Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

В інтересах [PERSON] до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Одеська товарна біржа, про визнання договору купівлі-продажу дійсним звернувся адвокат позивача Чумаченко Святослав Олександрович . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 18.11.1994 року між [PERSON] та [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] та після її смерті відкрилась спадщина на вищезазначену квартиру, однак позивач не може оформити свої спадкові права щодо зазначеної квартири, оскільки договір купівлі-продажу не відповідає вимогам чинного законодавства. На підставі викладеного просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 01 вересня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позов, а позивачу відповідь на відзив. В судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Чумаченко Святослав Олександрович не з`явились, разом з цим, адвокат позивача звернувся до суду з заявою про слухання справи за відсутності сторони позивача, просив задовольнити позовні вимоги та не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с.36). Відповідач: [PERSON] у судові засідання не з`явилась, про дату, час і місце проведення яких повідомлялась у встановленому законом прядку, шляхом направлення судових повісток за останнім відомим місцем реєстрації та шляхом розміщенням оголошення про виклик в судове засідання на офіційному веб-сайті судової влади України у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Відзив не надала, що, відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних доказів. Представник Одеської товарної біржі в судове засідання також не з`явився, про час та місце розгляд справи третя особа повідомлялась у встановленому законом порядку (а.с.29). Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 25 травня 2021 року вирішено провести заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, дійшов наступного. Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна № 5625 від 18 листопада 1994 року укладеного на Одеській товарній біржі Бистро Леонід Миколайович, який діяв від імені [PERSON] продав, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] (а.с.7-8). Відповідно до відмітки на звороті договору, договір купівлі-продажу № 5625 від 18 листопада 1994 року зареєстровано за [PERSON] , в КП «ОМБТІ та РОН» під № 136 стр 93 кн.33пр. 19.12.1994 року. Зазначений договір купівлі-продажу був зареєстрований на Одеській товарної біржі відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу». Позивач зазначає, що її мати [PERSON] померла та вона звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмолено з підстав невідповідності правовстановлюючих документів діючому законодавству України. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] народилась [INFO] , актовий запис про народження № 1851, її батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с.15). Відповідно до свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] , 04 червня 2004 року уклали шлюб, який було зареєстровано Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції. Після реєстрації [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.16). Згідно листа приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Нестеренко Ольги Леонідівни від 09.07.2020 року вих. № 85/02-14, [PERSON] роз`яснено, що до складу спадкового майна входить: квартира [ADDRESS] , що належала спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна посвідченого Одеською товарною біржею, який було зареєстровано в КП «БТІ» ОМР, що підтверджується довідкою КП «БТІ» ОМР від 20.05.2020 року, однак договір на підтвердження права на майно не відповідає вимогам діючого законодавства, у зв`язку з цим підлягає визнанню дійсним в судовому порядку (а.с.17). Так, відповідно до довідки КП «БТІ» ОМР від 20.05.2020 року вих. № 56/02-14 вбачається, що квартира [ADDRESS] на підставі договору № 5625 від 18.11.1994 року зареєстрована у реєстровій книзі № 33 пр.стр.93,р.№ 136 та станом на 31.12.2012 року право власності на квартиру зареєстровано за [PERSON] (а.с.39). При цьому, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності, який почав свою роботу 01.01.2013 року, відомості щодо вищевказаної квартири до реєстру не внесені (а.с.38). Враховуючи те, що правовідносини між сторонами виникли під час дії Цивільного кодексу України 1963 року, тому мають регулюватися саме його нормами. Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. За положеннями ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Разом з тим, згідно ст.15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу в 1994 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може отримати свідоцтво про право на спадщину. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] та всі істотні умови даного договору сторонами були виконані, що підтверджується матеріалами справи. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири, правочин був реальним і вчиненим у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1994 році. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги правомірні, підтверджені нормами ст. 47 ч.2 ЦК України в редакції 1963 року, що регулювала дані правовідносини на час укладення договору купівлі-продажу і підлягають задоволенню. Оскільки, судом встановлено, що [PERSON] придбала квартиру у свою власність у відповідача, виконавши взяті на себе зобов`язання за договором купівлі - продажу, а відповідач в свою чергу виконали зобов`язання по передачі квартири позивачу, виїхали з житлового приміщення та знялись з реєстраційного обліку за вказаною адресою. У зв`язку з тим, що матеріалами справи встановлений факт ухилення відповідача від нотаріального посвідчення угоди, і така можливість втрачена, правочин підлягав державній реєстрації і така реєстрація була проведена, враховуючи неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивача шляхом задоволення позову.

Outcome: approved