Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

В листопаді 2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, неодноразово уточнюючи позовні вимоги, просив: - визнати наказ (рішення) №200/К від 28.10.2014 року Комунального підприємства Дніпропетровської міської ради «Міське управління справами» про звільнення позивача із займаної посади електромонтера (відділ енергетики та експлуатації енергетичного обладнання) на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України, незаконним; - поновити позивача на займаній посаді електромонтера (відділ енергетики та експлуатації енергетичного обладнання) Комунального підприємства Дніпропетровської міської ради «Міське управління справами»; - стягнути з Комунального підприємства Дніпропетровської міської ради «Міське управління справами» заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 01.11.2014 року по 21.01.2015 року в розмірі 6095,06 грн.; - стягнути з Комунального підприємства Дніпропетровської міської ради «Міське управління справами» компенсацію моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн., завданої незаконним звільненням (а.с.58). В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 09 жовтня 2006 року, згідно наказу №60/К від 09.10.2006 року він був прийнятий на посаду електрика 6-го розряду у КП «Будинки міської ради», про що в трудовій книжці зроблено відповідний запис №17. 31 жовтня 2014 року позивач був звільнений із займаної посади, відповідно до наказу №200/К від 28.10.2014 року по п.3 ст.40 КЗпП України, про що в трудовій книжці зроблено відповідний запис №20. Позивач вважає, що його звільнення відбулося з порушенням трудового законодавства, а саме: звільнення не було погоджено з профспілковим органом; про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум, проте, позивача письмово не було повідомлено, а нараховані суми не виплачені в повному обсязі; стаття та пункт, що є підставою звільнення, не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки позивачу не пред'явлені докази або вимоги про письмові пояснення щодо систематичного невиконання позивачем без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, у зв'язку з чим, позивач вимушений звернутися до суду з позовною заявою. В судовому засіданні позивач підтримав уточнені позовні вимоги в повному обсязі, просив позов задовольнити, посилаючись, на підстави, зазначені в позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю, заперечувала проти їх задоволення, посилаючись на те, що дійсно 09.10.2006 року [PERSON] відповідно до наказу №60/к від 09.10.2006 року був прийнятий на роботу до Комунального підприємства Дніпропетровської міської ради «Будинки міської ради» на посаду електрик 6 розряду. 12.01.2011 року підприємство було перейменоване в Комунальне підприємство Дніпропетровської міської ради «Міське управління справами». 28.11.2013 року, перебуваючи у черговій зміні, позивач порушив п.1 посадової інструкції, а саме: відкрито та свідомо відмовився від виконання плану - завдання - заміни електроламп в будинку Дніпропетровської міської ради за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Мечникова, 6, який знаходиться на балансі підприємства. Цей факт було зафіксовано: доповідною запискою начальника відділу енергетики та експлуатації енергетичного обладнання [PERSON] від 28.11.2013 року №1346, службовою запискою головного інженера [PERSON] від 28.11.2013 року №1345, поясненнями самого [PERSON] від 28.11.2013 року №1348 та актом проведення службового розслідування від 29.11.2013 року №1356. Наказом від 03.12.2013 року №132 «Про випадок порушення трудової дисципліни електромонтером [PERSON].», згідно статті 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни, а саме: порушення вимог статті 139 КЗпП України, що виявилось у відкритій та свідомій відмові від виконання завдань за посадовою інструкцією електромонтера, [PERSON] оголошено догану. Позивач був ознайомлений з наказом від 03.12.2013 року №132 особисто під розпис. 11.01.2014 року стався наступний випадок порушення трудової дисципліни, [PERSON] перебуваючи у черговій зміні відмовився від виконання плану-завдання, а саме: встановлення світильника біля входу до будинку Дніпропетровської міської ради, який знаходиться у м.Дніпропетровську по вул.Орловська, 33-А та перебуває на балансі підприємства. Цей факт був зафіксований у доповідній записці заступника начальника відділу енергетики та експлуатації енергетичного обладнання [PERSON] від 11.01.2014 року №11, службовій записці головного інженера [PERSON] від 11.01.2013 року №10, поясненнях [PERSON] від 11.01.2014 року №14 та акті проведення службового розслідування від 21.01.2014 року №41. Наказом від 28.01.2014 року №9 «Про внесення змін до наказу директора від 22.01.2014 року №5» за систематичне порушення трудової дисципліни, а саме: порушення вимог статті 139 Кодексу законів про працю України, що виявилось у відкритій та свідомій відмові від виконання завдань за посадовою інструкцією електромонтера, [PERSON] оголошено догану. Позивач був ознайомлений з наказам від 28.01.2014 року №9 та наказом від 22.01.2014 року №5 особисто під розпис. 16.09.2014 року, перебуваючи у черговій зміні, позивач порушив п.2.1 Посадової (робочої) інструкції електромонтера, а саме: відмовився виконувати план-завдання - здійснювати ремонт освітлення для ліквідації аварійних робіт по відновленню водопостачання в будинку Дніпропетровської міської ради за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Мечникова, 6, який знаходиться на балансі підприємства. Цей факт було зафіксовано у доповідній записці заступника начальника відділу енергетики та експлуатації енергетичного обладнання [PERSON] від 17.09.2014 року №1113, письмових поясненнях [PERSON] від 17.09.2014 року №1112, акті від 01.10.2014 року №1218. 10 жовтня 2014 року позивач у грубій формі розірвавши план-завдання, відкрито та свідомо відмовився від заміни ламп денного світла в будинку Дніпропетровської міської ради за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Мечникова, 6, який знаходиться на балансі підприємства. Факт зафіксовано у доповідній записці заступника начальника відділу енергетики та експлуатації енергетичного обладнання [PERSON] від 10.10.2014 року №1271, акті проведення службового розслідування від 14.10.2014 року №1289. Керівництво запропонувало [PERSON] надати письмові пояснення щодо свідомої відмови від виконання завдання за посадовою інструкцією. Давати письмові пояснення позивач відмовився, що підтверджено актом від 14.10.2014 року за №1282. На ім'я голови профспілкового комітету Дніпропетровської міської ради було направлено обґрунтоване подання від 07.10.2014 року за вих.№30/359 про дачу згоди на розірвання трудового договору за пунктом 3 статті 40 КЗпП України з електромонтером [PERSON] Згідно протоколу засідання від 21.10.2014 року №21 профспілковим комітетом Дніпропетровської міської ради, адміністрації підприємства була надана згода на розірвання трудового договору за пунктом 3 статті 40 КЗпП України з електромонтером [PERSON] Таким чином, наказом (розпорядженням) про припинення трудового договору (контракту) №200/к від 28 жовтня 2014 року за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на [PERSON] трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку згідно пункту 3 статті 40 КЗпП України позивач був звільнений із займаної посади 31 жовтня 2014 року. [PERSON] був ознайомлений з наказом (розпорядженням) від 28.10.2014 №200/к особисто під розпис. Станом на 31.10.2014 року з позивачем було проведено повний розрахунок по заробітній платі, у тому числі, оплата за роботу у надурочний час, що підтверджується бухгалтерською довідкою від 04.02.2015 року №30/39, надано для підпису обхідний лист та запропоновано отримати трудову книжку, адже [PERSON] не здавши чергову зміну, покинув робоче місце. Зазначений факт зафіксовано у службовій записці заступника начальника відділу енергетики та експлуатації енергетичного обладнання [PERSON] від 31.10.2014 року №1369, службовій записці провідного спеціаліста з кадрових питань [PERSON] від 31.10.2014 року №1370, акті від 31.10.2014 року №1371. Тому, вважає вимоги позивача щодо визнання наказу (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) №200/к від 28.10.2014 року незаконними, поновлення його на займаній посаді електромонтера необґрунтованими та безпідставними і просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.2 ч.1 ст.232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 КЗпП України. Відповідно до ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Відповідно до ст.148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. У судовому засіданні встановлено, що 09 жовтня 2006 року [PERSON] відповідно до наказу №60/к від 09.10.2006 року був прийнятий на роботу до Комунального підприємства Дніпропетровської міської ради «Будинки міської ради» на посаду електрик 6 розряду (а.с.70). 12 січня 2011 року підприємство було перейменоване в Комунальне підприємство Дніпропетровської міської ради «Міське управління справами» (а.с.127-138). [PERSON] був ознайомлений з посадовою інструкцією під підпис (а.с.171, 172,173). 28 листопада 2013 року, перебуваючи у черговій зміні, [PERSON] порушив п.1 посадової інструкції, а саме: відкрито та свідомо відмовився від виконання плану - завдання - заміни електроламп в будинку Дніпропетровської міської ради за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Мечникова, 6, який знаходиться на балансі підприємства (а.с.71). Цей факт було зафіксовано: доповідною запискою начальника відділу енергетики та експлуатації енергетичного обладнання [PERSON] від 28.11.2013 року №1346 (а.с.72), службовою запискою головного інженера [PERSON] від 28.11.2013 року №1345 (а.с.73), поясненнями самого [PERSON] від 28.11.2013 року №1348 (а.с.74) та актом проведення службового розслідування від 29.11.2013 року №1356 (а.с.75-76). Наказом від 03.12.2013 року №132 «Про випадок порушення трудової дисципліни електромонтером [PERSON].», згідно статті 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни, а саме: порушення вимог статті 139 КЗпП України, що виявилось у відкритій та свідомій відмові від виконання завдань за посадовою інструкцією електромонтера, [PERSON] оголошено догану (а.с.77). Позивач був ознайомлений з наказом від 03.12.2013 року №132 особисто під розпис (а.с.78). 11 січня 2014 року [PERSON], перебуваючи у черговій зміні відмовився від виконання плану-завдання, а саме: встановлення світильника біля входу до будинку Дніпропетровської міської ради, який знаходиться у м.Дніпропетровську по вул.Орловська, 33-А та перебуває на балансі підприємства (а.с.79). Цей факт був зафіксований у доповідній записці заступника начальника відділу енергетики та експлуатації енергетичного обладнання [PERSON] від 11.01.2014 року №11 (а.с.80), службовій записці головного інженера [PERSON] від 11.01.2013 року №10 (а.с.81), поясненнях [PERSON] від 11.01.2014 року №14 (а.с.82) та акті проведення службового розслідування від 21.01.2014 року №41 (а.с.83-85). Наказом від 28.01.2014 року №9 «Про внесення змін до наказу директора від 22.01.2014 року №5» за систематичне порушення трудової дисципліни, а саме: порушення вимог статті 139 КЗпП України, що виявилось у відкритій та свідомій відмові від виконання завдань за посадовою інструкцією електромонтера, [PERSON] оголошено догану. Позивач був ознайомлений з наказам від 28.01.2014 року №9 та наказом від 22.01.2014 року №5 особисто під розпис (а.с.86-87, а.с.88-89). 16 вересня 2014 року, перебуваючи у черговій зміні, позивач порушив п.2.1 Посадової (робочої) інструкції електромонтера, а саме: відмовився виконувати план-завдання - здійснювати ремонт освітлення для ліквідації аварійних робіт по відновленню водопостачання в будинку Дніпропетровської міської ради за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Мечникова, 6, який знаходиться на балансі підприємства (а.с.90). Цей факт було зафіксовано у доповідній записці заступника начальника відділу енергетики та експлуатації енергетичного обладнання [PERSON] від 17.09.2014 року №1113 (а.с.91), письмових поясненнях [PERSON] від 17.09.2014 року №1112 (а.с.92), акті від 01.10.2014 року №1218 (а.с.93-96). 10 жовтня 2014 року позивач у грубій формі розірвавши план-завдання, відкрито та свідомо відмовився від заміни ламп денного світла в будинку Дніпропетровської міської ради за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Мечникова, 6, який знаходиться на балансі підприємства (а.с.97). Факт зафіксовано у доповідній записці заступника начальника відділу енергетики та експлуатації енергетичного обладнання [PERSON] від 10.10.2014 року №1271 (а.с.98), акті проведення службового розслідування від 14.10.2014 року №1289 (а.с.99-102). Керівництво запропонувало [PERSON] надати письмові пояснення щодо свідомої відмови від виконання завдання за посадовою інструкцією. Давати письмові пояснення позивач відмовився, що підтверджено актом від 14.10.2014 року за №1282 (а.с.103). Наказом (розпорядженням) про припинення трудового договору (контракту) №200/к від 28 жовтня 2014 року за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на [PERSON] трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку згідно пункту 3 статті 40 КЗпП України позивач був звільнений із займаної посади 31 жовтня 2014 року (а.с.110). [PERSON] був ознайомлений з наказом (розпорядженням) від 28.10.2014 №200/к особисто під розпис. Перевіряючи законність та обґрунтованість винесеного наказу (розпорядження), суд приходить до наступного. Відповідно до ст.148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Відповідно до ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.3 статті 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Вказана процедура також була виконана. На виконання вимог ч.1 ст.43 КЗпП України, ст.39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та враховуючи п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 (зі змінами, внесеними згідно постанов №4 від 01.04.1994 року, №18 від 26.10.1995 року та №15 від 25.05.1998 року) «Про практику розгляду судами трудових спорів» на ім'я голови профспілкового комітету Дніпропетровської міської ради, відповідачем було направлено обґрунтоване подання від 07.10.2014 року за вих.№ 30/359 про дачу згоди на розірвання трудового договору за пунктом 3 статті 40 КЗпП України з електромонтером [PERSON] (а.с.104-105). Згідно протоколу засідання від 21.10.2014 року №21 профспілковим комітетом Дніпропетровської міської ради, адміністрації підприємства була надана згода на розірвання трудового договору за пунктом 3 статті 40 КЗпП України з електромонтером [PERSON] (а.с.107-109). Посилання позивача на незаконність звільнення з порушенням трудового законодавства є незаконними, крім того, вони не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, та спростовуються доказами, наданими відповідачем у матеріали справи. Таким чином, вказані посилання позивача, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки зазначених обставин позивач не довів, чим не виконав вимоги ст.10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. На позивача були покладені обов'язки, які передбачені його посадовою інструкцією, з якою останній був ознайомлений під розпис. Систематичне невиконання позивачем трудових обов'язків виражено у наявності двох стягнень, які не були погашені протягом року і не були зняті до встановленого річного строку. Тому, доводи позивача про те, що його звільнення є незаконним, суд не приймає до уваги, оскільки вони суперечать п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», згідно якого, за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. За таких обставин, суд не вбачає правових підстав для визнання наказу (рішення) №200/К від 28.10.2014 року Комунального підприємства Дніпропетровської міської ради «Міське управління справами» про звільнення позивача із займаної посади електромонтера (відділ енергетики та експлуатації енергетичного обладнання) на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України, незаконним та поновлення позивача на займаній посаді електромонтера (відділ енергетики та експлуатації енергетичного обладнання) Комунального підприємства Дніпропетровської міської ради «Міське управління справами». Згідно ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Оскільки, в задоволені позовних вимог позивача про поновлення його на роботі у відповідача відмовлено, то позовні вимоги про стягнення з Комунального підприємства Дніпропетровської міської ради «Міське управління справами» заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 01.11.2014 року по 21.01.2015 року в розмірі 6095,06 грн., задоволенню не підлягають. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача компенсації моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн., завданої незаконним звільненням, то вони також не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, власник або уповноважений їм орган повинен відшкодувати заподіяну моральну шкоду працівнику, якщо порушення його законних прав привели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Статтею 23 ЦК України визначено поняття моральної шкоди, в чому вона полягає, порядок визначення та стягнення. Крім того, в п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» є роз'яснення, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позначених моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди без вини, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Отже, суд вважає, що посилання позивача, на те, що його звільнення є незаконним, правового значення для вирішення зазначеного матеріально-правового спору, з урахуванням його характеру та юридично значимих фактів, не мають, вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ч.2 ст. 88 ЦПК України, судові витрати віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed