Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

В липні 2016р. позивачка [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], в якому просила суд: стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини - [PERSON], 22 січня 2004р. народження у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для дитини відповідного віку, починаючи з 01 березня 2016р. і до досягнення дитиною повноліття; допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах платежу за один місяць. Свої позовні вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 20 липня 2002р., який було розірвано за рішенням суду. В шлюбі у сторін народились діти: [PERSON], 06 березня 1998р. народження і [PERSON], 22 січня 2004р. народження, які повністю знаходиться на утриманні позивачки. Відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання малолітньої молодшої дитини. Дохід, який отримує позивачки є недостатнім, щоб забезпечити гідне життя і розвиток малолітньої дитини, при цьому позивачка вживала заходів для отримання з відповідача аліментів, проте останній відмовляється сплачувати аліменти в добровільному порядку. Сторони в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, позивачка подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу в її відсутності та в разі неявки відповідача в судове засідання не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Оскільки позивачка не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 20 липня 2002р. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02 серпня 2012р. по цивільній справі № 2610/13652/2012 (провадження № 2/2610/6816/2012), яке набрало законної сили, шлюб між сторонами було розірвано. В шлюбі у сторін народились діти: [PERSON], 06 березня 1998р. народження і [PERSON], 22 січня 2004р. народження. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка наголошувала, що молодша спільна дитина сторін знаходиться на її утриманні, батько дитини - відповідач по справі, ухиляється від покладених на нього обовязків щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, який необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання молодшого сина, суд враховує матеріальний стан позивачки та відповідача, потрібності дитини відповідного віку, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Судом встановлено, що позивачкою вживались заходи щодо одержання аліментів з відповідача, а саме відповідачем була складена розписка, в якій він зобовязується сплачувати щомісяця аліменти на утриманні дітей, проте позивачка не може їх одержати у звязку з ухиленням відповідача від їх сплати, а тому суд вважає за необхідне, стягнення аліментів проводити з 01 березня 2016р. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,2 грн. Згідно із п. 1) ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду, в частині вимог про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial