Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

В листопаді 2019 року до суду звернувся позивач з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому ставить питання про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором у сумі 150 219 грн. 02 коп. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що між Акціонерним банком «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2233/164-312 від 09.04.2013, відповідно до якого відповідач отримала кредит у сумі 160 000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,0 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, а за простроченою заборгованістю в розмірі 16,0% річних, з кінцевим терміном повернення до 08.10.2026 року включно. Відповідно до умов договору [PERSON] , повинна була щомісяця, починаючи з місяця отримання кредиту, частково погашати суму зобов`язання згідно графіку погашення кредиту. Крім того, з метою забезпечення повернення кредиту між Акціонерним банком «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 312/164-1 від 09.04.2013, відповідно до якого [PERSON] взяла на себе на добровільних засадах зобов`язання перед позивачем відповідати в повному обсязі по зобов`язанням [PERSON] , які виникають з умов кредитного договору. Відповідач [PERSON] зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, відповідно до цього Банк нарахував заборгованість за кредитом у сумі 145 816 грн. 22 коп., заборгованість по процентам в період часу з 01.02.2015 по 30.04.2015 в сумі 4 402 грн. 80 коп. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю, проти розгляду справи на підставі ст. 280-282 ЦПК України не заперечує. Представник відповідача [PERSON] та відповідач [PERSON] заперечували проти задоволення позову. Представник відповідача заявив клопотання про застосування строків позовної давності до нарахувань позивача та просив суд застосувати строки позовної давності до позовних вимог, про що надав письмове клопотання. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Так, відповідно до кредитного договору № 2233/164-312 від 09.04.2013, відповідач [PERSON] отримала кредит у сумі 160 000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,0 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, а за простроченою заборгованістю в розмірі 16,0% річних, з кінцевим терміном повернення до 08.10.2026 року включно. Однак, в порушення умов договору [PERSON] несвоєчасно сплачувала суми кредиту, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість за кредитом. Згідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. У зв`язку з цим суд зазначає, що відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема сплата комісії банку, пені, штрафу. Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Суд перевіривши розрахунок заборгованості за кредитним договором № № 2233/164-312 від 09.04.2013, укладеного між Акціонерним банком «Укргазбанк» та [PERSON] встановив, що станом на 11.10.2019 утворилась заборгованість на загальну суму 150 219 грн. 02 коп., з них 145 816 грн. 22 коп. заборгованість за кредитом та заборгованість по процентам в період часу з 01.02.2015 по 30.04.2015 в сумі 4 402 грн. 80 коп. (а.с. 6-12,16-17). Згідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Наряду з цим, судом з`ясовано, що між Акціонерним банком «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 312/164-1 від 09.04.2013, [PERSON] взяла на себе на добровільних засадах зобов`язання перед позивачем відповідати в повному обсязі по зобов`язанням [PERSON] , які виникають з умов кредитного договору. Відповідно до вимог ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. В приписах частини 2 цієї статті зазначено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, якщо інше не встановлено договором поруки. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] згідно з умовами договору поруки, взяла на себе, на добровільних засадах, зобов`язання перед банком відповідати по борговим зобов`язанням відповідача [PERSON] , які виникають з умов кредитного договору № 2233/164-312 від 09.04.2013, а у випадку невиконання боржником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору, несе солідарну відповідальність перед банком у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, нарахованих відсотків. Суд приходить до висновку про застосування в даному спорі строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Висновок про правильне застосування норм матеріального права щодо позовної давності міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року в справі № 6-116цс13. Відповідно до цього висновку для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252, 255 ЦК України. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки, умовами договору встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами до 28 числа кожного місяця наступного за звітним, відповідно початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов`язання. Як вбачається з доданого позивачем до позовної заяви розрахунку заборгованості з 09.04.2013 по 11.10.2019, [PERSON] відповідно до графіку, повинна була сплачувати кредит по 988,00 грн. щомісячно. За весь період нею сплачено кредит на суму 17783,98 грн. З 29.10.2014 відповідач здійснила останній платіж на суму 3600,22 грн. та припинила сплату коштів із погашення кредиту, про що свідчить запис у розрахунку. 06.11.2019 позивач звернувся до суду та має право на стягнення платежів з 29.10.2016 (прострочена заборгованість). Період з 29.11.2014 по 29.10.2016 знаходиться поза межами позовної давності (23 місяці х 988,00 грн. = 22 724, 00 грн.). Таким чином, із суми кредиту повинно бути відраховано сплачену суму кредиту та суму платежів поза строком позовної давності (160 000 грн. - 17 783,98 грн. - 22 724,00 грн. = 119 492,02 грн.). Відсотки в сумі 4402,80 грн. не повинні стягуватись, оскільки період з 01.02.2015 по 30.04.2015 також знаходиться поза строком позовної давності. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Таким чином, суд вважає позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з застосуванням строків позовної давності в розмірі 119 492,02 грн. Судові витрати суд стягує з відповідача згідно вимог ст. ст. 133, 141 ЦПК України, пропорційно задоволеній сумі позову. Оскільки в матеріалах справи наявна квитанція про сплату судового збору в розмірі 2253,29 грн., суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача суми судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто в розмірі 1792,38 грн. ((119 492,02 :150219,02)* 2253,29).

Outcome: partial