Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

В листопаді 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить шлюб з відповідачкою розірвати, посилаючись на те, що 5.08.2011 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб, від якого мають доньку [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя з відповідачкою не склалось у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, внаслідок чого вони з квітня 2018р. проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Ухвалою від 15.11.2019 року відкрито провадження у вказаній вище справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання, викликано сторін. За приписами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Під час підготовчого засідання позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позові, просив шлюб розірвати. Відповідачка у свою чергу під час підготовчого засідання позовні вимоги про розірвання шлюбу визнала у повному обсязі, проте зазначила, що питання утримання дитини та поділу спільного майна у них не вирішені, у зв`язку з чим вона має намір звернутись до суду з відповідними позовами. Вказувала, що дійсно не проживає з позивачем з 2018 року. Вислухавши пояснення позивача та відповідачки, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі в підготовчому засіданні, у зв`язку з існуванням визначених ч. 3 ст. 200 ЦПК України умов, та задовольнити позовні вимоги з огляду на наступне. З наданих пояснень позивача та відповідачки вбачається, що на теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають зберігати шлюб, позивач на розірванні шлюбу наполягає, тому шлюб між ними має бути розірваний. Так, з матеріалів справи вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 5.08.2011 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві (а.с.3). Від вказаного шлюбі сторони по справі мають неповнолітнього доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіює свідоцтва про народження дитини (а.с.4). Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 СК України. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного Кодексу України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповіднодо ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Приймаючи до уваги, що сторони проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, проти примирення заперечують, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved