Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

В листопаді 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] 100 000 грн. моральної шкоди за ушкодження його здоров'я. Свої позовні вимоги [PERSON] мотивував тим, що 28 грудня 2013 року в м.Прилуки сталася дорожньо-транспортна пригода, яку скоїла відповідачка на автомобілі ВАЗ 21-0930, д.н.з. [NUMBER]. [PERSON] була засуджена за ч.1 ст.286 КК України до штрафу у розмірі 4250 грн. вироком Прилуцького міськрайонного суду від 22 липня 2014 року. Внаслідок ДТП позивачу були спричинені тілесні ушкодження, він позбавлений можливості вести нормальний спосіб життя, не може встати з ліжка, не може ходити та від цього страждає душевно. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 17 грудня 2014 року до участі у справі в якості співвідповідача було залучено компанію ЧОА ПАТ СК «Універсальна». Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05 січня 2015 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, стягнуто з страхової компанії ЧОА ПАТ СК «Універсальна» 4490 грн. на користь позивача та з [PERSON] - 75510 грн. у відшкодування моральної шкоди, залишено в силі заходи забезпечення позову, що вжиті ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 листопада 2014 року про накладення арешту на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] до виконання [PERSON] судового рішення. Не погоджуючись частково з даним рішенням [PERSON] звернулася до суду з апеляційною скаргою та просила рішення суду змінити в частині стягнення з неї на користь позивача [PERSON] 75510 грн. моральної шкоди, зменшивши її розмір до 5000 грн. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що розмір моральної шкоди був завищений, адже тілесні ушкодження - закритий перелом ліктьового відросту лівої ліктьової кісти зі зміщенням уламків, закритий уламковий перелом горизонтальної гілки лонної кістки зі зміщенням уламків, закритий перелом правої сідничної кістки, садно в лобній дільниці відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Апелянт зазначає, що розмір моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення йо можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення та що при визначенні розміру відшкодування повинні враховуватись вимоги розумності і справедливості. Також в апеляційній скарзі [PERSON] посилається на Постанову Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року зі змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та її представника, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні, виходячи з наступного. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення. Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Задовольняючи частково позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що [PERSON] має відповідати за шкоду немайнового характеру внаслідок ДТП, оскільки з необережної форми її вини заподіяно позивачу тілесні ушкодження і моральна шкода, яка полягає у фізичному болю, стражданнях, яких потерпілий зазнав у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ЧОА ПАТ СК «Універсальна» з лімітом 100000 грн., то суд стягнув з страхової компанії, з урахуванням франшизи 4490 грн. Загалом суд оцінив моральну шкоду позивача в 80000 грн. та стягнув з [PERSON] решту 75510 грн. на користь позивача. Проте, повністю з вказаними висновками не може погодитися колегія суддів апеляційного суду, оскільки вони базуються на неповному з'ясуванні обставин справи, порушують норми матеріального права. Судом встановлено, що 28 грудня 2013 року близько 17 години [PERSON], керуючи транспортним засобом ВАЗ-210930, д.н.з. [NUMBER] в напрямку перехрестя вулиць Київська - Ветеранська в м.Прилуки, здійснила наїзд на пішохода [PERSON], який рухався по пішохідному переходу. Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області [PERSON] визнано винною в пред'явленому обвинуваченні за ч.1 ст.286 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі двохсот п'ятдесяти мінімумів доходів громадян, що складає 4250 грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами (а.с.8-9). Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, факт скоєння дорожньо-транспортної пригоди з необережної вини [PERSON] є встановленим та не потребує додаткового доказування. Крім того [PERSON] не заперечує своєї вини у скоєнні ДТП. Автомобіль ВАЗ-210930 д.н.з.[NUMBER] було застраховано власником в ЧОА ПАТ СК «Універсальна» по полісу цивільної відповідальності №АС/6198460. Ліміт відповідальності страхувальника на одного потерпілого визначений в розмірі 100000 грн. за шкоду, заподіяну майну (а.с.36). Відповідно до ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона - страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначені у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно статті 6 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Враховуючи вказане, суд першої інстанції визначив розмір відшкодування завданої [PERSON] страховою компанією. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Також, відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п.6 ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Як зазначено в ч.3 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що вказана дорожньо-транспортна пригода потягла ушкодження здоров'я позивача та його моральні страждання, суд правомірно поклав цивільно-правову відповідальність за спричинену моральну шкоду на відповідача відповідно до вимог ч.2 ст.23 ЦК України. Водночас, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди на користь позивача, суд, правомірно пославшись на п.6 ч.1 ст.3 та ч.3 ст.23 ЦК України, не достатньо дослідив та врахував конкретні обставини справи, характер та обсяг, заподіяних позивачу моральних страждань та ступінь їх доведеності, а також матеріальне становище відповідача. Так, із матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] доглядає за своєю матір'ю [PERSON], [INFO], інвалідом І групи загального захворювання, на даний час ніде не працює, з квітня по серпень 2014 року за останнім місцем роботи ТОВ «Істерн Беверидж Трейдинг», де вона працювала торговим агентом, отримувала заробітну плату в середньому розмірі 500 грн. щомісячно. Чоловік [PERSON] інвалід ІІІ групи загального захворювання та також потребує постійного лікування та догляду. Крім того, [PERSON] має доньку - [PERSON], яка на даний час навчається в Ніжинському державному університеті ім.М.Гоголя на денній формі навчання, тому вона також не може допомагати матері матеріально. За таких обставин покладення на відповідачку відшкодування моральної шкоди в розмірі 75510 грн. поставить останню, разом з родиною, за межу виживання та потягне можливе позбавлення житла - квартири, на яку накладено арешт. Вказані наслідки, на думку колегії, виходять за межі розумності, добросовісності та справедливості. В зв'язку з цим, рішення місцевого суду підлягає зміні на підставі п.1,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України. З врахуванням вище викладеного, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] з 75510 грн. до 30000 грн. змінивши рішення суду першої інстанції в цій частині. Відповідно до п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 ЗУ України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру встановлено ставку судового збору в розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. Вбачається, що судом першої інстанції стягнуто судовий збір з відповідачів в дохід держави за ставками майнового характеру, тому рішення суду підлягає також зміні і в частині стягнення судових. В силу вимог ст.88 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позовних вимог [PERSON] та що його звільнено від сплати судового збору, підлягають стягненню судові витрати в дохід держави пропорційно до задоволених вимог, а саме - з [PERSON] в сумі 211 грн. 93 коп. та з ЧОА ПАТ СК «Універсальна» - 31 грн. 67 коп. В іншій частині рішення належить залишити без змін.

Outcome: partial