Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

В обґрунтування позову позивач зазначала, що їй на праві власності належить 734/1000 частин житлового будинку, за адресою: [ADDRESS] . У вказаному житловому будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , який був колишнім власником 367/1000 частин цього ж житлового будинку, але в 2017 році він продав належну йому частини будинку позивачу по справі та фактично не проживає у будинку. В зв`язку з тим, що відповідач зареєстрований в будинку та не мешкає в ньому позивач не має змоги повністю розпоряджатися своєю частиною житлового будинку. Саме тому позивач була змушена звернутися з вказаним позовом до суду. Ухвалою від 28 лютого 2020 року провадження в справі було відкрито та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України суд при розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а також заслуховує усні пояснення сторін та показання свідків. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але подала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала повністю та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, хоча про день, час і місце розгляду справи він повідомлявся у належний спосіб шляхом направлення судової повістки та розміщення оголошення про виклик в судове засідання на офіційному сайті суду. Про причини неявки в судове засідання відповідач не повідомив, тому суд виходить з того, що його неявка відбулась за неповажних причин. Суд, зі згоди позивача, розглядає справу за відсутності відповідача в заочному судовому засіданні та на підставі наявних в ній матеріалів. Виконавчий комітет Люботинської міської ради Харківської області до суду подав заяву, в якій просить проводити розгляд справи без участі представника відділу з питань державної реєстрації виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області, за наявними доказами згідно чинного законодавства. Треті особи: [PERSON] , [PERSON] про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином шляхом направлення судової повістки-повідомлення, але в судове засідання не з`явилися без поважних на то причин та пояснення щодо позову не подавали. Суд, дослідивши наявні в справі письмові матеріали, встановив наступне. Згідно з договором купівлі-продажу серія HВО 748400, посвідченого 03 березня 2017 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гонтаренко С.Л. за реєстр. № 410, та довідки КП «Люботинське АПБ» Люботинської міської ради Харківської області №118/01-29 від 23 грудня 2019 року, 734/1000 частин житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] , позивачу по даній справі. Як вбачається з довідки виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області № 03-10/4041 від 17 грудня 2019 року, що разом із [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , також зареєстрований її брат - [PERSON] .. Також відповідно до копії книги для реєстрації місця проживання громадян за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою з 04 листопада 2003 року. Проте, як зазначено в акті, виданого комісією ОСН № 53 від 10 січня 2020 року, відповідач [PERSON] фактично не мешкає в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , з 2007 року. Згідно із довідкою виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області №03-36/1283 від 13 квітня 2020 року вказано, що домоволодіння за адресою: [ADDRESS] та домоволодіння за адресою: [ADDRESS] є одним і тим же домоволодінням. Згідно із ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 150 ЖК громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Крім того, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуженням власником свого майна. Таким чином, з копії договору купівлі продажу серія HВО 748400, посвідченого 03 березня 2017 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гонтаренко С.Л. за реєстр. № 410, вбачається, що відповідач [PERSON] відчужив належні йому 367/1000 частин житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №205133238 від 24 березня 2020 року, а тому [PERSON] втратив право користування належною йому частиною житлового будинку за вказаною адресою з моменту укладення договору та його державної реєсьтрації. На час перебування 367/1000 частин житлового будинку [ADDRESS] у власності [PERSON] він мав право на користування вказаним житловим приміщенням. Але після припинення права власності на вказаний вище житловий будинок, у відповідача припинилось право користування жилим приміщенням у цьому будинку. Наразі позивач та відповідач у справі не являються членами сім`ї, [PERSON] не проживає постійно з позивачем та не веде з нею спільного господарства. Враховуючи вищевказані обставини, та те що між позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] договори найму на проживання у спірному житловому приміщенні не укладались, суд прийшов висновку про те, що відповідач, залишаючись зареєстрованим у частині житловому будинку, власником якої є позивач [PERSON] , є сторонньою для неї особою, яка перешкоджає позивачу належним чином користуватися і володіти вказаним житловим приміщенням, чим порушує її права, як власника, тому суд задовольняє позов в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . В іншій частині позову, а саме в задоволенні вимоги про зняття з реєстраційного обліку відповідача, суд відмовляє, оскільки відповідно до вимог ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється уповноваженим органом реєстрації на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Тому позивач не позбавлена можливості реалізувати своє право на звернення до уповноваженого органу реєстрації із заявою про зняття відповідача з реєстрації місця проживання на підставі рішення суду по даній справі. При таких обставинах суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial