Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-04 00:00:00

В липні 2017р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача Громадської організації «Київська міська спілка автомобілістів України», в якому просив суд: визнати незаконною та скасувати Постанову президії Громадської організації «Київська міська спілка автомобілістів України» № 7 від 26 серпня 2016р. «Про перегляд та встановлення розміру членського внеску для відокремлених структурних підрозділів автостоянок Громадської організації «Київська міська спілка автомобілістів України». Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він з 2006р. є членом Громадської організації «Київська міська спілка автомобілістів України». 26 серпня 2016р. Президія відповідача в оспорюваній Постанові безпідставно та необґрунтовано збільшила розмір членського внеску на 42 %. Всі звернення позивача в досудовому порядку, з метою надати відомості - складові про збільшення членського внеску були проігноровані відповідачем. На думку позивача підстава збільшення розміру членського внеску, яка зазначена відповідачем в оспорюваній Постанові є безпідставна, а тому позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просили суд позов задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував, стороною було подано відзив на позов, в якому сторона відповідача зазначила, що оспорювана Постанова президії Громадської організації «Київська міська спілка автомобілістів України» № 7 від 26 серпня 2016р. «Про перегляд та встановлення розміру членського внеску для відокремлених структурних підрозділів автостоянок Громадської організації «Київська міська спілка автомобілістів України» не порушує права позивача, оскільки його було виключено зі складу Громадської організації, при цьому представник звертав увагу суду, що з часу запровадження нового розміру членського внеску позивачем взагалі суми внесків не вносились ні за новою ставкою ні за попередньою ставкою. Допитаний за клопотання сторони позивача, свідок [PERSON] суду пояснив, що він є членом Громадської організації «Київська міська спілка автомобілістів України» з 1984р., з позивачем познайомився, з метою з'ясування складових членських внесків, оскільки вважає, що 86 % внеску немає обґрунтованих складових. У зв'язку з тим, що позивач наполягав на доведенні до всіх членів Громадської організації складових щомісячного членського внеску його було виключено з членів спілки. Суд заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, позивач [PERSON] був до 30 листопада 2016р. членом Громадської організації «Київська міська спілка автомобілістів України». 26 серпня 2016р. президією Громадської організації «Київська міська спілка автомобілістів України» було прийнято Постанову «Про перегляд та встановлення розміру членського внеску для відокремлених структурних підрозділів автостоянок Громадської організації «Київська міська спілка автомобілістів», відповідно до якої з 01 вересня 2016р. були встановлені розміри членських внесків: 1.1. Для членів Громадської організації «Київська міська спілка автомобілістів України», які не мають особистих транспортних засобів і не розміщують їх на колективних автостоянках, річний внесок становить 10,0 грн. 1.2. Члени Громадської організації «Київська міська спілка автомобілістів України», які користуються колективними автостоянками для організованого розміщення особистих транспортних засобів, членський внесок встановлюється за місяць - 400,0 грн. Зі змісту оспорюваної Постанови вбачається, що збільшення розміру щомісячного, річного внеску члена Громадської організації «Київська міська спілка автомобілістів України» відбулось внаслідок змін до податкового законодавства і відповідне збільшення ставки плату за землю, на яких розташовані автостоянки. Відповідно до п. 5.7 Статуту відповідача виконавчим органом міської Спілки у період між пленумами (засіданнями) міської Ради є її Президія, яка збирається на засідання один раз на місяць. Позачергові засідання Президії міської Ради Спілки відбуваються за розпорядженням Голови міської Спілки або за пропозицією третини її членів. До повноважень Президії міської Ради спілки належить встановлення та затвердження розмірів членських внесків. Згідно п. 6.1., 6.2 Статуту відповідача кошти міської Спілки складаються з: вступних та членських внесків; коштів від господарської та іншої діяльності господарських товариств , госпрозрахункових установ, організацій та підприємств, створених міською Спілкою з метою виконання статутних завдань; добровільних внесків, благодійних пожертвувань громадян, організацій та інших надходжень, які не заборонені законом. Розміри і порядок сплати вступних та членських внесків встановлює Президія міської Ради Спілки в залежності від соціально - економічних умов та особливостей, що склалися у поточний час. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що оспорювана Постанова президії Громадської організації «Київська міська спілка автомобілістів України» порушує його права, як члена цієї Громадської організації, оскільки на думку позивача збільшення членського внеску є безпідставним. Згідно з ст. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Протягом всього часу розгляду справи стороною позивача не було надано суду належних і допустимих доказів в обґрунтування зазначених позовних вимог. Так, сторона позивача не подавала до суду заяви про забезпечення, витребування доказів, щодо обґрунтованості складових членського внеску, як і не було заявлено клопотання про призначення по справі відповідної експертизи з метою встановлення обґрунтованих підстав для збільшення розміру членського внеску. При цьому, зі змісту листа ДПІ у Деснянському районі ГУ ДВЧ у м. Києві від 21 листопада 2017р. № 1347/9/26-52-12-03-33, який було надано стороною відповідача, в якості письмового доказу, вбачається, що відповідач є платником земельного податку, розмір якого суттєво збільшився (а.с. 72, 73). Крім того, відповідно до ст. 3 ЦПК України, в редакції, яка діяла на час звернення позивача до суду з вказаним позовом (аналогічна норма міститься в ст. 4 діючого ЦПК України) 1. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ст. 15 ЦК України Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України від 01 грудня 2004р. № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Судом встановлено, що з 30 листопада 2016р. позивач не є членом Громадської організації «Київська міська спілка автомобілістів України», і не зобов'язаний з зазначеної дати виконувати рішення виконавчого органу відповідача. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованим, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed