Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-09 00:00:00

В листопаді 2019 року позивач звернулась до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача на її користь несплачену суму боргу за договором позики у розмірі 50184,16 грн. та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем було укладено договір позики у формі розписки, відповідно до якої вона надала відповідачу в борг кошти в розмірі 500 доларів США та 37000,00 грн., які остання зобов`язалась повернути 19.09.2019. По закінченню зазначеного строку відповідач суму боргу не повернула, в зв`язку з чим станом на 22.10.2019 утворилась заборгованість, з урахуванням трьох процентів річних з суми 500,00 доларів США, яка в гривневому еквіваленті складає 50184,16 грн. Розмір інфляційних втрат та трьох відсотків річних з суми в розмірі 37000,00 грн. встановити неможливо через відсутність точної дати отриманих коштів. За такого, позивач вимушена звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09.12.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. У судове засідання, призначене на 25.06.2020 на 08:20 годину, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач надала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач відзив на позов не надала, причини неявки суду не повідомила. Направлена на її адресу судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного. Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що між сторонами було укладено договір у формі письмової розписки, відповідно до якого [PERSON] надала [PERSON] в борг 500,00 доларів США та 37000,00 грн., які остання зобов`язалась повернути 19.09.2019. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно з частиною третьою статті 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 761/12665/14-ц, провадження № 14-134цс18, правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Беручи до уваги те, що відповідач доказів належного виконання умов договору не надала, а також не надала доказів того, що невиконання зобов`язань за договором сталося не з її вини, відтак, заборгованість у розмірі 500 доларів США та 37000,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача з відповідача, як позичальника. Щодо позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача трьох відсотків річних з суми 500,00 доларів США слід зазначити наступне. Частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено що, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання, мають компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 №6-49цс12. Проте, суд не погоджується з розрахунком позивача трьох відсотків річних, оскільки його здійснено з дати складання розписки по дату звернення позивача до суду, а не з дня наступного за днем, передбаченим у розписці для повернення боргу. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За таких обставин, враховуючи передбачені статтею 13 ЦПК України межі судового розгляду, принцип диспозитивної та те, що позивач останньою датою стягнення трьох відсотків річних визначила 22.10.2019, а відповідач взяті на себе зобов`язання за договором позики до цієї дати не виконала, відповідно з останньої підлягають стягненню три відсотки річних з суми 500,00 доларів США за період з 20.09.2019 по 22.10.2019 (33 календарних дня), розмір яких за розрахунком суду становить 1,36 доларів США (500,00 х 33 :100:365). Оскільки позика надавалась у доларах США, у цій же валюті заборгованість за позикою стягується у судовому порядку з позичальника [PERSON] , то позивач має право на отримання трьох процентів річних від простроченої суми саме в доларах США. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційний задоволеним позовним вимогам в розмірі 758,23 грн.

Outcome: partial