Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що в провадженні суду знаходилась цивільна справа за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до неї про стягнення боргу за укладеним між ними кредитним договором. Згідно ухвали суду від 09.03.2016. цей позов було залишено без розгляду у зв'язку з повторною неявкою позивача. Первісний позивач стверджує, і це визнається сторонами, що між ними було укладено кредитний договір згідно умов котрого нею було отримано грошові кошти первісного позивача, на строк та умовах, визначених самим договором, з підстав що такі відносини є договірними та окремими законами не регулюються. Зокрема, до умов договору входило право первісного позивача як вимагати від неї виконання умов договору за часом виникнення в неї відповідних обов'язків сплати, так і право вимоги дострокового стягнення всієї суми кредиту, тобто дострокове та одностороннє розірвання договору за її згоди. Про наведене право також прямо вказує ст. 651 ЦК України. На думку позивача, наведене означає що 22.09.2015 відповідач по справі прийняв рішення в односторонньому порядку про розірвання укладеного між ними кредитного договору за № ROHPGK00000183 від 10.05.2007, у зв'язку з чим оформив належні документи та 11.12.2015 звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за кредитним договором. Згідно ст.651 ЦК України та п. 2.3.3 п/п б кредитного договору відповідач мав право висунути їй вимоги про розірвання укладеного між ними кредитного договору в односторонньому порядку, що він і зробив 22.09.2015. Таким чином, оскільки вона також погодилась з законністю висунутої до неї вимоги, то укладений між ними кредитний договір є розірваним в односторонньому порядку саме з 22.09.2015, і в подальшому відповідач не мав права та підстав збільшувати розмір заподіяної шкоди на підставі вже розірваного договору. Наведене означає що договір, на котрий первісний позивач посилається як на підставу задоволення своїх вимог, між сторонами вже розірвано, в порядку визначеному законом, і він не може бути підставою задоволення заявленого до неї позову. Іншою підставою відмови у задоволенні позовних вимог є факт пропуску первісним позивачем терміну позовної давності (п.4 ст. 267 ЦК України). Оскільки законом їй надано право вимагати права визнання укладеного кредитного договору припиненим з моменту пред'явлення такої вимоги первісним позивачем на підставі п. 2.3.3 п/п б, укладеного 10.05.2007 кредитного договору № ROHPGK00000183, то просить визнати вказаний кредитний договір розірваним з 22.09.2015. Позивачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просять задоволити позов. Згідно пояснень представника позивача, відповідач скористався правом розірвання кредитного договору в односторонньому порядку, оформивши 22.09.2015. належні документи та звернувшись 11.12.2015 до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором, відповідно до п. 2.3.3 п/п б. Це ж, на думку представника позивача, означає, що банк, звернувшись до суду із позовом до його довірительки, скористався правом, передбаченим п. 2.3.3 п/п а і таким чином розірвав договір у судовому порядку. Крім того, інтереси позивачки були істотно звужені при виконанні договору через зростання курсу валют і валютної ставки, що згідно ст.651 ЦК України є підставою для зміни або розірвання договору. Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з»явився, попередньо подавши суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності. З поданого суду заперечення вбачається, що позовні вимоги не визнає з тих підстав, що банк не застосовував положення пункту 2.3.3 договору, судового рішення про розірвання договору між сторонами не ухвалено, жодних повідомлень про розірвання кредитного договору банк не надсилав. Посилання на те, що банк звертався до суду із заявою про стягнення боргу, однак такий позов був залишений без розгляду, не має жодного значення для вирішення справи про розірвання правочину. Договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно чотирьох підстав, визначених ст.652 ЦК України, які позивачем не доведені. Просить в задоволенні позову відмовити (а.с.22). Вислухавши позивачку та її представника, з'ясувавши думку представника відповідача, дослідивши докази, суд прийшов до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що 10.05.2007 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладений кредитний договору № ROHPGK00000183 (далі - Договір), відповідно до умов якого банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк з 10 травня 2007 року по 07 травня 2037 року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 10000 доларів США на наступні цілі: придбання нерухомості, а також у розмірі 3300 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі 0,2 від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного Договору (а.с.34-36). Відповідно до п. 2.3.3 п/п «а» Договору банк на власний розсуд має право розірвати договір у судовому порядку. При цьому, в останній день дії договору позичальник зобов»язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов»язання за договором (а.с.34). Відповідно до п. 2.3.3 п/п «б» Договору банк на власний розсуд має право, згідно ст.651 ЦК України, здійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням позичальникові відповідного повідомлення. У зазначену в повідомленні дату договір вважається розірваним. При цьому, в останній день дії договору позичальник зобов»язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, повністю виконати інші зобов»язання за договором. Одностороння відмова від договору не звільняє позичальника від відповідальності за порушення зобов»язань (а.с.34). 11 грудня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Дубенського міськрайонного суду Рівненської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором (а.с.27). Також ПАТ КБ «ПриватБанк» разом із позовною заявою надіслав до Дубенського міськрайонного суду заяву на отримання документів в електронному вигляді, датовану 22.09.2015 (а.с.28). Ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 09 березня 2016 року цей позов залишено без розгляду у зв'язку з повторною неявкою позивача (а.с.4). 1. Позивач вважає, що є дві підстави для розірвання кредитного договору, обидві визначені умовами договору і обидві реалізувались банком саме 22.09.2015., коли був підготовлений позов до суду про стягнення заборгованості за Договором з [PERSON] Але суд прийшов до висновку, що це не відповідає дійсності, а підстави вважати кредитний договір розірваним з 22.09.2015 - відсутні, в зв'язку з наступним: 1) щодо першої підстави, визначеної п. 2.3.3 п/п «а» Договору - рішення суду про розірвання договору відсутнє. 11.12.2015. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Дубенського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором. По суті рішення прийнято не було, оскільки позов залишено без розгляду. Подання такого позову ніяк не може слугувати свідченням бажання банку розірвати кредитний договір, адже банк скористався правом, що виникло у нього внаслідок невиконання позичальником умов кредитного договору. Звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у зв'язку з порушенням умов договору, згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК, не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Це спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. У ст. 599 ЦК зазначено, що зобов'язання припиняються його виконанням, проведеним належним чином (а не в силу ухвалення рішення суду). Навіть дострокове присудження до виконання основного зобов'язання в натурі не тягне його припинення з дня набрання законної сили рішенням суду і не виключає стягнення процентів, пені та збитків, а також інших штрафних санкцій, передбачених угодою, до дня фактичного задоволення (повного розрахунку); 2) щодо другої підстави, визначеної п. 2.3.3 п/п «б» Договору - за твердженням позивачки та її представника, оформлення процесуальних документів (позовної заяви з додатками) про звернення до суду 22 вересня 2015 року, свідчить про прийняте банком рішення в односторонньому порядку розірвати укладений між ними Договір, з яким погодилась позивачка, тому укладений між ними кредитний договір є розірваним в односторонньому порядку саме з 22.09.2015. Суд повторює, що оформлення позовної заяви про стягнення заборгованості за Договором не означає бажання розірвати Договір. Якщо позичальник неналежно виконує умови договору - банк використовує своє право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання. У своїх запереченнях відповідач вказав, що жодних повідомлень про розірвання кредитного договору банк не надсилав. Позивачем доказів протилежного суду не надано. 2. Позивач також вказує, що іншою підставою відмови у задоволенні позовних вимог є факт пропуску первісним позивачем терміну позовної давності (п.4 ст. 267 ЦК України). Суд звертає увагу, що стягнення заборгованості із [PERSON] не є предметом даного позову. Наявність чи відсутність такої підстави у тому першому позові, який не завершився прийняттям рішення по суті, не має значення для вирішення питання визнання чи невизнання Договору розірваним. 3. Крім того, в судовому засіданні представник позивача просив суд взяти до уваги, що інтереси позивачки були істотно звужені при виконанні договору через зростання курсу валют і валютної ставки, надавши копію листа банку від 29.09.2008. №20.1.3.2./6-22855/8453 про підвищення процентної ставки (а.с.37). В зв'язку з чим суд зазначає наступне: Згідно ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. За правилом ч.1 ст.652 ЦПК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. У відповідності до ч.2 ст.652 ЦК України, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4)із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Таким чином, згідно наведених правил розірвання договору є можливим шляхом досягнення відповідної згоди сторін, або за рішенням суду. При цьому, розірвання спірного договору у судовому порядку є можливим лише за умови доведення істотного порушення договору другою стороною, або з підстав, встановлених ч.2 ст.652 ЦК України, при одночасній наявності наведених у цій частині умов. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Втім, позивачем не доведено тих обставин, які могли б бути підставою для визнання договору розірваним у судовому порядку станом на 22.09.2015., а саме: істотного порушення кредитного договору банком, або істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору. Із укладеного між сторонами кредитного договору, вбачається, що при підписанні договору позивач погодився з його умовами та не заперечував проти надання кредиту в іноземній валюті з визначеною процентною ставкою, ознайомлений з умовами та порядком зміни процентної ставки по договору, а також був обізнаний про можливість в майбутньому настання наслідків, пов'язаних з коливанням курсу іноземної валюти відносно національної грошової одиниці України. Таким чином, суд вважає, що відсутні підстави для визнання припиненими правовідносин між сторонами шляхом розірвання кредитного договору № ROHPGK00000183 від 10.05.2007 з 22 вересня 2015 року.

Outcome: dismissed