Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

В лютому 2014 року позивач ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та усунення перешкод у здійсненні права власності. Заявлені вимоги мотивував тим, що 20 вересня 2007 року між ПАТ КБ «Приват Банк», та [PERSON] укладено договір про надання кредиту, за умовами якого відповідач отримала кредит у сумі 19900 доларів США, який зобов'язувалася повернути у повному обсязі в строк до 19 вересня 2027 року або достроково зі сплатою 11,04 % річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором відповідачі передали у іпотеку нерухоме майно, а саме будинок загальною площею 57,10 м 2 , за адресою [ADDRESS]. Через неналежне виконання умов договору про надання кредиту у позичальника станом на 12 лютого 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 17973,52 доларів США, що еквівалентно 153673,59 грн., а тому позивач просив в рахунок виконання зобов'язання заборгованості за кредитом звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме будинок за вказаною адресою; виселити з будинку за вказаною адресою відповідачку та усіх інших мешканців, які проживають там і зареєстровані; покласти на відповідачів судові витрати. Представник позивача ПАТ КБ «Приват Банк» в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій просив справу слухати у його відсутність, наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідачка та її представник в судове засідання не з'явилися, представник позивачки надав заяву в якій просив справу слухати у його відсутність, заперечував проти задоволення позову, вважав його необгрутованим та таким, що не підлягає задоволенню. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Із матеріалів справи вбачається, що 20 вересня 2007 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту № SUN1GK00000203, за умовами якого банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти в сумі 19900 доларів США, на купівлю будинку, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі (а.с. 19-21). Позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, але в будь-якому випадку не пізніше 19 вересня 2027 року. За користування кредитними коштами процентна ставка встановлюється у розмірі 11,04 % річних. Крім того, 21 вересня 2007 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] укладено договір іпотеки, за умовами якого предметом іпотеки є будинок загальною площею 57,10 м 2 , розташований за адресою [ADDRESS] і є власністю іпотекодавиці на підставі договору купівлі - продажу (а.с. 22-24) . Згідно п. 24 договору іпотеки, іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем зобов'язання за цим договором . Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] свої зобов'язання перед ПАТ КБ «Приват Банк» належним чином не виконує, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 12 лютого 2014 року складає 17973,52 доларів США , яка складається з 14655,21 дол. США - заборгованість за кредитом, 1806,03 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 224,00 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 404,55 дол. США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання, а також штрафи 29,24 дол. США фіксована частина, 854,49 дол. США - процентна ставка (а.с.9-14). 26 грудня 2013 року ПАТ КБ «Приват Банк» було направлено [PERSON] вимогу про повернення кредиту в повному обсязі, разом з погашенням процентів, комісії та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту, а в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання прохання добровільно звільнити нерухоме майно, яке було предметом іпотеки (а.с. 16) Проте, [PERSON] не виконала вимогу та на даний час кредит залишається непогашеним. Тобто, судом встановлено, що між сторонами склалися цивільні правовідносини по виконанню зобов'язань та відповідальності за порушення зобов'язань і суд приходить до висновку, що порушене право позивача, підлягає захисту. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. ст. 575, 589 ЦК України, іпотека є окремим видом застави. У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ст. ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Відповідно до п. п. 38, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону. Разом із тим, із 03 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до ст. 1 якого, протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Судом встановлено, що 21 вересня 2007 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання саме споживчого кредиту, оскільки це кредит, який надався фізичній особі на її власні потреби. Так, суб'єктами кредитних відносин при споживчому кредитуванні є фізичні особи (позичальники), а в особі кредитора виступають банки, інші небанківські кредитні установи, що об'єктом кредитування є витрати, пов'язані з задоволенням попиту населення поточного характеру, в тому числі - придбання товарів в особисту власність, а також витрати капітального (інвестиційного) характеру на будівництво та підтримання нерухомого майна, тобто це кредит невиробничого характеру, не призначеного для отримання додаткового прибутку. Крім того, будинок, який є предметом іпотеки відповідає вимогам щодо нерухомого житлового майна, передбаченим Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки його площа не перевищує 250 м 2 (будинок загальною площею 57,10 м 2) і місце проживання відповідачів зареєстроване за даною адресою, що підтверджується довідкою з місця проживання (а.с. 45). Відповідно до ст. 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволені бути не можуть, оскільки предметом позову є майно, яке підпадає під дію мораторію. Суд звертає увагу, що позовних вимог про стягнення боргу за кредитним договором позивачем не заявлялося. Інші позовні вимоги, а саме про виселення відповідачки та інших осіб, які зареєстровані в будинку - предмету іпотеки, є похідними від основних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки також залишаються без задоволення На підставі викладеного, ст. ст. 4, 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed