Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

В квітні 2015 р.[PERSON]звернувся до суду з позовом,в якому зазначає,що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія АРС № 039491,зареєстрованого ВРЕВ №3 при УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області 22.09.2007 р.,відповідачу [PERSON] на праві власності належав транспортний засіб автомобіль «ВАЗ 2108» 1993 року випуску легковий комбі об*єм двигуна 1300,шасі(кузов,рама)№ ХТА210800Р1242176 реєстраційний номер [NUMBER]. 31.03.2010 р.[PERSON]на підставі нотаріально посвідченої довіреності уповноважив [PERSON]бути його представником в усіх підприємствах,установах,організаціях з усіх питань,пов*язаних із вчиненням щодо спірного автомобіля правочинів. 08.07.2010 р.[PERSON]здійснив продаж вказаного автомобіля позивачу [PERSON]за суму 15000 гр., про що склав розписку. При оформленні купівлі-продажу автомобіля шляхом видачі нотаріально посвідченої довіреності і розписки про отримання грошових коштів від 10.07.2010 р.,сторони у момент виконання договору домовились щодо всіх істотних умов,відповідач отримав оплату за проданий транспортний засіб ,передавши його з реєстраційними документами та номерним знаком позивачеві. Позивач зазначає,що фактично між ним та власником автомобіля [PERSON]В.в особі уповноваженого представника у простій письмовій формі шляхом оформлення довіреності та розписки був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу ,яким позивач з 08.07.2010 р. володіє та користується,технічно обслуговує,відповідач не виявляв наміру визнати транспортний засіб своїм та не пред*являв вимог про його повернення. При зупинці для огляду спірного транспортного засобу працівниками ДАІ позивач дізнався про наявність арешту на вказаний автомобіль ,накладений на ВДВС на майно боржника [PERSON],що створює перешкоди позивачеві як його власнику у здійсненні своїх прав щодо цього транспортного засобу у повному обсязі. Посилаючись на ці обставини,позивач просить суд з підстав,передбачених ст.316,328,392 ЦК України визнати за ним право власності на транспортний засіб автомобіль «ВАЗ 2108» 1993 року випуску легковий комбі об*єм двигуна 1300,шасі(кузов,рама)№ ХТА210800Р1242176 реєстраційний номер [NUMBER],та звільнити його з-під арешту, накладеного постановою ВДВС. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON]заявлені вимоги свого довірителя підтримав та пояснив,що 08.07.2010 р.[PERSON]купив у [PERSON],від імені якого діяв представник, транспортний засіб автомобіль «ВАЗ 2108» 1993 року випуску реєстраційний номер [NUMBER] за 15000 гр.,договір був оформлений шляхом видачі нотаріально посвідченої довіреності та розписки про отримання грошових коштів,з цього часу позивач володіє та користується спірним майном, інші особи на нього своїх прав не заявляли,набув право власності у законний спосіб.При укладанні договору купівлі-продажу відповідач не повідомив про наявність перешкод для реєстрації автомобіля в органах ДАІ на ім*я позивача через арешт майна,накладений постановою ВДВС,що стало відомо позивачеві у березні 2015 р.при перевірці його автомобіля працівниками ДАІ. Просив суд визнати за позивачем право власності на транспортний засіб автомобіль «ВАЗ 2108» 1993 року випуску легковий комбі об*єм двигуна 1300,шасі(кузов,рама)№ ХТА210800Р1242176 реєстраційний номер [NUMBER],звільнити його з-під арешту, накладеного постановою ВДВС. Відповідачі [PERSON],[PERSON]О.в судове засідання не з*явилися,повідомлялися шляхом направлення судових повісток завчасно,надали письмові заяви про розгляд справи без їх участі та повне визнання позову. Представник третьої особи ВДВС в судове засідання не з*явився,надав письмову заяву про розгляд справи без його участі та прийняття рішення на розсуд суду. З урахуванням вказаних обставин,суд на підставі ст.27,169 ЦПК України розглянув справу без участі відповідачів та представника ВДВС. Всебічно вивчивши обставини справи,заслухавши пояснення представника позивача,враховуючи позицію відповідачів про повне визнання позову,дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню як ґрунтований на законі ,на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов*язків є, зокрема, договори та інші правочини. За змістом ст.655,658 ЦК України по договору купівлі-продажу одна сторона(продавець) передає або зобов*язується передати майно(товар)у власність другої сторони(покупцю),а покупець приймає або зобов*язується прийняти майно(товар)та уплатити за нього певну грошову суму;право продажу товару, окрім випадків примусового продажу, належить власнику товару. Відповідно до п.3 ч.1 ст.208 ЦК України,правочини між фізичними особами на суму,яка в 20 та більше разів перевищує розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян,належить вчиняти у письмовій формі. Як передбачено ст.206 ч.1 ЦК України ,правочини,які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення,можуть вчинятися усно. Судом встановлено,що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія АРС № 039491,зареєстрованого ВРЕВ №3 при УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області 22.09.2007 р.,відповідачу [PERSON] на праві власності належав транспортний засіб автомобіль «ВАЗ 2108» 1993 року випуску легковий комбі об*єм двигуна 1300,шасі(кузов,рама)№ ХТА210800Р1242176 реєстраційний номер [NUMBER]. 31.03.2010 р.[PERSON]на підставі нотаріально посвідченої довіреності № 455 із строком дії до 31.03.2015 р.,уповноважив [PERSON]О.(з правом передовір*я)бути його представником в усіх підприємствах,установах,організаціях з усіх питань,пов*язаних із вчиненням щодо спірного автомобіля правочинів. 08.07.2010 р.[PERSON],діючи від імені власника [PERSON]за довіреністю, уповноважив [PERSON]бути представником [PERSON]В.в органах МРЕВ,ДАІ та всіх інших установах,підприємствах та організаціях з питань,пов*язаних із вчиненням правочинів щодо продажу за ціну та на умовах за його розсудом,належного [PERSON]автомобіля строком до 31.03.2015 р.з правом передоручення. Відповідно до розписки від 10.07.2010 р.,засвідчена копія якої надана до справи,[PERSON] отримав грошову суму 15000 гр.від [PERSON]І.в якості оплати за проданий ним транспортний засіб. Аналізуючи наведене,суд дійшов висновку,що твердження позивача про набуття ним права власності на спірне майно ґрунтуються на законі . Відповідно до ст.316,322 ЦК України право власності на майно набувається особою на підставах,що не заборонені законом,зокрема,з правочинів. При цьому,право власності вважається набутим правомірно,якщо інше прямо не випливає із закону,або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Письмовий договір з дотриманням вимоги пункту 3 частини першої статті 208 ЦК щодо необхідності вчинення правочинів між фізичними особами у письмовій формі на суму, що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян,між позивачем та власником причіпу про його купівлю-продаж не укладався. Разом з тим,суд бере до уваги ,що згідно змісту довіреності від 10.07.2015 р.,та розписки про отримання грошових коштів, передача спірного майна позивачеві відбулася його власником на оплатній основі,з реєстраційними документами та номерним знаком. За змістом довіреності,власник уповноважив позивача вчиняти відносно спірного майна будь-які дії щодо його відчуження у спосіб продажу,вчинення інших правочинів,на умовах на розсуд уповноваженого представника,тобто передав всі повноваження,які має власник відносно свого майна. Надана позивачем на підтвердження факту укладання з відповідачами договору купівлі-продажу розписка є письмовим доказом, що відповідає положенням ст.57 ЦПК України. Протягом з 10.07.2015 р.,прав позивача як власника спірного майна інші особи ,в тому числіКармазь А.В.,не оспорювали. Таким чином,доводи позивача про те,що власник майна [PERSON]вчинив правочин щодо його продажу позивачеві,узгоджуються із встановленими судом фактичними обставинами та підтверджуються дослідженими доказами,які нічим об*єктивно не спростовані. Відповідно до постанови від 06.05.2014 р.ВДВС на спірний автомобіль був накладений арешт як на майно [PERSON],через вказані обставини позивач був позбавлений права на свою власність,оскільки автомобіль був вилучений працівниками ДАІ на підставі вказаної постанови. Як передбачено ст.60 Закону України «Про виконавче провадження»,особа,яка вважає,що майно,на яке накладено арешт,належить їй,а не боржникові,може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. Враховуючи,що відповідач [PERSON]вчинив продаж спірного автомобіля до прийняття судом рішення про стягнення з нього суми боргу та накладення на нього арешту,суд не встановив підстав вважати,що у такий спосіб відповідач намагався уникнути відповідальності за невиконання зобов*язань. З викладеного вище суд дійшов до висновку правомірність виникнення права власності позивача на спірний автомобіль та доведеність вимог позивача,задовольняє позов з підстав,передбачених ст.328 ЦК України. На підставі ст.206,216,328 ЦК України,ст.3,10,11,15,57-60,169,212-215,218 ЦПК України,суд-

Outcome: approved