Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

В листопаді 2015 р. позивачка [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], в якому просила суд: - стягнути з відповідача на свою користь на утримання їх малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] аліменти у розмірі 25 % з усіх видів заробітку /доходу/ щомісячно починаючи з 01 лютого 2015р. та [PERSON], [INFO] аліменти у розмірі 25 % з усіх видів заробітку /доходу/ щомісячно починаючи з 01 лютого 2015р. та до повноліття дітей, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; - стягнути з відповідача на свою користь щомісячно додаткові витрати на розвиток здібностей [PERSON], [INFO] у розмірі 600,0 грн., що становить 50 % від суми, належної до сплати за навчання останнього у спеціалізованій загальноосвітній школі 1-3 ступенів з глибоким вивченням іноземних мов «Ріка життя» до закінчення навчання; - стягнути з відповідача на свою користь щомісячно додаткові витрати на розвиток здібностей [PERSON], [INFO] у розмірі 125,0 грн., що становить 50 % від суми, належної до сплати за навчання останнього бойовому мистецтву «Айкідо» до закінчення навчання або до досягнення ним повноліття (в залежності від того, яка обставина настане раніше ). Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 29 липня 2000р. по теперішній час, однак, з 02 лютого 2015р. шлюбно - сімейні стосунки між ними припинені; від шлюбу мають двох малолітніх синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею і перебувають на її утриманні. Оскільки відповідач не надає допомогу на утримання дітей позивачка вимушена була звернутися до суду з позовом про примусове стягнення з відповідача аліментів на утримання їх неповнолітніх синів. Позивачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, з підстав зазначених в позові, та просили суд його задовольнити. Представник відповідача визнавав позов частково, зазначаючи, що відповідач не ухиляється від своїх батьківських обов'язків, спроможний здійснювати сплату аліментів у розмірі не більше 50 % усіх видів заробітку /доходу/ щомісячно на двох дітей, починаючи з дня звернення до суду, а не з 01 лютого 2015р. (як зазначено позивачкою у позовній заяві), так як син [PERSON] з квітня по червень 2015р. проживав у відповідача. Проти стягнення щомісячних додаткових витрат на розвиток здібностей [PERSON] у розмірі 600,0 грн. за його навчання у спеціалізованій загальноосвітній школі 1-3 ступенів з глибоким вивченням іноземних мов «Ріка життя» до закінчення навчання заперечував, так як кошти, які були внесені [PERSON] є благодійними внесками. Також заперечував проти стягнення щомісячних додаткових витрат на розвиток здібностей [PERSON] у розмірі 125,0 грн., за навчання сина бойовому мистецтву «Айкідо», оскільки, членський внесок не є оплатою послуг за навчання бойовому мистецтву, а є грошовим внеском для здійснення статутної діяльності громадської організації «Рада Айкідо України». Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представника, представника відповідача, розглянувши подані документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29 липня 2000р. З лютого 2015р. вони проживають окремо, не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства. Вказані обставини не оспорювались сторонами під час розгляду справи в суді. Від шлюбу сторони мають двох синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні встановлено, що спільні діти сторін проживають разом з позивачкою, яка самостійно здійснює їх виховання та утримання. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як роз'яснив Пленуму Верховного Суду України в п. 17 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006р. за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Згідно ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі ( ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Звертаючись до суду з вищезазначеним позовом, позивачка зазначила, що відповідач матеріальної допомоги на утримання синів не надає. Крім того, зазначила, що просить стягнути аліменти на утримання дітей починаючи з 01 лютого 2015р., тобто з часу припинення спільного проживання. Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач працює та має стабільний дохід, однак не надає матеріальної допомоги на утримання своїх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Враховуючи матеріальну спроможність відповідача, матеріальний стан матері дітей - позивачки по справі, потребу спільних дітей сторін у матеріальній допомозі на їх утримання, а також те, що обоє батьків повинні піклуватися про утримання та фізичний і духовний розвиток дітей, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача на користь позивачки, на утримання їх спільних дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], аліментів у розмірі по 25 % частини заробітку (доходу) на кожну дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 06 листопада 2015р. (день звернення до суду з вищезазначеною позовною заявою) до повноліття дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Приймаючи рішення щодо дати стягнення аліментів, саме з 06 листопада 2015р., а не з 01 лютого 2015р., як зазначала позивачка у своїй позовній заяві, суд керувався тим, що останньою не доведено та не надано доказів щодо повного ухилення з боку відповідача у наданні матеріальної допомоги на утримання спільних дітей. Що стосується позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання сина [PERSON] за навчання останнього у спеціалізованій загальноосвітній школі 1-3 ступенів з глибоким вивченням іноземних мов «Ріка життя» у розмірі 600,0 грн. та за навчання останнього мистецтву «Айкідо» у розмірі 125,0 грн. то вони не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із копії довідки № 98, виданої т.в.о. директора спеціалізованої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням іноземних мов «Ріка життя» вбачається, що [PERSON] дійсно вносила щомісячно благодійні внески за навчання [PERSON] в сумі 1200,0 грн.( а.с.13 ). Відповідно до п. 2) ч.1 ст.1 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації», благодійна діяльність - добровільна особиста та/або майнова допомога для досягнення визначених цим Законом цілей, що не передбачає одержання благодійником прибутку, а також сплати будь-якої винагороди або компенсації благодійнику від імені або за дорученням бенефіціара. Цілями благодійної діяльності є надання допомоги для сприяння законним інтересам бенефіціарів у сферах благодійної діяльності, визначених цим Законом, а також розвиток і підтримка цих сфер у суспільних інтересах (ст.3 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації»). Благодійні внески не є формою оплати за навчання [PERSON], а є формою добровільного внеску на розвиток навчального закладу. Із довідки № 58, виданої президентом Громадської організації «Ради Айкідо України» від 25 серпня 2015р. вбачається, що [PERSON] - є членом Ради Айкідо України з 01 вересня 2013р. [PERSON] своєчасно сплачує членські внески в сумі 250,0 грн. щомісячно ( а.с.12 ). Відповідно до ч. 1 ст.8 Закону України «Про громадські об'єднання», членами (учасниками) громадської організації, крім молодіжної та дитячої, можуть бути особи, визначені ч. 1 ст. 7 цього Закону, які досягли 14 років. Вік членів молодіжної, дитячої організації визначається її статутом у межах, встановлених законом. Членський внесок не є оплатою послуг за навчання бойовому мистецтву «Айкідо», а є грошовим внеском для здійснення статутної діяльності ГО «Рада Айкідо України», членом якої [PERSON] не є, так як не досяг чотирнадцятирічного віку. Згідно із п. 1) ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 974,4 грн.

Outcome: partial