Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що 02.05.2016 року померла її бабуся [PERSON] (мама батька позивачки). До смерті бабусі позивачка постійно з нею спілкувалася, і бабуся не висловлювала бажання розпоряджатися належним їй майном. Коли позивачка звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (за правом представлення, оскільки батько позивачки помер 17.05.2012 року), то їй стало відомо про те, що бабуся склала заповіт, що був посвідчений 27.11.2015 року приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області [PERSON] (реєстровий номер 2093). Позивачка вважає, що підпис у заповіті не належав її бабусі, оскільки вона добре знала який у бабусі почерк та підпис. Таким чином, оскільки за життя бабуся не висловлювалася щодо того, що вона бажає скласти на чиюсь користь заповіт; та що заповіт підписаний не бабусею, покликаючись на ст.ст. 203, 215, ч.2 ст. 1257 ЦК України просить суд постановити рішення, яким визнати недійсним вищезазначений заповіт. Судом були постановлені ухвали про витребування доказів та про призначення судової почеркознавчої експертизи. В судовому засіданні позивачка підтримала позов та пояснила суду про обставини, що описані вище. Додала, що документи щодо нерухомого спадкового майна знаходяться у неї. А це свідчить про те, що бабуся довіряла позивачці і не бажала щоб після її смерті майно перейшло у власність іншим особам. Позивачка не зверталася до правоохоронних органів з заявою про вчинення злочину приватним нотаріусом, оскільки обрала спосіб захисту своїх прав, предявивши позов до суду. Відповідачка [PERSON] позов не визнала. Пояснила суду, що останнім часом бабуся проживала з нею в одному будинку, відповідачка доглядала за бабусею. І вона висловлювалася щодо того, що бажає скласти заповіт на користь відповідачки. Згодом вони поїхали в с. Зоря Рівненського району Рівненської області, де працює приватний нотаріус [PERSON], і там посвідчили заповіт. Вони не могли знайти документи щодо нерухомого спадкового майна, і відповідачка не розуміє як ці документи опинилися у позивачки. Тому вважає позов безпідставним та просить суд відмовити у його задоволенні. Відповідачка - приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Рівненької області [PERSON] позов не визнала. В подальшому просила справу розглядати без її участі. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, 02.05.2016 року померла [PERSON] (матір батька позивачки). [PERSON] склала заповіт, що був посвідчений 27.11.2015 року приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області [PERSON] (реєстровий номер 2093), згідно якого спадкоємцем майна після її смерті є відповідачка. Позивачка зазначає, що рукописний текст у цьому заповіті та підпис у цьому заповіті виконаний не [PERSON], а іншою особою. І це є однією з підстав визнати цей заповіт недійсним. Також зазначає, що бабуся ніколи не висловлювала бажання щодо можливості розпорядження своїм майном. Отже, заповіт був складений проти її волі. І це є ще однією підставою визнати заповіт недійсним. Проте зазначені позивачкою обставини не підтвердилися в ході розгляду справи. Позивачка не надала суду будь-яких доказів на підтвердження того, що приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області [PERSON] були допущені порушення при посвідченні оспорюваного заповіту. Також не були надані докази того, що рукописний текст у оспорюваному заповіті та підпис у цьому заповіті виконаний не [PERSON], а іншою особою. Так, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] надав суду показання про те, що до смерті бабусі вони разом (свідок [PERSON], відповідачка [PERSON] та [PERSON]І.) проживали в одному будинку. Відповідачка [PERSON] та свідок доглядали за бабусею, і вона висловлювалася щодо того, що бажає скласти заповіт на користь відповідачки. Через деякий час свідок на власному автомобілі відвіз [PERSON] в супроводі [PERSON] с. Зоря Рівненського району Рівненської області, де працює приватний нотаріус [PERSON], і там посвідчили заповіт. Свідок зазначає, що бабуся добровільно згодилася скласти заповіт, її до цього ніхто не примушував. Згідно висновку експерта № 1.1-183/18 від 02.08.2018 року, підпис від імені [PERSON] в графі «підпис» в примірнику заповіту від 27.11.2015 року, складеного від імені [PERSON], та посвідченого приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області [PERSON], виконаний самою [PERSON]. В судовому засіданні експерт [PERSON] підтримав висновки, що були ним надані. Пояснив суду, що виконання підпису не є сталим, і на це впливають такі чинники як вік, фізичне чи емоційне навантаження особи, яка цей підпис виконує. У суду немає підстав вважати висновок експерта необґрунтованим; цей висновок не викликає сумнівів у його правильності; він не суперечить матеріалам справи та обставинам, встановленим при розгляді справи. Також суд звертає увагу на ту обставину, що позивачка мала можливість з часу надання суду висновку експерта (08.08.2018 року) і до часу останнього судового засідання (27.02.2019 року) надати суду інший висновок експерта, що міг бути складений на її замовлення, якщо вважала наданий суду висновок неповним чи суперечливим, оскільки ЦПК України передбачає таку можливість. Отже, в ході розгляду справи позивачка не довела суду обставини, на які вона покликається в обгрунтування заявленого позову: що заповіт не був підписаний [PERSON] і що [PERSON] проти своєї волі розпорядилася майном. У суду немає підстав для застосування положень ЦК України, які врегульовують правовідносини щодо визнання заповіту недійсним, про які зазначала позивачка. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України, і вони покладаються на позивачку.

Outcome: dismissed