Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

Військовий прокурор Дніпропетровського гарнізону 09 вересня 2015 року звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в інтересах квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська [PERSON] про виселення, зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування позовних вимог військовий прокурор Дніпропетровського гарнізону посилався на те, що відповідно до наказу Міністерства оборони України № 448 від 03 липня 2013 року квартирно-експлуатаційний відділ здійснює квартирне експлуатаційне забезпечення військових частин та на балансі останнього перебуває будівля гуртожитку по вул. Погребняка, 21 в м. Дніпропетровську. На підставі ордеру № 972, виданого КЕВ, до кімнати № 518 зазначеного гуртожитку був заселений [PERSON], який не мешкав в кімнаті з вересня 2015 року по 16 серпня 2015 року та здавав кімнату в оренду іншим особам. Тому позивач просив суд виселити відповідача з кімнати № 518 будівлі №21 по вул. Погребняка у м. Дніпропетровську та зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою (а. с. 3-4). В судовому засіданні прокурор та представник КЕВ м. Дніпропетровська позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити. Представник інтересів відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення у повному обсязі, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Вислухав пояснення осіб, що приймали участь в розгляді даної цивільної справи, дослідивши матеріали справи, судом були встановлені наступні факти: На підставі ордеру № 972 від 17 вересня 2014 року виданого Дніпропетровською квартирно-експлуатаційною частиною району [PERSON], останній оселився кімнаті № 518 гуртожитку, розташованому за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Погребняка, 21 (а. с. 7). Відповідно до актів обстеження від 15 липня 2015 року та від 28 серпня 2015 року, складених завідуючим гуртожитку [PERSON], [PERSON] з вересня 2014 року не проживає в кімнаті № 518 гуртожитку, розташованому за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Погребняка, 21 (а. с. 5, 6). З листа КЕВ м. Дніпропетровська № 3338 від 05 вересня 2015 року, адресованого заступнику військового прокурора Дніпропетровського гарнізону, вбачається, що документів на підтвердження статусу службового житла по кімнатам гуртожитку, розташованого за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Погребняка, 21, не має (а. с. 8). Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Згідно з положенням ст.. 127 ЖК Української РСР для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Статтею 12 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами. Пунктом 5.12 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженою наказом Міністерства оборони України № 737 від 30 листопада 2011 року гуртожитки призначені для тимчасового проживання курсантів (слухачів) і військовослужбовців рядового, сержантського, старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і перебувають у шлюбі, та офіцерського складу під час навчання у військових навчальних закладах МО України або проходження ними військової служби. Відповідно до п. 5.12 Інструкції не можуть бути виселені з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення особи, зазначені у статті 125 Житлового кодексу Української РСР. Статтею 125 ЖК Української РСР встановлено, що без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено, зокрема, сімї військовослужбовців. Згідно частини 1 статті 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оцінюючи усі докази, які були дослідженні судом у судовому засіданні у їх сукупності, приймаючи до уваги, суд приходить до висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог Військового прокурора Дніпропетровського гарнізону в інтересах квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська до [PERSON] про виселення та зняття з реєстраційного обліку, у звязку з чим вважає за можливе відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Роблячи такий висновок суд виходить з того, що в ході розгляду даної цивільної справи стороною позивача не було надано суду документів на підтвердження того, що будівля гуртожитку дійсно перебуває на балансі КЕВ м. Дніпропетровська. Крім того, не є належними та допустимими доказами непроживання відповідача у відповідній кімнаті гуртожитку акти обстеження від 17 липня та 28 серпня 2015 року, оскільки дані документи не завірені певним штампом або печаткою зав.гуртожитку, а також відсутні відомості про свідків того факту, який засвідчується даними актами. Суд також врахував, що спірну кімнату відповідач зайняв на підставі ордеру, тобто на законних підставах, а підтверджень того, що приміщення гуртожитку є службовим суду також не було надано. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України і приймаючи до уваги результат розгляду справи, суд вважає необхідним стягнути з відповдіача на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed