Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

В липні 2020 до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначенні способів участі у вихованні, спілкуванні з неповнолітнім сином. В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що сторони перебували у шлюбі, який було розірвано на підставі рішення суду від 27.04.2020. Сторони мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу проживає з відповідачем, яка, за твердженнями позивача чинить перешкоди у спілкуванні з сином. Вказує, що відповідач не бажає йти на переговори та мирним шляхом вирішувати вказані питання. Просить зобов`язати відповідача не чинити перешкод в участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітнім сином, встановивши такі способи участі: побачення в сб з 10:00 до 18:00, або у неділю з 12:00 до 18:00, або в понеділок з 12:00 до 18:00 з можливістю проводити спілкування без присутності матері, за попередньою домовленістю в телефонному режимі з мамою дитини, не порушуючи режиму дня дитини; святкування дня народження сина спільно з обома батьками, в час, та місці завчасно погодженому між ними; проведення з сином половини зимових, весняних, літніх та осінніх канікул, в час та місці, завчасно погодженому між батьками. Ухвалою суду від 23.07.2020 у справі відкрито провадження, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. В жовтні 2020 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просить суд відмовити в задоволенні позову. Вказує, що шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення суду від 27.04.2020. З моменту розірвання, син проживає разом з відповідачем в будинку її батьків, за адресою: [ADDRESS] . При цьому, відповідач заперечує створення позивачу перешкод у вихованні сина. Відповідач вказує, що між сторонами виникали непорозуміння з приводу часу та періоду зустрічей з дитиною, проте, батько не звертався до служби у справах дітей, чи правоохоронних органів. Відповідач вказує, що позовні вимоги є необґрунтованими, не враховують вік дитини, графік дитини, стан здоров`я та не підлягають задоволенню. У відповіді на відзив позивач наголошував на надуманості тверджень відповідача, вказував, що відповідач вказує позивачу, що той зможе побачитись з дитиною, тільки після того, як він забезпечить сина фінансово. Позивач стверджує, що йому складно постійно підлаштовуватись під настрій відповідача, бажає брати участь у вихованні сина та спілкуванні з ним, у зв`язку з чим, просить позов задовольнити. Відповідачем направлено до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких вказувала, що між сторонами була домовленість про утримання неповнолітнього сина і саме позивач цієї домовленості не дотримувався, тому відповідач була вимушена нагадувати про необхідність виконання ним взятих на себе зобов`язань.Також вказує на відсутність підтверджень та доказів, що свідчать про обґрунтованість позовних вимог. У позові просить відмовити. Відповідно до ухвали від 10.11.2020 підготовче провадження у справі було закрито, справу було призначено до судового розгляду, залучено до розгляду справи в якості третьої особи Службу у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації. В подальшому, на підставі розпорядження про повторний авторозподіл судової справи, у відповідності до ухвали від 23.04.2021, справу прийнято до провадження нового складу суду та зобов`язано службу у справах дітей та сім`ї за місцем фактичного проживання дитини надати висновок щодо суті спору. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав, наголошував, що повністю погоджується з запропонованим Службою у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації графіком участі у вихованні. Вказував, що з моменту подання позову нічого не змінилось, він не бачиться з сином, просив позов задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечувала, вказувала, що позивачем не доведені перешкоди у вихованні чи спілкуванні з дитиною. Наголошувала на безпідставності позовних вимог, у задоволенні позову просила відмовити. Представники третіх осіб до суду не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, просили проводити розгляд за відсутності їх представників. Суд, заслухавши сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судовим розглядом встановлено, що шлюб між сторонами було зареєстровано 10.08.2018 року Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 853. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] Згідно з рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27.04.2020 шлюб було розірвано. На момент розгляду справи [PERSON] зареєстрований разом з батьком за адресою: [ADDRESS] , а проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Згідно з актом обстеження умов проживання батька від 09.09.2021 у квартирі створені належні умови для перебування та вихованні дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Статтею 153 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини. Згідно приписів ст. 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 Сімейного кодексу України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Перш за все суд звертає увагу на те, що у сімейних відносинах, які склалися між сторонами цієї справи, дійсно наявний спір про порядок участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, адже позивач бажає спілкуватися із дитиною за тим графіком, який визначений в позовних вимогах, в той час як відповідач не погоджується із таким порядком спілкування. Позивач, як батько дитини має рівні з матір`ю дитини права та обов`язки, незалежно від того, що позивач проживає окремо від сина. Таке рівне право на спілкування з обома батьками має і дитина. Позивач визнає свій обов`язок щодо участі у вихованні сина та його розвитку, має намір активно приймати участь у вихованні дитини. Відповідачем не надано доказів того, що спілкування батька з доньками суперечить інтересам дітей та є обмеженим законом. Попри заперечення відповідача щодо створення перешкод батьку у спілкуванні з дитиною, з наданих, як позивачем, так і відповідачем, текстів повідомлень з листування між сторонами вбачається напружені стосунки між сторонами та відсутність згоди щодо участі батька у вихованні сина та спілкуванні з ним. З урахуванням необхідності дотримання принципу поваги до приватного життя, що передбачає невтручання держави та інших суб`єктів у прийняття людиною рішення щодо власного життя, а також, враховує принцип виправданості будь-якого втручання, з метою реалізації позитивного обов`язку держави, не оцінюючи причини та підстави, що призвели до обмежень батька у вихованні дитини та спілкуванні з сином, суд вважає, що у даному випадку такі обмеження та перешкоди є очевидними. Слід зазначити, що ухвалюючи рішення в справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Службою у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації прийнято висновок про визначення способів участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У висновку запропоновано визначити способи участі батька в такому порядку: до досягнення дитиною чотирьохрічного віку зустрічі проводити у присутності матері дитини: у першу та третю суботу кожного місяця з 09:00 до 12:00, у другу та четверту неділю кожного місяця з 17:00 до 20:00; після досягнення дитиною чотирьохрічного віку зустрічі проводити без присутності матері дитини: у першу та третю суботу кожного місяця з 09:00 до 12:00, у другу та четверту неділю кожного місяця з 17:00 до 20:00; після досягнення дитиною шестирічного віку: у першу та третю суботу і другу та четверту неділю кожного місяця з 10:00 до 20:00. Таким чином, враховуючи те, що для забезпечення інтересів дитини, з метою створення умов для виконання батьком, який проживає окремо, обов`язку по вихованню сина та здійснення його права на особисте спілкування з ним, необхідно визначити спосіб участі позивача у вихованні [PERSON] , [INFO] , беручи при цьому до уваги висновок Службою у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації. При цьому, суд вважає за необхідне доповнити запропонований графік положенням про те, що всі зустрічі повинні відбуватись з дотриманням режиму дня та харчування дитини. Окрім того, виходячи з необхідності дотримання справедливої рівноваги, тобто розумного співвідношення між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються, враховуючи об`єктивну неможливість передбачити всі потреби дитини у майбутньому, суд вважає за можливе також передбачити можливість зустрічі батька з сином у будь-який інший день (період) року за бажанням дитини та за домовленістю з матір`ю дитини. З огляду на викладене,

Outcome: partial