Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

В липні 2017 року позивач [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до [PERSON], третя особа: Служба по справам дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] року померла донька позивача [PERSON] та після її смерті [PERSON] опікується двома онуками [PERSON], [INFO] року народження та [PERSON], [INFO], батьками останнього є [PERSON] та [PERSON] Донька позивача [PERSON] та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.07.2006 року по 05.03.2009 року та від цього шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідач коштів на утримання сина не надає та рішенням Подільського районного суду міста Києва від 18.02.2010 року з [PERSON] на користь доньки позивача було стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини усіх його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму доходів громадян, починаючи з 21.12.2009 року і до досягнення дитиною повноліття. Після розірвання шлюбу відповідач не надавав жодного утримання та матеріальної допомоги ні на користь покійної доньки, ні на користь позивача. Станом на час звернення до суду із даним позовом, заборгованість відповідача по сплаті аліментів склала 162518,70 грн. Після смерті доньки, син відповідача проживає разом із позивачем, а останній не виконує своїх батьківських обов'язків та з 2008 року не спілкується зі своїм сином, не проявляє до нього батьківської турботи, не цікавиться його життям та станом здоров'я та не надає матеріальної допомоги на його утримання. Посилаючись на викладене, а також вимоги ст.ст. 150, 164 СК України та Закону України «Про охорону дитинства», позивач просила суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON] та стягнути з нього судові витрати. 31.10.2017 року відповідач надав суду свої заперечення проти позову, в яких він позов не визнав та заперечував проти його задоволення. При цьому зазначав, що йому створюються штучні перешкоди у спілкуванні із дитиною та він, за відсутності роботи, по можливості, надає кошти на утримання дитини і ніколи не відмовлявся від його батьківства. 09.11.2017 року представник позивача звернувся до суду із клопотанням про допит свідків, яке судом було задоволено. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд про його задоволення. В судовому засіданні відповідач позов не визнав та заперечував проти його задоволення. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON], яка є сусідкою позивача, пояснила суду, що ніколи не бачила відповідача в будинку, а також не бачила, як відповідач гуляє з дитиною. В судовому засіданні свідок [PERSON], яка є головою правління будинку, де проживає позивач, зазначала, що жодного разу не бачила відповідача в будинку, або з дитиною. Разом із тим, позивач та її чоловік займаються вихованням дитини. В судовому засіданні свідок [PERSON], який є чоловіком позивача, пояснив суду, що відповідач не проявляє до своєї дитини жодного інтересу, не сплачує аліменти та не хоче спілкуватись із дитиною. Суд, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення позивача та її представника, а також відповідача, допитавши свідків, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що донька позивача та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі та від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 11). [INFO] року донька позивача [PERSON] померла та [PERSON] залишився проживати разом із позивачем та її чоловіком. Згідно із довідкою-розрахунком заборгованості по аліментам [PERSON], яка складена державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 05.05.2017 року, заборгованість відповідача по сплаті аліментів за період з 21.12.2009 року по 01.05.2017 року склала 162518,70 грн. (а.с. 5-6). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 25.10.2018 року, останній вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON], [INFO] та рекомендовано бабусі [PERSON] та батьку [PERSON] скористатися сімейною медіацією з метою налагодження комунікації між собою для вирішення питань, пов'язаних із вихованням дитини, з пост уповим налагодженням позитивного спілкування батька з сином через їх зустрічі (а.с. 94-95). Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до положень ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно із п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Разом із тим, позивачем не було доведено в ході судового розгляду факту саме ухилення [PERSON] від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітньої сина, окрім того, згідно із висновком органу опіки та піклування, останній вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] Окрім того, сам по собі факт несплати аліментів не може слугувати єдиною підставою для позбавлення батьківських прав відповідача. Також, згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, які викладені в п. 15 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Як зазначив відповідач, бабусею і дідусем йому створюються штучні перешкоди у спілкуванні з його сином. Враховуючи конкретні обставини справи, бажання відповідача [PERSON] спілкуватись із сином [PERSON], розуміння своєї вини в несплаті аліментів та відсутності тривалого спілкування з дитиною, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав. Виходячи з характеру такого виключного та надзвичайного засобу впливу на недобросовісних батьків як позбавлення батьківських прав, суд не вважає за необхідне його застосування щодо відповідача, оскільки це не викликано необхідністю. Відповідно до п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Разом з тим, суд вважає доцільним попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов'язків по відношенню до його сина і покласти на орган опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації контроль за виконанням [PERSON] своїх батьківських обов'язків стосовно виховання сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed