Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

В лютому 2021р. заявник [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаною заявою, заінтересована особа: [PERSON] , в якій просила суд видати обмежувальний припис відносно заінтересованої особи на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: -заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання на відстані ближче двох метрів до [PERSON] ; -заборонити [PERSON] контактувати з [PERSON] , у будь-який спосіб, особисто та/або через третіх осіб; -копію рішення направити до Шевченківського УП ГУНП у м. Києві для взяття [PERSON] на профілактичний облік та до Київської міської державної адміністрації. Свої вимоги заявниця обґрунтовувала тим, що [PERSON] є її сином. Під час спільного проживання з сином, останній постійно здійснює відносно заявниці домашнє насильство фізичного та психологічного характеру. Заявниця була вимушена звернутися до поліції, наслідком чого стало винесення Термінового заборонного припису від 05 квітня 2020р. В подальшому агресивна поведінка заінтересованої особи відносно заявниці повторилася, у зв`язку з чим, остання покинула місце свого проживання та звернулася знов до поліції із заявою стосовно нанесення їй тілесних ушкоджень її сином за наслідками чого було відкрито кримінальне провадження. Враховуючи вищевикладене, заявниця була вимушена звернутися до суду із вказаною заявою задля захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо неї. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 лютого 2021р. відкрито провадження по справі. 10 березня 2021р. в судовому засіданні заявниця та її представник заяву підтримали та просили задовольнити, заінтересована особа в судове засідання не з`явилася про дату та місце розгляду справи повідомлялася в установленому законом порядку, поважності причин неявки не повідомила. Суд, заслухавши пояснення заявниці та її представника, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 05 квітня 2020р. працівниками Шевченківського УП ГУНП у м. Києві було складено Терміновий заборонний припис стосовно кривдника Серія АА №008774, відносно [PERSON] , у зв`язку зі скоєнням ним домашнього 05 квітня 2020р. щодо [PERSON] (а.с. 10). 13 січня 2021р. Шевченківським УП ГУНП у м. Києві було відкрите кримінальне провадження за заявою [PERSON] за ознаками чинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, стосовно нанесених тілесних ушкоджень [PERSON] її сином [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до висновку експертного дослідження № 041-80-2021 вбачається, що: «зі слів заявниці, в період часу з 08 січня 2021р. по 11 січня 2021р. її син [PERSON] наносив удари руками по голові, тягав за вуха, бив головою об стіну, наносив удари руками та ногами по різним частинам тіла, стискав руками шию, в результаті чого мали місце такі тілесні ушкодження: 14 синців - на зовнішній поверхні правого плеча в середній, нижній третинах, на передній поверхні її у верхній, середній третинах на верхньо-внутрішньому квадранті лівої молочної залози, на верхньо-зовнішньому квадранті її, на передній поверхні лівого плеча в середній третині, на зовнішній поверхні його у верхній, середній третинах, на зовнішній поверхні лівого стегна у верхній, середній третинах» (а.с. 13-15). Згідно з п.п. 3, 4, 14 та 17 ч. 1 ст. 1 Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (надалі по тексту - Закон) домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. За п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, [PERSON] посилалась на те, що [PERSON] вчиняв неодноразово щодо неї психологічне та фізичне насильство, з приводу чого вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів Водночас будь-яких даних про притягнення [PERSON] за вказаною заявою його матері до будь-якого виду юридичної відповідальності, матеріали справи не містять. Надана копія термінового обмежувального припису стосовно [PERSON] від 05 квітня 2020р., у зв`язку зі скоєнням ним домашнього 05 квітня 2020р. щодо [PERSON] не може свідчити про встановлення даного факту, оскільки даний припис видається без перевірки вказаних обставин працівниками поліції. Сам факт неодноразового звернення [PERSON] до різних органів з підстав вчинення щодо неї психологічного та фізичного домашнього насильства свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявницею та заінтересованою особою, але не підтверджує факт того, що [PERSON] вчинив щодо неї домашнє психологічне та/або фізичне насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 06 лютого 2020р., справа №753/8626/19; від 12 жовтня 2020р., справа № 369/12105/19. Оскільки заявниця не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення [PERSON] постійного та безперервного домашнього насильства у розумінні Закону, а судом не встановлено випадків домашнього насильства відносно заявниці, а також ризиків настання насильства у майбутньому, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, про відмову в задоволенні заяви.

Outcome: dismissed