Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

В липні 2015 року до Теплицького районного суду звернувся [PERSON] з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Гайсинському районі Вінницької області про стягнення моральної шкоди в розмірі 243 600 гривень. Позов мотивований тим, що позивач в 2002 році, працюючи слюсарем по трудомістких процесах у тваринництві в СВК «Поділля» с. Стражгород Теплицького району, 13 липня 2002 року, виконуючи доручення завідуючого током [PERSON] щодо проведення зварювання зерноочисної машини ОВС-25, завантаживши шахту газоацетиленового генератора АСВ-1,25-4 карбідом, почав закривати кришку генератора, при цьому шахта впала в його середину, внаслідок високого тиску пролунав вибух і розчин карбіду попав в очі, що підтверджується актом про нещасний випадок від 14 серпня 2002 року. В лікарню, куди його було доставлено, було діагностовано термохімічні опіки роговиць очей. У зв'язку з нещасним випадком позивач повністю втратив зір. Вінницька спеціалізована офтальмологічна МСЕК 09 листопада 2002 року вперше встановила позивачу 100% втрати працездатності та першу групу інвалідності, а 27 червня 2012 року МСЕК встановила втрату працездатності 100% та першу групу інвалідності безтерміново. З пошкодженням здоров'я позивачеві завдано тяжкі фізичні та глибокі моральні страждання, оскільки кардинально змінився звичайний уклад життя, що вимагає великих зусиль для організації його життя і відновлення здоров'я та значного матеріального забезпечення. Після нещасного випадку позивач відчуває себе безпомічним, став не здатним до самообслуговування та повністю залежить від інших осіб, не здатний вільно пересуватись та не здатний до трудової діяльності, оскільки зір втрачено. Внаслідок вказаних обставин він терпить нестерпні моральні страждання, в зв'язку з чим просить стягнути на його користь з відповідача моральну шкоду, завдану травмою, що отримана на виробництві, в сумі 243 600 грн., що складає 200 мінімальних заробітних плат. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 30 червня 2015 року, позовні вимоги підтримав, просив суд з викладених підстав позов задовольнити та стягнути з відповідача моральну шкоду в заявленому розмірі. Представник відповідача Лимар А.В., який діє на підставі довіреності від 01 грудня 2014 року, позов не визнав та на обґрунтування своєї позиції повідомив про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог, та на сплив позовної давності, наслідки якого просить застосувати. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено та визнано сторонами, що згідно копії трудової книжки, виданої 18 січня 1975 року на ім'я [PERSON], позивач з 21 березня 2002 року був прийнятий на роботу в СВК «Поділля» с.Стражгород слюсарем по видаленню гною(а.с.4-5). Актом про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, затвердженим 14 серпня 2002 року головою СВК «Поділля», підтверджено, що з [PERSON] 13 липня 2002 року стався нещасний випадок на виробництві. Згідно вказаного акту [PERSON] на момент нещасного випадку мав чотиримісячний стаж трудової діяльності за професією, під час виконання якої стався нещасний випадок, при загальному стажі 26 років, причинами нещасного випадку є незадовільний технічний стан засобів виробництва та залучення до роботи працівників не за спеціальністю(професією)(а.с.6-7). Відповідно витягу із акту огляду у спеціалізованій офтальмологічній МСЕК від 09 листопада 2002 року [PERSON] встановлено 100% втрати професійної працездатності та встановлено першу групу інвалідності(а.с.8). Відповідно виписки з акта огляду Вінницького обласного центру МСЕК спеціалізованої офтальмологічної МСЕК від 27 червня 2012 року [PERSON] визначено сто відсотків втрати професійної працездатності у зв'язку з травмою на підприємстві безтерміново(а.с.9). Зазначені факти, не заперечуються сторонами та не потребують доказування відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України. Вказаними доказами підтверджено факт заподіяння позивачу моральної шкоди, оскільки ним внаслідок нещасного випадку на виробництві втрачено можливість до повноцінного життя через втрату зору. Так, він є інвалідом першої групи, не може працювати внаслідок 100% втрати працездатності, не може себе самостійно обійти у побуті, потребує постійної сторонньої допомоги. Вказане переконує суд у тому, що внаслідок фізичного болю, душевних страждань, яких позивач [PERSON] зазнав у зв'язку з каліцтвом та ушкодженням здоров'я, йому заподіяно моральну шкоду. Щодо заперечення відповідачем права позивача [PERSON] на - 2 - відшкодування моральної шкоди, отриманої внаслідок нещасного випадку на виробництві, суд виходить з наступного. Відповідно до підпункту «е» п. 1 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я, в тому числі грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Згідно ч. 3 ст. 28 вказаного Закону (редакція станом на листопад 2002 року) за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата за моральну шкоду. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку. При цьому сума страхової виплати не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, незалежно від будь-яких інших страхових виплат. (ч. 3 ст. 34 вказаного Закону ( редакція на час виникнення правовідносин). Рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року N 1-рп/2004 у справі N 1-9/2004 крім іншого, роз'яснено, що поряд із відшкодуванням матеріальної шкоди компенсується і моральна шкода за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди застрахованим особам незалежно від відшкодування майнової шкоди передбачено статтею 1 Закону і є одним із способів захисту особистих немайнових прав працівника. Одним із основних принципів страхування від нещасного випадку відповідно до абзацу третього статті 5 Закону є своєчасне та повне відшкодування шкоди страховиком. До страхових виплат належить, зокрема, грошова сума, яка виплачується застрахованому за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відмова потерпілому у праві на отримання грошової суми за моральну шкоду від Фонду соціального страхування від нещасних випадків залежно від ступеня втрати професійної працездатності має обмежувальний характер. Встановлення Законом обов'язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків відшкодувати моральну шкоду є засобом реалізації потерпілим гарантованого державою усім застрахованим громадянам забезпечення прав у страхуванні від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання. Аналіз наведених норм переконує суд в тому, що відповідач зобов'язаний відшкодувати моральну шкоду позивачу. При цьому суд, не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №717-16 від 23 лютого 2007 року виключено положення ст..ст.1,21,28,34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» про відшкодування моральної шкоди потерпілим Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань, оскільки право на відшкодування моральної шкоди в позивача виникло в листопаді 2002 року. Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно ч.ч.1,2 ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. За таких підстав, доводи представника відповідача щодо поширення на спірні правовідносини змін, прийнятих в 2007 році, не відповідають положенню Конституції України та ст. 5 ЦК України. Крім того, не підлягає задоволенню заява представника відповідача про сплив строків позовної давності, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю не поширюється. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно якої розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються в кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги, що позивач в працездатному віці зазнав сильних глибоких фізичних, душевних страждань, ушкодження його здоров'я мають не відновлювальний характер, а його життя докорінно змінилось. Позивач не може себе самостійно обійти, ушкодження його здоров'я не дають йому змоги вести повноцінне життя. Моральна шкода спричинена порушенням його особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. Вказане в сукупності з обставинами нещасного випадку переконують суд в обґрунтованості позовних вимог та наявності підстав для стягнення моральної шкоди в розмірі 120 000 грн.. - 3 - На підставі викладеного,

Outcome: partial