Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

В липні 2018 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей, з подальшим уточненням позовних вимог з урахуванням їх зменшення в частині суми стягнення аліментів на утримання спільних дітей. Так, свої позовні вимоги мотивує тим, що 26.09.2006 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09.09.2016 року шлюб розірвано. Від даного шлюбу сторони мають дітей: [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане відділом актів громадського стану Дарницького районного управління юстиції м. Києва) та [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане відділом актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції м. Києва). Діти зареєстровані та проживають разом з позивачем, на час розірвання шлюбу спору щодо місця проживання дітей не було, втім, віднедавна такий спір виник. Позивач просить визначити місце проживання дітей разом з нею, посилаючись на те, що відповідач з літа 2017 року перебуває у кругосвітній подорожі на велосипеді, веде кочовий спосіб життя, проживаючи в наметах або у сторонніх людей, що є неприйнятним для дітей. Вимогу щодо стягнення аліментів на утримання спільних дітей, позивач обґрунтовувала тим, що відповідач практично не бере участь в утриманні дітей, та протягом останнього року на утримання доньок надав 4000 гривень. Позивач в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнав повністю. Представник третьої особи в судовому засідання проти задоволення позову не заперечував. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому, суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 Постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки, відповідач визнав уточнені позовні вимоги у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати по справі необхідно стягнути з відповідача на користь позивача у сумі 704 грн. 80 коп. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved