Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

В квітні 2019 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що йому на підставі договору купівлі-продажу від 21.01.204 року належить будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 4.6 вказаного договору, відповідач [PERSON] був зобов`язаний зняти з реєстраційного обліку зареєстрованих в будинку осіб та звільнити будинок від особистих речей, віддати позивачу всі наявні ключі від вхідних дверей будинку до 21 лютого 2014 року. на виконання вказаних умов, [PERSON] передав позивачу ключі від будинку та звільнив будинок від особистих речей та повідомив, що з реєстраційного обліку він та його дружина [PERSON] знялися. У лютому 2019 року позивачу стало відомо, що відповідачі з реєстраційного обліку не знялися та добровільно зніматися не бажають, чим перешкоджають позивачу у реалізації права користування та розпорядження своїм майном. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 19.04.2019 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 18.06.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач до судового засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили, відзив не надали. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши докази та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу жилого будинку від 21.01.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Новопсковського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №95. З довідки №692 від 27.02.2019 року, виданою виконкомом Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області, вбачається, що [PERSON] , 1972 року народження, має такий склад сім`ї: [PERSON] - дружина, [PERSON] - донька, [PERSON] - син; зареєстровані, але не проживають - [PERSON] та [PERSON] , які не є родичами [PERSON] Актом підтвердження не проживання, складеного 27.02.2019 року депутатом Новопсковської селищної ради Деревянко К.С., встановлено, що [PERSON] , 1932 року народження та [PERSON] , 1935 року народження, не проживає по [ADDRESS] з 01.01.2014 року по теперішній час. Фактично мешкають в Російській Федерації. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав. Відповідно до частини першої статті 156 ЖК України, з урахуванням положень частини першої статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. В частині четвертій статті 156 ЖК України зазначено, що до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Статтями 71, 72 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу Української РСР» судам роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Таким чином, суд дійшов висновків, що [PERSON] та [PERSON] не є членами сім`ї [PERSON] , добровільно здійснили відчуження спірного будинку 21.01.2014 року, не проживають в ньому з 01.01.2014 року, отже є такими, що втратили право користування жилим приміщенням по [ADDRESS] , що тягне за собою зняття цієї особи з реєстрації в даному помешканні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір по 384,20 грн. з кожного.

Outcome: approved