Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

В липні 2014 року [PERSON] (Заявник) звернулась звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю, в якій просила встановити факт проживання однією сім'єю Заявниці та померлої [PERSON] в період часу з грудня 1995 року по [INFO] та визнати її членом сім'ї померлої [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що з грудня 1995 року по [INFO] вона і [PERSON] проживали однією сім'єю в [ADDRESS], були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. [INFO] [PERSON] померла, похованням останньої займалась Заявниця, яка продовжувала проживати у вказаній квартирі. Після цього, [PERSON] звернулась до Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації для переоформлення на своє ім'я договору найму квартири [ADDRESS], де вона була зареєстрована, для належної сплати комунальних послуг. Проте, в Шевченківській районній в м. Києві державній адміністрації, заявниці повідомили, що для переоформлення договору найму квартири їй необхідно надати копію документів, які підтверджують родинні відносини з наймачем. Заявниця зазначила, що встановлення юридичного факту проживання однією сім'єю з [PERSON], не менш як п'ять років до часу смерті має значення для належного переоформлення на її ім'я договору найму квартиру [ADDRESS]. В судовому засіданні допитані свідки [PERSON], який проживає у [ADDRESS], [PERSON], яка проживає в [ADDRESS] Свідок [PERSON] повідомив суду, що він є чоловіком заявниці та проживає в [ADDRESS] , в період з 2001 року по 2008 рік, коли вони були розлучені з заявницею, остання проживала разом із [PERSON] в [ADDRESS] за вказаною адресою, привозила їй продукти із села, купувала ліки тощо. Зазначив, що заявниця постійно проживала у [ADDRESS], оскільки [PERSON] хворіла і потребувала опіки. Зазначив, що у померлої було два сини, один з яких помер у тюрмі, а другий - вийшов із тюрми і потім помер, проте постійно відвідував померлу та приносив продукти. Померлу [PERSON] вони знайшли тільки 23.05.2012р. в її квартирі, після того, як приїхали з села. Свідок [PERSON] повідомила суду, що живе в [ADDRESS] на 7 поверсі з 1987 року, а [PERSON] проживала на 8 поверсі, кв. [ADDRESS]. Разом з тим, зазначила, що бачила як [PERSON] ходила до [PERSON], допомагала продуктами, вважає, що заявниця прожила десь років 7 разом з померлою. Вказала, що в [PERSON] була однокімнатна квартира, в якій було ліжко та диван. Окрім [PERSON] в квартирі [PERSON], свідок більше нікого не бачила, раніше приходив син, який помер у 2011 році, інколи племінник. В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] заяву підтримали та просили її задовольнити. Представник заінтересованої особи Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації - Коломієць Т.В. проти задоволення заяви заперечила. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, знаходить заяву такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] проживала в [ADDRESS] на підставі ордеру на жиле приміщення від 03.07.1987р., який був виданий її чоловіку - [PERSON] на підставі рішення виконкому Київської народної Ради народних депутатів від 29.06.1987р. № 678 (а.с.22). Приблизно [INFO] [PERSON] померла у віці 71 років, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві серії [NUMBER] від 23.05.2012р. (а.с.9). Станом на 03.07.2014р. квартира [ADDRESS] не приватизована, що підтверджується Довідкою Відділом (органом) приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації № 253 від 03.07.2014р. (а.с.20). Згідно довідки Форма № 3 КП «ЖЕК «Контора Татарка» № 899 від 18.06.2014р. в однокімнатній квартирі [ADDRESS] з 2013 року зареєстрована [PERSON], особовий рахунок відкритий на чоловіка померлої [PERSON] - [PERSON], який помер в 1998 році (а.с.21). На підтвердження факту спільного проживання зі [PERSON] та ведення спільного господарства, окрім показань свідків, заявниця надала суду лікарське свідоцтво про смерть №2392 від 23.05.2012р. [PERSON] (а.с.10), довідку про причини смерті, згідно якої причина смерті не встановлена (гнильні зміни трупа) (а.с.11), Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання № 00010531443 від 23.05.2012р. (а.с.12), довідка про одержання праху № 2.21787К (а.с.13), квитанції про сплату за поховання праху [PERSON] (а.с.14), договір замовлення надання додаткових ритуальних послуг від 23.05.2012р. (а.с.15), квитанцію про оплату послуг згідно Договору від 23.05.2014р. (а.с.16), довідку про місце поховання [PERSON] (а.с.17), дозвіл на видачу тіла [PERSON] [PERSON] (а.с.18). Окрім того, заявниця надала суду довіреність видану 25.04.2012р. від імені [PERSON] на [PERSON], [PERSON], засвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрована в реєстрі за № 853 для представлення інтересів [PERSON] з питань, пов'язаних з оформленням її права власності (приватизацією) на [ADDRESS] (а.с.19). Відповідно до ч.1 ст. 63 ЖК України, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Відповідно до ч. 1 ст. 64 Житлового кодексу УРСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Згідно ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають газом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 65 ЖК УРСР, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 104 ЖК України, член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу. У разі відмовлення членів сім'ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку. Згідно з ч.1 ст.99 ЖК України, піднаймачі самостійного права на жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЖК УРСР повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленуму Верховного Суду України в п.15 постанови №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року №6-60цс-12, яка в силу ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковою для застосування судами України, «у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача (ч.ч.1,2 ст.64 ЖК УРСР). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ч.2 ст.65 ЖК УРСР). У разі вселення особи до жилого приміщення за договором піднайму, вона не набуває самостійного права користування цим приміщенням, якщо не буде встановлено, що ця особа вселилася як член сім'ї наймача. При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім'ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а сааме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання». З копії паспорту [PERSON] вбачається, що в період з 23.01.1982р. по 22.03.2001р. вона перебувала в шлюбі з [PERSON], а 22 серпня 2008 року заявниця знову зареєструвала шлюб з [PERSON], таким чином з 22 серпня 2008 року, коли зі слів заявниці вона постійно проживала з померлою [PERSON], вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], отже мала з останнім спільні права та обов'язки, передбачені Сімейним кодексом України, вела спільний побут, підтримувала шлюбні відносини. В період з 1994 року по січень 2013 року [PERSON] була зареєстрована в [ADDRESS] (а.с.6-8), в той час як за спірною адресою заявниця зареєструвалась тільки 22.10.2013р., тобто після смерті [PERSON] В судовому засіданні представник заявниці зазначив, що реєстрація [PERSON] за адресою [ADDRESS] була здійснена на підставі рішення Окружного адміністративного суду м. Києва, проте копію рішення по вказаній справі не надав. Окрім того, заявниця зазначила, що їй було відомо, що у спірній квартирі були зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], проте вони ніколи там не проживали. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] не надано доказів на підтвердження факту вселення у спірну квартиру як члена сім'ї наймача - [PERSON], постійного проживання в [ADDRESS] у період з грудня 1995 року по [INFO], ведення з померлою спільного господарства. Сам факт реєстрації [PERSON] в зазначеній квартирі після смерті наймача [PERSON], як і сам факт проживання з остатньою, суд не вважає підставою, яка свідчить про те, що заявник є членом рожини померлої. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що у задоволенні заяви про встановлення факту проживання однією сім'єю слід відмовити. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 63, 64, 65, 99, 104, 106 Житлового кодексу УРСР, з урахуванням п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»,

Outcome: dismissed