Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

В листопаді 2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] в якому вказує, що шлюб був зареєстрований між ними 25.02.2006 року, від даного шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що вони з відповідачем виявилися різними людьми зі своєрідними характерами, через що постійно виникали сварки та непорозуміння. На підставі цього між ними відсутні нормальні відносини, які були припинені в серпні 2018 року, тому спільне життя, господарство не ведуть, ніяких стосунків не підтримують, просив розірвати шлюб. Ухвалою суду від 17.10.2019 року провадження по справі відкрито та призначено до підготовчого судового розгляду на 05.11.2019 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище « [PERSON] ». Фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку із відсутністю учасників процесу не здійснюється. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 25.02.2006 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження від того ж числа, серія [NUMBER] , та копією актового запису про шлюб за № 02 від 25.02.2006 року. Судом було встановлено, що дата видачі свідоцтва про шлюб зазначена як « 25.02.2006 року », тоді як дата реєстрації шлюбу « 27.02.2006 року» , що суперечить копії актового запису про шлюб за № 02 від 25.02.2006 року і свідчить про описку, яка має бути врахована при розгляді даної справи( а.с. 20-21). Сторони мають доньку [PERSON] [INFO] (а.с. 3-4). Внаслідок відсутності взаєморозуміння між сторонами сім`я розпалась. Позивач стверджує, що родини фактично не існує тривалий час, оскільки шлюбні відносини між ними припинені. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому,що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст.1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч. 3, 4ст. 56 Сімейного Кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодекс України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Враховуючи, що сторони мають різні інтереси та погляди на життя, шлюбно-сімейні стосунки між сторонами припинені, позивач допускає насилля в сім`ї, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved