Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

В лютому 2014 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до Попівської сільської ради Миргородського району про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування, посилаючись на те, що після смерті [PERSON], який за життя залишив заповіт на її ім'я, відкрилася спадщина на землю, право власності спадкодавця на яку було підтверджено відповідними державними актами. При зверненні до органів нотаріату для оформлення спадщини, позивачці було відмовлено в цьому по причині невідповідності кадастрового номеру з номером земельної ділянки у державному реєстрі. З означених підстав позивачка звернулася в суд з даним позовом. В судове засідання позивачка [PERSON], так само, як і її представник [PERSON] / а.с. 15 /, не прибули. Заявлений позов підтримали, просили задовольнити його, розглянувши справу у їх відсутність / а.с. 53, 54 /. Відповідач проти заявленого позову не заперечував, направивши до суду листа, за змістом якого справу просив розглядати у відсутність його представника / а.с. 27 /. Представник третьої особи від Управління Держземагенсмтва у Миргородському районі в судове засідання не прибув, хоч цей учасник процесу про день, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому порядку / а.с. 48 /. Свого ставлення до заявленого позову третя особа не заявила. Дослідивши письмові докази по справі та проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення з наступних обгрунтувань. Як встановлено судом, за життя [PERSON] мав у своїй власності земельну ділянку площею 2,34 гектара для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі державного акту серії ПЛ № 108931, розташовану на території земель Попівської сільської ради Миргородського району, що підтверджується копією такого акту / а.с. 9 /. В липні 2012 року [PERSON] залишив заповіт на ссе своє майно на ім'я позивачки / а.с. 28 /. [INFO] спадкодавець [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть / а.с. 5 /, внаслідок чого відкрилася спадщина. Після смерті спадкодавця, позивачка [PERSON] у строк, встановлений законом, звернулася до органів нотаріату з заявою про наміри прийняти спадщину, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі / а.с. 10 /. Проте, постановою приватного нотаріуса від 22.10.2013 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у виді земельної ділянки після померлого спадкодавця по причині невідповідності кадастрового номеру в державному акті на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером в державному реєстрі / а.с. 7 /. Відповідно до ст. 1223 ч. 1 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Як вбачається зі змісту ст. 1225 ч. 1 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Оскільки позивачка є єдиним спадкоємцем за заповітом на земельну ділянку померлої особи, вчинила дії по прийняттю спадщини після цієї особи / а.с. 24, 30 - 32, 36 - 38, 41, 42 43, 44 /, то вона набула право на цю земельну ділянку в порядку спадкування. Це право ніким не оспорюється, а підстав для визнання спадщини відумерлою немає. Що стосується позовних вимог про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,619 га, яка за копією відповідного державного акту перебувала у власності [PERSON] / а.с. 8 /, то в супереч вимогам ст. 10, 60 ЦПК України та у строки, імперативно встановлені ч. 2 ст. 27 ЦПК України, стороною позивачки суду не надано жодних належних і допустимих доказів того, що ця земельна ділянка на момент смерті спадкодавця [PERSON] знаходилася у його власності, а відтак відповідно до положень ст. 1218 ЦК України входила до складу його спадщини.

Outcome: partial