Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 27.02.2020 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 02.03.2020 року. До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, відповідно якої позивач просить суд шлюб між нею та відповідачем розірвати. Позов обґрунтовує тим, що 31.10.2002 року між [PERSON] (дошлюбне прізвище « [PERSON] ») та [PERSON] відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №737, підтверджується свідоцтвом про одруження від 31.10.2002 серії [NUMBER] . Під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Позивач зазначає, що протягом останніх декількох років стосунки між нею та відповідачем поступово погіршувались, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Відповідач постійно нехтував сімейними цінностями, з його ініціативи постійно виникали сварки, ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено. Примирення та збереження шлюбу між вважає неможливим. Вказує, що між сторонами досягнуто згоди стосовно визначення місця проживання дітей після розірвання шлюбу, участі у забезпеченні та вихованні дітей того з батьків, хто проживатиме окремо, спору щодо поділу майна немає. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.11.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. До позовної заяви долучено письмову заяву позивача, у якій остання просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав через канцелярію суду клопотання, у якому зазначив, що просить розглянути справу за його відсутності, ухвалити рішення про розірвання шлюбу в підготовчому судовому засіданні. За викладених обставин, суд провів розгляд справи на підставі наявних в ній доказів, в порядку, передбаченому ч.2 ст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення позивача, зважаючи на клопотання відповідача, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, причини позову про розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає задоволенню з огляду на наступне. Як встановлено судом, 31.10.2002 між [PERSON] (дошлюбне прізвище « [PERSON] ») та [PERSON] відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №737, підтверджується свідоцтвом про одруження від 31.10.2002 серії [NUMBER] . Під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Між сторонами досягнуто згоди стосовно визначення місця проживання дітей після розірвання шлюбу, участі у забезпеченні та вихованні дітей того з батьків, хто проживатиме окремо, спору щодо поділу майна немає. Судом встановлено, що сторони сімейних стосунків не підтримують, а фактично шлюбні відносини припинено, сім`я існує формально. Відповідач у клопотанні від 22.10.2019 надав згоду на розірвання шлюбу, фактично визнав позовні вимоги. Згідно з ч.3 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Загальна декларація прав людини у частині 2 статті 16 та стаття 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права містять положення, за яким шлюб не може укладатися без вільної і повної згоди сторін, що одружуються. З вказаних положень закону вбачається, що однією із засад шлюбу є його добровільність. При чому, принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу (наявність вільної згоди) - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що між сторонами, як подружжям, втрачено взаєморозуміння, у них відсутні спільні інтереси та немає бажання на подальше спільне життя. Сторони втратили взаємні почуття любові та поваги, між ними відсутні взаємодопомога та підтримка, тобто те, що є правовою основою шлюбу. Оскільки сторони не змогли зберегти сім`ю та не бажають цього робити, суд вважає, що подальше їх спільне життя, як подружжя, і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам, як позивача, так і відповідача, тому постановляє рішення про задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу. Таким чином, з`ясовані у справі обставини свідчать, що визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, з врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що мають істотне значення, даний шлюб існує формально, а тому його слід розірвати. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, при розірванні шлюбу особа, яка змінила прізвище при державній реєстрації шлюбу, визначає для себе чи далі іменуватися цим прізвищем або відновити дошлюбне прізвище. В позовній заяві позивач, крім іншого, просила суд після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] », тому дану вимогу також слід задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути, понесені останньою судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 768,40 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: approved