Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

В квітні 2021 року [PERSON] звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, в якому просила видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , строком на шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав: заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити наближатися на 500 метрів до місця проживання [PERSON] за вищевказаною адресою. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що з 22.10.2010 року [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] має психічні розлади, зловживає спиртними напоями та наркотичними засобами, що призводить до постійного психологічного насилля щодо [PERSON] та їх дітей. Приблизно два місяці потому, [PERSON] здійснив підпал квартири, яка належить [PERSON] та її матері. З вказаних підстав, заявник побоюється за своє життя та життя їх спільних дітей. 25.02.2021 року [PERSON] звернулась до Вишгородського районного суду Київської області із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Після того, як [PERSON] дізнався про існування вказаного позову, він зробив нестерпним її життя та життя їх дітей. Ситуація в їх сім`ї вкрай загострилась 24.03.2021 року, коли [PERSON] прийшов до будинку із сокирою та почав викрикувати, що вб`є [PERSON] , потім він увірвався до будинку із сокирою та почав щось говорити їх дочці, яка злякалась, почала плакати та після чого [PERSON] викликала працівників поліції. Працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] . Заявник просила працівників поліції скласти терміновий обмежувальний припис, оскільки побоюється за своє життя та життя дітей, однак їй було відмовлено. Таким чином, [PERSON] вважає, що вона та їх діти є особами, які зазнали домашнє насильство та щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо [PERSON] необхідно до [PERSON] застосувати обмежувальний припис, а тому змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 14.04.2021 року по справі відкрито провадження та призначено судове засідання. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явилась, на електронну пошту суду направила заяву про розгляд справи без її участі, в якій заявлені вимоги повністю підтримала та просила їх задовольнити. Заінтересована особа: [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, оцінивши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що заява [PERSON] задоволенню не підлягає з таких підстав. Установлено, що з 22 жовтня 2010 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилось двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 24 березня 2021 року [PERSON] звернулась до Вишгородського РУП ГУ НП в Київській області із заявою про вчинення правопорушення, в якій зазначила, що 24.03.2021 року близько 21 год. 40 хв. в [ADDRESS] вона виликала працівників поліції стосовно чоловіка [PERSON] , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, поводив себе неадекватно, кидався в бійку, висловлювався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, на підставі вказаної заяви [PERSON] також було надано до Вишгородського РУП ГУ НП в Київській області письмові пояснення. З виписки з історії хвороби № 8622, яка видана на ім`я [PERSON] вбачається, що останній поступив 26.11.2008 року та виписаний 05.01.2009 року з Київської психоневрологічної лікарні № 1 з діагнозом - депресивний розлад органічного походження. Органічне ураження головного мозку травматичного ґенеза / липень 2003 року, листопад 2008 року./Епісиндром/ ЕЕГ потерні/. НІД за кардинальним типом. З виписки з історії хвороби № 1630, яка видана на ім`я [PERSON] вбачається, що останній поступив 26.02.2008 року та виписаний 20.03.2008 року з діагнозом - гострий психічний розлад без симптомів шизофренії. Параноідний синдром. F-23.0. Відповідно до статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Статтею 1 Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Частиною 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Такий висновок зробив Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові від 21.11.2018 року по справі № 756/2072/18. Звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису щодо [PERSON] , заявник обґрунтовувала заявлені вимоги тим, що останній зловживає спиртними напоями та наркотичними засобами, хворів на психічні захворювання, із - за цього він роздратований, збуджений, влаштовує сварки із заявником, ображає її нецензурною лайкою, а також погрожує фізичною розправою. У підтвердження фактів викладених у заяві заявник не долучила жодного підтвердження того, що [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП. Таким чином, із доданих до заяви [PERSON] документів не вбачається, що [PERSON] притягався до адміністративної відповідальності, що саме він вчиняв психологічне чи фізичне насильство відносно заявника, а лише посилання заявника у заяві на обставини справи, якими вона обґрунтовує свою заяву, не можуть бути належним доказом на підтвердження продовження або ж вчинення домашнього насильства. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Згідно п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Відповідно до роз`яснень, наведених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (стаття 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Таким чином, враховуючи, що суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, суд приходить до висновку про відсутність підстав для видачі обмежувального припису, а тому у задоволенні заяви [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed