Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

В квітні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя посилаючись на те, що 29.07.1995 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. За час перебування у шлюбі в березні 2010 року сторонами була придбана квартира [ADDRESS], яка є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тому просила суд виділити у власність їй та відповідачу по 1/2 частині спірної квартири кожному. В судове засідання позивач не з'явилась, надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Позовні вимоги просить суд задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, а тому по справі необхідно постановити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] вступили в зареєстрований шлюб 29 липня 1995 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.5). На даний час шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2010 року (а.с.11). Статтею 69 СК України передбачено, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Як роз`яснено в п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. За час сумісного проживання у власність подружжя набуто квартиру [ADDRESS], загальною площею 61,00 кв.м., житловою площею 44,90 кв.м., право власності на яку оформлено на [PERSON], що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 25 березня 2010 року (а.с.36). Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач в судове засідання не надав жодного доказу на підтвердження можливих заперечень проти вимог позивача, тому суд позбавлений врахувати інші докази ніж ті, які є в матеріалах справи. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] та в порядку поділу майна кожному виділити по 1/2 частині квартири [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 217 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочку виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. З врахуванням викладених вимог ЦПК України, позивачем не в повній мірі викладені позовні вимоги, оскільки лише виділення у власність позивачу та відповідачу по 1/2 частині спірної квартири призведе до неможливості в подальшому виконати рішення суду. За таких обставин, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та додатково припинити право власності [PERSON] на 1/2 частину спірної квартири та одночасно визнавши право власності на 1/2 частину квартири за [PERSON] З врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved