Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

В квітні 2016 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до АТ СК «АХА Страхування» про встановлення нікчемності п.28.3. Договору добровільного страхування наземного транспорту Все включено № 9111Га\\14н від 14.01.2014 року, посилаючись положення ч. 3 ст. 614 ЦК України за якою правочин, які скасовує або обмежує відповідальність за навмисне порушення зобов'язання , є нікчемним. Позивач та представник позивача [PERSON] у судовому засіданні вимоги позову підтримали, просили про задоволення позову в повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що відповідно до оспорюваного пункту Договору , встановлено обмеження нарахування пені та інших санкцій за несплату страхового відшкодування до вступу судового рішення у законну силу, тобто цим пунктом встановлені умови, відповідно до яких страхових навмисно скасовує свою відповідальність за порушення умов договору, а Страхувальник позбавлений права на отримання компенсації від знецінення грошового зобов'язання, не сплаченого у встановлений договором строк. Представник відповідача в судовому засіданні просив в позові відмовити , підтримав надані письмові заперечення, посилаючись на необгрунтованість позовних вимог . Зазначив, що сторони вільні в укладанні договору і підписавши його, позивач погодився з такими умовами. Відповідно до ст.ст. 6,16 ЗУ Про стархування , Страховик та страхувальник як сторони договору страхування за взаємною згодою самостійно визначають предмет та умови договору страхування, права та обов'язки сторін тощо. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 14 січня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір № 9111Га\\14н добровільного страхування наземного транспорту Все включено (далі Договір), відповідно до якого [PERSON] застрахував свій автомобіль марки «Рено Логан» д/н [NUMBER] (власником якого він є на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ від 03.01.2012 року), в тому числі і від пошкодження транспортного засобу або його частин внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Строк дії договору до 15 січня 2015 року. Вигодонабувачем за Договором зазначено ПАТ Креді [PERSON]. Згідно Розділу 28 Відповідальність сторін , п. 28.1 страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасність здійснення виплати страхового відшкодування шляхом сплати Страхувальнику пені в розмірі 0,3% від суми несвоєчасно виплаченого страхового відшкодування за кожний робочий день прострочення здійснення страхового відшкодування. Пункт 28.3 Сторони домовилися, що в разі виникнення між ними судового спору щодо відмови у виплаті страхового відшкодування та\\або визнання події страховим випадком та\\або щодо розміру страхового відшкодування на період до вступну судового рішення в законну силу не нараховується пеня та інші санкції, передбачені діючим законодавством України ( інфляційні нарахування, штрафи , 3% річних та інші) за неналежне виконання зобов'язань. Пункт 28.5 за невиконання або неналежне виконання інших зобов'язань, передбачених цим Договором, сторони несуть відповідальність у порядку, передбаченому чинним законодавством України. [PERSON] при укладанні цього Договору з правилами страхування, зазначеними у ньому, був ознайомлений і згодний, про що свідчить його особистий підпис у відповідній графі Договору. Як пояснили сторони в судовому засіданні , в 2014 році сталася ДТП, за участю автомобіля позивача, який був застрахований за оспорюваним Договором страхування. Страхова компанія відмовилася виплачувати страхове відшкодування і [PERSON] вимушений був звернутися до суду з позовом про стягнення страхового відшкодування та штрафних санкцій. Під час розгляду справи в суді з'ясувалося, що цим оспорюваним пунктом Договору обмежується відповідальність Страховика, в зв'язку з чим він і звернувся до суду з цим позовом про встановлення нікчемності цього пункту, а також подав клопотання про зупинення розгляду справи про стягнення страхового відшкодування до розгляду цієї справи. Відповідно до вимог ст. 16 Закону України «Про страхування» (далі Закон), Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Договори страхування укладаються відповідно до правил страхування. Договір страхування повинен містити, в тому числі строк дії договору; причини відмови у страховій виплаті; підписи сторін. Ст. 17 Закону передбачено, що Правила страхування розробляються страховиком для кожного виду страхування окремо і підлягають реєстрації в Уповноваженому органі при видачі ліцензії на право здійснення відповідного виду страхування. Правила страхування повинні містити, в тому числі : строк та місце дії договору страхування; причини відмови у страховій виплаті або виплаті страхового відшкодування; умови припинення договору страхування; порядок вирішення спорів. Відповідно до п.п. 8.1.3, 8.1.7 Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) № 003 АТ «СК «АХА Страхування» (далі Правила), у відповідності до яких укладено оспорюваний Договір, що зазначено в його п. 1, п.3 ст. 20 ЗУ Про страхування Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами Договору страхування або законом. При відмові у виплаті страхового відшкодування протягом п'яти робочих днів з дня складання Страхового акту письмово повідомити Страхувальнику причини відмови. Відповідно до ст. 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Відповідно до ст.. 998 ЦК України, ст.. 29 Закону України «Про страхування», Договір страхування є нікчемним або визнається недійсним у випадках, встановлених цим Кодексом. Договір страхування визнається недійсним у судовому порядку. Наслідки недійсності договору страхування визначаються відповідно до положень про недійсність правочинів, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобов'язання, є нікчемним. Відповідно до положень ч. 1 ст.. 203 ЦК України, на яку посилається позивач як на підставу свого позову, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст.. 215 цього Кодексу, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст. 203. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до положень ст.ст. 4, 11 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. З системного аналізу вищенаведених норм права та змісту Розділу 28 Договору та безпосередньо оспорюваного пункту 28.3 випливає, що відповідач зупинив нарахування штрафних санкцій за несвоєчасне виконання своїх зобов'язань страховика у разі неналежного чи несвоєчасного виконання страхового відшкодування лише у разі виникнення спору між сторонами з цього приводу і лише на час вирішення справи судом, що виключає саме умисне порушення зобов'язання, а отже нікчемність цього правочину є необгрунтованою. При цьому суд не може прийняти до уваги посилання в позовні заяві на положення ст. 18 ЗУ Про захист прав споживачів, а саме, що умови договорів, які обмежують права споживачів , порівняно з положеннями, передбаченими законодавством, мають бути визнані недійсними. Оскільки відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства ,положень ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Проте вимоги заявлені саме про встановлення нікчемності правочину за ст.ст. 203,215, 614 ЦК України, а не про визнання його недійсним. Не може прийняти до уваги суд і посилання представника позивача на відсутність вільного волевиявлення позивача при укладенні даного договору з тих підстав, що дана страхова компанія є примусово нав'язаною [PERSON] при укладенні ним кредитного договору з ПАТ Креді [PERSON] , адже банк надавав кредит на придбання автомобіля виключно за умови його подальшого страхування саме в АТ СК АХА Страхування. Проте таке виходить за межі доказування по даній справі та не стосується предмету доказування саме в межах заявлених позовних вимог. На підставі вищенаведеного суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про встановлення нікчемності правочину.

Outcome: dismissed