результати службового розслідування на виконання наказу № 02/1 від 04 січня 2018р., затверджений Уповноваженою особою Фонду 06 березня 2018р. Відповідно до ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:1) догана;2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Для посади позивача не передбачені інші види дисциплінарних стягнень ніж, ті, що визначені КЗпП України. Як вбачається з матеріалів справи, позивач не притягувався до дисциплінарної відповідальності, що свідчить про не порушення останнім трудової дисципліни, зокрема, своїх посадових обов'язків. Суд за наслідками дослідження поданих доказів встановлює відсутність підстав для відсторонення позивача від роботи, визначених ст. 46 КЗпП України, а отже приходить до висновку про незаконність наказу № 03 від 04 січня 2018р. відносно позивача. Стаття 34 КЗпП України визначає простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. Дослідивши зміст п.3 наказу № 04 від 04 січня 2018р. щодо встановлення позивачу оплату часу простою у розмірі двох третин встановленого окладу, відповідно до ч. 1 ст. 113 КЗпП України, та вислухавши пояснення представника відповідачів з цього питання, суд приходить до висновку, що простій введений не з вини позивача, а з вини роботодавця. Із змісту відзиву на позовну заяву та пояснень представників відповідачів, суд приходить до висновку, що введення режиму простою для посади позивача обумовлено неможливістю призначення на його посаду іншої особи та відстороненням від роботи позивача. Такі підстави не є нормативними, а являють собою фактичні обставини, за яких позивачу заборонено працювати на займаній посаді, без законних підстав. Отже, в матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на законність введення простою, та не допуску позивача на робоче місце. Таким чином, наказ № 03 від 04 січня 2018р. в частині стосовно введення режиму простою для посади позивача, а також п. 1 та 2 наказу № 04 від 04 січня 2018р. не узгоджуються з вимогами КЗпП України. Стаття 113 КЗпП України визначає, що час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Частиною 3 ст. 32 КЗпП України передбачено, що про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Відповідно до вимог ст. 103 КЗпП України, про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни. Судом встановлено, що позивача [PERSON] не було попереджено про зміну істотних умов праці-розміру оплати праці в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 32, ст. 103 КЗпП України. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Стаття 94 КЗпП України встановлює, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника. Відповідно до ст. 22 цього Закону, суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. З огляду на відсутність підстав для введення режиму простою для посади позивача, беручи до уваги норми ст. 43 Конституції України, ст. ст. 21, 22 Закону України «Про оплату праці», ч. 3 ст. 32, ст. 103 КЗпП України, суд приходить до висновку про незаконність зменшення розміру оплати праці позивача п. 3 наказу № 04 від 04 січня 2018р. Суд критично оцінює посилання представників відповідачів на ч. 3 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та доводи про те, що під час ліквідації банку у нього не виникає жодних додаткових зобов'язань, крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури, оскільки положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не змінюють та не припиняють обов'язки відповідача щодо виплати заробітної плати працівникам під час здійснення ліквідації банку. Суд звертає увагу, що позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених, на його думку, трудових прав, зокрема права на працю та на її оплату у встановленому законом порядку, які забезпечуються нормами Конституції України, Кодексу законів про працю України, Закону України «Про оплату праці». Відповідно до довідки, наданої представником відповідачів, про середню заробітну плату позивача за період листопад, грудень 2017р., та довідку за формою «ОК-5» про нараховані та виплачені позивачу суми доходу від ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у 2018р., а також враховуючи, що позивачу за час відсторонення з 04 січня по 04 червня 2018р. сплачувалась заробітна плата у розмірі 2/3 частини, суд приходить до висновку, що невиплаченою є 1/3 частина, яка складає 57160,04 грн. без врахування відповідних податків й інших обов'язкових платежів. Враховуючи положення ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь позивача підлягає стягненню недоплачена частина заробітної плати у розмірі 33497,73 грн. без врахування відповідних податків й інших обов'язкових платежів. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме слід визнати незаконними накази: № 03 від 04 січня 2018р. «Про вжиття заходів реагування та відмову окремих працівників від належного виконання своїх обов'язків»; № 04 від 04 січня 2018р. «Щодо режиму простою працівників структурних підрозділів» в частині [PERSON], та стягнути з відповідача на користь позивача недоплачену частину заробітної плати у розмірі 33497,73 грн. без врахування відповідних податків й інших обов'язкових платежів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1409,6 грн., а також на користь держави 704,8 грн.

Outcome: partial