Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

В поданій до суду заяві [PERSON] вказує, що [INFO] в місті Макіївка Донецької області помер його батько - [PERSON], який на момент був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17 квітня 2018 року № 242/02-31, яка видана виконуючим обов'язки завідувача Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області, державним нотаріусом Токмацької державної нотаріальної контори Запорізької області Косаревською М.В., заявнику відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки надана довідка з місця проживання померлого видана установою так званої «Донецької Народної Республіки» на тимчасово окупованій території України. На звернення заявника до Головного управління Державної міграційної служби в Донецькій області щодо надання інформації про склад осіб, місце проживання яких зареєстровано за адресою: [ADDRESS], була надана відповідь, в якій зазначено, що органи ДМС України на теперішній час не мають можливості підтвердити чи спростувати відомості про реєстрацію місця проживання осіб за зазначеною адресою, оскільки на території м. Макіївка Донецької області органи державної влади України тимчасово не діють, так як це місто знаходиться на тимчасово окупованій території України. [PERSON] зазначає, що не може отримати від органів влади України інформації про склад осіб, місце проживання яких зареєстровано за адресою: [ADDRESS], що, в свою чергу, позбавляє його можливості оформити право на спадщину, а тому просить встановити факт, що склад осіб, місце проживання яких, станом на [INFO], зареєстровано за адресою: [ADDRESS], складався з [PERSON], який народився [INFO], в селі Любимівка Михайлівського району Запорізької області та [PERSON], який народився [INFO], в м. Донецьк, Україна. В судове засідання заявник та його представник не з'явилися, представником заявника суду надано заяву про розгляд справи за його відсутності. В судове засідання представник заінтересованої особи - Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області не з'явився, але надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява обґрунтована, підтверджується матеріалами справи та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», тимчасово окупованими територіями у Донецькій та Луганській областях на день ухвалення цього Закону визнаються частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль. Відповідно до п. 1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Згідно ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», за фізичними особами незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального правового статусу та за юридичними особами зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, якщо таке майно набуте відповідно до законів України. Згідно ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв'язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с.12). Той факт, що померлий [PERSON] доводився заявнику батьком підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого 14 серпня 1971 року (а.с19) Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної №242/02-31 від 17 квітня 2018 року, виданої Василівською державною нотаріальною конторою, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки ним було подано документ, виданий на тимчасово окупованій території (а.с.13). Згідно з копією паспорта громадянина України, що належав покійному [PERSON], [NUMBER] виданий Центрально-Міським РВ Макіївського МУ УМВС України в Донецькій області 08 грудня 2000 року, місце проживання його зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с.11); Відповідно до копії паспорта громадянина України, [PERSON] [NUMBER] виданий Центрально-Міським РВ Макіївського МУ УМВС України в Донецькій області 10 листопада 2000 року, місце проживання його зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Згідно довідок ОСББ «Сонячний» від 12.03.2014 та 17.05.2017, за адресою: [ADDRESS], на момент видачі довідок, були зареєстровані [PERSON] та його син [PERSON] Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З огляду на викладене та приймаючи до уваги, що відсутність підтвердження факту реєстрації та проживання заявника та його померлого батька [PERSON] унеможливлює його звернення до нотаріальної контори для прийняття спадщини після померлого [PERSON], суд вважає необхідними встановити факт постійного проживання заявника зі своїм батьком [PERSON], як спадкодавцем, на момент смерті останнього.

Outcome: approved