Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

В квітні 2019 року представник позивача ПрАТ «СК «УНІКА» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 9585,01 грн та судовий збір в сумі 1921,00 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 25.12.2015 між позивачем та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 021171/4600/0000030. 30.10.2016 о 09 год. 55 хв. в м. Києві по вул. Кільцева дорога, 8, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу - автомобіля марки «Skoda Rapid», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу - автомобіля марки «Daewoo Lanos», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було завдано механічних ушкоджень. Винним у вказаній аварії визнано відповідача. За заявою потерпілого з урахуванням наданих документів щодо розміру завданих даною пригодою збитків, ПрАТ СК «УНІКА» виплатило йому суму в розмірі 9585,01 грн страхового відшкодування та отримало право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Представник позивача ПрАТ СК «УНІКА» направив відповідачу лист з вимогою сплатити зазначені кошти добровільно, відповідачем сума страхового відшкодування страховій компанії добровільно виплачена не була. За вказаних підстав позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та просить стягнути суму страхового відшкодування з відповідача, як з винної в зазначеній пригоді особи. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 06.06.2019, у справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Представник відповідача надіслав до суду відзив на позов та зазначив, що 30.11.2016 та 07.02.2019 на його адресу надходили претензії про відшкодування шкоди в порядку регресу на суму 9585,01 грн. 27.02.2019 відповідач направив відповідь на претензію, в якій наголосив про наявність діючого на дату дорожньо-транспортної пригоди полісу № АЕ/7868840 ОСЦПВВНТЗ та направив завірену копію зазначеного договору. Крім того, на адресу відповідача від позивача надійшов лист, де останній вимагав сплатити франшизу в розмірі 500 грн. Позивач визнав факт наявності діючого договору на момент дорожньо-транспортної пригоди та в частині страхового відшкодування відмовився пред`являти до відповідача вимоги, а в частині франшизи направив лист. Фінансовий стан відповідача на день отримання листа про сплату франшизи був критично незадовільний, останній не мав змоги сплатити 500 грн. На сьогодні в частині пред`явлення позивачем франшизи, відповідачем визнано в повному обсязі та 05.07.2019 сплачено 500 грн. Також, представник відповідача зазначив, що між [PERSON] та адвокатом Капля А.В. укладено Договір про надання правничої допомоги від 08.07.2019. З урахуванням викладеного, представник відповідача просить в задоволенні позову відмовити повному обсязі та стягнути судові витрати понесені відповідачем на професійну правничу допомогу в сумі 6500,00 грн. Представник позивача надав відповідь на відзив, в якій зазначив, що твердження відповідача відносно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/7868840, то згідно витягу із Централізованої бази даних (транспортного) страхового бюро України, поліс № АЕ/786880 - не знайдено. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Враховуючи наведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178, ст. 181 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає необхідним задовольнити позовну заяву, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25.12.2015 між ПрАТ «СК «УНІКА» та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів № 021171/4600/0000030, за яким позивач застрахував майнові інтереси потерпілого, пов`язані з експлуатацією транспортного засобу - автомобіля марки «Skoda Rapid», державний номерний знак [NUMBER] . 30.10.2016 о 09 год. 55 хв., [PERSON] , керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «Daewoo Lanos», державний номерний знак [NUMBER] рухався по вул. Кільцева дорога, 8 в м. Києві, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом - автомобілем марки «Skoda Rapid», державний номерний знак [NUMBER] , що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів. Винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді визнано [PERSON] , що підтверджується постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 02.12.2016 року у справі № 760/18742/16-п, яка набрала законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вказана постанова судді для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, є обов`язковою. На підставі заяви потерпілого, відповідно до розрахунку суми на підставі страхового акту № 00206905 від 16.11.2016, ПрАТ «СК «УНІКА» платіжним дорученням № 041065 від 17.11.2016, здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 9585,01 грн. Після проведення виплати потерпілій особі у ПрАТ «СК «УНІКА» виникло право зворотної вимоги до відповідача. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати заподіяну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки покладено на особу, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частини 2 статті 1187 ЦК). Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини 1 статті 1188 ЦК України). Правовідносини щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, регулюються, зокрема, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон). Відповідно до статті 22 Закону, у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, страховик у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Одним із способів відшкодування шкоди є відшкодування збитків (частин 2 статті 16 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є, зокрема, витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно ст. 8 Закону України «Про страхування», страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Пунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК України, визначено, що шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Згідно із ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник, що одержав страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Представником позивача було надіслано відповідачу лист з вимогою сплатити кошти в сумі 9585,01 грн, які були виплачені потерпілій особі. Однак, доказів належного виконання вимог страхової компанії матеріали справи не містять. Приймаючи до уваги те, що страхове відшкодування в сумі 9585,01 грн, яке було виплачено позивачем потерпілому за умовами договору страхування, доказів, які б спростовували доводи позову з боку відповідача суду надано не було, а тому позивач має право відшкодувати шкоду за правилами зазначених вище норм саме із винної в дорожньо-транспортній пригоді особи. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а також приймаючи до уваги те, що в даному випадку саме відповідач повинен нести відповідальність за заподіяну шкоду, та доказів добровільної сплати страхових сум позивачу матеріали справи не містять, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та законними, в зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо вимоги представника відповідача про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу в сумі 6500,00 грн, слід зазначити наступне. Як вбачається із матеріалів справи, в якості обгрунтування надання професійної правничної допомоги, представник відповідача надав договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Зі змісту ч. 2 ст. 137 ЦПК України, вбачається, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, оскільки судом ухвалено рішення на користь позивача, вимоги представника відповідача щодо стягнення з позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 6500,00 грн, задоволенню не підлягають. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1921,00 грн.

Outcome: approved