Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

В.о. генерального директора КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Косовська Л.В. звернулася до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу, у примусовому порядку без її згоди. В обґрунтування вимог представник психіатричного закладу посилається на те, що 20.11.2021 року [PERSON] поступила в психіатричне відділення КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР в супроводі матері та працівників поліції. Після огляду лікар-психіатр дійшов висновку про необхідність її госпіталізації для обстеження та лікування у зв`язку з наявність у неї тяжкого психічного розладу, який обумовлює її небезпеку для себе і оточуючих, суттєву шкоду її здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога. Вказані обставини також підтвердженні висновком комісії лікарів-психіатрів. [PERSON] відмовляється від госпіталізації. Посилаючись на наведене, просить задовольнити заяву. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 листопада 2021 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд. У судовому засіданні лікар психіатр заяву підтримав, з підстав викладених у ній. Зазначив, що [PERSON] страждає на психічний розлад, внаслідок якого становить небезпеку для себе та оточуючих, а тому потребує лікування та госпіталізації. У добровільному порядку проходити лікування відмовляється. Також, зазначив, що [PERSON] неодноразово проходила лікування починаючи з 2007 року. На даний час, у зв`язку з погіршенням психічного стану, [PERSON] потребує госпіталізації до психіатричного закладу з метою лікування, оскільки внаслідок наявного у неї психічного розладу, погіршення стану здоров`я не здатна адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку. Посилаючись на наведене, просив задовольнити заяву. [PERSON] заперечила щодо її госпіталізації, з метою лікування, оскільки вважає себе здоровою людиною. Прокурор у судовому засіданні просила задовольнити заяву. Мати [PERSON] [PERSON] підтримала подану заяву та просила її задовольнити. Вказала, що [PERSON] тривалий час страждає на психічні розлади, з 2007 року перебуває на психіатричному обліку та неодноразово лікувалася в психіатричних закладах. Після лікування остання повертається до нормального життя та веде соціалізований спосіб життя. На даний час [PERSON] б`є її, палить особисті речі у хаті та поводить себе агресивно, однак остання відмовляється у добровільному порядку проходити лікування. В.о. генерального директора КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» в судове засідання не з`явилася, попередньо подала заяву про слухання справи без її участі. Судом встановлено, що 20 листопада 2021 року [PERSON] була доставлена у психіатричне відділення КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР у супроводі матері та працівників поліції, у зв`язку з погіршенням психічного стану. Після огляду лікар-психіатр Гірна О.А. дійшла висновку про необхідність її госпіталізації для обстеження та лікування у зв`язку з наявність у неї психічного розладу та погіршення психічного стану, який обумовлює її небезпеку для себе та оточуючих, суттєву шкоду її здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога. Підставою для висновку про необхідність примусової госпіталізації була поведінка [PERSON] , відомості про поведінку останньої викладені у заяві її матері [PERSON] . Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів від 20 листопада 2021 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] , страждає на тяжкий психічний розлад, діагноз параноїдна шизофренія, епізодичний перебіг, наростаючий дефект за змішаним типом. Вперше психопатологічні розлади у вигляді страхів, психомоторного збудження, мутизму з`явилися у [PERSON] в 2007 році, тоді ж остання лікувалася в ТОККПНЛ. Повторні госпіталізації останньої мали місце у 2009 та 2013 роках. У 2014 році [PERSON] лікувалася в Київській ПЛ. Вказане поступлення пов`язане з погіршенням психологічного стану [PERSON] протягом останніх місяців, зокрема остання проявляє агресію до оточуючих, б`є матір, кусає її та погрожує фізичною розправою, відмовляється від їжі, вночі кричить дикими голосами, палить речі в хаті, відгородилася від оточуючих, висловлює маячні ідеї стосунку та відношення, відмовляється від лікування. Після огляду [PERSON] , комісія лікарів прийшла до висновку, що остання потребує стаціонарного обстеження і лікування, оскільки страждає на тяжкий психічний розлад, що обумовлює її небезпеку для себе і оточуючих, суттєву шкоду її здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога. Як вбачається із заяви [PERSON] від 22 листопада 2021 року, адресованої до КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР, остання просить госпіталізувати її дочку [PERSON] у зв`язку з неадекватною поведінкою. Протягом восьми років [PERSON] ніде не працює, проживає за її рахунок, останній рік вкрай агресивна, б`є її кулаками та копає ногами, погрожує. З серпня сидить у дома та на вулицю виходить рідко. Вночі кричить дикими голосами, палить речі і папір в хаті, попіл підсуває у димохід та не дає змоги відкрити вікно. В судовому засіданні встановлено та не заперечувалось учасниками, що [PERSON] раніше надавалась психіатрична допомога в стаціонарних умовах за її згодою. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, вважає, що заяву представника психіатричного закладу слід задовольнити. Статтею 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг. Цей Закон визначає правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обов`язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту, навчання осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обов`язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, здійсненні соціального захисту та навчання осіб, які страждають на психічні розлади. Відповідно до вимог частини першої статті 339 ЦПК України за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява представника закладу з надання психіатричної допомоги про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Згідно з вимогами ст.\~340\~ЦПК України у заяві про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. В силу вимог ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» стаціонарна психіатрична допомога - психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, і надається в стаціонарних умовах понад 24 години підряд. Відповідно до вимог ст. 14 цього ж Закону, особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. В силу вимог ст. 1 вказаного Закону, тяжкий психічний розлад - розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступені якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України. Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод. Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу. Судом встановлено, що станом на день звернення КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР із відповідною заявою про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку [PERSON] існують підстави для такої госпіталізації, які установлені комісією лікарів-психіатрів, госпіталізація особи до психіатричного закладу відповідає положенням Закону України «Про психіатричну допомогу», вимогам процесуального законодавства та є необхідною, у зв`язку із тим, що [PERSON] виявляє реальні наміри вчинити та вчиняє дії, що становлять небезпеку для неї та оточуючих, а її обстеження та лікування можливі лише в умовах психіатричного стаціонару, що підтверджено належними та допустимими доказами та не спростовано сторонами. Встановивши вказані обставини, за наявності обґрунтованого висновку комісії лікарів-психіатрів про госпіталізацію [PERSON] у психіатричний стаціонар у примусовому порядку, суд приходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для примусової госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу, а тому заяву в.о. генерального директора КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Косовської Л.В. про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку слід задовольнити. На підставі наведеного та

Outcome: approved