Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

В лютому 2015 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання поруки припиненою. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 17.09.2007 року між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», укладено договір поруки, за умовами якого позивач поручився перед банком за виконання ЗАТ «Макарово» зобов'язань за двома кредитними договорами про відкриття кредитної лінії з вільним режимом кредитування та кредитною угодою, які було укладено 17.09.2007 року. Рішеннями господарського суду Київської області від 18.04.2012 року та від 10.05.2012 року стягнуто з ЗАТ «Макарово» на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №51/КЛ/2007-987/980 від 17.09.2007 року, за кредитною угодою №52/КЛ/2007-987 від 17.09.2007 року та за кредитним договором №53/КЛ/2007-987 від 17.09.2007 року. Водночас, позивача не було залучено до участі у господарських справах, по яких ухвалено вищенаведені рішення, у якості співвідповідача, у зв'язку з чим він не мав можливості реалізувати свої права шляхом подачі можливих заперечень щодо правомірності нарахованого обсягу заборгованості за ними. Враховуючи викладене та те, що відповідачем не пред'явлено вимоги до позивача, як до поручителя, протягом шести місяців від дня настання строку основного зобов'язання, останній вважає, що договір поруки слід визнати припиненим. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність і необґрунтованість, а також на відсутність підстав для визнання договору поруки припиненим. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 17.09.2007 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ЗАТ «Макарово» було укладено наступні договори: кредитний договір про відкриття кредитної лінії з вільним режимом кредитування №51/КЛ/2007-978/980 у розмірі 1 969 660 євро 94 євроценти на строк до 17.09.2012 року; кредитну угоду №52/КЛ/2007-978 у розмірі 2 398 465 євро на строк до 13.09.2012 року; кредитний договір про відкриття кредитної лінії з вільним режимом кредитування №53/КЛ/2007-978 у розмірі 1 000 000 євро на строк до 17.09.2012 року. Крім того, для забезпечення виконання ЗАТ «Макарово» умов вказаних договорів, 17.09.2007 року ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є відповідач, уклав з позивачем Договір поруки, за умовами якого останній поручився за виконання ЗАТ «Макарово» своїх зобов'язань за кредитними договорами. Звертаючись до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим, позивач, як на підставу для його задоволення, посилається на те, що відповідач, звернувшись до господарського суду Київської області з позовами до позичальника про погашення заборгованості за кредитним договором №51/КЛ/2007-978/980, кредитною угодою №52/КЛ/2007-978 та кредитним договором №53/КЛ/2007-978, змінивши строк виконання основного зобов'язання відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, протягом шести місяців починаючи з 29.04.2011 року, 30.06.2011 року та 10.05.2011 року не звернувся до поручителя з позовом про стягнення боргу за вказаними договорами. Так, У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Київської області від 18.04.2012 року, ухваленим у справ №26/058-11, встановлено, що заборгованість за кредитним договором від 17.09.2007 року №51/КЛ/2007-978/980 виникла у позичальника за період з 01.03.2011 року до 28.04.2011 року. Іншим рішенням господарського суду Київської області від 18.04.2012 року, ухваленим у справі №21/086-11, встановлено, що заборгованість за кредитною угодою від 17.09.2007 року №52/КЛ/2007-978 виникла у позичальника за період з 01.12.2010 року до 30.06.2011 року. Також, рішенням господарського суду Київської області від 10.05.2012 року, ухваленим у справі №26-064-11, встановлено, що заборгованість за кредитним договором від 17.09.2007 року 353/КЛ/2007-978 виникла у позичальника за період з 15.04.2011 року до 10.05.2011 року. У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Разом з тим, за змістом положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Тобто, це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 17.09.2014 року у справі № 6-53цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦК України є обов'язковою для судів. Також, у п. 24 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, враховуючи вищенаведені положення законодавства, відповідач, пред'явивши вимогу до позичальника про погашення заборгованості за кредитним договором №51/КЛ/2007-978/980 та кредитною угодою №52/КЛ/2007-978, відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання та мав право пред'явити позов до поручителя, тобто до позивача, протягом шести місяців відповідно з 28.04.2011 року та 30.06.2011 року. Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, в тому числі і з пояснень сторін по справі, відповідач протягом шести місяців, починаючи з 28.04.2011 року та 30.06.2011 року, не звернувся до поручителя з позовом про стягнення боргу за кредитним договором №51/КЛ/2007-978/980 та кредитною угодою №52/КЛ/2007-978 відповідно. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний договір поруки в частині забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №51/КЛ/2007-978/980 та кредитною угодою №52/КЛ/2007-978 від 17.09.2011 року, є припиненим з 28.10.2011 року та 30.12.2011 року відповідно, а тому вимоги позивача у вказаній частині підлягають задоволенню. При цьому, слід зазначити, що представником відповідача під час розгляду справи в суді не надано жодного доказу на спростування обставин, на які посилався позивач як на підставу для задоволення позову у вказаній частині. Водночас, щодо позовних вимог позивача про визнання припиненим договору поруки в частині забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №53/КЛ/2007-978 слід зазначити наступне. Так, як вже зазначалось вище, позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги про визнання припиненим договору поруки в частині забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №53/КЛ/2007-978, посилається на те, що відповідач, звернувшись до господарського суду Київської області з позовом до ЗАТ «Макарово» про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором змінив строк виконання основного зобов'язання, однак протягом шести місяців починаючи з 10.05.2011 року, не скористався своїм правом на звернення до нього, як до поручителя, про стягнення заборгованості. Проте, вказані посилання позивача судом не беруться до уваги, оскільки як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами у судовому засіданні, відповідач ще 03.12.2009 року звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором №53/КЛ/2007-978, в тому числі і з позивача як з поручителя. При цьому, справа за вказаним позовом і на даний час перебуває в провадженні суду, що також не заперечувалось учасниками судовому процесу. Відтак, оскільки підстави для визнання припиненими правовідносин за договором поруки в частині забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №53/КЛ/2007-978, передбачені ч. 4 ст. 559 ЦК України, за викладених в позові обставин відсутні, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову про визнання припиненим договору поруки в частині забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №53/КЛ/2007-978 слід відмовити. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання поруки припиненою підлягає частковому задоволенню. При цьому, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати по сплаті судового збору у сумі 243 грн. 60 коп. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 252, 526, 553, 559, 629 ЦК України та

Outcome: partial