Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

В лютому 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого вказав, що 10.07.2007р. банк та [PERSON] уклали договір № 0707/086РС про надання кредиту у розмірі 24000,00 доларів США на термін до 09.07.2009р., відповідач в свою чергу зобовязалась щомісячно погашати кредит та сплачувати проценти. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 10.07.2007 банк та [PERSON] уклали договір поруки № 070/086РС, відповідно до якого поручитель поручився за виконання боржником зобовязань за кредитним договором. [PERSON] порушує умови договору, внаслідок чого станом на 26.01.2016р. утворилась заборгованість в розмірі 51269,26 доларів США, що за курсом 24,82грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.01.2015р. складає 1272502,93грн., у звязку з чим банк просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором в розмірі 51269,26 доларів США, що за курсом 24,82грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.01.2015р. складає 1272502,93грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день та час судового розгляду повідомлявся належним чином, подав до суду письмову заяву в якій просить справу слухати без участі представника, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про день та час судового розгляду повідомлялись в установленому законом порядку. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним винести заочне рішення у справі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню частково з наступних підстав. 10.07.2007р. банк та [PERSON] уклали договір № 0707/086РС про надання кредиту у розмірі 24000.00 доларів США на термін до 09.07.2009р. В забезпечення виконання зобов»язань за Договором 0707/086РС між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір поруки, в забезпечення виконання зобов»язань [PERSON] Відповідно до п.5 договору поруки, позивачем було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов»язань за Договором 0707/086РС. Вимога, що була пред»явлена до поручителів щодо виконання забезпеченого зобов»язання, залишена без задоволення. Станом на 26.01.2016р. заборгованість відповідачів становить 51269,26 доларів США, що за курсом 24,82грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.01.2015р. складає 1272502,93грн., яка складається з: - 9838,99 доларів США заборгованість за кредитом; - 15656,47 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; - 23322,81 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором; а також штрафи відповідно до Договору: - 10,07 доларів США штраф (фіксована частина). - 2440,91 доларів США штраф (процентна складова). Згідно вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Сторони встановили строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 09 липня 2009 року. Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами відповідно до графіку, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Відповідно до ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові № 6- 53 цс 14 від 17.09.2014 року зазначено, що сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Строк повного повернення кредиту відповідно договору закінчився 09 липня 2009 року, позивач звернувся до суду з позовом до поручителя 03.02.2016, тобто після спливу шестимісячного строку встановленого ст. 559 ЦК України, у звязку з чим позовні вимоги до поручителя [PERSON] за договором поруки №0707/086РС від 10.07.2007 року задоволенню не підлягають, оскільки порука є припиненою. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості підлягають задоволенню. Відповідно до вимог частини 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання. Згідно з ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи вищевикладене, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 0707/086РС від 10.07.2007 року в сумі 25495,46 доларів США, що за курсом 24,82грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.01.2015р. складає 632797,32грн. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Частиною 3 статті 549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України). Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату слати. Відповідно до п. 6.1. кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником своїх зобовязань за кредитним договором, він сплачує банку пеню в розмірі 0,0475 від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який виплачується пеня. Сплата здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валіті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату нарахування. Пунктом 6.2. кредитного договору передбачено сплату позичальником штрафу за порушення умов кредитного договору визначених п. 2.2.7,2.2.8,2.2.11 в розмірі 2% суми отриманого кредиту. Сплата штрафу здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валіті, штраф сплачується в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату сплати. Відповідно до наданого розрахунку відповідачеві нарахована пеня в сумі 23322,81 долар США, а також штраф в розмірі 10,07 доларів США (фіксована частина), 2440,91 долар США (процентна складова), що становить 25773,79 доларів США неустойки, що за курсом 24,82грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.01.2015р. складає 639705,47 грн. пені та штрафу. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених вимог, у звязку з чим з [PERSON] підлягають стягненню судові витрати в сумі 9543,77грн.

Outcome: approved