Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-06 00:00:00

В листопаді 2013 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила витребувати у [PERSON] та [PERSON] автомобіль марки Мерседес Бенц 320, тип ТЗ Седан, 1999 року випуску, шасі [NUMBER], [NUMBER], реєстровий [NUMBER] та повернути [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що їй належить на праві приватної власності автомобіль марки Мерседес Бенц 320, тип ТЗ Седан, 1999 року випуску, шасі [NUMBER], [NUMBER], реєстровий [NUMBER]. 14 грудня 2010 року [PERSON] видала довіреність на ім'я [PERSON], якою доручила останньому представляти її інтереси в органах Державтоінспекції, органах страхування, або в будь-яких інших підприємствах, установах та організаціях, незалежно від їх підпорядкування і форм власності з усіх без винятку питань, пов'язаних з ремонтом, проходженням державного технічного огляду, страхування цивільної відповідальності, визначення місця стоянки автомобіля та отримання в органах Державтоінспекції тимчасовий талон на своє ім'я, а також представляти її інтереси в органах ДАІ при проведенні технічного огляд автомобіля, під час виконання вищевказаних повноважень керувати автомобілем. Проте 14 жовтня 2013 року дану довіреність №98/02-18 вона скасувала. За деякий час до скасування вищевказаної довіреності позивачка неодноразово зверталася до [PERSON] з вимогою повернути автомобіль, але останній повернути автомобіль відмовився. 22 червня 2011 року позивачкою була видана ще одна довіреність на керування автомобілем марки Мерседес Бенц 320, тип ТЗ Седан, 1999 року випуску, шасі [NUMBER], [NUMBER], реєстровий [NUMBER] [PERSON]. Дана довіреність передбачає користування, експлуатування та керування вищевказаним автомобілем, вчинення всіх інших юридично значимих дій, пов'язаних з цією довіреністю. Дана довіреність також була скасована 14 жовтня 2013 року № 97/02-18, у зв'язку з небажанням останнього повертати вищевказаний автомобіль. На даний період позивачці не відомо у кого з відповідачів знаходиться автомобіль, який належить їй на праві приватної власності. Таким чином вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх, посилаючись на підстави, які зазначені у позовній заяві. Також пояснила, що довіреність на ім'я [PERSON] була видана на прохання [PERSON] Самого [PERSON] вона ніколи не бачила. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, та пояснив що дійсно 22 червня 2011 року [PERSON] надала йому автомобіль марки Мерседес Бенц 320, тип ТЗ Седан, 1999 року випуску, шасі [NUMBER], [NUMBER], реєстровий [NUMBER] в його розпорядження та користування на підставі довіреності. Також зазначив, що спірне авто він купив у позиваки, передавши при свідках суму у розмірі еквівалентном 13 500 дол. США. Деякий час він користувався даним авто, а потім його продав також за дорученням. Відповідач [PERSON] в судове засідання 06 березня 2013 року не з'явився, але в попередньому судовому засіданні надав суду пояснення, стосовно того, що ні [PERSON], ні [PERSON] не знає. Також вказав, що дана довіреність ніколи на нього не складалася, спірного авто також ніколи не бачив та не користувався. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заперечував проти позовних вимог в повному обсязі, просив в задоволенні позову відмовити. Вислухавши сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном згідно ч. 1 ст. 317 ГК України. Згідно з ч. 1, 2 ст. 319 та ч. 1 ст. 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що позивачці належить на праві приватної власності автомобіль марки Мерседес Бенц 320, тип ТЗ Седан, 1999 року випуску, шасі [NUMBER], [NUMBER], реєстровий [NUMBER] згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER], виданого 22 травня 2003 року в м. Дніпропетровськ, МРЕВЗ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області, що підтверджується довідкою від 03 лютого 2014 року, №14/2 (а.с.46). 14 грудня 2010 року позивачкою була оформлена довіреність на ім'я [PERSON], якою вона доручила останньому користуватися автомобілем марки Мерседес Бенц 320, тип ТЗ Седан, 1999 року випуску, шасі [NUMBER], [NUMBER], реєстровий [NUMBER]., яка була посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрована в Єдиному реєстрі довіреностей (а.с.11). 14 жовтня довіреність №98/02-18 була скасована, на підставі заяви позивачки (а.с.12). 22 червня 2011 року [PERSON] була видана ще одна довіреність на керування автомобілем марки Мерседес Бенц 320, тип ТЗ Седан, 1999 року випуску, шасі [NUMBER], [NUMBER], реєстровий [NUMBER] [PERSON] (а.с.10). Дана довіреність передбачала користування, експлуатацію, керування та розпоряджатися вищевказаним автомобілем. Дана довіреність також була скасована позивачкою 14 жовтня 2013 року №97/02-18, у зв'язку з небажанням останнього добровільно повертати вищевказане авто, що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей (а.с.13). В судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснив, що ним за довіреністю був куплений спірний автомобіль, але не зареєстрований на його ім'я, у зв'язку з відсутністю необхідності. Дану обставину також підтверджував поясненнями допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] Проте, згідно ч. 1, 4 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Як вбачається, закон не вимагає обов'язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу автомобіля, проте, п. п. 7, 8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів. а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів. мотоциклів усіх типів. марок і моделей. причепів, напівпричепів та мотоколясок (далі - Правила). затверджених постановою КМУ № 1388 від 07.09.1998 року, передбачено, що власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин. що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника, поданої особисто, і документів. що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу, оцінку його вартості; правомірність придбання транспортних засобів, складових частин, які мають ідентифікаційні номери, підтверджуються документами, скріпленими підписом відповідної посадової особи і печаткою. виданими суб'єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами, судами. нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами - виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ. а також угодами, укладеними на товарних біржах. Для реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зареєстровані в підрозділах ДАІ, крім названих вище документів, додається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням, передачею, такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Відчуження, передача власником придбаних транспортних засобів. не зареєстрованих у підрозділах ДАІ. не проводиться. Реєстрація транспортних засобів проводиться за умовами сплати їх власниками передбачених законодавством податків. Реєстрація транспортних засобів скасовується в разі встановлення факту, що документи. які посвідчують особу власника. підтверджують правомірність придбання транспортного засобу або право на користування та розпорядження ним, є фіктивними чи підробленими. Реєстрація транспортних засобів також скасовується уразі встановлення факту знищення, фальсифікації або підроблення ідентифікаційних номерів його складових частин. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто посилання відповідача, що він набув права власності на даний автомобіль на законних підставах, оскільки ним були передані за нього гроші [PERSON], а також той факт, що позивачка передала йому автомобіль разом з технічним паспортом та видала на його ім'я довіреність, згідно якої передала усі повноваження власника автомобіля ще у 2011 році не обґрунтовані та не відповідають нормам діючого законодавства. Крім того, допустимим доказом передачі грошових коштів на можуть бути свідчення свідка, оскільки такі обставини підтверджуються у відповідності до діючого законодавства тільки письмовими доказами. Відповідно до вимог ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд дійшов до висновку, що відповідач [PERSON] утримує у себе спірне рухоме майно без відповідних на те правових підстав, а тому позивач, як особа, яка має право на вказане майно, вправі пред'явити позов про витребування цього майна з чужого незаконного володіння. Але, оскільки у судовому засіданні встановлено, що спірний автомобіль знаходиться у користуванні лише відповідача [PERSON], а відповідач [PERSON] ніколи не користувався даним автомобілем, ніколи не бачив та не знає ні позивачку [PERSON] ні відповідача [PERSON], суд вважає що даний позов підлягає частковому задоволенню, в частині витрибування майна саме у відповідача [PERSON] На підставі викладеного і

Outcome: partial