overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

В липні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, вимоги якого обґрунтовує тим, що 19 березня 2011 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Від цього шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя [PERSON] з відповідачем не склалося, так як в останній час спільного життя у них виникли різні погляди на життя. Основна причина розпаду сімї це різниця характерів, відсутність взаєморозуміння і довіри один до одного. Тому, [PERSON] вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим та просить суд розірвати шлюб. Сторони у судове засідання не зявилися. [PERSON] надала до суду заяву, в якій зазначила, що на позові наполягає та просить його задовольнити, а також просила проводити розглядати справу за її відсутності. Крім цього, вказала, що заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився та про своє ставлення до предявленого позову суд не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку смс-повідомлення від 29 вересня 2017 року (а.с.20). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 19 березня 2011 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб (а.с.5). Від цього шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO] (а.с.6). Відповідно до ч.1 ст.110 та ч.2 ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд задовольняє його і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач не може жити однією сімєю з відповідачем. Відновлювати відносини не бажає, має намір в подальшому створити окрему сімю. Викладене свідчить про те, що подальше існування шлюбу порушуватиме права та інтереси позивача. Ці обставини є самостійною та достатньою підставою для розірвання шлюбу. Докази, які б спростовували обґрунтованість цього висновку, в матеріалах справи відсутні. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. З квитанції, що міститься в матеріалах цивільної справи, вбачається, що при предявленні позову до суду [PERSON] сплатила судовий збір. Предявлений нею позов задоволений. Тому з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 640 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

В липні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, вимоги якого обґрунтовує тим, що 19 грудня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Від цього шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя [PERSON] з відповідачем не склалося, так як в останній час спільного життя у них виникли різні погляди на життя. Основна причина розпаду сімї це різниця характерів, відсутність взаєморозуміння і довіри один до одного. Тому, [PERSON] вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим та просить суд розірвати шлюб. У судовому засіданні [PERSON] позов підтримала та просила суд його задовольнити, а [PERSON] позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 19 грудня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області між [PERSON] [PERSON] був зареєстрований шлюб (а.с.5). Від цього шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO] (а.с.6,7). Відповідно до ч.1 ст.110 та ч.2 ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд задовольняє його і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не можуть жити однією сімєю. Відновлювати відносини не бажають. Викладене свідчить про те, що подальше існування шлюбу порушуватиме права та інтереси сторін. Ці обставини є самостійною та достатньою підставою для розірвання шлюбу. Докази, які б спростовували обґрунтованість цього висновку, в матеріалах справи відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

В липні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просить визнати померлою [PERSON], посилаючись на те, що заявник є опікуном свого внука [PERSON] відносно якого [PERSON] позбавлено батьківських прав. Полонським РВ УМВС України [PERSON] оголошено в розшук. Рішенням Полонського районного суду від 27.06.2005 року її визнано безвісно відсутньою. На даний час місце її перебування невідомо та будь-які відомості про неї відсутні. Оголошення [PERSON] померлою, заявник обґрунтовує тим, що їй необхідно для вирішення питання успадкування майна та позбавлення права користування житлом. В судовому засіданні заявник доводи заяви підтримала. Суд, заслухавши пояснення заявника, свідків, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців. Факт відсутності відомостей про місце перебування [PERSON] в місці її останнього постійного проживання у [INFO] більше понад три роки підтверджується зібраними у справі доказами. Відповідно до довідки Полонського РВ УМВС України [PERSON], [INFO] знаходиться в розшуку як безвісті зникла особа з 08.04.2004 року. Рішенням Полонського районного суду від 27.06.2005 р. її визнано безвісно відсутньою. Свідки [PERSON], [PERSON], кожен з них окремо, вказали в судовому засіданні, що більше десяти років [PERSON] за останнім відомим місцем проживання в м.Полонному не бачили, її сина виховує бабуся. Відповідно до ч.3 ст.46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв'язку з воєнними діями, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Задоволення заяви [PERSON] має для неї юридичне значення. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для оголошення [PERSON] померлою. Так як, заявником не надано суду доказів про оставини, які б загрожували смертю для [PERSON] чи давали б підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв'язку з воєнними діями, тому датою оголошення померлою останньої має бути дата вступу рішення в законну силу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

В липні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. У заяві вона вказала, що у зв'язку із оформленням пенсії звернулася до Чортківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області. Заінтересована особа виявила в трудовій книжці розбіжності в прізвищі. Тому рекомендувала звернутися до суду за встановлення факту належності їй названого правовстановлюючого документа. Представник заявника [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримує, просить задовольнити. Представник заінтересованої особи Павлинів І.Г. при ухваленні рішення покладається на розсуд суду. Свідки [PERSON], [PERSON] підтвердили, що правильне прізвище заявниці [PERSON], разом працювали в товаристві «Галичанка» з 1989 року. Суд, вислухавши сторін, свідків та дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що заяву слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що згідно паспорта громадянина України [NUMBER] виданим 17.03.2001 року Чортківським РВ УМВС України в Тернопільській області стверджується особа - [PERSON], [INFO], село Нагірянка Чортківського району Тернопільської області. [PERSON] народилася [INFO] в с. Нагірянка Чортківського району Тернопільської області, що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] виданим 02 вересня 1959 року. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу вбачається факт реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] 20 травня 1978 року, після шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON]. Трудова книжка серії від 20 жовтня 1976 року заповнена на ім'я [PERSON]. . Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Враховуючи те, що співставлення наявних доказів дає суду підстави дійти до висновку про можливість встановити юридичний факт про належність заявнику правовстановлюючого документа, а саме трудової книжки виданої 20.10.1976 року, оскільки іншим способом встановити дані обставини неможливо.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

В липні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. У заяві позивач зазначила, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, є власником квартири №74 по вул. Январьова (Котовського), 28 кв.4 в м.Миколаєві, в якій зареєстровані відповідачі. Але останні з 2014 року в даній квартирі не проживають, житлове приміщення за місцем своєї реєстрації не відвідують, їх речей у квартирі не має, ніякої участі у комунальних витратах вони не приймають, обовязки по відношенню до житла не несуть. Посилаючись на вищезазначене, просила визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування вищезазначеною квартирою. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. у судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, про день розгляду справи була повідомлена належним чином. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнають. Вислухавши пояснення представника позивача, показання свідків [PERSON] та [PERSON]М, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 01.03.1994 року, [PERSON] є власником квартири № 74 по вул. Январьова (стара назва Котовського),28 в м.Миколаєві. Згідно довідки №1817 від 13.07.2017 року, виданої ТОВ «Николаевдомсервис», в квартирі №74 по вул. Январьова (Котовського),28 в м.Миколаєві, зареєстровані три особи: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Також встановлено, що відповідачі у спірній квартирі не проживають з 2014 року, що підтверджується актом про не проживання від 13.07.2017 року, не сплачують комунальні послуги та квартплату, не беруть участі в ремонті квартири, не зберігають свого особистого майна, звязок з квартирою втратили. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 02 грудня 2010 року «Справа Кривіцька і Кривіцький проти України», у контексті Конвенції, поняття «Житло» не обмежується приміщеннями, в яких проживають на законних підставах або які були у законному порядку встановлені, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих звязків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є самою крайньою формою втручання у права на житло. Відповідно до ст. 71 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право на користування жилим приміщенням за умови її відсутності понад 6 місяців без поважних причин, за виключенням випадків, передбачених частиною 3 цієї норми. Таким чином, у звязку з тим, що відповідачі не проживають у вищезазначеній квартирі більше шести місяців без поважних причин, суд вважає їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 74 по вул. Январьова (Котовського), 28 в м.Миколаєві. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

В липні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем по справі вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 2010 року. Від шлюбу мають доньку Дарю, [INFO]. Протягом сумісного проживання подружжя не знаходить між собою спільної мови, мають різні погляди на життя. З лютого 2017 року між подружжям припинені шлюбно-сімейні відносини та ведення сумісного господарства, поновляти які вони не бажають. Спроб для примирення і збереження сімї не приймають. Вказуючи на викладені обставини просила позов задовольнити. В судове засідання позивач надала заяву з проханням розглянути справу без її участі, позов підтримала повністю. Відповідач надав суду заяву з проханням справу заслухати у його відсутність, проти позову не заперечує. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи\~ за її відсутності. Враховуючи неявку сторін, суд приймає рішення за наявними у справі доказами, без фіксування судового засідання технічним засобом з підстав визначених ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, які є належними, допустимими і достовірними у їх сукупності, суд знаходить за необхідне позов задовольнити з наступних підстав. Частиною 1 ст.24 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.1 ст. 110, ст. 112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Литкіна) [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 23 жовтня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Барвінківського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис №69, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії I-ВЛ № 146016 (а.с.4). З наданих суду доказів убачається, що сім'я сторін через різні погляди на життя розпалася остаточно і зберегти її неможливо. За таких обставин шлюб має бути розірвано. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає, що після розірвання шлюбу позивачу, згідно її заяви, залишити прізвище Подгорна. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

В липні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що спільне життя між ними не склалось в зв'язку з тим, що вони мають різні погляди на життя і побут, а примирення між ними неможливо. В судовому засіданні позивач та її представник - адвокат Васильєв Ю.Ю. підтримали позов, а відповідача та його представник [PERSON] не визнали позов, посилаючись на те, що станом на дату судового розгляду даної справи сторони ще не уклали нотаріально посвідчену угоду щодо їх участі у вихованні та матеріальному забезпеченні їхнього малолітнього сина [PERSON], а також щодо місця проживання сина, яку вони мають намір укласти. Дослідивши матеріали справи і вислухавши пояснення сторін та їх представників, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено і матеріалами справи підтверджено, що сторони зареєстрували шлюб 11 вересня 2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1080; від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Приблизно з весни 2017 року сторони припинили шлюбно-сімейні відносини, а з 01 вересня 2017 року вони проживають окремо. В судовому засіданні позивач пояснила суду, що на протязі останніх 5-ти - 6-ти років відповідач проживав та працював за кордоном, в зв'язку з чим вони рідко бачились, що призвело до того, що вони стали чужими людьми, а станом на цей час вона втратила почуття любові до відповідача, тому збереження шлюбу з відповідачем суперечить її інтересам та є неможливим. В свою чергу, відповідач пояснив суду, що вважає, що причиною розпаду сім'ї з позивачем являється те, що у позивача є інший чоловік, та що він згоден на розірвання шлюбу з позивачем. Однак позивач категорично заперечувала проти вказаних доводів відповідача щодо причини розпаду їх сім'ї. Також сторони пояснили суду, що з 01 вересня 2017 року їхній син [PERSON] проживає з батьком - відповідачем [PERSON], який не чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з сином, та що вони мають намір укласти нотаріально посвідчену угоду щодо місця проживання їхнього сина та їх участі у вихованні та матеріальному забезпеченні сина. З огляду на наведене та враховуючи положення ч. 1 ст. 24 СК України, згідно з якою шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд доходить висновку, що подальше спільне життя сторін та збереження їх шлюбу суперечило б їх інтересам. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя сторони у даній справі не заявляли. Задовольняючи позов позивача, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати в сумі 640,00 грн., пов'язані з сплатою судового збору. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-27 00:00:00

В липні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить розірвати шлюб між ними, який зареєстрований 06.10.1989 року Феодосійським відділом ЗАГС Кримської області, актовий запис № 725. Позивач посилається на те, що спільне життя з відповідачем у неї не склалося, через різні погляди на життя та ведення справ сімї. Подружні відносини між ними припинено, тому подальше спільне проживання і збереження сімї і шлюбу є неможливим та суперечить їх інтересам. Позивач\~ в судове засідання не зявилася суду надала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Не заперечує проти прийняття заочного рішення. У відповідності до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, заперечень щодо позову не надав, причин неявки суду не вказав та будь-яких клопотань про перенесення розгляду справи не заявляв, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся і відповідно до п.5 ст.74 ЦПК України вважається, що судові повідомлення вручені йому належним чином.\~ Відповідно до ч. 3 ст. 76 ЦПК України, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сімї, а за їх відсутності відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. За таких обставин, відповідно до 224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не висловлювала будь-яких заперечень проти такого порядку вирішення справи. Враховуючи вищевикладені обставини суд розглядає справу у відсутність представників сторін, у звязку з чим фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України, не здійснювалося. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON], Феодосійським відділом ЗАГС Кримської області, актовий запис № 725. (а.с.3) Відповідно до статті 112 \~СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд, врахувавши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, вважає можливим позовні вимоги задовольнити, оскільки матеріалами справи доведено, що спільне проживання і збереження сім'ї стало неможливим, шлюбні відносини припинені, шлюб між ними існує формально та суперечить їхнім інтересам. На підставі ст. ст. 110 ч. 1, 112, 114 ч.2, 115 ч.2 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-13 00:00:00

В липні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить розірвати шлюб між ними, який зареєстрований 24.02.2001 року Хмільницьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Вінницької області, актовий запис № 28. Позивач посилається на те, що спільне життя з відповідачем у неї не склалося, через різні погляди на життя та ведення справ сім'ї. Подружні відносини між ними припинено, тому подальше спільне проживання і збереження сім'ї і шлюбу є неможливим та суперечить їх інтересам. За період перебування у шлюбі, [INFO], народився син [PERSON], який проживає з позивачем. Сторони по справі не з'явилися, суду надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON], 24.02.2001 року зареєстровано шлюб Хмільницьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Вінницької області, актовий запис № 28. (а.с.3) Від шлюбу, [INFO], народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 09.08.2005 року.(а.с.4) Відповідно до статті 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд, врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, вважає можливим позовні вимоги задовольнити, оскільки матеріалами справи доведено, що спільне проживання і збереження сім'ї стало неможливим, шлюбні відносини припинені, шлюб між ними існує формально та суперечить їхнім інтересам. На підставі ст.ст. 110 ч. 1, 112, 114 ч.2, 115 ч.2 СК України та

Outcome: approved