Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що вона, [PERSON], перебуває у шлюбі з відповідачем, [PERSON], з 26 липня 2011 року, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дубенського МУЮ Рівненської області згідно свідоцтва про шлюб серія І-ГЮ № 066000. Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] [INFO], яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. З вересня 2015 року з відповідачем проживають окремо, участі у вихованні дитини він не бере, матеріально не забезпечує, хоча має можливість надавати допомогу щодо утримання дочки, оскільки працює та отримує заробітну плату. Частиною 1 ст. 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права га обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ст. 180 СКУ батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодекс) України визначено, що за рішенням суду кошти на у тримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому, за правилами ч. 2 ст. 182 СК України. мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність л забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до розяснень, що містяться у п.17 постанови Пленуму Верховною Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитині той із них з ким вона проживав, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вважає, що відповідач має можливість надавати допомогу на утримання своєї малолітньої дитини та утримання дружини, оскільки працевлаштований, отримує заробітну плату, інших дітей чи утриманців не має. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві та дала аналогічні пояснення. Відповідач позовні вимоги визнав частково, та просив суд їх зменшити, оскільки стягнення аліментів в тій сумі якій просить позивачка, поставить його важке матеріальне положення. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, проходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], перебуває у шлюбі з відповідачем [PERSON] з 26 липня 2011 року, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дубенського МУЮ Рівненської області згідно свідоцтва про шлюб серія І-ГЮ № 066000 (а.с.2). [PERSON] та [PERSON] мають малолітню дитину [PERSON] [INFO], яка проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні (а.с.3, 4). Згідно зі\~ст. 180 СК України\~батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 27 Конвенції про права дитини\~від 20 листопада 1989року, ратифікованої Постановою ВР№ 789-XII від 27.02.91р.\~визначає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідач, як батько дитини, добровільно матеріальну допомогу на її утримання не надає, має постійний заробіток, тому суд стягує з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до\~статті 84 Сімейного Кодексу України\~дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Суд виходить з недоведеності з боку позивача можливості відповідачем надавати утримання дружині в розмірі 1/ 5 частини усіх видів заробітку та визначає в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку відповідача.

Outcome: approved