Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

В листопаді 2014 року Бориспільський міжрайонний прокурор, діючи в інтересах держави в особі Вороньківської сільської ради, звернувся до суду з вказаним позовом та обґрунтовує його тим, що 12 січня 2010 року ФОП [PERSON] уклав з Вороньківською сільською радою договір оренди комунального майна. За цим договором Вороньківська сільська рада передала, а ФОП [PERSON] прийняв у користування будівлю бібліотеки по [ADDRESS] для розміщення в ній продовольчого магазину. ФОП [PERSON] зобов'язався щомісячно сплачувати Воронь-ківській сільській раді орендну плату в розмірі 2050 гривень з урахуванням індексу ін-фляції. ФОП [PERSON] неналежно виконував грошові зобов'язання, у нього виникла заборгованість по сплаті орендної плати в розмірі 95988 гривень 98 копійок. Він припинив свою діяльність в якості фізичної особи - підприємця. Однак зобов'язання за договором оренди комунального майна не припинились та залишились за відповідачем. Тому Вороньківська сільська рада просить суд розірвати договір оренди комунального майна, стягнути з [PERSON] заборгованість по сплаті орендної плати в розмірі 95988 гривень 98 копійок та зобов'язати відповідача повернути будівлю бібліотеки. У судовому засіданні прокурор Кулішенко О.Ю. підтримує позов та просить суд задовольнити його. Представник відповідача [PERSON] не визнає позов та заперечує проти його задо-волення. В обґрунтування своїх заперечень він посилається на те, що рішенням Воронь-ківської сільської ради №463-31-VІ від 17 серпня 2012 року договір оренди комунального майна був розірваний. В строк, передбачений ч.4 ст.501 ЦК України, Вороньківська сіль-ська рада не подала позов. Тому зобов'язання [PERSON] по сплаті орендної плати вважаються погашеними. Крім того, представник відповідача [PERSON] просить застосу-вати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення учасників цивільного процесу, допитавши свідків та до-слідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задово-ленню з таких підстав. Встановлено, що 12 січня 2010 року ФОП [PERSON] уклав з Вороньківською сільською радою договір оренди комунального майна (а.с.10-11), за яким позивач передав, а ФОП [PERSON] прийняв у користування будівлю бібліотеки по [ADDRESS] для розміщення в ній продовольчого магазину. ФОП [PERSON] зобов'язався щомісячно сплачувати Вороньківській сільській раді орендну плату в розмірі 2050 гривень з урахуванням індексу інфляції. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він працює у Вороньківській сільській раді на посаді голови. 12 січня 2010 року Вороньківська сільська рада передала ФОП [PERSON] будівлю бібліотеки по [ADDRESS] З метою засвідчення цієї обставини в той же день [PERSON] та ФОП [PERSON] підписали акт прийому-передачі, копія якого міс-титься в матеріалах цивільної справи (а.с.12). Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» одностороння відмова від договору оренди не допускається. Згідно з ч.3 цієї ж статті договір оренди державного та комунального майна може бути розірваний за погодженням сторін. Встановлено, що в серпні 2012 року ФОП [PERSON] звернувся до відповідача з клопотанням про розірвання договору оренди комунального майна. 17 серпня 2012 року Вороньківська сільська рада прийняла рішення №463-31-У1 (а.с.55), в пункті 1 якого розірвала цей договір. Суд вважає, що у такий спосіб 17 серпня 2012 року за погодженням обох сторін договір оренди комунального майна був розірваний. З того дня він припинив юридичну дію. Відповідно до ч.3 ст.26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, перед-бачених законодавчими актами України. Однак станом на час розгляду цивільної справи в суді договір оренди комунального майна не є чинним. Тому підстави для його розірвання відсутні. У задоволенні позову в частині цієї вимоги належить відмовити. Встановлено, що в період часу з 12 січня 2010 року до 17 серпня 2012 року ФОП [PERSON] неналежним чином виконував зобов'язання по сплаті орендної плати. Тому у нього виникла заборгованість в розмірі 46413 гривень 54 копійок ((28401,66 + 2376,82 + 2381,57) + 2388,71 *5 + 2388,71 * 17/31). Ці обставини підтверджуються копіями платіж-них доручень (а.с.24-31), виписками з рахунку відповідача (а.с.20-23) та довідками про на-рахування плати за оренду приміщення (а.с.6-7). Як роз'яснив Верховний Суд України в правовій позиції від 4 грудня 2013 року у справі №6-125цз13, з огляду на положення ст.ст.51, 52, 598-609 ЦК України, однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи - підприємця є те, що у разі припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа - підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, по-в'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. З копії витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (а.с.8-9) вбачається, що 17 грудня 2013 року [PERSON] припинив свою діяльність в якості фізичної особи - підприємця. Однак заборгованість по сплаті орендної плати в роз-мірі 46413 гривень 54 копійок не припинилась та залишилась за відповідачем як за фізич-ною особою. Відповідно до ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється три-валістю у три роки. Згідно з ч.4 ст.267 цього Кодексу сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у задоволенні позову. Встановлено, що 2 червня 2014 року Бориспільський міжрайонний прокурор впер-ше подав аналогічний позов до суду. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 27 жовтня 2014 року (а.с.46) позов був залишений без розгляду. За правилом ч.1 ст.265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупинило перебіг позовної давності. Зі штампу, який міститься на титульній сторінці позову (а.с.1), вбачається, що Бориспільський між-районний прокурор вдруге пред'явив позов лише 18 листопада 2014 року. Він пропустив строк позовної давності для пред'явлення вимоги про стягнення заборгованості по сплаті орендної плати за період часу з 12 січня 2010 року до 18 листопада 2011 року. Підстави для поновлення пропущеного строку позовної давності відсутні. З огляду на ці обставини суд вважає, що у задоволенні позову в частині цієї вимоги належить відмовити. Однак з [PERSON] на користь позивача слід стягнути заборго-ваність по сплаті орендної плати за інший період часу з 18 листопада 2011 року до 17 серпня 2012 року в розмірі 21330 гривень 90 копійок (2367,35 * 12/30 + 2372,08 + 2376,82 +2381,57 + 2388,71 * 5 + 2388,71 *17/31). Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що відповідач ухиля-ється від повернення будівлі бібліотеки. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], яка працює у Вороньківській сіль-ській раді на посаді головного бухгалтера, також підтвердила те, що [PERSON] не передає позивачу спірне нерухоме майно. Крім того, представник відповідача [PERSON] не надав жодного доказу, що спро-стовує достовірність показань цих свідків та виконання його довірителем цього обов'язку. З огляду на ці обставини суд вважає, що належить зобов'язати відповідача повер-нути Вороньківській сільській раді будівлю бібліотеки по [ADDRESS] Відповідно до ч.1 ст.501 ЦК України, яка була чинною на час припинення діяльності ФОП [PERSON], фізична особа - підприємець була зобов'язана письмово повідомити кредиторів про прийняте рішення щодо припинення її підприємницької діяльності, поря-док і строк заявлення кредиторами своїх вимог, що не могло становити менше двох і біль-ше трьох місяців з дня опублікування повідомлення про прийняття фізичною особою - підприємцем рішення щодо припинення підприємницької діяльності. Згідно з ч.4 цієї ж статті вимоги кредиторів, не визнані фізичною особою - підприєм-цем, діяльність якої припинялась, якщо кредитор у місячний строк з дня одержання по-відомлення про повну або часткову відмову у визнанні його вимог не звертався до суду з позовом, та вимоги, у задоволенні яких за рішенням суду кредиторові було відмовлено, а також вимоги, не задоволені через відсутність майна, вважались погашеними. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що ФОП [PERSON] у встановленому порядку повідомив Вороньківську сільську раду про рішення про припинення його підприємницької діяльності, порядок і строк заявлення позивачем своїх вимог. Тому правила ч.4 ст.501 ЦК України не поширюються на спірні правовід-носини. Посилання представника відповідача [PERSON] на те, що зобов'язання його до-вірителя [PERSON] є погашеними, не відповідають дійсності. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рі-шення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Встановлено, що пред'явлений позов задоволений на 22,22% (21330,90 : 95988,98 * 100%). Тому суд вважає, що з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір в розмірі 213 гривень 29 копійок (959,88 * 22,22% : 100%).

Outcome: partial