Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

В квітні 2016 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В позовній заяві позивачка вказала, що з відповідачем [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з 02 червня 2002 року до 26 січня 2005 року, після розірвання шлюбу продовжували жити сімейним життям до 2014 року. Від спільного подружнього життя в сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Діти проживають та перебувають на її утриманні. Протягом останніх двох років відповідач не надає стабільної матеріальної допомоги на утримання дітей, відповідач працює, у зв'язку з чим просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх доходів на утримання дітей, до досягнення ними повноліття. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримує, просить його задовольнити, з мотивів викладених в позовній заяві, суду пояснила, що в телефонному режимі на її питання щодо сплати аліментів відповідач погоджувався платити 1000 гривень на двох дітей, їй відомо, що відповідач [PERSON] працює на Чернівецькій мебельній фабриці «Токабо». Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Вислухавши позивачку, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого 26 січня 2005 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. В шлюбі народилися діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER]. Згідно довідки № 458 від 08.04.2016 року, виданої [PERSON] виконкомом Лисівської сільської ради, Заліщицького району Тернопільської області, діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], знаходяться на повному утриманні і проживають з нею. Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. На підставі наведеного, ст. ст. 75, 180, 181, 182, 183 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 11, 88 Цивільно-процесуального кодексу України, п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», ст. ст. 3, 6, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік»,

Outcome: approved