Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

В лютому 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просив визнати за ним право власності на набуте у шлюбі майно. В липні 2014 року до суду звернулася [PERSON] з зустрічною позовною заявою до [PERSON], в якій просила визнати її особистою приватною власністю набуте нею у шлюбі з [PERSON] нерухоме майно, а саме: незавершений будівництвом житловий будинок літ. А-2, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Новошкільна, будинок № 72, загальною площею 1090,9 кв.м. та стягнути з відповідача судові витраті. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що 28 січня 1994 року між ним було укладено шлюб. 26 грудня 2003 року позивачка, як член товарної біржі «Нове століття», у відповідності до діючого на той час законодавства, уклала Договір купівлі-продажу № 375-Н, згідно якого придбала у Акціонерного товариства «Центр МЖК» за 90000 грн. незавершений будівництвом (95 % готовності) житловий будинок - літера А-2 по вулиці Новошкольній, будинок № 72, у місті Дніпропетровську. Грошові кошти у сумі 90000 грн. були її особистими коштами, які залишилися їй після смерті її батька - [PERSON], померлого у 2001 року. Відповідач будь-які кошти на покупку вказаної нерухомості не давав, оскільки таких коштів не мав. Крім того, [PERSON] не був членом товарної біржі «Нове століття», а тому, не мав повноважень укладати будь-які угоди на біржі. З березня 2008 року позивачка і відповідач спільно не проживають. Фактичні сімейні відносини між ними припинені і сторони з цього часу проживають окремо один від одного і влаштовують своє життя окремо на власний розсуд. Після того, як у березні 2008 року [PERSON] пішла від чоловіка, змінивши своє місце проживання, 19 серпня 2008 року вона знялася з реєстрації і переїхала проживати на іншу адресу: [ADDRESS], де проживає до теперішнього часу. В той же час, сторони офіційно не оформили розлучення і, де-юре, продовжують офіційно перебувати у шлюбі. Після розриву сімейно-шлюбних відносин, [PERSON] вирішила узаконити право власності на придбане нею майно. Так, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.07.2008 року, з урахуванням ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.03.2009 року про виправлення помилки у справі № 2о-233/2008, був встановлений факт права власності [PERSON] на незавершений будівництвом житловий будинок літ. А-2, якій розташований по вул. Новошкільна, 72 у м. Дніпропетровську, загальною площею 1090,9 кв.м. В подальшому, постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.04.2009 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09.07.2009 року у справі № 2-а-5545/09/0470, було зобовязано КП «Дніпропетровське МБТІ» зареєструвати за [PERSON] право власності на обєкт нерухомого майна - незавершений будівництвом житловий будинок літ. А-2, що розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Новошкольна, 72. Вказані судові рішення набрали законної сили 09.07.2009 року. На підставі вказаних судових рішень, 07 червня 2010 року Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації було здійснено державну реєстрацію права власності на [PERSON] на спірне майно. Отже, [PERSON] є власником майна, набутого у шлюбі з [PERSON]. Вказане майно належить визнати особистою приватною власністю [PERSON], оскільки право власності на спірне майно було набуте нею після фактичного припинення шлюбних відносин. Під час припинення шлюбно-сімейних відносин, [PERSON] та [PERSON] уклали між собою письмову угоду від 20.03.2008 року, у присутності свідка [PERSON], відповідно до якої вони дійшли згоди: [PERSON] виписується та виселяється з їх спільної квартири за адресою: [ADDRESS], і ця квартира залишається у власності [PERSON]; [PERSON] не має ніяких матеріальних претензій до [PERSON] з приводу недобудованого будинку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Новошкольна, 72, право власності на який оформлено за [PERSON], оскільки ця будівля придбавалася виключно за кошти [PERSON], які залишилися їй у спадщину після смерті її батька [PERSON]; з дати підписання цієї угоди сторони не мають один до одного матеріальних претензій з приводу майна набутого у шлюбі. Таким чином, як убачається з цієї угоди, підписаної чоловіком та дружиною, [PERSON] визнає той факт, що спірне майно було придбано [PERSON] виключно на її кошти. Ухвалою суду первісний позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] були обєднані в одне провадження. Пізніше, первісна позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа: Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» про визнання права власності на набуте у шлюбі майно - ухвалою суду була виділена в самостійне провадження. Ухвалою суду до участі у дану справу було залучене Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» в якості третьої особи. Позивачка в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, раніше її представник [PERSON] надала суду клопотання, в якому просила розглянути справу без її участі та вказала, що позовні вимоги позивачки підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представники в судове засідання не зявилися, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, причину своєї неявки суду не повідомили. Представник третьої особи [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, причину своєї неявки суду не повідомила. Раніше, в попередніх судових засіданнях, заперечували проти задоволення позовних вимог позивачки та просила відмовити їй в повному обсязі та вказувала на те, що посилання позивачки, що з березня 2008 року позивачка і відповідач спільно не проживають, фактичні сімейні відносини між ними припинені і сторони з цього часу проживають окремо один від одного та влаштовують своє життя окремо на власний розсуд є такими, що не відповідають обставинам справи та є наміром ввести суд в оману. Так, в 2008 році [PERSON] звернувся до Банку (третьої особи) з заявою про отримання кредиту. 11 квітня 2008 року між Банком та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 20.00.000069, відповідно до умов якого він отримав кредит у розмірі 108000 доларів США. Оскільки останній не виконав своїх кредитних зобовязань, 21 лютого 2012 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено рішення у справі № 2-9269/11, яким стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» заборгованість у розмірі 258258,98 грн. У ході примусового виконання вищевказаного рішення суду, державним виконавцем було встановлено відсутність у відповідача особистої власності, на яке може бути звернено стягнення. Для уникнення виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2012 року по справі № 2-9269/11 [PERSON] на протязі 2012-2015 років подає до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ «технічні» апеляційні скарги на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська про відкриття провадження у справі. Вказані дії [PERSON] свідчать про те, що він у будь-який спосіб намагається уникнути виконання рішення Жовтневого районного суду від 21 лютого 2012 року по справі № 2-9269/11 про стягнення з нього боргу в сумі 258258,98 грн. 27 лютого 2015 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровськ ухвалено рішення, яким задоволено заяву Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції: визнано частку майна боржника - [PERSON] у обєкті нерухомого майна: незавершеного будівництвом житлового будинку, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Новошкільна, 72, якою він володіє з [PERSON] на праві спільної власності у розмір 1/2 частини, для подальшої реалізації в рахунок виплати боргу на корить стягувача Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Конкорд. Позивачка, при розгляді чималої кількості цивільних справ з цими же сторонами, як в 2011 році так і в 2013 році, неодноразово вказувала, що вони з її чоловіком є сімєю. А отже, незавершений будівництвом об'єкт належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Таким чином, посилання позивачки, що з березня 2008 року позивачка і відповідач спільно не проживають, фактичні сімейні відносини між ними припинені, є надуманим з метою, у такий «законний» спосіб, уникнути погашення боргу її чоловіком. Щодо посилання позивачки, що [PERSON] будь-які кошти на покупку вказаної нерухомості не давав, оскільки таких коштів не мав, бо ніде не працював, то вони також є надуманими та таким, що не відповідають дійсності, оскільки при отриманні кредиту ним були надані документи, згідно яких в 2007 році він мав обсяг виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) у розмірі 385424,00 гривень. Таким чином, позивачка в такий спосіб намагається уникнути погашення боргу її чоловіком. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки задоволенню не підлягають по наступним підставам. У судовому засіданні було встановлено, що 28 січня 1994 року між [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії 1-КИ № 041702, виданим повторно 27.06.2006 року Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 75 (т.1 а.с.12). За час шлюбу ними було придбане майно, яке, серед іншого, складається з: незавершеного будівництвом житлового будинок літ. А-2, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Новошкільна, будинок № 72, загальною площею 1090,9 кв.м. Зокрема, вищевказані обставини встановлені рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2013 року по цивільній справі № 22-ц/774/9154/13, яке скасовано не було та набрало законної сили (т.2 а.с.55). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, вищевказані обставини не потребують доказування, оскільки вони встановлені судовим рішенням по вищевказаній цивільній справі, яке набрало законної сили. Так, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2008 року по справі № 2о-233/2008, яке набрало законної сили 05 серпня 2008 року, був встановлений факт права власності [PERSON] на незавершений будівництвом житловий будинок літ. А-2, який розташований по вул. Новошкільна, 72 у м. Дніпропетровську, загальною площею 1090,9 кв.м. (т.1 а.с.13-16). Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2009 року було зобовязано Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради зареєструвати за [PERSON] право власності на обєкт нерухомого майна - незавершений будівництвом житловий будинок літ. А-2, що розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Новошкольна, 72 (т.1 а.с.18-19). Вищевказана постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2009 року була залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2009 року (т.1 а.с.20). На підставі рішень вищевказаних судів, Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради було зареєстроване за позивачкою право власності на вищевказане нерухоме майно (реєстраційний номер майна 30618090), що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 05.08.2014 року за № 25150533 (а.с.7). При цьому, в судовому засіданні була оглянута справа Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська № 2о-233/2008, з якої вбачається, що ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2009 року вищевказане рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2008 року по справі № 2о-233/2008 було скасоване та заяву [PERSON] залишено без розгляду. Тому, відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Аналогічні положення має ч. 3 ст. 368 ЦК України, згідно якої - майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим, позивачка вказала, що спірне нерухоме майно є її особистою власністю, на яке вона витратила свої власні кошти, а відповідач участі в придбанні цього майна не приймав, а також, вказане майно є її особистою власністю, оскільки на момент набуття нею права власності на спірне майно - вони з відповідачем не підтримували шлюбно-сімейних відносин, проживали окремо та спільного побуту не мали. Відповідно до п. 3 ч. 1 та ч. 6 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Тому, вона звернулася до суду з даною позовною заявою та просила визнати її особистою приватною власністю набуте нею у шлюбі з [PERSON] нерухоме майно, а саме: незавершений будівництвом житловий будинок літ. А-2, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Новошкільна, будинок № 72, загальною площею 1090,9 кв.м. Проте, відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Позивачкою не доведено суду належними доказами ті обставини, що спірне майно було придбане нею за власні кошти та в період їхнього з відповідачем окремого проживання, у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин та взагалі, що даний обєкт узаконено. Позивачка вказує у своєму позові, що вони з чоловіком не проживають разом та не підтримують шлюбно-сімейних відносин з березня 2008 року, але ж 11 квітня 2008 року вона надавала тертій особі, при отриманні відповідачем кредиту, нотаріально посвідчену заяву про надання згоди на отримання відповідачем кредиту, як його дружина (т.2 а.с.47). Крім того, з рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2008 року по справі № 2о-233/2008, яким був встановлений факт права власності [PERSON] на незавершений будівництвом житловий будинок літ. А-2, який розташований по вул. Новошкільна, 72 у м. Дніпропетровську, загальною площею 1090,9 кв.м., вбачається, що позивачка придбала його ще 26 грудня 2003 року, на підставі укладеного між нею та Акціонерним товариством «Центр МЖК» договору купівлі-продажу № 375-Н (т.1 а.с.13-16), тобто, у період, шлюбні відносини в якому між позивачкою та відповідачем не оспорювалися. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог. Оскільки позивачці відмовлено в задоволенні її позовних вимог, то позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на її користь судових витрат, задоволенню також не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed