Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

В квітні 2016 р.[PERSON]звернулася до суду з позовом,в якому зазначає,що 15.11.1997 р.нею був укладений шлюб із відповідачем,зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківської районної ради м.Запоріжжя,актовий запис № 354. Від шлюбу сторони мають повнолітню дитину-Халіпенко [PERSON],[INFO] Подружнє життя з відповідачем не склалося,відносини між сторонами припинені в серпні 2008 р.,з цього часу вони проживають окремо та не ведуть спільного господарства,поновлювати шлюбні відносини наміру не мають. За час спільного проживання у шлюбі сторонами придбано майно,яке є спільною сумісною власністю подружжя,угоди про його добровільний поділ сторонами не досягнуто. Посилаючись на те,що через різні погляді на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів шлюб розпався остаточно, позивач переконана у неможливості поновлення сімейних стосунків, просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Також позивач просить суд поділити майно,набуте під час шлюбу з відповідачем,та визнати право власності на ? частину квартири [ADDRESS],яка була придбана за спільні кошти подружжя та є спільною сумісною власністю. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала з підстав, зазначених в позові.Пояснила,що з 15.11.1997 р.перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем,на теперішній час спільна дитина досягла повноліття.З серпня 2008 р.їхня з відповідачем сім*я фактично розпалася та шлюб існує лише формально,поновлювати спільне проживання жоден з них намірів не має.Під час шлюбу 09.03.2005 р.за спільні заощадження та позичені кошти сторонами була придбана у спільну власність квартира [ADDRESS],яка була оформлена на ім*я відповідача.Після припинення шлюбних відносин відповідач не оспорював її права на половину спірної квартири,проте ухилявся від документального оформлення прав позивачки,чим порушує її права як співвласника цього майна.Просить суд розірвати її шлюб з відповідачем,визнати за нею право власності на ? частину 21 в буд.14а по вул.Бочарова в м.Запоріжжі. Відповідач в судове засідання не з*явився з невідомих причин,викликався шляхом розміщення оголошення у друкованому засобі «Запорізька правда»,вважається таким,що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Відповідно до ст.224,225 ЦПК України в зв*язку з неявкою без поважних причин в судове засідання відповідача,належним чином повідомленого і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд за згодою позивача розглядає справу на підставі наявних доказів та ухвалює заочне рішення. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, заслухавши пояснення позивача,допитавши свідків,суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до ст.105,110 СК України за позовом одного із подружжя шлюб припиняється внаслідок його розірвання на підставі рішення суду. Як передбачено ст.112 ч.2 СК України,суд постановляє рішення про розірвання шлюбу,якщо буде встановлено,що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них,інтересах їхніх дітей,що мають істотне значення. Судом встановлено та перевірено доказами, що 15.11.1997 р.[PERSON] та [PERSON] уклали шлюб,зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківської районної ради м.Запоріжжя,актовий запис № 354,після одруження прізвища чоловіка та дружини [PERSON],про що надана копія свідоцтва про укладення шлюбу. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. З серпня 2008 р.сторони припинили шлюбні відносини і з цього часу взаємини подружжя не підтримують,спільного господарства не ведуть,взаємних прав та обов*язків не виконують,спільних інтересів не мають. На думку суду,шлюб між сторонами не може бути збережений,їх взаємини свідчать про відсутність ознак сім*ї,поновлення сімейних стосунків між ними за такий тривалий час не відбулося. За поясненнями позивача,відповідач веде антисоціальний спосіб життя,зловживає алкоголем,не працює,бродяжить,спілкується з особами такого ж ґатунку. Факти,встановлені судом,приводять до висновку,що шлюб між сторонами розпався остаточно,спільне життя сторін як подружжя у сім*ї неможливе,оскільки збереження шлюбу реально лише на паритетних засадах,почуттях взаємної любові та поваги,взаємодопомоги та підтримки,тобто на тому,що є морально-правовою основою шлюбу і між сторонами відсутнє. Конкретні обставини даної справи вказують на те,що сторони не мають наміру відновлювати шлюбні стосунки. За таких обставин подальше формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу позивача,порушує особисті інтереси, що мають істотне значення, протирічить ч.1 ст.51 Конституції України про добровільну згоду жінки та чоловіка на перебування в шлюбі. Крім того,з матеріалів справи суд встановив,що в період зареєстрованого шлюбу 09.03.2005 р.на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу сторонами було придбано у власність квартиру 21 в будинку 14»а» по вул.Бочарова в м.Запоріжжі,право власності оформлено на відповідача. Як показали в суді свідки [PERSON]та [PERSON],позивач та відповідач з часу укладання шлюбу планували придбання власного житла,проживаючи у квартирі батьків позивачки,власні заробітки заощаджували,коли підшукали квартиру,позичили грощі,яких не вистачало,та врешті у 2005 р.за спільні кошти для сім*ї придбали спірну квартиру,куди разом з дитиною вселилися та спільно проживали до серпня 2008 р.Надалі відповідач,застосовуючи фізичне насилля,позивачку з дитиною з квартири вигнав,користується нею з усім іншим придбаним під час шлюбу хатнім майном,позивачка змушена проживати у батьків. Згідно досліджених у судовому засіданні розписок [PERSON],в період 2005 р.нею були позичені кошти у приватних осіб у розмірі 16000 гр.та 6000 гр.,які,за поясненнями позивача,були витрачені на придбання спірної квартири. Відповідно до ст.60 СК України,ст.368 ЦК України майно,придбане подружжям в період шлюбу,належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того,що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку доходу. Стаття 69 СК передбачає,що дружина та чоловік мають право на розділ майна,що належить їм на праві спільної сумісної власності,незалежно від розірвання шлюбу. При розділі майна,що є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя,частки майна дружини та чоловіка є рівними,якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором,що встановлено ч.1 ст.70 СК України та ст.372 ЦК України. Судом з матеріалів справи з*ясовано,що шлюбний договір сторонами не укладався,в судовому засіданні доказів про інший розмір їх часток у спільній сумісній власності не встановлено. Оскільки добровільно поділ майна між сторонами не відбувся,позивачка обгрунтовано звернулася до суду за захистом права власності на частку спірного майна,її вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України,з відповідача на користь позивача суд стягує витрати по оплаті судового збору 2752 гр.,що підтверджено квитанціями. На підставі ст.60,69,70,105,110,112 СК України,ст.16,368 ЦК України,ст.3,10,11,60,212-215,218,224,294 ЦПК України,суд-

Outcome: approved