Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

В лютому 2014 року позивач [PERSON] звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці з вказаним вище позовом до відповідачів про визнання батьківства та усунення перешкод у догляді за дитиною. У позові посилався на те, що з травня 2008 році став проживати з відповідачкою [PERSON] однією сім'єю. 20 липня 2010 року у них народилася донька [PERSON]. Він відвідував дружину (відповідачку) в пологовому будинку, а згодом забрав їх з дитиною додому. Весь час був впевнений в тому, що саме він зазначений батьком у свідоцтві про народження дитини. Крім того, відповідачка своїм близьким та родичам представляла його батьком дитини. Однак в квітні 2013 року, коли він замовляв авіаквитки до Казахстану, звернув увагу, що у свідоцтві про народження доньки [PERSON], батьком вказаний [PERSON]. Як виявилось пізніше, відомості про батька у свідоцтві про народження дитини були зазначені в порядку ст.135 СК України. Через деякий час вони з [PERSON] розійшлися, однак остання не заперечувала щодо його спілкування з дітьми в будь-який час. Проте з часом відповідачка змінила своє ставлення і стала чинити йому перешкоди у спілкуванні з їх донькою. Зокрема, вона вказувала, що не бажає, щоб він відвідував дитину в дитячому садку. При цьому своє рішення відповідачка мотивувала тим, що він не вказаний батьком дитини у свідоцтві про її народження. Враховуючи наведені вище обставини, просив визнати його батьком [PERSON]; зобовязати ВРАЦС внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини; видати нове свідоцтво про народження дитини із зазначенням його батьком, а також зобовязати відповідачку не чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. Уточнивши в квітні 2015 року позовні вимоги, просив суд поряд із іншими вимогами, встановити факт проживання з відповідачкою однією сім'єю без реєстрації шлюбу, так як встановлення вказаного факту йому необхідне для визнання батьківства. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, підтвердивши викладені у ньому обставини. Просили задовольнити його в повному обсязі. Розгляд справи відбувався у відсутність відповідачки [PERSON], представника відділу РАЦС Чернівецького міського управління юстиції, які в судове засідання не зявилися, хоча належним чином повідомлялися судом про місце та час слухання справи. Причини неявки суду не повідомили. Від представника Служби у справах дітей Чернівецької міської ради надійшла письмова заява, де він просив розгляд справи проводити у його відсутності. Не заперечував щодо задоволення позову. Представники відповідачки [PERSON] [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Заперечували факт проживання їх довірительки спільно з позивачем однією сім'єю та наявності у них спільної дитини. Зокрема, представник відповідачки [PERSON] зазначила, що зі слів її довірительки, їй відомо, що позивач [PERSON] не є біологічним батьком [PERSON] Просили у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши та проаналізувавши письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступних підстав: Судом встановлено, що 20 липня 2010 року відповідачка [PERSON] народила дитину [PERSON] Батьком дитини у свідоцтві про народження зазначено [PERSON]. При цьому відомості про батька вказані на підставі ст.135 СК України, тобто за заявою матері (а.с.142-144). На момент народження доньки відповідачка [PERSON] та позивач [PERSON] не перебували між собою у зареєстрованому шлюбі. Втім, на момент народження [PERSON] (доньки відповідачки), позивач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 07.12.2011 року, яким було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (том 2 а.с.141) Згідно вимог ч.2 ст.128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, відповідно до Цивільно-процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Як розяснив Пленум ВСУ у своїй постанові №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст.212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Так, на підтвердження своїх позовних вимог позивачем було заявлено клопотання про допит свідків, які ніби то можуть підтвердити факт його батьківства по відношенню до [PERSON] В судовому засіданні були допитані у якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які підтвердили, що сторони по справі ([PERSON] та [PERSON]І.) їм знайомі. Зокрема, свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зазначили, що як їм відомо, між позивачем та відповідачкою [PERSON] були близькі стосунки. Відповідачка часто приходила до позивача [PERSON] в офіс за його місцем роботи. Вони відносились один до одного як сімейна пара, однак чи перебували у зареєстрованому шлюбі свідкам не відомо. Вказували, що зі слів позивача, їм відомо, що він проживав разом з [PERSON] в квартирі, яку винаймав для їх сім'ї. [PERSON] час від часу, робив покупки для сім'ї (продукти харчування, одяг для дітей, побутові речі). Свідки вказали, що їм відомо, що у [PERSON] під час спілкування з [PERSON] народилася донька [PERSON]. При цьому відповідачка називала [PERSON] батьком дівчинки. Однак підтвердити факт батьківства вони не можуть, оскільки вважають, що для цього потрібен відповідний висновок експерта. Окрім цього, свідок [PERSON] пояснила, що є завідувачем ДНЗ №37, який відвідує малолітня [PERSON] Дівчинку в садок влаштувала мама [PERSON] Анкетні дані батька в журналі були вказані також зі слів матері. Декілька разів дівчинку забирав позивач [PERSON], але в подальшому мама попросила не давати йому дитину, так як між ними виник конфлікт. Будь-яких фактів щодо перебування [PERSON] разом з відповідачкою [PERSON] у шлюбі чи у фактичних шлюбних стосунках, а так само й факт батьківства [PERSON] по відношенню до [PERSON], вона не може підтвердити. Аналогічні показання дала в судовому засіданні й психолог ДНЗ №37 [PERSON], яка вказала, що про відносини батьків вона з дітьми не спілкується, а тому підтвердити чи спростувати факт спільного проживання сторін без реєстрації шлюбу, а також факт батьківства не може. Однак їй відомо, що позивач [PERSON] деякий час приходив в їх садочок за донькою. Відповідно до вимог ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання. При цьому ч.1 ст.10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Сторони зобовязані визначити коло фактів , на які вони можуть послатися як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1 ст.60 ЦПК), крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з положенням ст.57 ЦПК доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Дослідивши та оцінивши надані позивачем на підтвердження своїх позовних вимог докази у їх сукупності, а також зважаючи на невизнання відповідачкою [PERSON] факту батьківства позивача по відношенню до доньки [PERSON], суд приходить до висновку про те, що позивачем [PERSON] не надано суду доказів, які б з достовірністю підтверджували факт його батьківства по відношенню до малолітньої [PERSON] При цьому суд виходить з того, що як вже зазначалося вище, допитані в ході судового розгляду справи свідки не змогли з достовірністю підтвердити факт батьківства позивача. Відомості про батька в журналі реєстрації дитини в ДНЗ №37 вказувалися лише зі слів матері [PERSON] та не містять повних анкетних даних батька. Крім того, на думку суду, не може вважатися належним доказом й постанова про закриття кримінального провадження відносно [PERSON] від 22.09.2014 року, у якій містяться посилання на те, що допитана у якості свідка [PERSON] підтвердила факт наявності з [PERSON] спільної дитини Наталії, у звязку із тим, що вказані покази відповідачкою надавалися в рамках іншого провадження та не перевірені судом в ході розгляду зазначеної цивільної справи. Більше того, в судовому засіданні під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення, відповідачка [PERSON] особисто заперечила факт батьківства [PERSON] по відношенню до своєї доньки Наталії. Також слід зазначити, що на момент народження доньки відповідачки - [PERSON] (20.07.2010 року), позивач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який був розірваний лише 07.12.2011 року, про що свідчить рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці (а.с.141 том2 ) Згідно ч.1 ст.143 ЦПК України для зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 року при вирішенні цивільних справ суд має виходити із поданих сторонами доказів. Поряд з цим, він може запропонувати позивачеві чи відповідачеві подати додаткові докази, а в разі, коли сторони не в змозі їх зібрати, а без них справу вирішити неможливо, - за клопотанням сторін сам витребувати такі докази. Так, з метою сприяння здійсненню своїх прав, позивачу судом було розяснено ст.10 ЦПК України щодо того, що він повинен довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а також вправі заявити клопотання про призначення по справі судово-генетичну експертизу та попереджено про наслідки не вчинення вказаних процесуальних дій. Проте позивач [PERSON] відмовився від проведення судово-генетичної експертизи, посилаючись на достатність зібраних ним доказів. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову в частині визнання батьківства [PERSON] по відношенню до малолітньої [PERSON] слід відмовити, у звязку із відсутністю належних доказів на підтвердження вказаної обставини. Крім того, у своєму позові позивач просив встановити факт проживання з відповідачкою [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з травня 2008 року по 21 серпня 2013 року. Як зазначив [PERSON], вказаний факт має істотне значення в процесі доказування підстав для визнання його батьківства. Разом з тим, на думку суду, перебування осіб у цивільному шлюбі, їх спільне проживання в одному помешканні, народження дитини в цей період, не може бути достатнім доказом для встановлення походження дитини та визнання батьківства. Таким чином, враховуючи те, що суд дійшов висновку про відсутність належних доказів на підтвердження факту визнання батьківства [PERSON] по відношенню до малолітньої [PERSON], безпідставною є позовна вимога щодо встановлення факту проживання сторін однією сім'єю, що нібито підтверджує батьківство позивача. У звязку із наведеними вище обставинами та зважаючи на те, що суд не знаходить підстав для визнання батьківства [PERSON] по відношенню до малолітньої [PERSON], відсутні підстави й для задоволення решти вимог позивача щодо внесення змін в актовий запис про народження дитини та зобовязання відповідачки не чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Outcome: dismissed