Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

В липні 2015 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Публічного Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» (далі по тексту - відповідач) про розірвання договорів-заяв та стягнення грошових коштів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 10 лютого 2014 року між ним та відповідачем було укладено Договір-заяву № 326933/2855/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік», на суму 85 583, 12 грн., строком на 370 днів, з 10 лютого 2014 р. по 15 лютого 2015 р., із відсотковою ставкою 12,50%. Крім того, 19 листопада 2014 р. між сторонами було укладено Договір-заяву № 326933/74165/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) Ф&К «Нові гроші», в іноземній валюті на суму 4 000 долари США, строком на 3 міс., з 19.11.2014р. по 19.02.2015р. Додатковою угодою від 24.02.2015р. строк договору було продовжено до 20.05.2015р. Після закінчення строку договору, відповідач кошти по депозитному вкладу позивачу не повернув і продовжує користуватись його коштами. Його усні та письмові звернення залишаються поза увагою. Вважає дії відповідача такими, що порушують положення Договорів, норми чинного законодавства та його права як споживача. Просив суд розірвати Договір-заяву № 326933/2855/370-14 про банківський строковий вкладу (депозит) «Класік» на 370 днів в національній валюті від 10 лютого 2014р., стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу з урахуванням індексу інфляції у розмірі 113226 грн. 48 коп., 3 % річних в розмірі 956, 66 грн., розірвати Договір-заяву № 326933/74165/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 3 міс. в іноземній валюті від 19 листопада 2014р., стягнути грошові кошти у розмірі 4 101, 13 доларів США, 3 % річних в розмірі 13, 81 доларів США. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та позов просив задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач, про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку, у судове засідання не з'явився, про поважність причин неявки суду не повідомив та не просив розглядати справу у їх відсутність, свого представника до суду не направив, заперечення проти позову не подавав, тому суд вважає за можливе розглянути справу в цьому судовому засіданні, оскільки відповідач є юридичною особою з певним штатом працівників, а тому мав можливість забезпечити явку в судове засідання одного з них. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч.ч. 1,2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Перевіряючи матеріали справи, судом встановлено, що 10 лютого 2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» було укладено Договір № 326933/2855/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в національній валюті, відповідно до умов якого позивач вніс, а відповідач прийняв грошові кошти в національній валюті на Вкладний рахунок [NUMBER] у сумі 85583, 12 грн., на строк з 10 лютого 2014 року по 15 лютого 2015 року, відсоткова ставка - 21, 50 % річних, у порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі (п.п.1,2 Договору-заяви) (а.с. 13). Відповідно до п. 3 Договору-заяви від 10.02.2014р., виплата процентів, нарахованих на Вклад, здійснюється Банком у день закінчення строку, визначеного п. 1 цього Договору-заяви, у порядку та на умовах, викладених у п. п.п 4.2., 4.3.1 Основних умов, одночасно з поверненням суми Вкладу. Пунктом 6 Договору-заяви визначено, що після закінчення, строку, визначеного п. 1 цього Договору-заяви, Вклад повертається Вкладникові в порядку, строки та на умовах, викладених у п. 5.3 Основних умов. Крім того, умовами п. 5 Договору-заяви передбачено, що Вкладник має право вимагати дострокового повернення суми Вкладу протягом строку, визначеного п. 1 Договору-заяви (або протягом будь-якого з строків, на які було процентів продовжено розміщення Вкладу), у порядку та на умовах, викладених у п. 5.3. Основних умов. Як вбачається з матеріалів справи, Договір підписаний сторонами, що свідчить про те, що вони погодились з визначеними умовами. Позивач виконав свої зобов'язання за Договором-заявою, вніс на рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 85 583, 12 грн., що підтверджується квитанцією № 3 від 10.02.2014р., наявною в матеріалах справи (а.с. 14), але відповідач свої зобов'язання щодо повернення належних позивачу грошових коштів не виконує та продовжує користуватись ними. Судом встановлено, що позивач 22.04.2015р. звертався до відповідача із заявою про повернення суми вкладу (а.с. 15), але кошти за його заявою відповідачем повернуті не були. В судовому засіданні також встановлено, що 19 листопада 2014 року між сторонами було укладено Договір-заяву № 326933/74165/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 3 місяці в іноземній валюті. Відповідно до умов вказаного Договору-заяви (п.п.1,2), позивач вніс, а відповідач прийняв грошові кошти в іноземній валюті на Вкладний рахунок [NUMBER] в розмірі 4 000 доларів США, на строк з 19.11.2014р. по 19.02.2015р., відсоткова ставка 12, 50 % річних, у порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі. Положення щодо порядку нарахування та повернення відсотків та вкладу аналогічні за змістом положенням Договору-заяви від 10.02.2014р. В подальшому між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору-заяви № 326933/74165/3-14 від 19.11.2014р. про банківський строковий вклад (депозит) Ф&К «Нові гроші» в іноземній валюті, положеннями якого було продовжено строк дії Договору-заяви від 19.11.2014р. на період з 20 лютого 2015 р. по 20 травня 2015 р. включно, відсоткова ставка 12, 5 % річних (а.с. 12). Позивач виконав свої зобов'язання за Договором-заявою від 19.11.2014р., вніс на рахунок відповідача грошові коштів в розмірі 4 000 доларів США, але відповідач свої зобов'язання щодо повернення належних позивачу грошових коштів не виконує та продовжує користуватись ними. Позивач 21.05.2015р. звертався до відповідача із заявою про повернення суми вкладу (а.с. 16), але кошти за його заявою відповідачем повернуті не були. Судом встановлено, що на поточному рахунку у гривні за [NUMBER] до депозитного договору № 326933/2855/370-14 від 10.02.2014р. знаходяться грошові кошти в сумі 85 583, 12 грн.,на поточному рахунку у доларах США за [NUMBER] до депозитного договору № 326933/74165/3-14 від 19.11.2014р. - 4101, 13 доларів США. Європейський суд з прав людини у справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (No 2) зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin і Perihan Sahin проти Туреччини, [ВП], № 13279/05, § 56, 20 жовтня 2011 року)». Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»: «суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права». Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності Позивачу, Відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Крім того, ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Також, ч.ч. 1, 2, ст. 319 та ч. 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до положень ч.ч. 1-3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Враховуючи, що з діючих норм законодавства вкладник за договором банківського вкладу, в силу ст.ст.1060, 1061 ЦК України, вправі вимагати від банку повернення здійсненого вкладу разом з нарахованими процентами в будь-який момент, а банк, отримавши відповідну вимогу, повинен видати вклад у повному обсязі. Банк не виконав вимог позивача та не повернув суми вкладу, тому на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що дії Банку є незаконними та такими, що порушують право вільно розпоряджатися грошовими коштами позивачу, а тому сума внеску по вказаному договору підлягає поверненню позивачу у повному обсязі. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, що передбачено ч.2 ст. 651 ЦК України. При цьому, правові наслідки порушення зобов'язання визначенні в ст. 611 ЦК України, якою передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановленні договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Судом встановлено, що відповідачем не дотримано умови п.п. 5, 6 Договору-заяви від 10.02.2014р. та Договору-заяви від 19.11.2014р. з подальшими змінами, а також вимоги ЦК України щодо дострокового повернення депозитних коштів. Враховуючи викладене, правомірною є вимога позивача щодо розірвання Договору-заяви № 326933/2855/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» від 10.02.2014р. та Договору-заяви № 326933/74165/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» від 19.11.2014р. на вимогу позивача. Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. При цьому, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Судом у судовому засіданні встановлено, що відповідач не виконав вимоги позивача щодо повернення коштів шляхом видачі готівки з каси банку, чим допустив порушення його прав як вкладника. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача суму боргу за Договором-заявою від 10.02.2014р. з урахуванням інфляції в розмірі 113 226, 48 грн., 3 % річних за вказаним Договором в розмірі 956, 66 грн. та 3 % річних за Договором-заявою від 19.11.2014р. в розмірі 13, 81 доларів США. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України № 6-39 цс13 від 29.05.2013 року банк зобов`язаний повернути депозитні кошти з процентами у строк закінчення дії договору, якщо вкладник звернувся із заявою про повернення вкладу. Крім того, згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. При цьому, як роз'яснив Верховний суд України у постанові від 18 грудня 2009 року № 14 згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Зважаючи на те, що позивач просив суд стягнути грошові кошти по курсу доллару США до гривні станом на день винесення рішення, тому суд приймає до уваги офіційний курс гривні до долару США, що станом на 31.08.2015р. становить: 1 дол. США - 21, 1854 грн. Отже, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач не виконує свої зобов'язання по Договору-заяві про строковий банківський вклад «Класік» та по Договору-заяві про строковий банківський вклад (депозит) «Нові гроші» і не повертає позивачу належні йому кошти, внаслідок чого, утворилась заборгованість відповідача перед позивачем, а саме заборгованість за Договором-заявою від 10.02.2014р. з урахуванням індексу інфляції у розмірі 113226 грн. 48 коп., 3 % річних в розмірі 956, 66 грн., заборгованість за Договором-заявою від 19.11.2014р. у розмірі 4 101, 13 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на 31.08.2015р. - 86 884, 07 грн., 3 % річних в розмірі 13, 81 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на 31.08.2015р. - 292, 57 грн. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що вимоги підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі - 2 013, 60 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved