Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

В листопаді 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 11.09.2006 року Багатянською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, актовий запис №08, мотивуючи тим, що з початку жовтня 2017 року сторони припинили проживання однією сімєю, у звязку з тим, що між ними постійно виникали сварки, внаслідок того, що кожний із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Позивачка вважає поновлення шлюбу неможливим. Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Спору щодо спільного майна немає, питання щодо місця проживання дитини між сторонами фактично вирішено син проживає з позивачкою. Ухвалою суду від 11.12.2017 року сторонам надався строк на примирення один місяць, однак сторони не примирилися. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Вказала, що між нею та відповідачем постійно виникають конфлікти, відповідач зловживає алкогольними напоями, вчиняє сварки в сімї. В підтвердження своїх пояснень надала суду постанову судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28.12.2017 року про визнання винним [PERSON] в здійснені правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти розірвання шлюбу. Вислухавши позивачку, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 11.09.2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖД №029428, виданим виконавчим комітетом Багатянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області 11.09.2006 року, актовий запис №08 (а.с.3). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖД №092849, виданим виконавчим комітетом Багатянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області 04.07.2007 року (а.с.4). Сторони не проживають однією сімєю з початку січня 2018 року, спільне господарство не ведуть. Дитина на даний час проживає з матірю, що підтверджено довідкою Багатянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 13.11.2017 року за №4093 (а.с.11). Спір щодо стягнення аліментів буде розглянуто окремо. Як вбачається з постанови Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28.12.2017 року [PERSON] визнано винним в здійсненні правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП України і накладено адміністративне стягнення у вигляді громадських робіт строком на 30 (тридцять) годин. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями ст.18 ч.2 п.3, ст.ст.51,56 ч.ч.3,4, ст.110 ч.1 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом предявлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Суд вважає, що причини, які спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ч.3 ст.105 СК України). Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки сторони однією сімєю не проживають, спільне господарство не ведуть, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved