Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

В квітні 2019 року представник позивача [PERSON], який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовом до Військово-цивільної адміністрації м.Торецьк Донецької області про визнання права власності. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що в 2010 році позивач [PERSON] на вільній земельній ділянці розміром 0,0079 га, кадастровий номер [NUMBER] , що розташована на гаражному майданчику по вул.Кемеровська в м.Торецьку (попередня назва м.Дзержинськ) збудував гараж для власного користування. Після закінчення будівництва за зверненням позивача виконавчий комітет Дзержинської міської ради рішенням №18 від 18 березня 2015 року зазначеній земельній ділянці присвоїв поштову адресу: [ADDRESS] , а 14 квітня 2015 року земельна ділянка була передана у власність позивача, про що свідчить свідоцтво про право власності того ж дня видане Реєстраційною службою Дзержинського міського управління юстиції Донецької області і зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. На теперішній час у позивача виникла необхідність переукладення договорів на отримання комунальних послуг необхідних для обслуговування та функціонування гаражу, для підписання яких постачальникам послуг необхідно надати правовстановлюючий документ, який у [PERSON] відсутній, в зв`язку з тим, що будівництво спірної споруди свого часу було розпочато без отримання дозволу на виконання будівельних робіт, що на теперішній час є перешкодою для введення її в експлуатацію в адміністративному порядку. Тому позивач [PERSON] просить визнати за ним право власності на гараж, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею - 54,7 м.кв., визначений в технічному паспорті літерею - «Б-1». 15.05.2019 року на адресу суду надійшов від представника відповідача відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено, що ВЦА м.Торецьк не визнає позовні вимоги зазначені позивачем із наступних підстав. ВЦА м.Торецьк визнає, що індивідуальний гараж є самочинним будівництвом і за загальним правилом, визначеним ч.2 ст.376 ЦК України, позивач, як особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Враховуючи, що земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER] була надана позивачу у власність під уже збудоване нерухоме майно - гараж, суд може визнати за позивачем право власності на самочинно збудоване майно. Однак, оскільки положеннями ст.376 ЦК України передбачено особливий порядок набуття права власності на нерухоме майно, ВЦА м.Торецьк заперечує та не погоджується з посиланнями позивача у позовній заяві на положення ст.392 ЦК України з огляду на наступне. Позивач не є власником майна - самочинно збудованого гаража, тобто не може пред`явити позов про визнання його права власності на підставі ст.392 ЦК України; документа, який засвідчує право власності позивача на самочинно збудований гараж взагалі не існує і не могло бути втрачено. Отже позовна вимога сформульована позивачем відносно визнання права власності на гараж, без посилання на те, що вказане нерухоме майно є самочинно збудоване. Відсутність такого посилання має істотне значення з огляду на встановлену законодавством для позивача необхідність: - прийняття в експлуатацію самочинно збудованого об`єкта; - перерахування позивачем до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури; - державної реєстрації права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. Позивач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача в судовому засіданні уточнив позовні вимоги та просив визнати за позивачем [PERSON] право власності на самочинно збудований гараж, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею - 54,7 м.кв., визначений в технічному паспорті літерою - «Б-1». Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог, сформульованих представником позивача з урахуванням уточнень. Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з таких підстав: Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Так, відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК Українижитловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Пункт 12 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» передбачає, що у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК). Судом встановлено, що позивач [PERSON] на вільній земельній ділянці розміром 0,0079 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована на гаражному майданчику по вул. Кемеровська в м.Торецьку (попередня назва м.Дзержинськ) Донецької області збудував гараж для власного користування. З рішення Виконавчого комітету Дзержинської міської ради №85 від 18.03.2015 року вбачається, що земельній ділянці кадастровий номер [NUMBER] , розташованій за адресою: [ADDRESS] присвоєно поштову адресу [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно №36232462 від 14.04.2015 року позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0079 га, кадастровий номер [NUMBER] , що розташована за адресою: [ADDRESS] , про що також свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №36232582 від 14.04.2015 року. Цільове призначення земельної ділянки: для будівництва індивідуальних гаражів. Відповідно до технічного паспорта на гараж № б/н від 17 липня 2017 року, на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] гараж, який позначено літерею - «Б-1». Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст. 376 ЦК України, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК України); за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України). Виходячи із заявлених уточнених позовних вимог, аналізу матеріалів справи, визнання відповідачем уточнених позовних вимог, суд доходить висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved