Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

В квітні 2016 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою до ТОВ «Центр Сприяння Земельній реформі», третя особа - [PERSON] про визнання недійсним акту про відновлення меж земельної ділянки. Свої позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що вона є власником домоволодіння [ADDRESS] Власником сусідньої земельної ділянки є [PERSON], який успадкував її після смерті своєї матері-[PERSON]. По межовій лінії за погодженням з суміжними землекористувачами було встановлено паркан від [ADDRESS] по лінії гаражу, який був збудований [PERSON] з дозволу попереднього власника домоволодіння [ADDRESS] на її земельній ділянці та далі по забору між земельними ділянками до рівчака, при цьому від належного [PERSON] житлового будинку межова лінія проходила на відстані не менше 1 метра. Після того, як власником домоволодіння [ADDRESS] став [PERSON], він, не дотримуючись правил добросусідства самовільно знищив межові знаки і змістив паркан, по якому проходила межова лінія біль ніж на 1 м в сторону належної їй земельної ділянки, чим порушив її право власника суміжної земельної ділянки, так як збудований відповідачем паркан на даний час проходить по стіні її будинку. Неправомірні дії з приводу змінення та перенесення межі між земельними ділянками [PERSON] мотивував тим, що вони вчинені на підставі акту про відновлення меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки та передачу на зберігання межових знаків від 30 червня 2013 року. Зі змісту вказаного акту вбачається, що землевласник [PERSON] та представник ПП ТОВ «Центр Сприяння Земельній реформі» [PERSON] провели відновлення на місцевості та погодження зовнішніх меж земельної ділянки згідно державного акту. Про існування акту про відновлення меж від 30 червня 2013 року їй стало відомо в грудні 2015 року під час розгляду цивільної справи за її позовом до [PERSON] про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. З таким проведенням відновлення меж земельної ділянки [PERSON] вона не погоджується та вважає, що відновлення меж проведено з порушенням вимог земельного законодавства., зокрема з порушенням вимог Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками. Виконавцем не було досліджено документів, на підставі яких межа між земельними ділянками вже була встановлена і не враховано, що межа проходить по будинку, не залишаючи при цьому місця на його обслуговування. Просить визнати недійсним та скасувати акт про відновлення меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки та передачу на зберігання межових знаків від 30 червня 2013 року, складений ТОВ «Центр сприяння Земельній Реформі» щодо земельної ділянки [PERSON], розташованої за адресою [ADDRESS] В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали і просять задовільнити. Відповідач - представник ТОВ «Центр Сприяння Земельній реформі» [PERSON] проти позову заперечив, просить в задоволенні позову відмовити. Представник 3-ї особи [PERSON]- [PERSON] проти позову заперечила, просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити. Суд прийшов до такого висновку, виходячи з наступного. Відповідно до акту про відновлення меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки та передачу на зберігання межових знаків від 30 червня 2013 року (а.с.7) землевласник [PERSON] та представник ПП ТОВ «Центр Сприяння Земельній реформі» [PERSON] провели відновлення на місцевості та погодження зовнішніх меж земельної ділянки згідно державного акту. [PERSON] суду пояснив, що дане відновлення меж відбувалось у відповідності до кадастрового плану та Державного акту про право власності на земельну ділянку. Позивачка [PERSON] була присутня при встановленні меж, влаштувала сварку, в зв»язку чим були викликані працівники міліції (а.с.26-34). Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] (а.с.36-37) [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1250 га в [ADDRESS] З висновку ДІМ Вишгородського РВ ГУ МВС України в Київській області від 1 липня 2013 року (а.с.64) вбачається, що [PERSON] була присутня під час встановлення межових знаків на земельній ділянці. [PERSON] суду не надала доказів про право власності на земельну ділянку, розташовану в [ADDRESS] а також про те, що порушено її право на користування даної земельної ділянки. Статтею 2 Земельного кодексу України (далі ЗК України) передбачено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Відповідно до ст. 103 ЗК України, за змістом добросусідства, власники та користувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання відповідно до їх цільового призначення при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчинені дії, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них. Статтею 91 п. «г» та «е» ЗК України передбачено, що власники зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватись правил добросусідства, тощо. Відповідно до ч.2 ст. 90 ЗК України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно ст.152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до статті 106 ЗК України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Механізм відновлення меж земельних ділянок в натурі та їх закріплення межовими знаками передбачений Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками» затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року N 376 (далі - Інструкція). Згідно п. 1.2 Інструкції встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками. Межовий знак - спеціальний знак встановленого зразка, яким закріплюється місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межові знаки встановлюються у поворотних точках меж земельної ділянки, але не рідше ніж через 200 м. Мінімальна відстань між межовими знаками в поворотних точках меж земельної ділянки не повинна бути менше ніж 1 м. (п. 3.4 Інструкції). Встановлений законодавством принцип дії актів цивільного законодавства у часі чітко визначає яким саме цивільно - правовим актом суд повинен керуватися при вирішення даної справи. Тому, з метою правильного та всебічного вирішення спору, перевіряючи твердження сторін та оцінюючи їх правомірність, суд враховує положення Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі» (далі - Інструкція) № 43 від 04.05.1999 року. Проте, перевіривши такі посилання наявними доказами та аналізуючи їх в аспекті тих правовідносин, що склалися між сторонами, суд не вбачає достатньо правових підстав для визначення повної доведеності та обґрунтованості заявленої вимоги. Відповідно до пунктів 2.3., 2.4., 2.6. Інструкції, межі земельних ділянок, що передаються або надаються у власність чи у користування, відновлюються або переносяться в натуру (на місцевість) за наявними планово-картографічними матеріалами. Перенесення в натуру (на місцевість) або відновлення всіх поворотних точок меж земельної ділянки здійснюється геодезичними методами з прив'язкою не менше двох характерних закріплених поворотних точок до пунктів державної геодезичної мережі та до твердих точок на місцевості. Здійснюється кадастрова зйомка земельної ділянки з наступним вирахуванням координат поворотних точок меж (у державній або умовній системі координат) і площі ділянки. За результатами виконаних робіт складається кадастровий план земельної ділянки.Кадастровий план земельної ділянки складається в масштабі, який забезпечує чітке зображення всіх елементів і написів. Згідно пунктів 1.15., 1.16 Інструкції, технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою включає: - виписку з рішення відповідної ради або державної адміністрації про надання у постійне користування, передачу у власність або продаж земельної ділянки, договір відчуження земельної ділянки (договір купівлі-продажу, дарування, міни, інші цивільно-правові угоди), рішення суду; - технічне завдання на розробку технічної документації зі складання державного акта; - журнал польових вимірювань; - кадастровий план земельної ділянки, складений за результатами зйомки; - збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів; - відомість обчислення площі земельної ділянки; - відомість обробки теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки; - експлікація земельних угідь згідно з формою 6-зем. Тобто, встановлення меж земельної ділянки в натурі - це чітко встановлений порядок та сукупність дій які проводяться спеціалізованими установами та особами, яким державою надано відповідний дозвіл на вчинення землевпорядних дій. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За роз'ясненням Пленуму Верховного суду України в п. 25 Постанови № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних прав», суд сприяє сторонам у виконанні їх обов'язку подати свої докази. Для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, суд відповідно до статей 143, 144 ЦПК призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Проте, під час розгляду справи, позивачі та їх представники не заявляли клопотання до суду про призначення земельно-технічної експертизи, висновок якої міг би повністю відобразити технічне розташування земельних ділянок та їх правовий стан. Судова експертиза призначається виключно за заявою осіб, які беруть участь у справі та не може ініціюватись судом. Відповідно до ст.50, ст.56 Закону України «Про землеустрій» підписання акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання суміжними власниками (землекористувачами) передбачено тільки у разі формування нової ділянки, або при її поділі чи об'єднанні. Земельна ділянка 3-ї особи [PERSON] сформована, оскільки він має Державний акт на право приватної власності на землю та кадастровий план земельної ділянки. Судом встановлено, що суміжний землекористувач [PERSON] мала можливість підписати акт від 30 червня 2013 року, або зробити заяви чи скарги, щодо порушень межі чи технічних помилок, але вона цього не зробила. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суду не надано доказів про те, що актом про відновлення меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки та передачу межових знаків від 30 червня 2013 року були порушені права позивачки [PERSON], а за таких обставин, її позовні вимоги є необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed