Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

В квітні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 496413,16 гривень. В обґрунтування своїх вимог послався на те, що 2 липня 2014 року між ними відбулася домовленість про купівлю-продаж до 1 грудня 2014 року належного відповідачці майна - квартири [ADDRESS], в забезпечення виконання зобов'язань за договором вона передала, а відповідачка прийняла 235600 гривень, що еквівалентно 20000 доларів США, про що склали письмовий договір в двох примірниках, підписаний ними особисто. В подальшому відповідачка виїхала за межі Маріуполя, тобто, відступилась від домовленостей, гроші не повернула. Вважає, що підстава, на якій відповідач набула гроші, відпала, а тому вона повинна повернути їй гроші. Протягом часу провадження у справі збільшила розмір позовних вимог, просила стягнути аванс в гривні в сумі, еквівалентній переданим відповідачці 20000 доларам США, а також стягнути судові витрати. У судове засідання позивач не прибула, надала заяву, в якій позов підтримала, просила задовольнити та справу розглянути без її особистої участі, однак за участю її представника [PERSON] Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач до суду не прибула, заяв про відкладення судового розгляду або про розгляд справи без її участі не надала. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що укладена 2 липня 2014 року між позивачем та відповідачем, його дружиною, угода про завдаток відповідає вимогам закону; договір купівлі-продажу квартири та іншого майна, зазначеного в цій угоді, не відбувся з вини позивача, яка в жовтні 2014 року, коли вони перебували за межами України, телефоном повідомила про відсутність у неї достатньої суми грошей для купівлі квартири і попросила відкласти підписання договору до лютого 2015 року, а з лютого 2015 року, коли вони повернулись до Маріуполя, уникає зустрічі з ними. Також підтвердив, що письмовий договір від 2 липня 2014 року, підписаний особисто [PERSON], яка отримала того ж дня від [PERSON] за цим договором 20000 доларів США в рахунок вартості квартири та іншого майна, зазначеного в цьому договорі, яке сторони домовились продати за 200000 доларів США. Судом встановлено, що 2 липня 2014 року між сторонами відбулася попередня домовленість щодо купівлі-продажу належних відповідачці на праві приватної власності квартири за адресою м. [ADDRESS], разом з меблями та побутовою технікою, паркувальним місцем, умови якої викладені в «угоді про завдаток», викладеній в письмовій формі та підписаної обома сторонами. Однією з умов договору була передача 235600 гривень, що еквівалентно 20000 доларам США, позивачем відповідачу в рахунок оплати за відчужуване майно, іншою умовою - укладання до 1 грудня 2014 року договору купівлі-продажу з розстрочкою платежу до 1 травня 2015 року та внесенням не менше 50% вартості об'єктів продажу. Згідно ст.. 570 ЦК України завдатком є грошова сума, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Укладений між сторонами 2 липня 2014 року договір слід розцінювати як попередній, відповідно до вимог ст.. 635 ч.1 ЦК України, оскільки його сторони зобов'язались протягом певного строку укласти договір в майбутньому на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір має укладатись в формі, встановленій для основного договору. Відповідно до ст.. 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Судом не встановлена наявність зобов'язання позивача перед відповідачем, яке мало б випливати з договору купівлі-продажу квартири або іншого нерухомого майна, за умови якого може мати місце внесення завдатку або утримання відповідачем отриманої суми авансу - договір купівлі-продажу зазначеного в угоді від 2 липня 2014 року майна сторони не уклали, угода про завдаток від 2 липня 2014 року нотаріально не посвідчена, а тому передана позивачем відповідачу сума є авансом, який підлягає поверненню. Заперечення представника відповідача щодо відсутності підстав для повернення отриманої суми через не укладення договору з вини позивачки суд до уваги не приймає з огляду на те, що такі наслідки мали б застосовуватись у випадку порушення позивачем умов укладеного договору завдатку з дотриманням належної форми. Між сторонами відсутній спір щодо розміру отриманої відповідачем суми авансу - 20000 доларів США, що за курсом НБУ на 02.07.2014 складало 235600 гривень. Станом на час розгляду судом спору отримана в 20000 доларів США за курсом НБУ (100 доларів США дорівнює 2058,9862грн) сума складає 411797, 24, які належить стягнути з відповідачки на користь позивачки. У зв'язку з задоволенням позову відповідно до ст.. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору за подання позову 3654 грн та забезпечення позову - 243,60грн, разом - 3897,60грн. Витрати позивача, понесені за договором про надання послуг з правової допомоги та представництва інтересів в суді від 02.07.2015 в розмірі 1500 гривень відшкодуванню не підлягають відповідно до вимог ст.. 84 ЦПК України та ст.. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Outcome: approved