Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що квартира [ADDRESS] належала на праві власності її рідному братові та батькові відповідача [PERSON] , [PERSON] . У цій квартири останній був зареєстрований і проживав до дня смерті. [INFO] [PERSON] помер. За життя померлий склав заповіт, згідно якого все своє майно він заповів їй, [PERSON] . Заповіт був посвідчений 11 березня 1998 року державним нотаріусом Першої Дубенської державної нотаріальної контори Ревенко І.А., реєстр №1003. Цей заповіт не був змінений і не був скасований. Вона своєчасно прийняла спадщину після смерті брата і 23 червня 2016 року державний нотаріус Першої Дубенської державної нотаріальної контори Тимощук Л.Л. видала їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Спадщина, на яку видане вище вказане свідоцтво, складається із квартири [ADDRESS] (загальна площа квартири становить 34.7 кв.м., житлова - 20.4 кв.м). Її право власності на цю квартиру зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23.06.2016 року. Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 08 листопада 2018 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до неї про визнання заповіту недійсним відмовлено за безпідставністю. Постановою Рівненського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Залишена без задоволення касаційна скарга представника [PERSON] , адвоката Мацея А.М. на рішення Дубенського міськрайонного суду від 08.11.2018 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 12.02.2019 року. Вона є єдиним власником вище вказаної квартири, однак, в повному обсязі цим правом скористатися не може, оскільки в цій квартирі проживають відповідачі по справі: [PERSON] , його дружина [PERSON] та троє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У спірну квартиру вони вселилися після смерті її брата [PERSON] . З моменту набуття нею права власності на квартиру [ADDRESS] будь-яких домовленостей про те, що відповідачі по справі: [PERSON] , його дружина та їхні неповнолітні діти, будуть проживати у цій квартирі не було. Вони не набули також самостійного права на це житло з підстав, передбачених законом. В липні 2016 року вона письмово звернулася до [PERSON] з вимогою звільнити належну їй на праві власності квартиру. Проте її вимога залишилася без задоволення. Вона неодноразово зверталася до дружини [PERSON] , [PERSON] , перед судовими засіданнями у справі про визнання заповіту недійсним з проханням звільнити спірну квартиру. Але і ці вимоги залишилися без задоволення. Відповідачі добровільно не висилилися із спірної квартири. Зазначені обставини змусили її звернутися в суд із позовом про усунення перешкод у здійсненні нею права користування належною їй на праві власності квартирою шляхом виселення відповідача [PERSON] , його дружини, [PERSON] та їхніх неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] без надання іншого жилого приміщення. Ухвалою судді від 05.07.2019 року відкрито провадження у справі. З метою виконання вимог ч.1ст.189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі. Ухвалою суду від 01.02.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. Позивачка [PERSON] , згідно поданої заяви, просить розгляд справи провести без її участі та участі її представника - адвоката Мельник Т.В., позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник третьої особи: органу опіки та піклування Дубенської міської ради (Служба у справах дітей) Кобилянський Р.Ф., згідно поданої заяви, просить провести розгляд справи без його участі, прийняти рішення, враховуючи інтереси дітей. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, зокрема і шляхом розміщення оголошення на сайті суду. Про причини неявки суд не повідомили, відзиву на позов не надали. Суд вважає за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи про права та взаємовідносини сторін, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріали справи свідчать про те, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом №297 від 23.06.2016 року, як спадкоємець майна [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 4, 5, 6). Спадщина, на яку видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом №297 від 23.06.2016 року складається із квартири [ADDRESS] (а.с. 5). Право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №62073457 від 23.06.2016 року (а.с.7). Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 08 листопада 2018 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним відмовлено за безпідставністю. Постановою Рівненського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Залишена без задоволення касаційна скарга представника [PERSON] , адвоката Мацея А.М. на рішення Дубенського міськрайонного суду від 08.11.2018 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 12.02.2019 року (а.с. 8-19). Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 27 липня 2016 року позивачка письмово звернулася до [PERSON] з вимогою звільнити належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] (а.с. 25). Згідно інформації Тараканівської сільської ради №995 від 30.03.2021, наданій на запит адвоката Мельник Т.В., згідно запису у погосподарській книзі №4 с.Рачин за 2016-2020 роки за адресою: [ADDRESS] зареєстровані такі особи: власник [PERSON] (мати [PERSON] ), [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 48). Згідно ч. 1ст. 30 Конституції України, кожному гарантується недоторканність житла. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ч. ч. 1, 3ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 4 ст. 311 ЦК України, фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. У частині першій статті 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії. які не суперечать закону. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідачі проживають у належній позивачці на праві власності квартирі, без її волевиявлення, що свідчить про порушення її суб`єктивного права на нерухоме майно. За правилами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Осіб, які самоправно зайняли і проживають у жилому приміщенні, виселяють без надання іншого жилого приміщення. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі жилого приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб, будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Договір найму (оренди) між власником житла та відповідачами не укладався. За змістом частини першої частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та їх неповнолітні діти перешкоджають вільно користуватись належною позивачці власністю, тому усунення перешкод у здійсненні позивачкою права користування квартирою шляхом виселення без надання іншого жилого приміщення є належним способом захисту її порушеного права на вільне користування квартирою [ADDRESS] . Тому позов підлягає до задоволення у повному обсязі. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідачів на користь позивачки понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved