Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

В квітні 2015 року до Рівненського міського суду надійшов і заявою від 01.06.2015 року уточнений позов [PERSON]\~ до [PERSON]\~ про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою № 150 будинку №6 по вулиці Буковинська в місті Рівне. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] є власником квартири № 150, що по вулиці Буковинська 6, в місті Рівне. Відповідач є колишньою дружиною сина /невісткою/ позивача, яка в даній квартирі прописана (зареєстрована у встановленому законом порядку), хоча фактично з 2007 року не проживає, протягом цього періоду зявлялася декілька разів. Відповідачу було запропоновано добровільно подати заяву у відповідні органи про зняття з реєстрації, але пропозицію проігноровано. Тому Позивач був змушений звернутися до суду з позовною заявою, оскільки формальна реєстрація відповідача створює певні перешкоди та обмежує його можливості у повноцінному користуванні квартирою та, відповідно, виникають проблеми з оформленням субсидії, через реєстрацію відповідача. Також позивач змушений сплачувати значні суми за комунальні послуги, оскільки платежі нараховуються з розрахунку кількості зареєстрованих у квартирі осіб. З огляду на вищевикладене на підставі ч.2 ст.405 ЦК України позивач просить визнати [PERSON], [INFO], уродженку [INFO], такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою № 150, що по вулиці Буковинська 6, в місті Рівне, оскільки колишня невістка не проживає в квартирі більше одного року. Заперечення відповідача на позовну заяву не надано. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі в межах доводів позовної заяви. Пояснила, що відповідач самостійно, добровільно, в 2007 році вибула із квартири, в квартиру з метою проживання не поверталась, будь яких перешкод в користуванні вказаним житлом ніхто їй не чинив, на квартиру претензій не заявляє. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] була повторно повідомленою про час і місце судового розгляду справи у встановленому порядку судовою повісткою за адресою реєстрації постійного місця проживання, та шляхом поміщення оголошення в газеті Вісті Рівненщини, відповідно до ст. 74 ЦПК України, що підтверджено доказами, наявними у справі, а тому суд вважає, що сторона належним чином повідомлена про день судового засідання. В судове засідання відповідач не зявилася, причину неявки суду не повідомила, заперечень до позову не надавала. Суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи у відсутність відповідача, який вважається належно повідомленим, згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, з ухваленням заочного рішення за згодою позивача в порядку ст. 224 - 228 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши в сукупності встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, доведені, підлягають до задоволення. Судом встановлено, згідно записів в технічному паспорті на квартиру, виданому 05.12.1998 року КП «Рівненське МБТІ», будинкової книжки на квартиру [ADDRESS], Договору власника квартири із ЖКП «Покровське» від 26.11.2001 року, що власником спірної квартири є [PERSON], відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 22 грудня 1998 року. Згідно дослідженої судом будинкової книги на квартиру вбачається, що позивач, його дружина [PERSON], син [PERSON], а також відповідач зареєстровані в квартирі. Зокрема, [PERSON], [INFO], уродженка м. Рівне зареєстрована у вищевказаній квартирі з 21 серпня 2007 року. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень крім випадків, встановлених цим Кодексом. З дослідженого в судовому засіданні акту від 02 квітня 2015 року, складеного та підписаного членами комісії ЖКП Покровське, підписи яких посвідчені начальником ЖКП, вбачається, що [PERSON] в квартирі № 150 житлового будинку № 6 по вулиці Буковинська в місті Рівне не проживає з 2007 року. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], яка є дружиною позивача, підтвердила, що із 2007 року відповідач добровільно виїхала із квартири, по місцю реєстрації більше не поверталась і не проживала, на квартиру претензій не мала. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка син позивача [PERSON], підтвердив, що вони з відповідачем розлучились, з 2007 року вона не проживає в квартирі за місцем реєстрації, її майна в квартирі немає. Квартиру відповідач залишила добровільно, поїхала на заробітки після чого по місцю реєстрації не повернулась, будь яких перешкод в користуванні житлом не чинилось. Будь які домовленості про збереження житла за відповідачем відсутні. Згідно ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Відповідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи, що відповідач [PERSON] колишній член сімї власника, добровільно вибула з зареєстрованого місця проживання, а факт її відсутності понад один рік в приміщенні квартири, яка є власністю позивача, за відсутності будь-яких угод чи домовленості знайшов своє підтвердження, суд прийшов до висновку, що наявні передбачені законом підстави для визнання її такою, що втратила право на користування квартирою № 150 в будинку № 6 по вулиці Буковинська в місті Рівне, площею 62,2 кв.м., належній на праві власності [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 22.12.1998 року. Питання про стягнення з відповідача судових витрат по оплату судового збору позивачем не ставилось. На підставі викладеного. ст.405 ЦК України, ст. 72 ЖК України, Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні № 1382-ІУ від 11.12.2003 року,

Outcome: approved