Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

В квітні 2017 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, процентів та відшкодування моральної шкоди посилаючись на те, що 03 серпня 2014 року між нею та відповідачкою було укладено договір позики грошових коштів, згідно яких відповідачка позичила в неї 3300 євро під 2% місячних терміном на три місяці. Договір було укладено у вигляді розписки, яка була власноручно написана відповідачкою. Вона неодноразово нагадувала відповідачці про повернення боргу, однак остання уникає зустрічі з нею та до цього часу борг не повернула. Також просить стягнути проценти та 5000 гривень моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, а також погіршенням стану здоровя. Позивачка просить кошти у вигляді 3300 євро стягнути в грошовому вигляді у гривнях, що еквівалентно по курсу на час стягнення відповідно до ст. 533 ЦК України. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, подала суду письмову заяву, в якій просить справу слухати без неї, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, про причини неявки не повідомила, судом належним чином повідомлена про день та час розгляду справи. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Враховуючи заяву позивачки, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав: Відповідно до ч. 1 ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як вбачається з матеріалів справи, 03 серпня 2014 року позивачка [PERSON] надала в борг відповідачці [PERSON] кошти в сумі 3300 євро під 2% місячних, що стверджується розпискою. Відповідачка зобовязувалася повернути через три місяці. Однак, відповідачка [PERSON] взятих на себе зобовязань належним чином не виконала, внаслідок чого станом на сьогоднішній день борг [PERSON] не повернула. Відповідно до ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.3 ст. 1049 Цивільного кодексу України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобовязання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ч.2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором чи іншим нормативно-правовим актом. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.(ч.1 ст.1050 ЦК України). У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 625 цього Кодексу боржник, який прострочив виконання грошових зобовязань, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 23 ЦПК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Оскільки, відповідачка не належним чином виконує взяті на себе зобовязання, позовні вимоги позивачки підлягають захисту шляхом стягнення в її користь із відповідачки несплаченої суми боргу, процентів та моральної шкоди. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved