Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що відповідачка є мамою малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] відповідачка проживала в будинку батька по [ADDRESS] . Сім`я постійно перебувала на контролі у службі у справах дітей та районному центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, як такі, що належним чином не виконують батьківські обов`язки. До січня місяця 2021 року сім`я проживала у [ADDRESS] , де не були створені умови для проживання дітей, будинок потребував ремонту, дрова та продукти харчування - в мінімальній кількості, відключене світло. За місцем проживання [PERSON] характеризувалася негативно, вела аморальний спосіб життя, не працювала, батьківські обов`язки виконувала недобросовісно, не створила умов для проживання дітей, не дбала про їх розвиток та здоров`я. Сім`я постійно перебувала під соціальним супроводом. Зазначає, що із малолітньою донькою [PERSON] відповідачка за останні 5 років лише двічі зверталася на профілактичні огляди до лікарів. Щодо лікування малолітнього [PERSON] , то відповідачка неодноразово відмовлялась від госпіталізації дитини, хоча стан її здоров`я не покращувався. Додатково зазначає, що старшим інспектором сектору ювенальної превенції відділу превенції Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області капітаном поліції та начальником служби у справах дітей Костопільської міської ради під час відвідин сім`ю за місцем проживання було встановлено, що державну соціальну допомогу (близько 30000 грн.) [PERSON] використала не за призначенням, придбала три мобільні телефони, віддала борги, купувала продукти харчування для всіх, хто проживав у будинку, малолітня [PERSON] не відвідувала навчальний заклад. У наявності для немовляти були в наявності тільки упаковка памперсів та дві пачки дитячого харчування. Представник позивача, зазначає, що вищезазначені обставини свідчать про свідоме невиконання відповідачкою своїх обов`язків, закріплених СК України. Зважаючи, що відповідачка ухиляється від виконання обов`язків з виховання дітей, не піклується про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, представник позивача звернулася до суду з даним позовом та просить його задовольнити, позбавивши батьківських прав [PERSON] стосовно її дітей - дочки [PERSON] ( [INFO] ); та сина [PERSON] ( [INFO] ). Також, просить стягнути з відповідачки аліменти на утримання її малолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 грн., щомісячно, на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подання позову і до досягнення дітьми повноліття. Відповідачкою не були заявлені клопотання; та не був поданий відзив. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та пояснила суду про обставини, що описані вище. Надала суду висновки органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно її дітей. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, щодо задоволення позову заперечила. Пояснила, що в будинку зроблений ремонт, діти забезпечені продуктами харчування та іншими необхідними речами. Відповідачка не засуджує себе за те, що неодноразово застосовувала фізичне насильство до доньки, вважає це складовою виховання дитини. Також вважає що правильно вчиняла, коли залишила лікувальний заклад разом з сином, не долікувавши його. Тому висловлює думку що немає підстав для задоволення позову. Представник третьої особи в судовому засіданні просила позов задоволити. Додатково пояснила, що відповідачка недобросовісно виконує свої батьківські обов`язки. Зокрема, на відповідачку неодноразово надходили скарги, в тому числі і від доньки, оскільки [PERSON] кричить на дітей, вчиняє фізичне насильство. Крім того пояснила, що неодноразово надходили повідомлення про те, що діти потребують медичної допомоги, однак, незважаючи на рекомендації лікарів щодо госпіталізації, відповідачка відмовлялась лікувати дітей в лікарні через відсутність коштів. Представник третьої особи також пояснила, що відповідачка неодноразово переховувалась від служби у справах дітей, використовувала не за призначенням соціальну допомогу. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] є мамою малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дітей внесені відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері). До січня місяця 2021 року сім`я проживала у [ADDRESS] , де не були створені умови для проживання дітей, будинок потребував ремонту, дрова та продукти харчування - в мінімальній кількості, відключене світло. За місцем проживання [PERSON] характеризувалася негативно, вела аморальний спосіб життя, не працювала, батьківські обов`язки виконувала недобросовісно, не створила умов для проживання дітей, не дбала про їх розвиток та здоров`я. Сім`я постійно перебувала під соціальним супроводом. Згідно розпорядження міського голови Костопільської міської ради №30-р від 02.03.2021 року, малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] було відібрано у відповідачки у зв`язку із виникненням загрози їх життю та здоров`ю. 05 березня 2021 року наказом служби у справах дітей Костопільської міської ради № 4 дітей було тимчасово влаштовано в сім`ю знайомих. В ході розгляду справи було встановлено, що відповідачка недобросовісно виконує свої батьківські обов`язки, зокрема: кричить на дітей, вчиняє фізичне насильство, не забезпечує дітей належної медичної допомогою, використовує у власних цілях соціальну допомогу. При розгляді справи були підтверджені доводи представника позивача про те, що відповідачка не цікавиться життям дітей, не приділяє увагу їхньому вихованню, не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, вчиняє щодо доньки фізичне насильство, а її поведінка щодо сина є безвідповідальною, що вцілому становить загрозу життю та здоров`ю дітей; на заходи профілактичного характеру не реагує. Відповідно до висновку органу опіки і піклування від 26.03.2021 року, виконавчий комітет Костопільської міської ради вважає за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав стосовно її малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, відповідачка не виконує приписи СК України щодо належного виховання та матеріального забезпечення своїх малолітніх дітей. Даний факт підтверджується і показаннями свідків. Зокрема, згідно показань свідка [PERSON] (сімейний лікар), яка часто приїздила до сім`ї, відповідачка незважаючи на встановлені діагнози та призначене лікування неодноразово відмовлялась лікувати сина [PERSON] покликаючись на відсутність коштів, втікала з лікарні та поводила себе агресивно. Свідок підтвердила, що дитина проходила лікування за рахунок коштів спонсорів, та навіть за наявності цих коштів відповідачка не купувала необхідні ліки та залишала лікувальний заклад. Згідно показань свідка [PERSON] (директор Центру надання соціальних послуг), відповідачка не приділяла уваги вихованню старшої доньки. Після народження другої дитини відповідачка казала, що немає коштів на її харчування, внаслідок чого Центром було знайдено волонтерів, які забезпечували сім`ю одягом та продуктами харчування, однак, поведінка відповідачки не змінювалась. Більше того, відповідачка витрачала кошти, які було надано волонтерами, не за призначенням, змінювала місце проживання мотивуючи тим, що Центр втручається в її особисте життя. Факт неналежного виконання своїх батьківських обов`язків в судовому засіданні було підтверджено і показаннями свідка [PERSON] , згідно показань якого відповідачка не приймала участь у вихованні дітей, в результаті чого неодноразово була притягнута до адміністративної відповідальності. Показав, що відповідачка часто вела себе грубо та агресивно, могла застосовувати фізичне насильство до дітей. Свідок [PERSON] (вчителька) в судовому засіданні показала, що з 27 січня 2021 р. старша донька [PERSON] не відвідувала школу з невідомих причин, а відповідачка не відповідала на телефонні дзвінки. В подальшому, 25.02.2021 відповідачка забрала зі школи документи доньки. Також, свідок [PERSON] , в якої тимчасово проживали діти, підтвердила, що відповідачка не звертала уваги на дітей, почуття любові до них не проявляла, сильно била доньку, а коли менший син плакав в ночі, відповідачка до нього навіть не вставала. Показала, що жодного разу відповідачка не готувала їжу, а за отримані 3000 грн. купила 2-3 пачки памперсів та пачку дитячого харчування. Свідок [PERSON] , яка є тимчасовим опікуном дітей, в судовому засіданні показала, що діти перебувають неї останні 4 місяці, за цей час відповідачка відвідала їх лише двічі: перший раз перебувала у стані алкогольного сп`яніння, кричала та обзивала дітей. Згідно її показань, відповідачка турботу не проявляла, а діти бажання повернутись до мами не мають. При прийнятті рішення суд зважає на положення діючого законодавства. Представник позивача покликалася на положення ч.2 ст. 150 СК України (батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток); На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.). Суд погоджується з тими доводами, які були наведені представником позивача. Обов`язки та права батьків щодо виховання дитини є основними серед всього комплексу батьківських прав та обов`язків, які закріплені сімейним законодавством. Всі інші права та обов`язки батьків щодо їхніх дітей покликані забезпечувати належне виконання батьками свого основного обов`язку - виховувати дитину. Стаття 150 СК України визначає, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Батьки зобов`язані також піклуватися про фізичний розвиток дитини, який, в свою чергу, тісно пов`язаний зі здоров`ям дитини. Обов`язку батьків піклуватися про духовний розвиток дитини кореспондує право дитини на духовний розвиток, яке включає в себе: право на освіту; право на прояв своїх здібностей; право на свободу світогляду і віросповідання; право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Таким чином, батьки мають сприяти одержанню дитиною належної освіти, прояву нею своїх здібностей, розширенню її світогляду, її самовизначенню щодо сповідання певної релігії або не сповідання ніякої, її зайняттям літературною, художньою, науковою, технічною творчістю. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. За положеннями ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно Сімейного законодавства України, обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей. В судовому засіданні було встановлено, що відповідачка не виконує положення ст. 150 СК України, положення інших законодавчих актів щодо обов`язків з виховання та утримання дітей. А згідно до ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Стаття 164 СК України передбачає підстави для позбавлення судом батьківських прав батьків щодо їх дітей, і такі обставини знайшли своє підтвердження при розгляді справи. Зважаючи на наведене суд дійшов висновку, що заявлений позов в частині позбавлення батьківських прав підлягає до задоволення, оскільки він є обґрунтованим і доведеним. Представник позивача покликалася на положення ч.2 ст. 150 СК України (батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток). Суд вважає, що до спірних правовідносин підлягають до застосування норми законодавства, на які покликалася представник позивача; і у суду немає підстав для їх незастосування. Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів з відповідачки на утримання малолітніх дітей, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. З огляду на зазначене, у представника позивача виникає право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. За положеннями ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно Сімейного законодавства України, обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК Українирозмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина 1 статті 184 СК України визначає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Представником позивача було заявлено позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання синів у твердій грошовій сумі по 1000 грн. щомісячно, з дня подачі позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні встановлені обставини, що дають змогу для задоволення позову про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі. На думку суду, відповідачка має змогу сплачувати аліменти на утримання малолітніх дітей, у твердій грошовій сумі, в розмірі по 1000 грн. щомісячно, адже ця сума є максимально наближена до розміру 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Приймаючи рішення про задоволення позову суд в частині стягнення аліментів на утримання дітей, суд виходить з приписів статті 13 ЦПК України, та приймає до уваги розмір прожиткового мінімуму, який встановлений законодавством України для дитини відповідного віку; та що обов`язок з утримання дітей покладений на батьків. На думку суду, за вказаних умов визначений розмір аліментів є компромісним, та враховуватиме баланс інтересів сторін та відповідатиме інтересам дітей. При цьому суд не має можливості зазначити конкретного одержувача аліментів на утримання дітей. Оскільки стягувач аліментів, який буде отримувати аліменти на утримання дітей, має визначатися на кожен період часу в залежності від того, на чиєму утриманні (під чиєю опікою) перебуватимуть діти. Окрім того, аліменти є власністю дитини. А тому рішення суду про стягнення аліментів безпосередньо на користь дитини не буде суперечити СК України. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved