Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

В лютого 2021 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою, в якій просив суд: встановити юридичний факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Ажгабат, Туркменістан, на території України на момент проголошення незалежності України - 24 серпня 1991 року та набрання чинності Законом України «Про громадянство» від 13 листопада 1991 року №2235. При цьому, звертаючись до суду з вищезазначеною заявою зазначає про те, що встановлення даного факту необхідно йому для отримання громадянства України за територіальним походженням. В обґрунтування своєї вимоги, зазначила про те, що дідусь заявниці, [PERSON] , [INFO] , переїхав на територію України, де у 1988 році одружився, працював, отримав громадянство України, вийшов на пенсію і, зрештою, помер. Починаючи з 16 жовтня 1985 року по день смерті ( [INFO] ), дідусь заявниці був зареєстрованим та постійно проживав у [ADDRESS] . Заявниця звернулася до Шевченківського районного відділу Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Державної міграційної служби України із заявою (№8010.4.1-44755/80.3-20), про прийняття до громадянства України (надалі - заінтересована особа). Однак, заінтересована особа листом №8036.2-1911/8036.2-20 від 10 листопада 2020 року повернула заявниці матеріали справи про прийняття громадянства України. У зв`язку із зазначеним, заявниця звернулася до суду із вказаною заявою. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні. В судове засідання, яке відбулось 01 липня 2021 року учасники справи не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від заявника на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без її участі. Заінтересована особа про причини неявки суд не повідомила, заяв та клопотань суду не подавала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Стаття 293 ЦПК України передбачає, що окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У частині першій статті 234 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини другої статті 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Аналогічні положення закріплені у статтях 293, 294 ЦПК України. З указаного вбачається, що законом передбачено вставлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, паспорта громадянина України, зокрема постійного проживання на території України. Заявниця звернулася до Шевченківського районного відділу Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Державної міграційної служби України із заявою (№8010.4.1-44755/80.3-20), про прийняття до громадянства України. Однак, заінтересована особа листом №8036.2-1911/8036.2-20 від 10 листопада 2020 року повернула заявниці матеріали справи про прийняття до громадянства України, оскільки, у випадку відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території України (паспорт громадянина України із штампом про місце реєстрації), подається відповідне рішення суду. Як вбачається з матеріалів справи, заявниця народилася [INFO] , в Ашхабаді (Туркменістан) та є онукою [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії посвідки на постійне проживання в Україні, заявниця зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії листа департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 28 травня 2020 року №04-07/3/7125, [PERSON] , [INFO] , в період з 16 жовтня 1985 року по 22 квітня 2019 рік (помер [INFO] ), був зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Ажгабат, Туркменістан, помер [INFO] , про що Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), 09 вересня 2007 року, складено відповідний актовий запис №8286 та 27 травня 2020 року повторно видано свідоцтво про смерть. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Пунктом 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року (далі - Порядок) передбачено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. Пунктом 44 Порядку передбачено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до [INFO] на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. На підставі викладеного суд дійшов висновку про задоволення заяви та встановлення факту постійного проживання [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Ажгабат, Туркменістан, на території України на момент проголошення незалежності України - 24 серпня 1991 року та набрання чинності Законом України «Про громадянство» від 13 листопада 1991 року №2235. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved