Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

\~\~\~\~ В квітні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі\~- продажу житлового будинку, земельної ділянки, розташованих за адресою: м. Вознесенськ Миколаївської області, вул. Ногіна, 40, укладеного між сторонами 28.02.2008 року, з підстав, передбачених ч.1 ст.\~225, ст.\~230, ч.1 ст.\~233 ЦК України.\~\~ Ухвалою суду від 07.06.2017 року провадження по справі в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі -\~продажу житлового будинку, земельної ділянки з підстав, передбачених ч.1ст. 225, ч.1\~ст. 233 ЦК України було закрито, \~відповідно до п.2 ч.1 ст. 205 ЦК України. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та остаточно просила визнати недійсним спірний договір з підстави, передбаченої ст. 230 ЦК України. В обґрунтування позовних вимог остання зазначала, що 28.02.2008 року приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] був посвідчений договір купівлі продажу житлового будинку, земельної ділянки, розташованих за адресою: м. Вознесенськ Миколаївської області, вул. Ногіна, 40. Сторонами даного договору є вона, як відчужувач, та відповідач [PERSON], як набувач. В цей же день, але часом пізніше, вищевказаним нотаріусом був посвідчений договір іпотеки, згідно якого відповідач [PERSON] в порядку забезпечення кредитного договору, укладеного між ним та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», передав останньому в іпотеку житловий будинок № 40 по вул. Ногіна в м. Вознесенську Миколаївської області. При цьому, як на підставу для визнання договору купівлі продажу недійсним вказувала на навмисне введення її в оману відповідачем [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк», оскільки: - обумовлені договори укладені з порушенням порядку їх послідовності, так як спірний договір купівлі продажу повинен бути вчинений в останню чергу, а саме після кредитного договору та договору іпотеки; - вартість житлового будинку, яка вказана в договорі купівлі продажу не узгоджується з його вартістю, зазначеною в договорі іпотеки; - коштів від продажу будинку вона не отримала ні від банку, ні від [PERSON]; - продовжує проживати в будинку, що був відчужений відповідачу. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Згідно заяви, що надіслав на адресу суду, просив розглянути справу за його відсутності. Позовні вимоги [PERSON] визнав. \~Третя особа - приватний нотаріус [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON], оскільки остання повністю розуміла правову природу спірного договору, його правові наслідки, свідомо бажала їх настання. При цьому, відсутні будь які докази навмисного введення в оману позивача іншою стороною правочину щодо обставин, які впливають його вчинення. \~Представник третьої особи без самостійних вимог ПАТ «УкрСиббанк» в судовому засіданні також заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON], посилаючись на їх необґрунтованість. Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до\~ст.11 ЦПК України, суд прийшов до наступного. Так, п.1 ч.2\~ст.11 ЦК України\~закріплено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, є договори та інші правочини. За положеннями\~ст.203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, що вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5 та 6\~ст.203 цього Кодексу\~є підставою недійсності правочину (ч.ч.1,2\~ст. 215 ЦК України). При цьому, при розгляді справ про визнання\~правочинів\~недійсними\~суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням\~наслідків\~недійсності, передбачених законом. Зокрема, за правилами\~ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1\~ст. 229 цього Кодексу\~), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Тобто для кваліфікації правочину, укладеного внаслідок обману, необхідно встановити, що омана стосувалася природи правочину, прав та обовязків сторін. При цьому, це певні винні, умисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості та наслідки правочину, які насправді настати не можуть і є відомими та бажаними для однієї із сторін. Обман набуває юридичного значення тоді, коли його використовують як засіб спонукати сторону вчинити правочин. Разом з тим, наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Так, судом встановлено, що 28.02.2008 року [PERSON] продала, а [PERSON] купив цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться в м. Вознесенську Миколаївської області, вул. Ногіна, 40, а також земельну ділянку, площею 542 кв.м., цільове призначення якої: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд за вказаною адресою. Відповідно до\~ст. 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі\~\~контрагента\~\~та визначенні умов договору з урахуванням\~\~вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту,\~\~ вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Стаття 655 ЦК України\~закріплює законодавче визначення договору купівлі-продажу, згідно з яким одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну.\~\~ Ціна товару - це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ. Відповідно до ч. 1\~ст. 632 ЦК України\~ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Як вбачається з спірного договору сторони визначили продажну вартість житлового будинку в 153\~511 грн., які продавець отримала від покупця повністю до підписання договору купівлі продажу. Своїми підписами сторони підтвердили факт повного розрахунку між собою та відсутність будь яких претензій один до одного (п.6 договору). При цьому, як зазначено в п.п. 8,16 договору [PERSON] повідомила , що цей продаж нею здійснювався без будь-якого примусу чи насильства, як фізичного так і морального. Продавець та покупець гарантували, що договір вчиняється за відсутністю впливу тяжкої обставини, що спонукають вчинити договір, даний договір відповідає дійсним намірам сторін, не носить характеру мнимого або удаваного правочину, а також правочин не є\~\~зловмисним. Обумовлений договір містить відмітку, що він був зачитаний нотаріусом сторонам вголос, які вільно володіють українською мовою. Особи сторін було встановлено, їх дієздатність перевірено (п.22 договору). \~\~ Відповідно до положень\~ст. 218 ЦК України\~заперечення однією стороною факту вчинення правочину, або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може\~\~ґрунтуватися на свідченні свідків. Проте, належних доказів, що зазначені в договорі купівлі продажу кошти не були передані позивачу, останньою не надано. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] правильно сприймала правову природу договору купівлі продажу та його наслідки. Передача в подальшому відповідачем [PERSON] в іпотеку банку набутий ним за спірним договором купівлі - продажу будинку (про відповідний намір відповідача позивачу було достеменно відомо до укладення договору купівлі продажу), розпорядження коштами за договором купівлі продажу на користь сина відповідача по справі, не має правового наслідку саме для вирішення даного спору визнання недійсним спірного договору. Також не свідчить про наявність омани щодо природи укладеного між сторонами правочину факт проживання позивача в житловому будинку, що належить [PERSON] Що стосується інших посилань [PERSON] в обґрунтування своїх вимог, останні не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки правомірність укладених між відповідачем [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» кредитного договору, договору іпотеки не є предметом розгляду даної справи. Таким чином, позивачем не було надано переконливих доказів щодо наявності фактів, які не відповідали дійсності, але були істотними для вчинення правочину, та спонукали її до його вчинення, а також, що невідповідність обставин викликана саме умисними діями (бездіяльністю) з боку другої сторони правочину, тобто [PERSON] Між тим, відповідно до передбаченого\~ст. 10 ЦПК України\~принципу змагальності, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, підтвердивши їх доказами (фактичними даними) з дотриманням вимог ст.ст.\~57\~- 60 ЦПК України. Зазначене свідчить про відсутність підстав, з якими закон повязує можливість визнання правочину недійсним за ст. 230 ЦК України. За таких обставин, суд на підставі ч. 4\~ст. 174 ЦПК України\~відмовляє у прийнятті визнання позову відповідачем [PERSON] та у задоволенні позову в цілому.

Outcome: dismissed