Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

В мотивуванні позовних вимог позивачка вказала, 02 червня 2017 року між сторонами було укладено договір позики грошей в сумі 26270,95 (двадцять шість тисяч двісті сімдесят гривень 95 копійок), яка на день укладення договору позики грошей становила еквівалент 1000,00 (одна тисяча) доларів США за курсом НБУ. Згідно цього договору, відповідач [PERSON] зобов'язалася повернути позивачки таку ж суму грошових коштів в сумі еквівалентній 1000, 00 (одній тисячі) доларів США, до 18-ї години 13 жовтня 2017 року. В порушення взятих на себе зобов'язань по договору позики не виконала свої зобовязання. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Тому позивачка вимагає: - стягнути з [PERSON], [INFO], на користь позивачки борг у сумі 28864 грн 80 коп., три відсотка річних 242грн. та сумму судового збору. Відповідачка, заперечень суду не надала. Представник позивача в судовому засідання на позові наполягав. В поясненні вказала, що за договором позики були передано 1000 доллірів США. На теперешній час курс 25.91грн, що складає три відсотки за 151 день 322грн. Відповідачка, представник відповідача позовні вимоги визнали частково. В пояснені вкеазали, що за договором було отримано 1000 долларів США. На теперешній час кошти не повернути. Дослідивши та оцінивши в сукупності докази, судом встановлені наступні факти та обставини: Вимогами статті 12 ч.3 ЦПК України визначено: Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вимоги статті 13 ЦПК України: Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд вважає доведеним факт, що відповідач на підставі нотаріально посвідченного договору від 02.06.2017 року відповідачкеа отримала у позивача 1000 долларів США та зобовязалася повернути вказаний борг до 13.10.2017р. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з часу передачі грошей. За ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. За таких обставин суд вважає доведеним факт укладання сторонами договору позики в межах якого у сторін виникли права та обовязкі. Встановлений термін повернення грошових коштів сплинув, але до цього часу борг не повернуто, отже зобовязання не виконані. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Враховуючи, що у зазначений строк відповідачка борг не повернула, чим порушила свої договірні зобовязання. Статтею 625 ЦК України визначено, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, на підставі ст.625 ЦК України позивач вважає його правом по договору позики стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми боргу суму та суму інфляційних нарахувань, за кожним договором займу. В обґрунтування своїх вимог наводить розрахунок, як того вимагає ст..11 ЦПК України (Суд розглядає позовні вимоги на підставі наданих доказів в межах заявлених вимог). Відповідно до ч. 1 ст. 536 ЦК України за користуванням чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Враховуючи, що за договором позики були передані кошти в виді 1000 долларів США та відповідачка забовязалась повернути 1000 долларів Сша в еквіваленті, ща на час розгляду справи (14.03.2017) за курсом НБУ складає 25.9158грн. за один доллар, а тому сумма вимог складає 25915.80грн., що в свою чергу на підставі івимог ст.625 ЦК України 3% річних за 151 день буде складати 322грн., що визнають обидві сторони. Отже, встановленими обставинами відповідно до вказаних норм Закону позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial