Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

В лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок Л-2 з прибудовою л-1 за адресою: [ADDRESS], який складається з гаражу площею 42,9 кв.м., санвузла площею 1 кв.м., житлової кімнати 8-3 площею 16, 9 кв.м., передньої 8-2 площею 13,2 кв.м., кухні 8-4 площею 16,1 кв.м. В обґрунтування позову позивач вказав на те, що відповідачі є його сусідами і співвласниками домоволодіння [ADDRESS]. Позивачу на праві особистої власності належить 20/100 частин вищевказаного домоволодіння згідно з договорами купівлі-продажу від 22.10.1990 року. У зв'язку з виникненням спорів з питання користування земельною ділянкою [ADDRESS], на якій розташоване домоволодіння, позивач звернувся до суду з позовом про розподіл земельної ділянки згідно з долями. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 1994 року його позов було задоволено і в його користування було виділено земельну ділянку площею 142 кв.м. за схемою розподілу до варіанта № 3 згідно експертизи від 27.06.1994 року. На підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 28 квітня 2010 року за № 703/56 земельна ділянка по [ADDRESS] була приватизована у сумісну власність і отримано Державний акт про право власності на земельну ділянку (серія ЯК № 377273). У додатку до вищевказаного акту позивач значиться, як співвласник земельної ділянки. Після виділення йому земельної ділянки, він звернувся до виконкому Красногвардійської районної ради м. Дніпропетровська з заявою про надання дозволу на будівництво гаражу для зберігання особистого автомобіля. Рішенням виконавчого комітету Красногвардійської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 23 вересня 1994 року за № 255/4 позивач отримав дозвіл на будівництво. Як видно з тексту рішення виконкому, будівництво було узгоджено з архітектором району та співвласниками домоволодіння. Позивачем особисто та за свої власні кошти було збудовано на протязі 1997-1998 років гараж, а потім над гаражем він збудував однокімнатну квартиру. Таким чином, фактично, було збудовано індивідуальний двоповерховий житловий будинок, позначений у технічному паспорті під літерою Л-2 з прибудовою л-1. Житловий будинок Л-2 складається з приміщення гаражу на першому поверсі площею 42,9 кв.м. і санвузла площею 1 кв.м. На другому поверсі розташована житлова кімната 8-3 площею 16,9 кв.м.; передня 8-2 площею 13,2 кв.м.; кухня 8-4 площею 16,1 кв.м. Співвласники домоволодіння ніякої участі у забудові житлового будинку Л-2 не приймали і ніколи у них не було непорозумінь з питання права власності на цей будинок, яким користується сім'я позивача. У 2013 році позивач вирішив отримати усі необхідні документи про право власності на жилий будинок Л-2 по [ADDRESS], як того вимагає діюче законодавство. Позивач замовив і отримав Декларацію від 14 серпня 2013 року про готовність об'єкта до експлуатації, яка належним чином зареєстрована у державній архітектурно-будівничій інспекції м. Дніпропетровська 14 листопада 2013 року. Після отримання Декларації про готовність будинку до експлуатації позивач звернувся з відповідною заявою про реєстрацію реконструйованого об'єкту нерухомого майна до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області. Реєстраційна служба, розглянувши надані позивачем документи, встановила відсутність у повному обсязі документів, необхідних для проведення державної реєстрації, визначених Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року за № 703 і прийняла рішення від 26 листопада 2013 року про зупинення розгляду заяви. Позивач зібрав усі необхідні документи, але в державній реєстрації прав на майно йому було відмовлено рішенням державного реєстратора від 15 січня 2014 року за № 9958449. Причиною відмови у реєстрації права на нерухоме майно виявилася відсутність письмової згоди всіх співвласників об'єкта нерухомого майна щодо проведення його реконструкції, а також відсутність письмової заяви співвласників про розподіл часток у спільній власності на реконструйований об'єкт нерухомого майна. У 1994 році, коли позивач звертався до виконкому Красногвардійського району м. Дніпропетровська з заявою про надання дозволу на забудову, то згода всіх співвласників була ним отримана, але за період з 1994 року співвласники домоволодіння змінилися з різних причин і теперішні співвласники, відповідачі за цим позовом, не надають йому письмової згоди на реєстрацію реконструйованого об'єкту нерухомого майна і не пояснюють причин відмови. У зв'язку з вищевказаним, позивач був вимушений звернутися до суду з цим позовом, так як іншого способу зареєструвати нерухоме майно та провести розподіл часток у реконструйованому об'єкті не існує. Ухвалою суду до участі у справу була залучена Дніпропетровська міська рада, у якості співвідповідача. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилався на обставини зазначені позовній заяві. Представник Дніпропетровської міської ради Максименко С.М. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача, оскільки співвласники спірного домоволодіння не надавали своєї письмової згоди на проведення його реконструкції та розподіл часток у спільній власності на реконструйований об'єкт нерухомого майна. Інші сторони в судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, причин своєї неявки суду не повідомили. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками домоволодіння [ADDRESS], в якому: [PERSON] належить 20/100 частин вказаного домоволодіння; [PERSON] належить 127/300 частин вказаного домоволодіння; [PERSON] належить 89/300 частин вказаного домоволодіння; та [PERSON] належить 8/100 частин вказаного домоволодіння (після [PERSON]), що підтверджується відповіддю Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 08.05.2014 року за № 4889 (а.с.99) та інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна, виданими Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції за № 21307829 та № 21307818 від 06.05.2014 року (а.с.93-97). Крім того, земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] - на якій розташоване вищевказане домоволодіння, належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (після [PERSON]), на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 377273 (а.с.20-21). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 1994 року по справі № 2-853/1994 між співкористувачами земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] - вказана земельні ділянка була розділена між співкористувачами та [PERSON] було виділено в його користування земельну ділянку площею 142 кв.м. за схемою розподілу до варіанта № 3 згідно експертизи від 27.06.1994 року (а.с.9). Рішенням виконавчого комітету Красногвардійської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 23 вересня 1994 року за № 255/4 - [PERSON] було надано дозвіл на будівництво гаражу, зовнішніми розмірами 3,85х6 метрів по [ADDRESS] згідно схеми. Будівництво було узгоджено з архітектором району та співвласниками домоволодіння (а.с.8). Позивачем особисто та за свої власні кошти було збудовано житловий будинок Л-2 з прибудовою л-1 за адресою: [ADDRESS], який складається з гаражу площею 42,9 кв.м., санвузла площею 1 кв.м., житлової кімнати 8-3 площею 16, 9 кв.м., передньої 8-2 площею 13,2 кв.м., кухні 8-4 площею 16,1 кв.м. Постановою № 2-624 від 08.10.2013 року Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області по справі про адміністративне правопорушення - позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 97 та ст. 36 КУпАП та на нього був накладений штраф у розмірі 850,00 грн., який він сплатив (а.с.15). Згідно з пунктом 3.1 розділу ІІІ «Прийняття в експлуатацію об'єктів» Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року № 91 «Про затвердження Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж» - прийняття в експлуатацію об'єктів здійснюється безоплатно Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами за результатами технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж та за наявності документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, шляхом реєстрації поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації, яка складається за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку. Згідно декларації про готовність об'єкта до експлуатації за № ДП182133170464 від 14.11.2013 року, складеної Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області, встановлено, що житловий будинок Л-2 з прибудовою л-1 за адресою: [ADDRESS], загальною площею 90,1 кв.м. вважається об'єктом закінченого будівництва та готовим до експлуатації (а.с.12-14). 19 грудня 2013 року позивач звернувся до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на вищевказане збудоване ним майно. Проте, рішенням державного реєстратора Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 15.01.2014 року за № 9958449 позивачу було відмовлено в реєстрації прав та їх обтяжень на вищевказане збудоване ним майно, оскільки відсутня письмова згода всіх співвласників об'єкта нерухомого майна щодо проведення його реконструкції, а також відсутня письмова заява співвласників про розподіл часток у спільній власності на реконструйований об'єкт нерухомого майна. Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. В судовому засіданні судом було встановлено, що спірне нерухоме майно було збудоване позивачем на виділеній йому частці земельної ділянки, яка загалом належить на праві спільної сумісної власності позивачу та відповідачам, які були належним чином викликані в судове засідання та не з'явилися, при цьому, причин своєї неявки суду не повідомили, але й заперечень (устних чи письмових) з приводу позовних вимог позивача не надали. Таким чином, суд прийшов до висновку, що фактів порушення позивачем прав співвласників земельної ділянки на якій збудовано спірне майно, не встановлено. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок Л-2 з прибудовою л-1 за адресою: [ADDRESS], який складається з: гаражу площею 42,9 кв.м., санвузла площею 1 кв.м., житлової кімнати 8-3 площею 16,9 кв.м., передньої 8-2 площею 13,2 кв.м., кухні 8-4 площею 16,1 кв.м. На підставі викладеного та

Outcome: approved