Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

В квітні 2016 року [PERSON] звернулася до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Шахта імені [PERSON]» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи. В обґрунтування позову посилалася на те, що 30.09.1978 року вона уклала шлюб з [PERSON], котрий все життя працював на шахті імені [PERSON]. У 2004 році її чоловік звільнився з шахти на пенсію за віком. 22.01.2014 року [PERSON] помер. Висновком МСЕК від 19.12.2014 року був встановлений причинний звязок смерті її чоловіка з професійним захворюванням, яке він отримав на шахті імені [PERSON]. Смерть чоловіка їй як дружині заподіяла значні фізичні та моральні страждання. Вона змушена здійснювати додаткові зусилля для організації свого повсякденного життя. Просила суд стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду, завдану смертю її чоловіка [PERSON] в сумі 250000 грн. Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 жовтня 2016 року у задоволенні позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Шахта ім. О.Ф. Засядька» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи відмовлено. З вказаним рішенням суду не погодилася позивач [PERSON] і оскаржила його в апеляційному порядку. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального права. Просить апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. В судове засідання апеляційного суду позивач [PERSON] не зявилася, надала до суду письмову заяву про розгляд апеляційної скарги в її відсутність. В судове засідання апеляційного суду представник відповідача не зявився, хоча своєчасно і належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується телефонограмою, зареєстрованою в журналі телефонограм за № 5280 (а.с. 157). Частиною 2 статті 305 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Апеляційний суд вважає за можливим розглянути справу у відсутність осіб, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції послався на те, що суд позбавлений можливості зробити висновок про належність та допустимість наданого позивачем доказу наявності причинно-слідчого звязку між професійним захворюванням [PERSON] і його смертю. Проте, з вказаним висновком суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується з наступних підстав. Відповідно до частини 4 статті 10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи. Із матеріалів справи вбачається, що ксерокопією довідки медико-соціальної експертизи серії 10 ААА від 19 грудня 2014 року підтверджено причинний звязок 22.01.2014 року смерті [PERSON] з професійним захворюванням (а.с. 10). Відповідно до копії акту № 3 розслідування хронічного професійного захворювання від 14.01.2004 року [PERSON] встановлено основний діагноз: хронічний обструктивний бронхіт пильової етіології у фазі субремісії. Емфізема легенів. Легенєва недостатність першого-другого ступеню; супутній діагноз: гіпертонічна хвороба другого ступеню (а.с. 39-40). Із відповіді Обласного центру медико-соціальної експертизи від 03.06.2016 року вбачається, що Обласний центр медико-соціальної експертизи Донецької області не може надати суду повну копію довідки Обласної МСЕ № 1 м. Донецька про встановлення причинного звязку між смертю [PERSON] і його професійним захворюванням, так як медекспертна справа знаходиться на непідконтрольній Україні території (а.с. 64). Згідно відповіді відділення виконавчої дирекції Фонду у Червоногвардійському районі м. Макіївки Донецької області від 30.06.2016 року, [PERSON] отримав професійне захворювання на підприємстві «Шахта ім. О.Ф.Засядько» 14.01.2004 року (акт за формою П-4 від 14.01.2004 року № 3). Донецькою медико-соціальною експертною комісією № 5 встановлена стійка втрата професійної працездатності 40% та 3 група інвалідності з початком виплат 05.02.2004 року безстроково (довідка МСЕК від 05.02.2004 року 2-18 АВ № 004480 (а.с. 78). Як вбачається із копії свідоцтва про смерть серії I-HO № 750049 від 24 січня 2014 року [PERSON] помер 22 січня 2014 року (а.с. 9). До апеляційної скарги позивачем надано оригінал довідки про причинний звязок смерті [PERSON] з професійним захворюванням, який оглянутий апеляційним судом. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року (із змінами) передбачено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, оскільки позивачкою надано оригінал довідки МСЕК. Визначаючи розмір відшкодування шкоди, апеляційний суд враховує, що пунктом 1 частини 2 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. Згідно з частиною 3 статті 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Апеляційний суд враховуючи вимоги розумності і справедливості, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заподіяну моральну шкоду в розмірі 100000 грн. В іншій частині позовних вимог слід відмовити. Відповідно до частини 2 статті 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли.

Outcome: partial