overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

В липні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про визнання фізичної особи недієздатною та встановлення над ним опіки. У заяві вона вказала, що її рідний брат [PERSON] народився 24 грудня 1958 року в с. Черкавщина Чортківського району. З дня народження є інвалідом другої групи, страждає на вроджене слабоумство у вигляді помірної розумової відсталості. Внаслідок цього він не здатний до самообслуговування і потребує постійної сторонньої допомоги. Тому [PERSON] просить визнати його недієздатним та призначити її опікуном брата. Заявник [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримує, просить задовольнити. Представник заінтересованої особи Ягільницької сільської ради Чортківського району в судове засідання не зявились, подали письмову заяву, просять справу розглядати без участі представника, заперечень щодо заяви не має. Суд, вислухавши пояснення заявника, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з таких мотивів. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], хворіє з діагнозом: вроджене слабоумство. Згідно довідки серії Д-70 №456911 [PERSON] встановлена друга група інвалідності довічно. У відповідності з висновком судово-психіатричного експерта №470 від 01 вересня 2015 року в даний час [PERSON] страждає на вроджене слабоумство у вигляді помірної розумової відсталості. По своєму психічному стану він не може керувати своїми діями і давати звіт своїм діям. Відповідно до вимог ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно ст. 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Згідно з ч. 1 ст. 60 Цивільного кодексу України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Виконавчий комітет Ягільницької сільської ради надав висновок про законодавчо обґрунтовану можливість призначення [PERSON] опікуном над [PERSON] та його майном в разі визнання його недієздатним. Згідно ч. 4 ст. 63 Цивільного кодексу України, опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги заяви знайшли своє обґрунтування при розгляді справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

В липні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO], про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Позивачка вказує на те, що 24 грудня 1997 року вона придбала у відповідачів квартиру [ADDRESS], уклавши договір купівлі продажу, який був зареєстрований на Миколаївській Універсальній Товарно-сировинній Біржі за № 2114-Л та в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації. При укладенні угоди сторони досягли згоди з усіх її суттєвих умов, але від нотаріального посвідчення договору сторони відмовились. У звязку з необхідністю вчинення подальших правових дій, щодо реалізації права власності позивачка просила про визнання договору купівлі-продажу вказаної квартири дійсним. Позивачка, відповідачі та представник третьої особи в судове засідання не зявилися. Про час і місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином. Представник позивачки подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву про розгляду справи за його відсутності, проти позову не заперечував. Вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. 24 грудня 1997 року укладений письмовий договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким [PERSON], [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені [PERSON], [PERSON], [INFO], [PERSON], який діяв від свого імені та за згоди матері [PERSON], а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS]. Сторони повністю виконали всі суттєві умови договору, за яким відповідачі передали зазначену квартиру у власність позивачки, а остання прийняла нерухоме майно і сплатила за нього певну грошову суму. Даний договір було зареєстровано на Миколаївській Універсальній Товарно-сировинній Біржі в журналі реєстрації біржових угод з нерухомим майном 24 грудня 1997 року за № 2114-Л. Згідно наявного в матеріалах справи архівного витягу з рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів [PERSON] було надано дозвіл продати спірну квартиру з урахуванням інтересів неповнолітніх на той час [PERSON] та [PERSON], [INFO], а також дати згоду [PERSON] на продаж спірного нерухомого майна. Придбану за договором квартиру [ADDRESS] позивачка зареєструвала на праві власності в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації (реєстровий № 10798). У відповідності до ч.2 ст.47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору, та п.4 постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 р. «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (з внесеними змінами), якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивачки [PERSON] про визнання спірного договору дійсним є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

В липні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Позивачка вказує на те, що її чоловіку [PERSON], який помер 5 квітня 2015 року, належить житловий будинок № 4-Б, по вул.. Гончарова в м. Миколаєві, який він купив 25 вересня 1999 року у відповідачів. Договір купівлі-продажу зареєстрований УБ «Номінал» 25 вересня 1999 року за № 0158-Н. При укладенні угоди сторони досягли згоди з усіх її суттєвих умов, але нотаріально посвідчений договір не був. Після смерті чоловіка відкрилася спадщина на зазначений житловий будинок. Вона є його спадкоємицею. У звязку з необхідністю оформлення спадщини позивачка просила про визнання договору купівлі-продажу вказаної квартири дійсним. В судовому засіданні позивачка заявлений позов підтримала, просила про його задоволення. Відповідачі в судове засідання не зявилися. Про час і місце розгляду справи повідомлені судом належним чином. Згідно ст.ст. 224, 225 ЦПК України проводиться заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. 25 вересня 1999 року укладений письмовий договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким [PERSON], [PERSON], [PERSON] продали, а [PERSON] купив житловий будинок № 4-Б з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташований по вул. Гончарова у м. Миколаєві. Сторони повністю виконали всі суттєві умови договору, за яким відповідачі передали зазначений житловий будинок у власність [PERSON], а останній прийняв нерухоме майно і сплатив за нього певну грошову суму. Даний договір було зареєстровано УБ «Номінал» 25 квітня 1999 року за № 0158-Н в журналі реєстрації біржових угод з нерухомим майном. Придбаний за договором житловий будинок з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами № 4-Б по вул.. Гончарова м. Миколаєві [PERSON] зареєстрував на праві власності в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації. 5 квітня 2015 року [PERSON] помер. Як слідує з витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, 25 травня 2015 року приватним нотаріусом [PERSON] заведено спадкову справу після його смерті. Позивачка є дружиною та спадкоємицею [PERSON]. У відповідності до ч.2 ст.47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору, та п.4 постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 р. «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (з внесеними змінами), якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. За таких обставин, суд вважає, що вимоги [PERSON] про визнання спірного договору дійсним є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

В липні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Позивачка вказує на те, що 29 липня 1998 року придбала у відповідачки квартиру [ADDRESS], уклавши договір купівлі - продажу, який був зареєстрований на БН «Едвайс-Консульт» за № 221. При укладенні угоди сторони досягли згоди з усіх її суттєвих умов, але від нотаріального посвідчення договору сторони відмовились. Посилаючись на викладене, позивачка просила про визнання договору купівлі-продажу вказаної квартири дійсним. В судому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час і місце судового засідання повідомлялася судом належним чином. У відповідності до ст.ст.224, 225 ЦПК України судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи. Заслухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. 29 липня 1998 року укладений письмовий договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким [PERSON] продала, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS]. Сторони повністю виконали всі суттєві умови договору, за яким відповідачка передала зазначену квартиру у власність позивачки, а остання прийняла нерухоме майно і сплатила за нього певну грошову суму. Даний договір було зареєстровано на Біржі нерухомості «Едвайс-Консульт», філія № 1, за № 221 в журналі реєстрації біржових угод з нерухомим майном 29 липня 1998 року. Придбану за договором квартиру [ADDRESS] позивачка зареєструвала на праві власності в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації (реєстровий № 16557) 11 серпня 1998 року. У відповідності до ч.2 ст.47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору, та п.4 постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 р. «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (з внесеними змінами), якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивачки [PERSON] про визнання спірного договору дійсним є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

В липні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Позивачка вказує на те, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Відповідач зареєстрований зазначеній квартирі. Проте, з березня 2014 року у квартирі не проживає, комунальні платежі за квартиру не сплачує, його майна в квартирі немає. Посилаючись на викладене, позивачка просила визнати відповідача на підставі ст. 405 ЦК України, таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився. Про час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. У відповідності зі ст. 224, 225 ЦПК України судом проводиться заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків [PERSON], [PERSON], які підтвердили той факт, що відповідач не проживає у [INFO], вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Правовідносини з приводу користування приватними жилими приміщеннями регулюються главою 6 ЖК України та відповідними нормами ЦК України. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. У разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 5 травня 2008 року, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за позивачкою [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 17 січня 2008 року. Згідно довідки Форми № 3 ЖКП Миколаївської міської ради «Південь» від 9 липня 2015 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: позивачка [PERSON] з 22 травня 1986 року, її син [PERSON] з 23 квітня 2008 року. Крім того, відповідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Миколаївській області від 30 липня 2015 року відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO]. Як свідчать матеріали справи, відповідач фактично не проживає у вказаній квартирі більше року. Ніяких заходів по збереженню житла за собою відповідач не вживає. Його майна у квартирі немає, комунальні платежі та квартирну плату не сплачує, заходів по вселенню у квартиру не приймає. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] пояснили, що відповідач, у зазначеній квартирі не проживає з березня 2014 року. Таким чином, суд вважає встановленим, що відповідач не проживає в [INFO] понад один рік без поважних причин, а тому приходить до висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

В липні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що їх сім'я існує лише формально, оскільки майже з червня 2011 року вони не підтримують шлюбно-сімейні відносини й примирення між ними неможливе. Позивач просила розглянути справу без її участі та задовольнити позов, про що подала адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Направлена судом судова повістка відповідачу про виклик його до суду, за останньою відомою судові адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, в черговий раз була повернута судові з поміткою пошти про те, що відповідач не з'являється на пошту для одержання судової повістки за залишеним для нього повідомлення пошти. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 25 липня 1987 року у Приморському райвідділі ЗАГСу м. Одеси, актовий запис № 712; від шлюбу сторони мають неповнолітніх сина [PERSON], [INFO], і сина [PERSON], [INFO]. Як зазначає позивач в позовній заяві, на протязі її сумісного життя з відповідачем з'ясувалося, що в них відсутні спільні інтереси, що унеможливлює їх сумісне життя, тому майже з червня 2011 року між ними припинені шлюбно-сімейні відносини, й примирення між ними неможливе. З огляду на наведене та враховуючи положення ч. 1 ст. 24 СК України, яка встановлює, що шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд доходить висновку, що подальше спільне життя сторін та збереження їх шлюбу суперечило б інтересам позивача. Вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя сторони у даній справі не заявляли. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати в сумі 243,60 грн., пов'язані зі сплатою судового збору. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

В липні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтуванні своїх вимог посилається на те, що з 04 липня 2008 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON]»ю Сергіївну, [INFO]. Спільне життя не склалося. Шлюбні відносини припинені з травня 2013 року. Однією сім»єю не проживають у звязку з тим, що відповідач відбуває покарання в Олексіївській виправній колонії в Харківській області №25.Позивачка просить шлюб розірвати. Позивачка подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] надав до суду розписку про отримання копії матеріалів справи, клопотань або заперечень не надійшло. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 04 липня 2008 року, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб (а.с.10). Частиною 2 статті 112 Сімейного Кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи те, що подружжя не підтримує шлюбних стосунків з травня 2013 року, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, можливість збереження сімї втрачено, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

В липні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивачка вказує на те, що 11 липня 1987 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню доньку Юлію, [INFO], та повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння та взаємодовіри один до одного, несумісність характерів, різні погляди на обовязки подружжя. Спільного господарства не ведуть. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила про розірвання їх шлюбу з відповідачем. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечував. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 11 липня 1987 року Ленінським палацом урочистої реєстрації актів громадянського стану м. Миколаєва, актовий запис № 851, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка Нагиба, дружини Нагиба. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку Юлію, [INFO], та повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя між сторонами не склалось через відсутність взаєморозуміння та взаємодовіри один до одного, несумісність характерів, різні погляди на обовязки подружжя. Спільного господарства не ведуть. На підставі викладеного та у відповідності до ч.2 ст.112 СК України суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

В липні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивачка вказує на те, що 14 січня 1984 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають дітей, які є повнолітніми. Сімейне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на обовязки подружжя, шлюбні відносини припинені. Спільного господарства не ведуть, разом не проживають з 1991 року. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила про розірвання їх шлюбу з відповідачем. Позивачка в судове засідання не зявилася. Подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні при вирішені позову покладався на розсуд суду. Посилався на те, що позивачка проживає за межами України вже доситьтривалий час та вони не підтримують жодних стосунків між собою. Заслухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 14 січня 1984 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 47, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка [PERSON], дружини [PERSON]. Від шлюбу сторони мають дітей, які є повнолітніми. Сімейне життя між сторонами не склалось через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на обовязки подружжя, шлюбні відносини припинені. Спільного господарства сторони не ведуть, разом не проживають досить тривалий час. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається На підставі викладеного та у відповідності до ч.2 ст.112 СК України суд вважає, що збереження шлюбу сторін суперечитиме інтересам кожного з них, а тому приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

В липні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивачка вказує на те, що 19 листопада 2004 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: доньку Мілу,[INFO], сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось через втрату взаєморозуміння, різні погляди на обовязки подружжя. Спільного господарства не ведуть. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила про розірвання їх шлюбу з відповідачем. В судовому засіданні представник позивачки вимоги позову підтримав, просив позов задовольнити. Позивачка та відповідач в судове засідання не зявилися. Про час і місце судового засідання повідомлялися судом належним чином. Згідно ст.ст.224, 225 ЦПК України судом проводиться заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 19 листопада 2004 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 1268, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка [PERSON], дружини [PERSON]. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку Мілу,[INFO], сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя між сторонами не склалось через втрату взаєморозуміння, різні погляди на обовязки подружжя. Спільного господарства не ведуть. На підставі викладеного та у відповідності до ч.2 ст.112 СК України суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

В липні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивачка вказує на те, що 1 серпня 1980 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають двох повнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на обовязки подружжя, постійні сварки. Спільного господарства не ведуть, разом не проживають. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила про розірвання їх шлюбу з відповідачем. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечував. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 1 серпня 1980 року в Палаці урочистої реєстрації актів цивільного стану м. Миколаєва, актовий запис № 1578, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка [PERSON], дружини [PERSON]. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Сімейне життя між сторонами не склалось через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на обовязки подружжя, постійні сварки. Спільного господарства не ведуть, разом не проживають.. На підставі викладеного та у відповідності до ч.2 ст.112 СК України суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved