Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

В лютому 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом і просив припинити з 01.07.2013 року стягнення з нього аліментів на корить відповідачки на утримання малолітнього [PERSON], [INFO], що стягуються на підставі рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 15.08.2011 року. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що у відповідності до рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 15.08.2011 року він зобов*язаний сплачувати аліменти на утримання двох спільних із відповідачкою неповнолітніх дітей. Після розірвання шлюбу та ухвалення судом рішення про стягнення з нього аліментів на дітей, в липні 2013 року відповідачка перейшла жити до іншого чоловіка, забравши із собою старшу дитину - [PERSON], [INFO], а менша дитина -[PERSON], [INFO], залишився проживати з ним, у зв*язку з чим позивач вважає, що він не повинен сплачувати аліменти на останнього, оскільки дитина фактично перебуває на його утриманні. У суді позивач свій позов повністю підтримав. Відповідачка у суді позов не визнала і пояснила, що менша дитина залишилася проживати з позивачем проти її волі, у зв*язку з чим вона була вимушена звертатися до суду з позовом про визначення місця проживання дитини. Рішенням Корсунь-Шевченківського райсуду, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області, визначено місце проживання [PERSON] разом з нею. Крім того відповідачка пояснила, що протягом жовтня-листопада 2013 року та січня -квітня 2014 року позивач фактично не сплачував аліменти на їхніх дітей. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов не підлягає до задоволення повністю. Судом встановлено, що у період з 15.11.2002 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі /а.с.3/, Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 14.06.2011 року, яке набрало законної сили 24.06.2011 року вказаний шлюб розірваний. Під час шлюбу у сторін народилися діти - [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду від 04.08.2011 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів щомісячно на утримання [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO] /а.с.8/. Згоди щодо місця проживання дітей між сторонами не було досягнуто, у зв*язку з чим [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини - [PERSON], оскільки позивач не бажав віддати дитину матері. Рішенням Корсунь-Шевченківського райсуду23.12.2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 25.03.2014 року, визначено місце проживання [PERSON] разом з матір*ю, тобто з [PERSON] /а.с.а.с.26-27, 29-30/ Позивач у даній справі протягом жовтня-листопада 2013 року та січня -квітня 2014 року фактично не сплачував аліменти на жодну дитину, що підтверджується довідкою - розрахунком відділу ДВС Корсунь-Шевченківського районного відділу юстиції./а.с.34-35/ Відповідно до приписів ст..180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 188 СК України передбачені виключні підстави для звільнення батьків від обов*язку утримувати дитину. Статтею 190 СК України передбачені виключні підстави для припинення права на аліменти на дитину у зв'язку з набуттям права власності на нерухоме майно. Вказані норми закону жодним чином не пов*язують самовільне, всупереч волі відповідачки, утримання позивачем спільної дитини як підставу для звільнення від обов*язку утримувати вказану дитину та припинення права на аліменти. Суд критично, як спробу вирішити спір на свою користь та уникнути обов*язку сплачувати аліменти, оцінює докази позивача - довідки Стеблівської селищної ради про тимчасове перебування малолітнього [PERSON] на його утриманні /а.с.а.с.5, 6, 33/, оскільки питання проживання дитини вирішене судом між сторонами у справі і перегляду судом у справі, що розглядається, не підлягає. Відповідно до приписів ст..4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За таких обставин, враховуючи, що законами України не визначений обраний позивачем спосіб захисту його прав, свобод та інтересів, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даного позову.

Outcome: dismissed