Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

В листопаді 2015 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва із позовом про визнання недійсним та скасування наказу №2647-ос від 11.09.2015 року про звільнення [PERSON], поновлення її на роботі на посаді старшого контролера-касира сектору ТВБВ №10026/0726 філії - Головного управління по м.Києву та Київській області ПАТ «Державний ощадний банк України» з 11.09.2015 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Під час розгляду справи позивачкою згідно заяви про зміну предмету позову від 02.03.2016 року вказані вище позовні вимоги доповнено вимогою про стягнення з ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - ГУ по м.Києву та Київській області моральної шкоди в розмірі - 10 000 грн. Згідно розпорядження від 25.10.2016 року вказану справу було повторно автоматично розподілено на суддю Осаулова А.А. у зв»язку з звільненням судді Сіромашенко Н.В. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивачка [PERSON] з 19.12.2013 року була призначена на посаду старшого контролера-касира операційного сектору ТВБВ №10026/0726 філії - Головного управління по м.Києву та Київскій області ПАТ «Державний ощадний банк України» (надалі по тексту відповідач або Банк). Між тим, наказом відповідача від 11.09.2015 року за №2647-ос позивача було звільнено з займаної посади на підставі п.2 ст.41 КЗпП України у зв»язку з втратою довіри. Вважає вказане звільнення незаконним, оскільки воно пов»язано із проведенням виплат із каси Банку вкладникам ПАТ «Дельта Банк» в розмірі гарантованої суми. Позивачка сумлінно виконувала свої обов»язки при ідентифікації клієнтів на отримання гарантованої суми у відповідності до Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні за №174 від 01.06.2011 року, а саме 22.07.2015 року під час ідентифікації вкладника ПАТ «Дельта Банк» як [PERSON] було перевірено його паспорт, звірено фотокартку у ньому особі пред»явника. При цьому, нею було отримано згоду начальника відділення Бабичевої Л.В. на видачу коштів вказаній особі. Всі заповнені вкладником та перевірені позивачкою документи на видачу коштів були передачі касиру [PERSON] Більше того, кошти для вказаного клієнта вже були замовлені напередодні, а задовго до того на початку липня 2015 року невідомі особи вже намагались отримати кошти, замовлені на прізвище вказаного вкладника, але були затримані працівниками поліції. Як з»ясувалось в серпні 2015 року оформлені позивачкою для видачі та видані [PERSON] кошти були отримані по підробленим документам іншою особою, а не самим вкладником. Вказані обставини були підставами для звільнення позивачки наряду із її ж пояснювальною запискою, висновком службового розслідування та протоколом засідання профспілкового комітету. Між тим, пояснення про порушення вимог законодавства з її боку були написані нею під тиском. Порушень вимог Інструкції за №174 позивачка в своїх діях не вбачає, оскільки діяла у відповідності до п.п.3.5 її вимог та вона візуально не могла виявити підробку паспортного документу, не будучи експертом. За таких обставин позивач просить задовольнити позовні вимоги у викладеній нею від 02.03.2016 року редакції позову. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з викладених підстав. Представник відповідача ПАТ «Державний ощадний банк України» в судовому засіданні заперечував проти позову, підтримавши свої письмові заперечення проти позову, де зазначив про порушення позивачкою вимог п.1.8 Розділу 1 глави 4 та п..п.1.16, 1.1.18 глави 3 розділу 1 Інструкції Про порядок ведення касових операції банками в Україні від 01.06.2011 року за №174 в частині неналежного проведення ідентифікації клієнта [PERSON], наслідком чого стала видача невідомим особами коштів банку. Зокрема, 22.07.2015 року при зверненні вказаної особи до позивачки із паспортом на ім.»я [PERSON], вона візуально повинна була звірити фотокартку в паспорті із особою пред»явника, які явно не відповідають його віку за даними паспорта. У копії, зробленої з оригіналу вказаного паспорта мали містились виправлення року народження особи з «1938» року на «1958». Більше того, позивачці було відомо про затримання на початку липня 2015 року осіб, що вже намагались отримати кошти за вказаного вкладника ПАТ «Дельта Банк». Позивачка вчинила порушення вимог Інструкції, що потягло заподіяння шкоди банку видачею коштів невідомим особам за вкладника. Відтак, звільнення [PERSON] за оспорюваним нею наказом є законним, а тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Третя особа - начальник філії ГУ по м.Києву та Київській області ПАТ «Державний ощадний банк України» Крючков С.С. в судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Вислухавши пояснення сторні, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. За умовами ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що позивачка [PERSON] за наказом №3482-ос була призначена з 23.12.2013 року з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю на посаду старшого контролера-касира операційного сектору ТВБВ №10026/0726 філії - Головного управління по м.Києву та Київскій області ПАТ «Державний ощадний банк України». Між тим, наказом відповідача від 11.09.2015 року за №2647-ос позивача було звільнено з займаної посади на підставі п.2 ст.41 КЗпП України у зв»язку з втратою довіри. У відповідності до вимог п. 2 ст. 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. При цьому, підставами для звільнення у оспорюваному позивачем наказі зазначено: пояснювальну записку [PERSON] від 21.08.2015 року, висновок службового розслідування від 28.08.2015 року та протоколом засідання профспілкового комітету від 10.09.2015 року за №9 (а.с.57,61-62, 98-100). За змістом вказаних документів вбачається, що профспілковим комітетом було надано згоду на звільнення [PERSON] за п.2 ст.41 КЗпП України, яка за висновком службового розслідування - 22.07.2015 року при отримані документів, що посвідчують особу, не вчинила дій по ідентифікації клієнта в частині неналежної візуальної перевірки документів, що посвідчують особу вкладника ПАТ «Дельта Банк» [PERSON] при отриманні ним коштів гарантованої суми, а саме паспорту, що мав ознаки підробки. У зв»язку з чим, не були попереджені шахрайські дії сторонніх осіб з отримання у касі банку коштів, чим нанесені банку збитки в особливо великих розмірах. Розглядаючи позовні вимоги у відповідності до вимог ст..11 ЦПК України слід зазначити, що за своїми письмовими поясненнями від 21.08.2015 року [PERSON] перевіряла дійсність паспорту громадянина України та заповнену клієнтом заявку на отримання готівки та нічого підозрілого не встановила. Факт отримання готівки в розмірі гарантованої суми в банку відповідача невстановленими особами, то не самим [PERSON], не заперечується сторонами в судовому засіданні. При цьому, при візуальному огляді паспорту громадянина України на ім.»я [PERSON], копія якого міститься в матеріалах справи як така, що була зроблена позивачкою та при наявності якої вона ідентифікувала відповідну особу як вкладника ПАТ «Дельта Банк» із аналогічним прізвищем, вбачається про розбіжності в році народження на першій та другій сторінці, а рік народження містить виправлення «1938» в частині цифри «3» на цифру «5». Також, вік особи в 77 років, яка має право на отримання вказаних коштів, не відповідає віку особи на фотокартці, що вклеєна до пред»явленого їй паспорту (а.с.68). За наданими представником відповідача доказами між [PERSON] і філією - Головне управління по м. Києву та Київській області Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» 23.12.2013 року було укладено договір про повну матеріальну відповідальність (а.с.64). Позивачем також було підтверджено, що вона безпосередньо обслуговує грошові кошти як працівник банку на час вчинення вказаних подій 22.07.2015 року, що вказує на необхідність дотримання нею вимог Інструкції Про порядок ведення касових операції банками в Україні від 01.06.2011 року за №174. Зокрема, за п.1.8 Розділу 1 глави 4 та п..п.1.16, 1.1.18 глави 3 розділу 1 Інструкції Про порядок ведення касових операції банками в Україні від 01.06.2011 року за №174 та п..п.1.16, 1.1.18 глави 3 розділу 1 Інструкції з організації та здійснення касових операцій в установах АТ «Ощадбанк», затвердженою постановою Правління АТ «Ощадбанк» від 13.12.2012 року за №693, вказано, що проведення ідентифікації клієнтів, які здійснюють касові операції без відкриття рахунку, здійснюється відповідно до законодавства України про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення. Згідно п.28 постанови Верховний Суд України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що звільнення з підстав втрати довір'я (п.3 ст.41 КЗпП) суд може визнати обгрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір'я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою. Підсумовуючи досліджені судом обставини, суд приходить до висновку, що дії позивача, яка не здійснила належну (достатню) ідентифікацію особи, яка отримала грошові кошти у розмірі гарантованої суми - 200 000,00 грн., можуть привести до втрати довіри до працівника. Посилання сторони позивача на вчинення на неї тиску під час ідентифікації особи як [PERSON] та при написанні пояснень по справі та на відповідність її дій вимогам законодавства, суд не приймає до уваги, оскільки в розумінні вимог ст..ст.10,60 ЦПК України доказів цьому суду надано не було, а доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що звільнення позивача з займаної посади за п.2 ст.41 КзпП України відбулося з дотриманням трудового законодавства, а отже у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання недійсним, скасування наказу про звільнення позивача і поновлення її на роботі. Оскільки позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди та стягнення коштів середнього заробітку за вимушений прогул є похідними вимогами від позовних вимог про поновлення на роботі, в задоволені яких судом відмовлено, вказані позовні вимоги також не підлягають задоволенню. Згідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З урахуванням викладеного, враховуючи, що позивачем не було доведено протиправності дій відповідача при його звільненні з роботи та не надано доказів порушення його трудових прав, а судом не встановлено незаконності дій відповідача щодо таких обставин, тому в задоволенні усіх позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed