Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

В поданій до суду заяві позивачка вказує на те, що з відповідачем у них є неповнолітній син [PERSON], [INFO] На даний час вона має намір поїхати з сином за кордон на відпочинок. Проте, реалізувати свій намір не може, так як відповідач не дає згоди на виїзд дитини за кордон. Вказує на те, що виїзд сина за кордон буде відповідати його інтересам. Просить суд винести рішення, яким надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] разом з нею за кордон без дозволу батька дитини до його повноліття. Також просить суд дозволити їй або її офіційному представнику без згоди відповідача оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу сина за межі України. В судове засідання позивачка не з'явилася. В заяві поданій суду справу просить розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений, про причини неявки не повідомив. Суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи без участі сторін та ухвалення заочного рішення. Дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю, виходячи з наступного. Відповідно до вимог, передбачених ч.ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно принципів 4 та 7 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюция 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою. Позивачка має намір повезти дитину на відпочинок за кордон, оскільки він хворіє застудними та дерматологічними захворюваннями, для лікування і профілактики яких, за рекомендаціями лікарів, необхідне періодичне перебування дитини на морі. На даний час відповідач відмовляється надати дозвіл на тимчасовий виїзд його неповнолітнього сина разом з позивачкою за кордон на відпочинок. Статтею 313 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності зі ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Згідно ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїздного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Суд вважає, що поїздка неповнолітнього сина позивачки на відпочинок за кордон сприятиме його фізичному, інтелектуальному та моральному розвитку. Будь-яких обставин, які б обмежували право малолітнього сина [PERSON], [INFO] р.н на тимчасовий виїзд за кордон, судом не встановлено. За таких обставин, суд вважає відмову відповідача в наданні згоди на тимчасовий виїзд його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] р.н за кордон на відпочинок безпідставною та такою, що суперечить інтересам дитини. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки понесені нею судові витрати.

Outcome: approved