Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

В квітні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину квартири, розташованої в [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з 30 січня 2010 року перебував в шлюбі з відповідачкою. 28 січня 2016 року шлюб між сторонами розірвано. 20 грудня 2012 року за спільні кошти сторони купили квартиру, яка була зареєстрована на імя відповідачки, згідно договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 2077. Оскільки відповідачка не визнає його право на спільне майно, просить суд: 1)визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири, яка розташована [ADDRESS]; 2)договір купівлі продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округа [PERSON] від 30.12.2012 року за реєстровим № 2077 в 1/2 частині визнати таким, що втратив силу. Відповідачка та її представник, [PERSON], надали суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги в частині визнання права власності на 1/2 частину квартири визнають в повному обсязі. Заперечують проти вимоги щодо визнання договору купівлі продажу квартири посвідченого приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу [PERSON] від 20.12.2012 року за реєстровим № 2077, в частині 1/2 таким, що втратив силу, оскільки жодний нормативно правовий акт не передбачає необхідності визнання правовстановлюючого документу таким, що втратив силу. Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутністю. Судовим розглядом встановлено і підтверджується наявними доказами, що сторони у справі уклали шлюб 30 січня 2010 року ( а.с.7). Згідно копії договору купівлі продажу від 20 грудня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області, [PERSON], за реєстровим № 2077 [PERSON] належить квартира [ADDRESS] ( Фрунзе), в м. Ізюмі Харківської області ( а.с.8). Імовірна ринкова вартість спірної квартири згідно довідки ФОП [PERSON] може становити приблизно 250000 гривень (а.с. 13). Частиною 1 статті 60 Сімейного Кодексу України, ч. 3 статті 368 ЦК України передбачено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині чи чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дитиною, хвороби, тощо) самостійного заробітку ( доходу). Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі ( ч.4 ст. 368 ЦК України). Стаття 70 СК України передбачає, що у разі поділу майна, що є обєктом права сумісної власності подружжя, частина майна дружини та чоловіка є рівними. Відповідно до частини 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва, а якщо договором або законом передбачене прийняття нерухомого майна до експлуатації, з моменту прийняття його до експлуатації, а вразі, коли право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації з моменту державної реєстрації. Зважаючи на те, що відповідач визнає позовні вимоги в цій частині і це не суперечить вимогам чинного законодавства, то позовні вимоги [PERSON] в частині визнання права власності підлягають задоволенню. Стосовно вимог про визнання договору купівлі - продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округа [PERSON] від 30.12.2012 року за реєстровим № 2077 в 1/2 частині таким, що втратив силу, то суд зазначає що відповідно до статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації; державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом; порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом, а тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved