Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 10.08.2017 року між ним та відповідачкою [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] були надані грошові кошти у сумі 200 000 грн., встановлений термін їх повернення. Однак на даний час позичальниця зобов`язання з повернення грошових коштів не виконала. Тому позивач звернувся до суду, просив суд постановити рішення, яким стягнути з відповідачки наявну заборгованість. Позивач не з`явився в судове засідання. Згідно поданої заяви позов підтримує та просить справу розглядати без його участі. Відповідачка не з`явилась в судове засідання. Згідно поданої заяви позов визнала та просила розгляд справи проводити без її участі. Судом приймається до уваги, що за положеннями ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Тому суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості розгляду справи без участі сторін, які не з`явилися. Суд вважає, що по справі є можливість ухвалити судове рішення на підставі наявних доказів. Дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, 10.08.2017 року [PERSON] , згідно договору позики, отримала в борг від позивача грошові кошти у сумі 200 000 грн. з терміном повернення до 10.08.2019 року. Однак на даний час позичальниця зобов`язання з повернення грошових коштів не виконала. Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з положеннями ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а саме, відповідно до вимог ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. За положеннями ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. При цьому також враховуються положення статті 625 ЦК України, якою визначено загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання, її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Дія статті поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. Оскільки відповідачка в повному обсязі не виконала свої зобов`язання, а сума позики становить 200 000 грн., то саме цю грошову суму слід стягнути з відповідачки на користь позивача. Розглянувши справу в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин суд вважає, що позов є обґрунтованим та доведеним. За таких умов суд вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідачки 200 000 грн, як виконання зобов`язання згідно до договору позики від 10.08.2017 р. Позивач у заяві не заявив про те, щоб понесені ним судові витрати були стягнуті з відповідачки на його користь. Адже кожна із сторін має право розпоряджатися своїми правами на власний розсуд. І в даному випадку позивач не бажає відшкодовувати понесені ним судові витрати. А суд не може прийняти рішення, вийшовши за межі заявлених позивачем вимог. Таким чином понесені позивачем судові витрати залишаються покладеними на нього ж. Водночас, позивачу слід повернути 50 % судового збору в порядку ст.142 ЦПК України.

Outcome: approved