Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

В обґрунтування заявленого позову представник позивача вказувала, що житловий будинок, що розташований за адресою: Харківська область. м. Люботин, вул. Княжа (колишня вул. Жовтнева), 89, зареєстрований за дідусем позивача [PERSON], про якого позивач нічого не знає. У вказаному будинку проживала бабуся позивача, яка надала дозвіл на будівництво нового житлового будинку. Тому позивач [PERSON] та її чоловік за вказаною адресою збудували новий житловий будинок, але право власності на нього не зареєстрували. Після смерті чоловіка позивач [PERSON] спробувала оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку, але отримала відмову у вчиненні нотаріальних дій, так як право власності на вказаний будинок не зареєстровано. Саме тому вона була змушена звернутися з даним позовом до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, але її представник [PERSON] подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, вказувала, що позов підтримує в повному обсязі та просить суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, але подав до суду заяву про визнання позову в повному обсязі та проведення\~ розгляду справи за його відсутності. В своїй заяві відповідач повністю визнав позовні вимоги та обставини, якими вони обґрунтовуються. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, але подала до суду заяву про визнання позову в повному обсязі та проведення\~ розгляду справи за її відсутності. В своїй заяві відповідач повністю визнала позовні вимоги та обставини, якими вони обґрунтовуються. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем з дотримання порядку, встановленого ст. 206 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України до ухвалення судового рішення у звязку з визнанням позову відповідачем суд розяснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій та ухвалює рішення за наявності для того законних підстав. Ознайомившись із заявами відповідачів [PERSON] та [PERSON] про визнання позову, суд приходить до висновку, що такі заяви, подані ними особисто, не суперечать закону та достовірно відображають позицію відповідачів в даній справі, та їх обізнаність про обставини, які відбувались в дійсності. Від так, визнання відповідачами позову не порушує їх тправ, свобод чи інтересів, тому суд вважає за можливе ухвалити рішення по суті заявлених вимог у підготовчому засіданні. В судовому засіданні встановлене наступне. Спірними є житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, житловою площею 45,50 кв.м., загальною площею 72,50 кв.м. із господарськими будівлями та спорудами, що розташований\~ за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Княжа, 89, право власності на який згідно із довідкою КП «Люботинське БТІ» №305 від 03 жовтня 2018 року не зареєстровано. Як вбачається з копії технічного паспорту, виготовленого КП «Люботинське БТІ» на замовлення [PERSON] станом на 03 жовтня 2018 року, на земельній ділянці за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Княжа, 89, були побудовані в 1975 році: житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 72,50 кв.м, житловою площею 45,50 кв.м, підсобною площею 21,90 кв.м., холодною площею 5,10 кв.м., з верандою літ. «а», та з ганком літ. «а1», а також вбиральня літ. «Б», гараж літ. «В»,\~ літня кухня літ. «Г», навіс літ. «Д», сарай літ. «Е», колодязь літ. «К», вигрібна яма літ. «Я»,\~ огорожа 1, 2, 3.\~\~ Станом на 1975 рік питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Таким чином, з моменту завершення будівництва житлового будинку [PERSON] набув статусу власника житлового будинку та він набув право в межах, установлених законом, володіння, користування й розпорядження цим майном. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Княжа, 89, був збудований та набутий [PERSON] одноособово. 30 березня 2014 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-ВЛ №439483, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Люботинського міського управління юстиції у Харківській області 04 квітня 2014 року, актовий запис про смерть №135. Відповідно до положень ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємцем на відкриту спадщину, що складається із житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Княжа, 89,\~ після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON], що відповідає ст. 1261 ЦК України, відповідно до вимог якої при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є діти, той з подружжя, який пережив спадкодавця, батьки померлого. Згідно із повідомленням Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області №1510/01-16\~ від 12 грудня 2018 року, після смерті [PERSON], померлого 30 березня 2014 року до нотаріальної контори в шестимісячний строк із заявами про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину за 2014-2018 роки нікому не видавалися. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270\~ ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Спадщину у виді житлового будинку, що розташований за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Княжа, 89, після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON], оскільки проживала із спадкодавцем на момент його смерті, що підтверджується копією книги для реєстрації місця проживання громадян за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Княжа, 89, та копією\~ національного паспорта серія ММ №089229, виданого Люботинським МВ УМВС України в Харківській області 15 грудня 1998 року. Факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та спадкодавцем [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про одруження серія VII-УР №336227, виданого Люботинським міським бюро ЗАГС 13 лютого 1965 року. Таким чином суд приходить до висновку, що [PERSON] є спадкоємицею, яка прийняла після смерті свого чоловіка [PERSON] спадщину у виді житлового будинку з господарським будівлями і спорудами, що розташований за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Княжа, 89, а тому задовольняє позов повністю і визнає за позивачем право власності на вказаний житловий будинок в поряду спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], який помер 30 березня 2014 року. Крім того в позовній заяві представник позивача зазначає, що на земельній ділянці, що розташована за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Княжа (колишня вул. Жовтнева), 89,\~ був побудований житловий будинок, право власності на який було зареєстровано за дідом позивача [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Люботинської міської ради Харківської області від 17 січня 1995 року, який на даний час знесений, що підтверджується довідкою КП «Люботинське БТІ» від 03 жовтня 2018 року №305 та копією технічного паспорта за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Княжа (колишня вул. Жовтнева), 89.\~ Згідно із ст. 349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення. На підставі викладеного,

Outcome: partial