Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

В квітні 2021 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом,в якому зазначає,що на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 11.08.1993 р.,виданого Запорізьким відділенням Придніпровської залізниці,квартира за адресою [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] (яка померла [INFO] ), [PERSON] (який помер [INFO] ), [PERSON] та [PERSON] по ј частині кожному. Відповідач [PERSON] був зареєстрований у вказаній вище квартирі у 2007 р., проте фактично у ній з цього часу не мешкав,за комунальні послуги не сплачував,речі його у квартирі відсутні,відповідач не перебуває у родинних відносинах з співвласниками житла. Посилаючись на те,що формальна реєстрація проживання відповідача,який не являється членом її сім`ї,порушує права власника та змушує нести додаткові витрати на утримання житла,позбавляє можливості оформити субсидію,позивач просить суд з підстав,передбачених ст.405 ч.2 ЦК України,визнати відповідача таким,що втратив право користування спірним житловим приміщенням. У вступному слові в судовому засіданні представник позивача [PERSON] на задоволенні позову наполягала та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Пояснила,що [PERSON] був формально зареєстрований у спірній квартирі,проте відносин з сім`єю власників не підтримував,з часу реєстрації у квартирі не мешкав,адресу фактичного проживання не повідомив,добровільно реєстрацію не припинив,зв`язок з ним втрачений.З родиною позивачки відповідач не спілкується,квартирою не цікавиться,реєстрація відповідача створює власникам певні перешкоди. Відповідач в судове засідання не з`явився без повідомлення причин,викликався за адресою зареєстрованого місця проживання шляхом направлення судової повістки,яка повернута до суду із зазначенням про закінчення терміну її зберігання,про зміну адреси проживання суд не повідомляли,відзив на позов не подали. Інформація про розгляд Шевченківським районним судом м.Запоріжжя вказаної справи розміщена на офіційному сайті «Судова влада». Відповідно до ч.11 ст.129 ЦПК України відповідач вважається повідомленим про дату,час та місце розгляду справи. Відповідно до ст.280,281 ЦПК України суд на згодою позивача ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Третя особа [PERSON] заяв процесуального змісту до суду не подавала,в судове засідання не з`явилась,що не перешкоджає розгляду справи без її участі. Всебічно вивчивши обставини справи,заслухавши учасників справи та свідків, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку,що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено та перевірено доказами, що на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 11.08.1993 р.,виданого Запорізьким відділенням Придніпровської залізниці,квартира за адресою [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] (яка померла [INFO] ), [PERSON] (який помер [INFO] ), [PERSON] та [PERSON] по ј частині кожному. Право власності зареєстровано в ОП ЗМБТІ 17.09.1993 р.за № 37568 у реєстрову книгу № 263. З наведеного суд встановив,що позивач набула право власності на вказане вище житло у встановлений законом спосіб та підтвердила ці обставини належними допустимими доказами,які нічим не спростовані. В спірній квартирі з 26.07.2007 р.зареєстрований відповідач [PERSON] ,що підтверджено інформацією департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України та з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України,члени сім`ї власника житла,які разом з ним проживають у будинку(квартирі),що йому належить,користуються жилим приміщенням в обсязі,визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ст.383,391 ЦК України,ст.157 ЖК України власник житлового будинку,квартири має право використовувати помешкання для власного проживання,проживання членів своєї сім`ї,інших осіб,вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст.405 ч.2 ЦК України,член сім`ї власника втрачає право користування житловим приміщенням,якщо протягом більше одного року не користується ним без поважних причин. Як показали в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] ,відповідач за адресою реєстрації з 2007 р.не мешкає,житлом не цікавиться,речі його у помешканні відсутні,відносин з сім`єю власника не підтримує,зв`язки з ним втрачені. Зазначені обставини узгоджуються з актом від 30.03.2021 р.,складеним представником ТОВ Керуюча компанія «Мрія» за участю мешканців будинку [ADDRESS] . З досліджених доказів суд встановив,що відповідач не користується житлом,яке є власністю позивача, без поважних причин,звільнив його за власним бажанням,у такий спосіб на свій розсуд розпорядився своїм правом користування щодо цього майна. Встановлені судом обставини не спростовані відповідачем під час судового розгляду справи. Таким чином,суд встановив,що позов грунтується на законі,підтверджений доказами і підлягає задоволенню,оскільки правові підстави для користування спірним житлом відповідачем за спливом визначеного ст.405 ч.2 ЦК України строку наразі відсутні,його реєстрація створює перешкоди позивачу як власнику у користуванні та розпорядженні власністю. На підставі ст.64 ч.2,156,157 ЖК України,ст.383,391,405 ЦК України, ст.3,10,11,57,60,212 -215,218 ЦПК України,суд-

Outcome: approved