Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

В лютому 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 08 жовтня 2014 року на загальну суму 299 937,47 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 08 жовтня 2014 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 300 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач порушив умови кредитування та не виконує належним чином зобов`язання, в результаті чого станом на 20 грудня 2018 року виникла заборгованість в розмірі 341 474,72 грн., яка складається з: 299 937,47 грн. - заборгованість за кредитом; 41 537,25 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом. У зв`язку із зазначеним позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 299 937,47 грн. (т. 1 а. с. 2 - 5). У своєму відзиві відповідач заперечував проти задоволення позову з тих підстав, що ніяких кредитних договорів з позивачем не укладав та грошових коштів від позивача не отримував. Оскільки позивачем не надано оригіналів кредитного договору та доказів отримання та користування відповідачем кредитними коштами, то просив відмовити в задоволенні позову (т. 1 а. с. 89 - 90). В судовому засіданні представник позивача - адвокат Бистров С.А. позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити в повному обсязі. Додатково пояснив, що 08 жовтня 2014 року відповідач подав до банку заяву про отримання преміальної кредитної карти зі встановленим лімітом 100 000,00 грн. В подальшому кредитний ліміт неодноразово збільшувався, востаннє 25 січня 2018 року до 300 000,00 грн. Розрахунком заборгованості та випискою по картковому рахунку підтверджується факт отримання та користування відповідачем кредитним коштами. Протягом строку кредитування позивачем нараховувались відсотки за користування кредитним коштами та пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором. При цьому, відповідачем частково погашалися відсотки за користування кредитом та повністю була погашена пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором. Оскільки, відповідач не в повному обсязі виконав свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, то просив стягнути з відповідача на користь позивача тіло кредиту в розмірі 299 937,47 грн. В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Дьорко А.М. заперечував проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що відсутні належні докази укладення кредитного договору, передбачені ст. ст. 1046, 1054 ЦК України. Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів отримання кредитних коштів [PERSON] . Відповідач рахунок не відкривав, платіжну карту не отримував, а відтак кошти не отримував. Заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов та заперечення проти нього, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. 08 жовтня 2014 року між сторонами укладено кредитний договір шляхом подання відповідачем до банку анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, за умовами якого відповідач отримав кредит та пластикову платіжну картку (т. 1 а. с. 15). Кредитний ліміт неодноразово змінювався, при цьому максимальний розмір кредитного ліміту з 25 січня 2018 року становив 300 000,00 грн. (т. 1 а. с. 109, 219) Крім цього, протягом строку дії кредитного договору, відповідач неодноразово отримував кредитні картки, востаннє 17 жовтня 2017 року зі строком дії картки до жовтня 2018 року (т. 1 а. с. 110, 220). У заяві зазначено, що відповідач погодився з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору банк додав Тарифи обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (т. 1 а. с. 16 - 35). Згідно з розрахунком, наданими позивачем, взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач припинив виконувати, здійснивши останній платіж 05 грудня 2018 року в сумі 8,18 грн., у зв`язку з чим станом 20 грудня 2018 року виникла заборгованість в розмірі 341 474,72 грн., яка складається з: 299 937,47 грн. - заборгованість за кредитом; 41 537,25 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом (т. 1 а. с. 6 - 14). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 08 жовтня 2014 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній відповідачем, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді пені за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру (т. 1 а. с. 15). Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 08 жовтня 2014 року, посилався на Тарифи обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (т. 1 а. с. 16 - 35). Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг, розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/, які також містять Тарифи, як невід`ємні частини спірного договору, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг, розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/, які також містять Тарифи, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та пені за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг, розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/, які також містять Тарифи, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19). Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 - 82 ЦПК. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. В судовому засіданні оглянуто оригінал анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання послуг в ПриватБанку від 08 жовтня 2014 року. Крім того, за клопотанням відповідача ухвалою суду від 26 червня 2019 року було призначено судову почеркознавчу експертизу, за результатами якої складено висновок експерта №19-5901 судово-почеркознавчої експертизи від 03 лютого 2020 року (т. 2 а. с. 4 - 5, 23 - 28). Згідно із зазначеним висновком підпис від імені [PERSON] у наданій на експертизу Анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання послуг в ПриватБанку (Анкета-заявление о присоединении к Условиям и Правилам предоставления банковских услуг в ПриватБанке) від 08.10.2014, розміщений у розділі «Клиент» в графі «Подпись», виконаний самим [PERSON] . В судовому засіданні 17 вересня 2020 року представником відповідача заявлено клопотання про виклик експерта для надання усних пояснень щодо його висновку, оскільки у розділі «Висновок» неправильно зазначено по-батькові відповідача, а саме: « [PERSON] », а не « [PERSON] » (т. 2 а. с. 27 - зворотній бік). В задоволенні зазначеного клопотання судом було відмовлено з тих підстав, що фактично у висновку було допущено механічну описку (пропущено літеру «с» в написанні по-батькові відповідача), яка не впливає на суть висновку та не дає підстави для визнання висновку експерта неповним або неясним чи необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи, або викликає сумніви в його правильності. При цьому, у вступній та описовій частині висновку прізвище, ім`я та по-батькові відповідача зазначено правильно. Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. В ході судового розгляду судом не встановлено підстав для відхилення зазначеного висновку експерта, визнання його неповним або неясним чи необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи, або викликає сумніви в його правильності. За таких обставин, суд вважає встановленим, що саме відповідачем особисто 08 жовтня 2014 року підписано та подано до банку анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, в якій серед іншого відповідач просив встановити йому кредитний ліміт в розмірі 100 000,00 грн. та у такий спосіб укладено кредитний договір (т. 1 а. с. 15). Крім того, довідкою про зміну умов кредитування, довідкою про видані на ім`я відповідача кредитні картки та виписками по банківському рахунку відповідача підтверджується факт отримання та користування відповідачем кредитними коштами в загальному розмірі 300 000,00 грн. (т. 1 а. с. 109, 110, 111 - 151, 178 - 218, 219, 220). В той же час, суд вважає, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг, розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/, які також містять Тарифи, що містяться в матеріалах даної справи та не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 08 жовтня 2020 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що протягом строку кредитування позивачем нараховувались відсотки за користування кредитом та пеня за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань. При цьому, відповідачем сплачувались кошти на погашення кредиту, які були зараховані позивачем в рахунок погашення відсотків за користування кредитом в загальному розмірі 113 749,08 грн. (11-та колонка розрахунку) та в рахунок погашення пені в загальному розмірі 24 784,34 грн. (14-та колонка розрахунку) (т. 1 а. с. 6 - 14). В судовому засіданні представник позивача підтвердив, що суми, які зазначені в 14-тій колонці розрахунку є саме пенею за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань. Однак, суд вважає, що нарахування відсотків за користування кредитом та пені за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань є неправомірним, оскільки у заяві позичальника від 08 жовтня 2014 року процентна ставка не зазначена та не передбачена відповідальність у вигляді пені за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. В даному випадку сплачені відповідачем кошти, які позивач безпідставно зарахував на погашення процентів та пені при відсутності домовленості про їх сплату в підписаній відповідачем заяві-анкеті підлягають зарахуванню на погашення тіла кредиту. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня2019року у справі №545/2248/17 (провадження №61-11459св19). За таких обставин заборгованість відповідача за кредитним договором від 08 жовтня 2014 року складатиме: 161 404,05 грн. (299 937,47 грн. (заборгованість за тілом кредиту, яку просить стягнути позивач) - 113 749,08 грн. (сума коштів, сплачена відповідачем в рахунок безпідставно нарахованих відсотків за користування кредитом) - 24 784,34 грн. (сума коштів, сплачена відповідачем в рахунок безпідставно нарахованої пені) = 161 404,05 грн.). Враховуючи те, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, тобто відповідач не виконав передбачені кредитним договором і законом зобов`язання, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом (тілом кредиту) в розмірі 161 404,05 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та абз. 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 2 429,49 грн. Щодо витрат відповідача на оплату вартості почеркознавчої експертизи в розмірі 4 710,00 грн., суд зазначає наступне: За загальним правилом, встановленим п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В той же час, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, серед іншого, поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо (п. 3 ч. 3 ст. 141 ЦПК України). Оскільки, відповідачем безпідставно заперечувався факт підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання послуг в ПриватБанку від 08 жовтня 2014 року, що стало підставою для призначення експертизи та понесення відповідачем відповідних витрат, то суд вважає ці витрати не підлягають відшкодуванню відповідачу.

Outcome: partial