Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

В липні 2017 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Білоконь Р.В., в якому просила суд: визнати дії приватного нотаріуса щодо складання та посвідчення заповіту від 27 вересня 2012 року нечинними; застосувати наслідки недійсності заповіту від імені [PERSON] та [PERSON] , як оспорюваного та нікчемного. В послідуючому, позивачкою було подано заяву, яка прийнята судом до розгляду про уточнення підстав позову, в якій [PERSON] просила суд: -визнати дії приватного нотаріуса Білоконь Р.В. щодо складання та посвідчення заповіту від 27 вересня 2012 року неправомірними; -визнати оспорюваний заповіт, посвідчений 27 вересня 2012 року приватним нотаріусом Білоконь Р.В. Київського міського округу від імені [PERSON] на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] , який зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за №517 недійсним; -встановити нікчемність заповіту від 27 вересня 2012 року; -застосувати наслідки недійсності заповіту від імені [PERSON] , як оспорюваного та нікчемного (а.с.164 т.1). Свої вимоги обґрунтовує тим, що 27 вересня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Білоконь Р. В. посвідчено заповіт від імені [PERSON] , на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] . На думку позивачки, при складанні та посвідченні вищезазначеного заповіту нотаріусом порушені нормативні вимоги при вчиненні нотаріальних дій. Крім того, позивачка вважає, що оспорюваний заповіт, складений у момент, коли [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, заповіт не відповідав волі [PERSON] , а волевиявлення останньої не було вільним. Так як, оскаржуваний заповіт, на думку позивачки, було вчинено з недотриманням з боку нотаріуса вимог чинного законодавства при його посвідчені, а тому, він повинен бути визнаний недійсним, а дії нотаріуса неправомірними. Крім того, оскаржуваний заповіт був складений з порушення його форми, а саме: відсутній особистий підпис померлої [PERSON] , неправомірне підписання заповіту рукоприкладчиком [PERSON] , відсутність в заповіті посилань на причини підписання заповіту рукоприкладчиком та відсутність засвідчення правильності особистого підпису [PERSON] . Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 19 березня 2018 року до участі у справі в якості третьої особи було залучено [PERSON] . В судовому засіданні позивачка на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі з підстав, викладених у позові. Відповідач в судове засідання не з`явилась; про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином; на адресу суду направила відзив, в якому проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечила в повному обсязі посилаючись на те, що вчинені нею нотаріальні дії під час посвідчення оспорюваного заповіту відповідають чинному законодавству України. Крім того, зазначила, що, відповідно до ч.2 ст. 50 ЗУ ?Про нотаріат?, право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти, а тому, [PERSON] має право звернутися до суду з відповідним позовом до суб`єктів спірних матеріальних правовідносин, а не до нотаріуса. Нотаріус в даній справі, на думку відповідачки, є неналежним відповідачем. Третя особа та її представник в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечували посилаючись на те, що під час складання та посвідчення заповіту були виконані всі вимоги чинного законодавства щодо правил і порядку посвідчення заповіту. Суд, заслухав пояснення позивачки, третьої особи, представника третьої особи, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, 27 вересня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Білоконь Р.В. було посвідчено заповіт, відповідно до якого [PERSON] на випадок своєї смерті зробила відповідне розпорядження: квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] заповіла [PERSON] , також поклала на неї обов`язок сплатити [PERSON] , 1/3 частину ринкової вартості вказаної квартири станом на день її смерті (а.с.6 т.1). Зі змісту вищезазначеного заповіту вбачається, що на прохання [PERSON] . текст заповіту нотаріусом записано з її слів за допомогою комп`ютерної техніки, зачитано вголос її свідками [PERSON] та [PERSON] . Також, у заповіті зазначено, що у зв`язку з тим, що вона ( [PERSON] ) має вади зору та не може вільно володіти руками, на її особисте прохання та за її дорученням, та в її присутності та в присутності нотаріуса і свідків, текст заповіту підписано [PERSON] Свідками [PERSON] та [PERSON] текст заповіт прочитано вголос, і відповідає дійсним намірам заповідача. Свідки попереджені про нерозголошення таємниці змісту заповіту. [INFO] [PERSON] померла, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серія [NUMBER] . Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 ст. 1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (ч.2 ст. 1257 ЦК України). Згідно роз`яснень, викладених у п.16 постанови Пленуму Верховного України ?Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними? від 06 листопада 2011 року за №9, правила статті 225 ЦК, поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК України, зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК України, суд, відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Під час розгляду справи, сторонами (позивачкою, відповідачем) клопотань, щодо призначення посмертної судово-психіатричної експертизи для встановлення наявності чи відсутності психічних розладів у [PERSON] , а також здатності останньої усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час підписання оспорюваного заповіту - 27 вересня 2012 року заявлено не було. В судовому засіданні, позивачці, судом було роз`яснено, що для встановлення здатності усвідомлювати значення своїх дій та можливості ними керувати, а також наявності чи відсутності психічних розладів у [PERSON] необхідні спеціальні знання у сфері психіатрії та медицини, без яких, встановити обставини щодо стану здоров`я [PERSON] неможливо. На думку позивачки, у суду наявна медична документація якої достатньо для того, щоб пересвідчитися щодо стану здоров?я [PERSON] на час посвідчення оспорюваного заповіту. Необхідності в призначенні посмертної судово-психіатричної експертизи, на думку позивачки, не має. Відповідно до ч.1, 2 ст.1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє (ч. 4 ст. 207 ЦК України). Із тексту оспорюваного заповіту від 27 вересня 2012 року вбачається, що саме на прохання [PERSON] . текст заповіту нотаріусом записано з її слів за допомогою комп`ютерної техніки, зачитано вголос її свідками, [PERSON] та [PERSON] , складено в двох примірниках, один з яких залишається на зберіганні в справах приватного нотаріуса, а другий, викладений на спеціальному бланку нотаріальних документів - виданий заповідачу. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу) (ст. 1248 ЦК України). На бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: 1) нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; 2) спадкоємці за заповітом; 3) члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; 4) особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків (ст.1253 ЦК України ). Під час посвідчення оспорюваного заповіту, нотаріусом зазначено, що у зв`язку з тим, що, [PERSON] , має вади зору та не може вільно володіти руками, на її особисте прохання та за її дорученням, та в її присутності та в присутності нотаріуса і свідків, текст заповіту підписано [PERSON] . Особа [PERSON] нотаріусом встановлена, про що свідчать наявні паспортні дані. Також, нотаріусом встановлено особу заповідача (про що свідчать наявні паспортні дані в заповіті), її ( [PERSON] ) дієздатність перевірено (про що свідчить довідка Київського міського психоневрологічного диспансеру №1 від 27 вересня 2012 року). Як вбачається із копії довідки, виданої 27 вересня 2012 року Київським міським психоневрологічним диспансером №1, [PERSON] , 1928 року, яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , оглянута 27 вересня 2012 року в КМ ПНД №1. На диспансерному обліку не знаходиться, за допомогою не зверталась. Діагноз: гострих психічних розладів не виявлено, дієздатна. По своєму психічному стану може виконувати нотаріальні дії (а.с.46 т.1). Крім того, нотаріусом, встановлено особи свідків, які прочитали заповіт уголос до його підписання і поставили на заповіті свої підписи, та перевірено їх дієздатність. В оспорюваному заповіті нотаріусом також відображено, що у зв`язку із похилим віком заповідача, заповіт складено та посвідчено удома за адресою: [ADDRESS] . Судом не приймається до уваги посилання [PERSON] в тім, що наявні в оспорюваному заповіті виправлення свідчать про те, що [PERSON] , в момент складання заповіту, погано себе почувала, не розуміла що відбувається та не могла в повній мірі усвідомлювати обставини щодо посвідчення заповіту. Так, судом встановлено, що наявні неточності в оспорюваному тексті заповіту, виправленні нотаріусом Білоконь Р.В., про що містяться відповідні застереження з зазначенням правильних відомостей (прізвище заповідача, назва вулиці) і не стосується суті заповіту, а є лише описками. Для з?ясування обставин, які мали місце під час підписання оспорюваного договору, судом було постановлено ухвалу про виклик в судове засідання для допиту в якості свідків - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , однак, на виклик суду свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не з?явились, прийнятими судом мірами забезпечити явку вищезазначених осіб в судове засідання не вдалось. Питання щодо допиту [PERSON] в якості свідка було знято, оскільки, даний свідок постійно знаходився в залі судового засідання, як вільний слухач, що було з?ясовано після допиту позивачки та третьої особи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається із висновку судово-психіатричного експерта № 343 від 23 травня 2018 року (який було проведено в рамках кримінального провадження №12013110100000617), у період 27 вересня 2012 року [PERSON] виявляла ознаки органічного ураження головного мозку поєднаного (судинно - дисметаболічного_ ґенезу з легким когнітивним розладом (F06.7-згідно з МКХ-10) і за психічним станом у зазначений період часу усвідомлювала значення своїх дій на могла керувати ними (а.с.70-89 т.2). Згідно висновку експерта №304-2015/о, початок експертизи 28 грудня 2015 року, закінчення експертизи 16 березня 2016 року (який було проведено в рамках кримінального провадження №12013110100000617), будь-яких саме об`єктивних даних в надані медичній документації на ім?я [PERSON] , 1928 року народження, в т.ч. враховуючи ?неспівпадіння? патологоанатомічних даних щодо розтину трупу [PERSON] (макроскопічно - розтин черепної коробки з дослідженням головного мозку не проводився мікроскопічно - є дані щодо головного мозку), щодо розвитку у останній протягом вересня-жовтня 2012 року ?інсульту? (інфаркту мозку, крововиливу у речовину головного мозку та/або під м`яку мозкову оболонку), немає. Дані, які констатовані лікарем - психіатром при огляді [PERSON] 27 вересня 2012 року (само звернення з метою отримання довідки, заперечення первинних анамнестичних даних) дозволяють вважати про відсутність перешкоди у [PERSON] для розмови та для сприйняття на слух слова інших осіб (а.с.60-69 т.2). Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 квітня 2015 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Білоконь Р.В. про визнання заповіту недійсним відмовлено. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 27 серпня 2015 року, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 квітня 2015 року залишено без змін. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 квітня 2019 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 27 серпня 2015 року залишено без змін. Вищезазначеним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 квітня 2015 року та ухвалами Апеляційного суду м. Києва від 27 серпня 2015 року, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року встановлено, що оспорюваний заповіт був складений з дотриманням вимог щодо його форми та посвідчення та що волевиявлення [PERSON] було вільним та відповідало її волі. Крім того, встановлено, що пояснення [PERSON] в тім, що заповіт складений у момент, коли [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, не знайшли свого підтвердження під час розгляду вищезазначеної справи. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що доказів, які б свідчили про недотримання приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Білоконь Р.В. під час посвідчення заповіту від імені [PERSON] , складеного 27 вересня 2012 року, положень ст. 207, 1247, 1248, 1253 ЦК України, та вимог Закону України ?Про нотаріат?, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України позивачкою надано не було, не було їх встановлено і під час розгляду справи судом. Що стосується позовних вимог [PERSON] про встановлення нікчемності оспорюваного заповіту, то вони також не підлягають задоволенню, так як подана позивачкою позовна заява (а.с.2-4 т.1) та клопотання про уточнення позовних вимог (а.с.164 т.1) не містять викладених підстав з боку останньої для встановлення нікчемності вищезазначеного заповіту. Крім того, під час розгляду справи, судом не встановлено обставин, які б свідчили про нікчемність оспорюваного заповіту. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню, так як підстави, викладені позивачкою в позовній заяві не знайшли свого підтвердження. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed