Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

В листопаді 2016 року позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила розірвати договір довічного утримання (догляду) від 10 грудня 2007 року, укладений між нею та відповідачем [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1-3447, та повернення його сторін в первісний стан правовідносин.( а.с.3). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10.12.2007 року між нею та відповідачем було укладено договір довічного утримання, який був посвідчений державним нотаріусом Бориспільської міської нотаріальної контори Київської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №1-3447. За умовами цього договору Відповідач взяла на себе зобовязання довічно утримувати позивача, забезпечувати її щоденним харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою і зберігати в її безкоштовному довічному користуванні квартиру № 22, що знаходиться в будинку № 5 по вул.Нижній Вал в м.Борисполі, Київської області. Вартість матеріального забезпечення визначена сторонами в розмірі 400 грн. на місяць. В свою чергу позивач належну їй квартиру [ADDRESS], передала у власність відповідачу. Між тим, зазначила, що в порушення умов договору відповідач протягом всього часу не виконує взяті на себе зобовязання, не звертає уваги на особисті потреби та стан здоровя позивача, не забезпечує її харчуванням, медикаментами, необхідною допомогою, і взагалі відмовляється її доглядати. В добровільному порядку розірвати договір не надається можливим, так як відповідач уникає з нею спілкування. З зазначених підстав і звернулася до суду. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання \~ повторно не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином,\~за зареєстрованим місцем проживання, а також за вказаною в позовній заяві адресою фактичного проживання, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності та заперечень щодо позову не направила. Відповідно до вимог ст. ст. 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи представник позивача не заперечує. Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ч. 3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Судом встановлено, 10 грудня 2007 року між сторонами було укладено договір довічного утримання (догляду), який був посвідчений державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1-3447, копія якого долучена до матеріалів справи та була досліджена судовому засіданні (а.с.5). За умовами п.п.4,5 цього договору, відповідач [PERSON] взяла на себе зобовязання довічно повністю утримувати позивача [PERSON], забезпечувати її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою і зберегти в її безкоштовному довічному користуванні квартиру № 22, що знаходиться в будинку № 5 по вулиці Нижній Вал, м.Борисполя, Київської області. Вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду та необхідної допомоги) визначена сторонами в розмірі 400 гривень на місяць. В свою чергу, відповідно до п.1 договору, позивач належну їй квартиру [ADDRESS] передала у власність відповідачу. Внаслідок чого, відповідач зареєструвала право власності на неї, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23.06.2009р. (а.с.7). Між тим, як зазначила позивач в позовній заяві (а.с.2), а в судовому засіданні - представник позивача, в порушення умов договору відповідач не виконує взяті на себе зобовязання, а саме: не звертає уваги на особисті потреби та стан здоровя позивача, не забезпечує її харчуванням, медикаментами, необхідною допомогою, і взагалі відмовляється їх здійснювати, зокрема не надає матеріального забезпечення на обумовлену в договорі суму 400 гривень. Ці обставини повністю підтвердили допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON], які пояснили, що відповідач з моменту укладення договору довічного утримання за місцем проживання позивача не зявляється, будь-якої допомоги не наддає, в тому числі і грошових коштів, і таку допомогу відповідачу надають її сини, зокрема, батько відповідача - свідок [PERSON] Будь-яких доказів, які б спростовували вищезазначені доводи позивача, відповідачем надано не було та не зазначено джерел їх здобуття. У відповідності до статті 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до вимог ст. 755 ЦК України договір довічного утримання може бути розірвано за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Виходячи із даних норм закону та матеріалів справи, суд вбачає, що відповідач вищевказані зобовязання за Договором належним чином та в повному обсязі не виконувала. Згідно до ч.1 ст.756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у звязку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та свідчать, що позов є обґрунтований, права позивача порушені відповідачем внаслідок неналежного виконання договору довічного утримання укладеного сторонами, що відповідно до вищенаведених вимог ч.1 ст.756 ЦК України є підставо задоволення позову та розірвання договору довічного утримання (догляду) від 10.12.2007 р. та поновити право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до ч.1 ст.756 ЦК України дане рішення суду є підставою для реєстрації права власності на квартиру №22, що знаходиться в будинку №5 по вул.Нижній Вал, м.Борисполя Київської області за відчужувачем [PERSON], про що необхідно зазначити в рішенні з метою повного захисту порушеного права позивача, яка одночасно з вимогою про розірвання договору довічного утримання просила суд повернути сторони у первісний стан. Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем судові витрати: 551 грн.20 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved