Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

В лютому 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» (далі АТ КБ «Приват Банк») звернулося до суду із позовом до [PERSON] , в якому зазначено, що 6 грудня 2005 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк», правонаступником якого є АТ КБ «Приват Банк», та [PERSON] було укладено договір, відповідно до якого позивач надав останньому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 8000,00 грн. Окрім цього позивач зазначив, що [INFO] року позичальник [PERSON] помер, спадкоємцем якого являється [PERSON] , який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому 17 січня 2018 року банком була направлена претензія кредитора до Романівської державної нотаріальної контори та 9 січня 2019 року лист-претензія до спадкоємця. Посилаючись на те, що претензія залишена без реагування та без належного виконання, позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] , як спадкоємця прав та обов`язків померлого позичальника заборгованість, яка утворилась станом на 22 січня 2019 року в сумі 9681,17 грн, в тому числі: заборгованість за кредитом - 8931,17 грн та заборгованість по відсоткам за користування кредитом -750 грн. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач своїм правом подати відзив не скористався. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову АТ КБ «Приват Банк», виходячи з наступного. Судом встановлено, що 6 грудня 2005 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг, який складався із заяви останнього, Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку. За цим договором банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. [INFO] року позичальник [PERSON] помер, що підверджується відповідним свідоцтвом про смерть. На підставі претензії кредитора від 20 листопада 2017 року, направленої АТ КБ «Приват Банк» до Романівської державної нотаріальної контори, було відкрито спадкову справу та повідомлено банк про те, що ніхто із спадкоємців із заявою про прийняття спадщини не звернувся. 9 січня 2019 року банком було надіслано лист-претензію на адресу відповідача, яка залишилася без відповідного реагування. Станом на день смерті [PERSON] заборгованість за кредитним договором становила 9635,80 грн, що підтверджується розрахунком, наданим позивачем. Статтею 1281 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Окрім цього, суд бере до уваги положення пункту 32 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», в якому зазначено, що з урахуванням приписів статті 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Частиною 1 статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона послається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доводи позивача, про те, що відповідач являється спадкоємцем [PERSON] зводяться лише до констатації факту наявності у копіях паспортів останніх відмітки про їх зареєстроване місце проживання за однією і тією ж адресою. Однак вказана обставина не є достатнім доказом прийняття [PERSON] спадщини після смерті позичальника. Також, позивачем не доведено, що заявлені ним вимоги не виходять за межі вартості майна одержаного у спадщину. Докази щодо цієї обставини АТ КБ «Приват Банк» взагалі не надав.

Outcome: dismissed