Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

В липні 2013 року Бердянський міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері звернувся до суду в інтересах держави із позовом до Бердянської міської ради, управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області, [PERSON], [PERSON] про визнання незаконним та скасування п.п.5.15 п.5 рішення Бердянської міської ради №17 від 31.03.2010 року, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування запису про його державну реєстрацію, скасування запису про державну реєстрацію договору купівлі-продажу, витребування з незаконного володіння земельної ділянки. В обґрунтування позову прокурор зазначив, що прокурорською перевіркою встановлено затвердження п.п.5.15 п.5 рішення вісімдесятої сесії Бердянської міської ради V скликання № 17 від 31.03.2010року «Про передачу в оренду та у власність земельних ділянок, продовження терміну розробки проекту відведення, та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок» проекту відведення земельних ділянок та передано [PERSON] у власність земельну ділянку, площею 0,0860га, з присвоєнням поштової адреси: [ADDRESS], для індивідуального дачного будівництва в межах норм безоплатної приватизації. На підставі зазначеного рішення 30.04.2010 року за [PERSON] проведена державна реєстрація за реєстраційним номером 011026500471 державного акту на право власності серії ЯК №858653 на зазначену земельну ділянку, кадастровий номер: 2130400000:08:006:0137. Вказана земельна ділянка, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №3301 від 23.12.2010 року була відчужена [PERSON] Даний договір купівлі-продажу зареєстровано 23.04.2012 року в поземельній книзі за №2310400000080060137:3:01. Прокурор зазначає, що Бердянська міська рада під час прийняття рішення №17 від 31.03.2010 року грубо порушила положення чинного законодавства в частині підстав та порядку надання земельних ділянок у власність, визначених Конституцією, Земельним кодексом України та Водним кодексом України, і не мала права надавати у власність земельну ділянку по [ADDRESS]. Так, згідно з положеннями ст.84 ЗК України, у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватись у власність, належать крім інших, землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом. Спірна земельна ділянка розташована на території Бердянської коси та передана у власність з порушенням ст.ст. 58, 59, 60 ЗК України та ст.ст. 88, 90 Водного кодексу України при відсутності затвердженої містобудівної документації м. Бердянська, а саме відсутності детальних планів територій окремих районів міста, зокрема території Бердянської коси. Крім того, проект відводу земельної ділянки, всупереч вимогам ст.ст. 51, 118, ч. 4 ст. 123 ЗК України, ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» не передавався відповідному органу земельних ресурсів для проведення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації. Посилаючись на зазначені обставини прокурор просить суд визнати незаконними та скасувати п.п.5.15 п.5 рішення вісімдесятої сесії Бердянської міської ради п'ятого скликання №17 від 31.03.2010 року «Про передачу в оренду та у власність земельних ділянок, продовження терміну розробки проекту відведення, та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок»; визнати недійсним державний акт на право власності серії ЯК №858653 на земельну ділянку площею 0,0860га для ведення індивідуального дачного будівництва в місті Бердянську по [ADDRESS], що виданий на ім'я [PERSON]; зобов'язати Управління Держземагентства у Бердянському районі скасувати запис про державну реєстрацію акту на право власності на земельну ділянку, виданого на ім'я [PERSON] серії ЯК №858653 здійснену в «Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі» від 30.04.2010 року за реєстраційним номером 011026500471; зобов'язати Управління Держземагенства у Бердянському районі скасувати державну реєстрацію договору купівлі-продажу земельної ділянки №3301 від 23.12.2010 року здійснену 23.04.2012 року в поземельній книзі за реєстраційним номером 2310400000080060137:3:01, на підставі якого право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] перейшло до [PERSON]; витребувати з незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку площею 0,0860га, яка знаходиться в [ADDRESS], кадастровий номер 2310400000:08:006:0137. Прокурор Саблін В.В. в судовому засіданні позов підтримав посилаючись на обставини викладені в ньому. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач Бердянська міська рада в судове засідання надала заяву про розгляд справи за відсутності її представника відповідно до закону за наявними у справі матеріалами (а.с.73). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, відповідно до ст. 74 ЦПК України (а.с.50, 57, 71, 72). Причини неявки суду не повідомили, заяву про розгляд справи за їх відсутності не надали, заперечень проти позову не надали. Відповідач управління Держземагенства у Бердянському районі в судове засідання надало заяву про розгляд справи за відсутності її представника (а.с.58). Суд на підставі ст.ст.169, 224-226 ЦПК України, за згодою позивача, вважає за можливе розглянути справу у відсутність зазначених осіб, на підставі наявних у ній даних в заочному порядку. Вислухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Право на землю набувається і реалізується громадянами і суб'єктами господарської діяльності виключно відповідно до закону. Статтями 2, 19 Закону України «Про охорону земель» визначено, що об'єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України. Відповідно до ст.ст. 50, 51, 52 ЗК України, громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність земельні ділянки для індивідуального дачного будівництва. Набуття права на землю громадянами України здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до ст.ст. 125, 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає після державної реєстрації цього права і посвідчується державним актом. Рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки та заповнення державного акта на право приватної власності на землю здійснюють органи місцевого самоврядування або органи виконавчої влади в залежності від місця знаходження земельної ділянки. Як встановлено судом, і це підтверджується матеріалами справи, що п.п.5.15, п.5 рішення Бердянської міської ради №17 від 31.03.2010 року було затверджено проект відведення земельної ділянки та передано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,0860га в м. Бердянську з присвоєнням поштової адреси: [ADDRESS], для індивідуального дачного будівництва в межах норм безоплатної приватизації. 30.04.2010 року проведена державна реєстрація за реєстраційним номером 011026500471 державного акту на право власності серії ЯК №858653 на земельну ділянку площею 0,0860га, для індивідуального дачного будівництва, виданого на підставі вказаного вище рішення на ім'я [PERSON] Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності з вимогами ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад і передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Місцеві органи самоврядування виступають у відповідності зі ст. 83 ЗК України суб'єктами права комунальної власності в межах населеного пункту. Згідно з вимогами ч.1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень. Положеннями ст.118 ЗК України, передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Так, згідно з положеннями ст.84 ЗК України, у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, крім інших землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом. Відповідно до положень ст.58 ЗК України, до земель водного фонду належать землі, зайняті в тому числі, прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами. Відповідно до вимог ст.60 ЗК України, вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Розмір та межі прибережної захисної смуги уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації. Згідно з ч. 5 ст. 88 ВК України, уздовж морів і навколо морських заток і лиманів виділяється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води. Частиною 1 ст. 90 ВК України визначено, що прибережна захисна смуга уздовж морів, морських заток і лиманів входить у зону санітарної охорони моря і може використовуватися лише для будівництва санаторіїв та інших лікувально-оздоровчих закладів, з обов'язковим централізованим водопостачанням і каналізацією. Однак, у порушення п. 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України 5 листопада № 434, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.11.2004 року, при відведенні спірної земельної ділянки не враховано наявність прибережної захисної смуги, хоча вказаним порядком передбачено, що у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об'єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок, нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 ВК України та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 року №486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них», з урахуванням конкретної ситуації. Згідно ст.59 ЗК України, громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування можуть передавати земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови із земель водного, фонду лише на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо. Вищенаведені законодавчі норми встановлюють розміри прибережних захисних смуг в залежності від виду водойми та прямо забороняють надання у приватну власність земельних ділянок водного фонду, до яких відносяться прибережні захисні смуги. Нормативні акти, які регулюють забудову населених пунктів та застосовуються у всіх випадках будівництва, також передбачають обмеження щодо забудови таких земельних ділянок. Згідно п.п. 10, 11 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, на землях міст і селищ міського типу розмір водоохоронної зони, як і прибережної захисної смуги, встановлюється відповідно до існуючих на час встановлення водоохоронної зони конкретних умов забудови. Водоохоронна зона морів, морських заток і лиманів, як правило, збігається з прибережною захисною смугою і визначається шириною не менш як 2 кілометри від урізу води. Також, відповідно до вимог ст.ст.17, 18 Закону України «Про основи містобудування», містобудівна документація регулює планування, забудову та інше використання територій, є основою для вирішення питань раціонального використання територій, вирішення питань щодо розташування та проектування нового будівництва, здійснення реконструкції, реставрації, капітального ремонту об'єктів містобудування та упорядкування територій; вирішення питань вибору, вилучення (викупу), надання у власність чи користування земель для містобудівних потреб. Статтею 13 Закону України «Про планування і забудову територій» передбачено, що детальний план території розробляється згідно з генеральним планом населеного пункту та визначає розташування червоних ліній, ліній регулювання забудови; розташування окремих земельних ділянок та об'єктів містобудування, вулиць, проїздів, пішохідних зон, щільність, поверховість, інші параметри забудови, містобудівні умови і обмеження забудови земельних ділянок; розташування інженерно-транспортної інфраструктури; принципи формування архітектурно-просторової композиції забудови; інші вимоги, визначені державними будівельними нормами. Відсутність у проекті землеустрою урахування відповідно до ст. 60 ЗК України розмірів і меж прибережної захисної смуги Азовського моря унеможливлює відведення такої земельної ділянки. Згідно ст. 51 ЗК України до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об'єктів фізичної культури та спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об'єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об'єктів стаціонарної рекреації. Відповідно до ст.9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок підлягають обов'язковій державній експертизі, зокрема і проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок водного фонду, оздоровчого та рекреаційного призначення. Всупереч наведеним вимогам земельного законодавства, обов'язкова державна експертиза землевпорядної документації проведена не була, чим грубо порушено вимоги чинного земельного законодавства та не дотримано порядок набуття права власності на землю. Спірна земельна ділянка розташована в межах двокілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря. Згідно листа виконавчого комітету Бердянської міської ради №05-2886/37 від 15.05.2013 року зазначено, що на підставі проведеного містобудівного аналізу, згідно з Генеральним планом міста Бердянська, який затверджено рішенням шістдесят восьмої сесії Бердянської міської ради V скликання від 25.06.2009 року №8 встановлено, що спірна земельна ділянка по [ADDRESS], розміщується на території оздоровчих установ та установ відпочинку. Крім того, за результатами проведеної перевірки Бердянською природоохоронною міжрайонною прокуратурою порушено та направлено до суду кримінальну справу за ч.2 ст. 367 КК України відносно колишнього начальника управління архітектури та містобудування виконавчого комітету Бердянської міської ради [PERSON] за фактами незаконного погодження 18 громадянам проектів відведення земельних ділянок у власність для індивідуального дачного будівництва по [ADDRESS], 77-г8, Макарова, 77-ж1, 77-ж10. За результатом розгляду зазначеної кримінальної справи Бердянським міськрайонним судом винесено постанову від 05.08.2011 року, якою підсудного звільнено від кримінальної відповідальності на підставі Закону України «Про амністію». У відповідності до ст. 19 Конституції України органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Згідно ч. 2 ст. 144 Конституції України рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду. З урахуванням вищезазначеного, передача у власність [PERSON] земельної ділянки на підставі п.5, 5.15 рішення Бердянської міської ради №17 від 31.03.2010 року відбулася з порушенням норм закону, а отже п. п. 5, 5.15 вказаного рішення є незаконним та підлягає скасуванню. За таких обставин державний акт на право приватної власності на земельну ділянку видано без належної правової підстави, а тому його слід визнати недійсним. Також 23.12.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, реєстраційний №3301, на підставі якого останній набув право власності на спірну земельну ділянку, про що зроблено відповідний напис нотаріуса на державному акті на право власності на земельну ділянку. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно без достатньої правової підстави, зобов'язана його повернути. Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, заволоділа ним. Згідно ст. 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. У відповідності до правових позицій, висловлених судовою палатою у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ при перегляді цивільних справ у касаційному порядку у І півріччі 2011 року, права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України, якщо особа не була стороною договору. Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача.

Outcome: approved