Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

В лютому 2016 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 19.12.2010 року померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на земельну ділянку загальною площею 1,925 га, розташовану на території Одрадокамянської сільської ради Бериславського району Херсонської області, яка належала померлій на підставі акту на право постійного користування землею від 12.09.2001 року. У визначений законом строк [PERSON] та її брат [PERSON] звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. В ході оформлення спадкових справ, їм стало відомо, що вищезазначену земельну ділянку наказом Головного управління Держземагенства у Херсонській області від 21.04.2015 року № 21/427/18-15-СГ, без позбавлення померлої [PERSON] права постійного користування нею, передано у власність [PERSON] На підставі вказаного наказу державним реєстратором Бериславського районного управління юстиції Херсонської області відповідачу [PERSON] було видано свідоцтво про право власності від 06.05.2015 року. Посилаючись на ст.ст.1218, 1268 ЦК України, позивач вважає, що зазначене порушує її права як спадкоємця після померлої матері. В звязку з чим позивач просить суд визнати незаконним наказ Головного управління Держземагенства у Херсонській області від 21.04.2015 року № 21/427/18-15-СГ «Про затвердження проекту землеустрою та надання гр.[PERSON] у власність земельної ділянки» в частині надання [PERSON] у власність земельної ділянки площею 1,9250 га (кадастровий номер 6520685900:03:001:0252), яка розташована за межами населених пунктів на території Одрадокамянської сільської ради Бериславського району Херсонської області для ведення особистого селянського господарства; визнати недійсним свідоцтво про право власності від 06.05.2015 року, індексний № 37151006, серії САК № 658475, видане державним реєстратором Бериславського районного управління юстиції Херсонської області [PERSON], яким засвідчено право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 1,9250 га (кадастровий номер 6520685900:03:001:0252), яка розташована за межами населених пунктів на території Одрадокамянської сільської ради Бериславського району Херсонської області для ведення особистого селянського господарства. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] просила суд позов задовольнити по вищезазначеним обставинам. Також пояснила, що в кінці 2013 року вона зверталася до Головного управління Держземагенства у Херсонській області із заявою про передачу у її власність земельної ділянки загальною площею 1,925 га, розташованої на території Одрадокамянської сільської ради Бериславського району Херсонської області, яка належала померлій [PERSON] на підставі акту на право постійного користування землею від 12.09.2001 року, та отримала лист від 17.01.2014 року, в якому їй було розяснено про необхідність припинення в судовому порядку дії даного державного акту в звязку зі смертю користувача. Крім того, представник позивача зазначила, що податок за спірну земельну ділянку ані позивач, ані вона не сплачували, в звязку з її не оформленням. Представник Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області в судовому засіданні в задоволенні позову просила відмовити, в звязку з тим, що земельна ділянка площею 1,9250 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Одрадокамянської сільської ради Бериславського району Херсонської області перебувала у землях запасу державної форми власності. Хоча вона була передана [PERSON], у відповідності до діючих на той час норм земельного законодавства, внаслідок смерті останньої та припинення її правоздатності, за відсутності належного переоформлення її прав на цю земельну ділянку, [PERSON] не має прав на неї, оскільки право користування землею не входить до спадкової маси. Законодавством України не визначено процедури припинення права постійного користування землею померлих користувачів, тому дане право не припинялося в судовому порядку. Земельну ділянку було передано у власність [PERSON] на законних підставах, з дотриманням відповідної процедури. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити в звязку з його необґрунтованістю. Зазначила, що земельну ділянку площею 1,9250 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Одрадокамянської сільської ради Бериславського району Херсонської області для ведення особистого селянського господарства, отримала на законних підставах, з дотриманням визначеної земельним законодавством України процедури. Представник реєстраційної служби Бериславського районного управління юстиції Херсонської області в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про що свідчать розписки про отримання судових повісток в журналі розноски кореспонденції. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, заявою від 19.02.2016 року просив розглянути справу за його відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. У відповідності до державного акту на право постійного користування землею серії ІІІ-ХС № 001648 від 12.09.2001 року, [PERSON] на підставі рішення Одрадокамянської сільської ради Бериславського району Херсонської області від 28.03.1996 року № 14 отримала у постійне користування земельну ділянку площею 1,925 га, розташовану на території Одрадокамянської сільської ради Бериславського району Херсонської області для ведення особистого підсобного господарства (а.с.7). 19.12.2010 року [PERSON] померла, про що свідчить свідоцтво про смерть від 17.08.2012 року (а.с.5). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 28456052 від 24.10.2011 року та відповіді Бериславської державної нотаріальної контори № 178/01-16 від 09.03.2016 року вбачається, що після смерті [PERSON] Бериславською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 254/2011 до майна померлої 19.12.2010 року [PERSON]. Спадкова справа заведена за заявою доньки померлої [PERSON], також надійшла заява сина померлої [PERSON] про прийняття спадщини за законом (а.с.6, 78). 19.12.2013 року [PERSON] звернулася до Головного управління Держземагенства у Херсонській області із заявою про припинення права [PERSON] на постійне користування земельною ділянкою площею 1,925 га, розташованої на території Одрадокамянської сільської ради Бериславського району Херсонської області, яка належала померлій на підставі акту на право постійного користування землею від 12.09.2001 року; вирішення питання про повернення зазначеної земельної ділянки до земель запасу законного розпорядника та надання [PERSON] дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки у її власність (а.с.92-93). 17.01.2014 року Головним управлінням Держземагенства у Херсонській області на імя [PERSON] було надано відповідь за № 31-21-0.4-189/2-14, згідно якої повідомлено, що вирішення питання надання наказу про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки у власність [PERSON] можливе після проініціювання в судовому порядку припинення дії держаного акту про право постійного користування земельною ділянкою із зазначенням подальшого переведення земельної ділянки в землі запасу державної форми власності (а.с.19-20). Наказом № 21-64/18-14-СГ від 30.04.2014 року Головне управління Держземагенства у Херсонській області надало дозвіл [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,9250 га із земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів на території Одрадокамянської сільської ради Бериславського району Херсонської області для ведення особистого підсобного господарства (а.с.39). Наказом № 21-472/18-15-СГ від 21.04.2015 року Головним управлінням Держземагенства у Херсонській області було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для ведення особистого підсобного господарства загальною площею 1,9250 га на території Одрадокамянської сільської ради Бериславського району Херсонської області, розроблений ФОП [PERSON]; у власність [PERSON] надано земельну ділянку площею 1,9250 га (кадастровий номер 6520685900:03:001:0252) із земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів на території Одрадокамянської сільської ради Бериславського району Херсонської області для ведення особистого підсобного господарства (а.с.38). На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року № 5 управління Держземагенства України було реорганізовано в управління Держгеокадастру України. 06.05.2015 року державним реєстратором Бериславського районного управління юстиції Херсонської області [PERSON] було видане свідоцтво про право приватної власності від 06.05.2015 року, індексний № 37151006, серії САК № 658475, яким засвідчено право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 1,9250 га (кадастровий номер 6520685900:03:001:0252) для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується відповідним свідоцтвом та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.05.2015 року (а.с.36-37). З відповідей Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області № 31-21-7777.102-23/36-15 від 27.11.2015 року, № 31-21-0.102-575/2-16 від 13.01.2016 року та № 1-21-0.4-5263/2-16 від 24.02.2016 року вбачається, що рішення з приводу припинення права постійного користування [PERSON] землею у звязку зі смертю, не приймалося; управління не зверталося до органів реєстрації речових прав на нерухоме майно з приводу державної реєстрації припинення прав постійного користування землею [PERSON], також відсутня інформація про припинення в судовому порядку права постійного користування земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства [PERSON] (а.с.9, 10, 34). Відповідно до ч.2\~ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Пунктом є1 статті 15-1 Земельного кодексу України визначено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить, в тому числі, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. Згідно із ст.84 ЗК України,\~у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.\~\~\~\~ У відповідності до п. «а» ч.2\~ст.83 ЗК України,\~у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Відповідно до частин першої та другої статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Частиною пятою статті 116 ЗК України визначено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Згідно п. б ч. 1\~ст. 121 ЗК України,\~громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара. Відповідно до ч. 4\~ст. 122 ЗК України,\~Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. У відповідності до\~ст. 21 ЦК України,\~суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], в порядку ст.ст.22, 23 ЗК України в редакції 1990 року, набула право постійного користування земельною ділянкою площею 1,925 га, розташовану на території Одрадокамянської сільської ради Бериславського району Херсонської області, правомірно і цього права позбавлена не була. Суд не бере до уваги посилання представника Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області на п. 6 розділу Х Перехідних положень ЗК України, оскільки ці положення втратили чинність, як такі, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) в частині зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення на підставі Рішення Конституційного Суду\~№ 5-рп/2005 від 22.09.2005 року. Разом із тим, у відповідності до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як на підставу своїх вимог, позивач посилається на те, що земельна ділянка була надана у постійне користування померлій [PERSON], про що свідчить державний акт серії ІІІ-ХС № 001648 від 12.09.2001 року. Право користування померлої припинено не було, внаслідок чого позивач має намір оформити свої спадкові права на зазначену землю, в тому числі шляхом ще одного звернення до суду із відповідним позовом. Підстави та порядок припинення прав на землю визначені в главі 22 ЗК України. Перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою визначений у статті 141 ЗК України є вичерпним. При цьому, процедури припинення прав користування земельними ділянками, визначені діючим ЗК України, стосуються землекористувачів, визначених у даному Кодексі у ст.ст.92-94. Оскільки нормами чинного ЗК України не передбачено надання фізичним особам земельних ділянок на праві постійного користування, його положення не містять норм припинення цих прав внаслідок смерті таких землекористувачів. В звязку з чим, суд не бере до уваги посилання представника позивача на порушення Головним управлінням Держземагенства у Херсонській області ч.5 ст.116 ЗК України при передачі у власність [PERSON] спірної земельної ділянки. Правова позиція, сформульована у постанові Верховного Суду України від 10.06.2015 року у справі № 6-267цс15, щодо вичерпного переліку підстав для припинення права користування земельними ділянками, визначеного у статті 141 ЗК України та права органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування на прийняття рішення про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140149 ЗК України, стосується користувачів - фізичних осіб, які є живими, та які самі звернулися до суду за захистом своїх прав. Дана правова позиція не може бути застосована у правовідносинах, виниклих внаслідок смерті землекористувача [PERSON] Статтею 1218 ЦК\~визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом положень ст.1225 ЦК України, до спадкоємців на загальних підставах переходить право власності на земельну ділянку, із збереженням її цільового призначення, а також право користування земельною ділянкою, на якій розміщені житловий будинок, інші будівлі та споруди. Отже, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначену земельну ділянку. Як встановлено судом, за життя [PERSON] право власності на спірну земельну ділянку або на право користування нею (шляхом укладення договору оренди), як це передбачено нормами чинного ЗК України, не отримувала, із заявами щодо переоформлення земельної ділянки не зверталася. Наведене свідчить про те, що позивач не набула в установленому законом порядку права на землю, яке б підлягало судовому захисту, оскільки спадкодавець [PERSON] за життя не оформила свої права на земельну ділянку, які могли б бути передані у спадок. Зважаючи на те, що земельна ділянка площею 1,9250 га, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Одрадокамянської сільської ради Бериславського району Херсонської області, мала статус земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення, що підтверджується довідкою з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми 6-зем) № 34-28-0.3-622/2-15 від 19.02.2015 року (а.с.65) та формуляром аналітичного опрацювання матеріалів землеустрою для надання земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності фізичним і юридичним особам у власність або у користування, в тому числі на умовах оренди, для всіх потреб від 17.03.2015 року (а.с.67), за заявою [PERSON], при дотриманні передбаченої чинним законодавством процедури, було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою, після розроблення та погодження якого, в порядку ст.ст.15-1, 118, 121, 122, 186 ЗК України, Головним управлінням Держземагенства у Херсонській області зазначену земельну ділянку було передано у власність останньої. Суд також не бере до уваги посилання представника позивача [PERSON] на те, що вона зверталася до Головного управління Держземагенства у Херсонській області із відповідною заявою про передачу їй у власність спірної земельної ділянки, та отримала відповідь від 17.01.2014 року за № 31-21-0.4-189/2-14 про необхідність дотримання певної процедури припинення права постійного користування померлої [PERSON] земельною ділянкою, якої згодом дотримано не було, оскільки з цієї заяви вбачається, що [PERSON] як громадянка України, яка має право на приватизацію земельної ділянки для ведення селянського господарства, діяла від свого імені, а не від імені [PERSON], яка є спадкоємицею померлої та позивачем у даній справі, а отже ця відповідь стосувалася прав самої [PERSON] Разом із тим, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейським судом з прав людини, практика якого у відповідності до\~ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», є частиною національного законодавства і джерелом права, що підлягають застосуванню (п.п.70, 71 рішення по справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 року), наголошувалося про обовязок державних органів запровадити внутрішні процедури, які\~посилять прозорість і\~ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і\~сприятимуть юридичній визначеності у\~цивільних правовідносинах, які\~зачіпають майнові інтереси. При цьому, Судом зазначено, що потреба виправити минулу «помилку» не\~повинна непропорційним чином втручатися в\~нове право, набуте особою, яка покладалася на\~легітимність добросовісних дій державного органу. І хоча за обставинами даної справи, було виявлено непослідовність Головного управління Держземагенства у Херсонській області у вирішенні питання передачі у приватну власність земельної ділянки державної форми власності, яка перебувала на правах постійного користування померлої [PERSON], зважаючи на зміни земельного законодавства України, враховуючи принцип пропорційності за практикою Європейського суду з прав людини, а саме відсутність витрат, понесених як позивачем, так і її представником [PERSON] в звязку з утриманням цієї земельної ділянки (відсутність тягаря утримання спірного майна), та наявність витрат [PERSON], понесених в ході приватизації землі, а також можливість як позивача, так і [PERSON] скористатись у подальшому своїм правом на приватизацію інших земельних ділянок (державної або комунальної власності), втручання у право власності [PERSON], яка отримала земельну ділянку на законних підставах, у відповідності до визначеної чинним ЗК України процедури, на думку суду, було б непропорційним. З огляду на вищезазначене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає що позов [PERSON] необґрунтований та задоволенню не підлягає. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed