Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

В липні 2019 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Департамент реєстраційних послуг ЗМР про визнання особи таким, що втратив право користування житлом та зняття з реєстраційного обліку, в обґрунтування якого зазначила, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] , в якій окрім неї зареєстрований, але не проживає більше року [PERSON] , який ще в 2015 році виїхав до Російської Федерації та отримав там громадянство. Реєстрація відповідача за вказаною адресою чинить [PERSON] перешкоди у розпорядженні належним їй майном, у зв`язку з чим остання вимушена самостійно сплачувати вартість нарахованих комунальних платежів, оскільки відповідач в утриманні житла участі не бере, у квартирі відсутні його особисті речі, одяг, предмети побуту тощо. В добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку за адресою реєстрації відповідач не бажає, у зв`язку з чим позивачка звернулась з вказаним позовом до суду, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] , зняти його з реєстраційного обліку та стягнути на свою користь понесені витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 768,40 грн. Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторони повідомлені про дату розгляду справи та наданий час для подання відзиву та заперечень. Позивач та її представник адвокат Гедіков С.Л. в судове засідання не з`явились. Адвокат подав заяву прослухання справи без їх участі, на задоволенні позву наполягають, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Представник третьої особи в судове засідання не з`явися. Відповідач в судове засідання не з`явився. Відзив на позов не подав, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно, належним чином. Причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав, у зв`язку з чим, відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Відповідно до ч. 8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Приписами статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб. Положеннями ст.317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За правилами статті 150 Житлового кодексу України, власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Аналогічні приписи містить і стаття 383 ЦК України. За положеннями частини 1 статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно частини 4 статті 156 ЖК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Тобто, з урахуванням викладеного можливо дійти висновку, що відсутність члена сім`ї або особи сімейні відносини, з якою припинені, за адресою реєстрації місця проживання понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати особою права користування житлом, яке їй не належить. Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За приписами статті 41 Конституції України та статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, яке належить власнику на праві власності. В судовому засіданні встановлено та доведено матеріалами справи, що позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується долученими до позову копією ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19.03.2007 року, Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 14879056 від 13.06.2007 року. Окрім позивачки за адресою: [ADDRESS] зареєстрований, але з 2015 року не мешкає відповідач [PERSON] , що підтверджується Довідками Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 14.06.2019 року та 12.08.2019 року, копією паспорта громадянина Російської Федерації, виданого 30.10.2015 року на ім`я відповідача. [PERSON] за адресою реєстрації не проживає з 2015 року, перебуваючи на реєстраційному обліку в зазначеній вище квартирі, житлові та інші послуги не сплачує, житловим приміщенням квартири не користується, її станом не цікавиться, намірів щодо користування житлом на протязі тривалого часу не виявляє. Таким чином, відповідач фактично більше року не проживає у належній позивачці квартирі без поважних причин, в добровільному порядку знятись з реєстрації не бажає, не підтримує з позивачкою родинних стосунків, тому в силу статті 405 ЦК України він втратив право користування цим приміщенням, а зняття його з реєстрації місця проживання за приписами статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», на теперішній час, можливо здійснити лише на підставі судового рішення, про позбавлення його права користування житловим приміщенням. В пункті 34 Постанови Пленуму № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ наголосив, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Згідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст. 11 цього Закону орган реєстрації здійснює реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці. Оскільки після визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] , позивачка не зверталась з вимогами до органу реєстрації про зняття відповідача з реєстраційного обліку та їй не було відмовлено у цьому, то зазначену вимогу суд вважає передчасною. Таким чином, вимога позивачки про зняття з реєстрації [PERSON] не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial