Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

В квітні 2017 року Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки посилаючись на те, що 27 лютого 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Фольксбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство [PERSON] та [PERSON] укладено Кредитний договір KF 017001 з наступними змінами та доповненнями. За умовами якого Позивач надав [PERSON] кредит в розмірі 200 000,00 (двісті тисяч) гривень строком на 60 місяців, з кінцевою датою погашення не пізніше 24 березня 2017, з платою за кредитним договром в розмірі 19,99 % річних. Однак, [PERSON] свої зобовязання, передбачені Кредитним договором (розділ 15), не виконує та порушила умови Кредитного договору, щодо належного та своєчасного повернення коштів та відсотків за їх користування в порядку визначеному Кредитним договором. Заборгувала банку кошти у загальній сумі 110 926,50 гривень (сто десять тисяч девятсот двадцять шість гривень 50 копійок), окремий розрахунок додається, з яких: 63 236,65 гривень - заборгованість по кредиту; 20 330,79 гривень - заборгованість по відсотках. Пеня станом на 10.04.2017 становить 23 682,98 гривень. З метою забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором № KF017001 від 27.03.2012 року між позивачем та [PERSON] укладено Іпотечний договір від 27 березня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу, [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2474, згідно якого [PERSON] (Іпотекодавець) надав в заставу позивачу (Іпотекодержателю) нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 77,7 (сімдесят сім цілих сім десятих) м.кв., житловою площею 31,2 (тридцять одна ціла дві десятих) м.кв., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON] на підставі Договору дарування, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу 07.10.2010 року за реєстровим №2495, Договору дарування, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу 09.12.2004 року за реєстровим №8739. Зобовязання по Кредитному договору позичальник не виконував. У судове засідання представник позивача не зявився проте, подав до суду заяву у якій підтримав позовні вимоги та не заперечує щодо заочного розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання з'явилася, заперечила проти позовних вимог. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради [PERSON] заперечив проти позовних вимог. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], повідомлені належним чином у судове засідання не зявилися та не повідомили суд про причини неявки. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження та позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що 27 лютого 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Фольксбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство [PERSON] та [PERSON] укладено Кредитний договір KF 017001 з наступними змінами та доповненнями. За умовами якого позивач надав [PERSON] кредит в розмірі 200 000,00 (двісті тисяч) гривень строком на 60 місяців, з кінцевою датою погашення не пізніше 24 березня 2017, з платою за кредитним договром в розмірі 19,99 % річних. Однак, [PERSON] свої зобовязання, передбачені Кредитним договором (розділ 15), не виконує та порушила умови Кредитного договору, щодо належного та своєчасного повернення коштів та відсотків за їх користування в порядку визначеному Кредитним договором. Заборгувала банку кошти у загальній сумі 110 926,50 гривень (сто десять тисяч девятсот двадцять шість гривень 50 копійок), окремий розрахунок додається, з яких: 63 236,65 гривень - заборгованість по кредиту; 20 330,79 гривень - заборгованість по відсотках. Пеня станом на 10.04.2017 становить 23 682,98 гривень. З метою забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором № KF017001 від 27.03.2012 року між Позивачем та [PERSON] укладено Іпотечний договір від 27 березня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу, [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2474 (далі - «Договір іпотеки»), згідно якого [PERSON] (Іпотекодавець) надав в заставу Позивачу (Іпотекодержателю) нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 77,7 (сімдесят сім цілих сім десятих) м.кв., житловою площею 31,2 (тридцять одна ціла дві десятих) м.кв., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON] на підставі Договору дарування, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу 07.10.2010 року за реєстровим №2495, Договору дарування, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу 09.12.2004 року за реєстровим №8739. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19.01.2017р. у цивільній справі №686/8281/16-ц за позовом публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до [PERSON], [PERSON], третя особа [PERSON]про стягнення заборгованості за кредитним договором позов задоволено. Стягнуто з [PERSON], [PERSON]солідарно на користь публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 74 206,70 грн. та судові витрати 1 033,35 грн. Рішення набрало чинності 03 серпня 2017 року. Згідно п.6.1 Іпотечного договору право звернення стягнення на предмет іпотеки виникає у Іпотекодержателя з наступних підстав: а) у разі невиконання або неналежного виконання Боржником умов Договору основного зобовязання; б) у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем-Майновим поручителем умов Іпотечного договору; Згідно п.6.2 Іпотечного договору за рахунок предмета іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами кредитного договору. Згідно п.6.3 Іпотечного договору у разі порушення Основного зобовязання Іпотекодержатель надсилає боржнику та іпотекодавцю-майновому поручителю письмову вимогу про усунення порушення та попередженно про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Згідно даного пункту [PERSON] та [PERSON] надіслано повідомлення вимоги про виконанння зобовязання за вих. № 10-3/20648 від 06.12.2016 року та за вих. № 10- 3/20649 від 06.12.2016 року. Однак дані вимоги залишені без виконання. Згідно п. 6.5 Іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснювати на підставі рішення суду, виконавчого напису та договору про задоволення вимог іпотекодержателя; Згідно п. 6.6 Іпотечного договору реалізація предмету іпотеки може здійснюватись шляхом продажу Предмета іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі згідно договору купівлі-продажу на підставі рішення суду; Пунктом 6.8 Іпотечного договору визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки є підставою для виселення всіх мешканців (користувачів), зареєстрованих в установленому порядку за місцезнаходженням (адресою) нерухомого майна, що є предметом іпотеки по даному договору. Після прийняття Іпотекодержателем - Позивачем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки всі мешканці (користувачі) зобовязані на письмову вимогу Іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити предмет іпотеки протягом одного календарного місяця з дня отримання такої вимоги. Відповідно до Довідки про склад сімї №372 виданої житлово-комунальним господарством від 16.03.2012 року, за адресою нерухомого майна переданого в іпотеку, а саме, квартири №[ADDRESS] зареєстровані та проживають: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно пункту 6.8 Іпотечного договору [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] надіслано повідомлення вимоги про звільнення предмета іпотеки, за вих. №10-3/3253 від 02.03.2017 р., за вих. №10-3/3254 від 02.03.2017 р., за вих. №10-3/3255 від 02.03.2017 р„ за вих. №10-3/3256 від 02.03.2017 р„ за вих. №10-3/3257 від 02.03.2017 р. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Стаття 36 Закону передбачає, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: -передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; -право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь- якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Вищевикладені норми закону свідчать про те, що застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що містяться в іпотечному договорі, є одним із визначених законодавством способів звернення стягнення на предмет іпотеки, та позивач надавши згоду на передачу в іпотеку вищевказаної квартири і погодившись з умовами такого договору іпотеки, тим самим погодилась й на те, що на майно відповідно до законодавства може бути звернене стягнення, в тому числі й у визначений умовами, іпотечного договору позасудовий спосіб, що не потребує додаткового погодження позивачем, оскільки законодавством не передбачено права осіб, які не були стороною іпотечного договору, а лише погодилися на передачу в іпотеку належного їм майна, на обов'язкове надання згоди при застосуванні того чи іншого встановленого Законом України «Про іпотеку» способу звернення стягнення на предмет іпотеки. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог тому слід звернути стягнення на квартиру, загальною площею 77,7 (сімдесят сім цілих сім\-десятих) м.кв., житловою площею 31,2 (тридцять одна ціла дві десятих) м.кв., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. яка належить [PERSON], шляхом визначеним статтею 38 Закону України «Про іпотеку», п.п. 6.5, 6.6 Іпотечного договору, а саме на підставі рішення суду шляхом продажу майна Публічним акціонерним товариством «ВіЕс Банк» (79000, м. Львів, вул. Грабовського, 11, рах. № 32002100500 в ЛТУ НБУ м. Львова, МФО 325213, код ЄДРПОУ, 19358632) від свого імені будь-якій особі покупцю згідно договору купівлі - продажу за ціною визначеною уповноваженим експертом оцінювачем на день проведення продажу, забезпечити право Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» (79000, м. Львів, вул. Грабовського, 11, рах. № 32002100500 в ЛТУ НБУ м. Львова, МФО 325213. код ЄДРПОУ 19358632) щодо всіх повноважень продавця (в тому числі, але не виключно отримання дублікатів правовстановлюючих документів з відповідних установ, організацій, підприємств незалежно від форм власності та підпорядкування чи органів нотаріату, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь - які документи, довідки, витяги, а також вільного доступу уповноважених представників банку до Предмету іпотеки, тощо) необхідних для здійснення такого продажу, а кошти одержані від реалізації скерувати для задоволення вимог ПАТ «ВіЕс Банк» за Кредитним договором № KF017001 від 27.03.2012 року в розмірі 74 206,70 грн. з закріпленням за Публічним акціонерним товариством «ВіЕс Банк» прав управителя. Позовні вимоги в частині виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на думку суду є не обґрунтованими тому не підлягають до задоволення з наступних підстав. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» застосовуються як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР Тобто, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення(частина 2 статті 109 ЖК Української PCP)», що в даному випадку суперечить обставинам справи. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 1 1 листопада 2015 року справа №1630цс15, від 25 листопада 2015 року справа № 6-1061 цс 15. Відповідно до ст. 141 ЦПК з відповідача [PERSON] на користь позивача належить стягнути судові витрати у розмірі 1600 грн.

Outcome: approved