Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-22 00:00:00

В липні 2018 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідачки [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. В позовній заяві позивачка вказала, що вона є власником житлового будинку з господарськими спорудами [ADDRESS] В цьому ж будинку з 09 липня 1992 року зареєстрована відповідачка [PERSON]. Остання перебувала в шлюбі з сином позивачки [PERSON], проте шлюб між ними розірваний рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 13 листопада 2015 року. Відповідачка за вказаною адресою фактично не проживає біля 3 років, житлом не користується. Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, її представник [PERSON] позовні вимоги визнає, проти позову не заперечує. Свідок [PERSON] підтвердив, що відповідачка [PERSON] по [ADDRESS] не проживає приблизно три роки, житлом не користується. Вислухавши представника позивача, представника відповідача, свідка, вивчивши та дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних мотивів. Позивачка [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими спорудами [ADDRESS] що стверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, яке видане 07 листопада 2012 року в м. Чорткові Тернопільської області. Право власності на вказане майно зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 09 листопада 2012 року. Згідно відмітки в паспорті та копії будинкової книги в житловому будинку [ADDRESS] з 09 липня 1992 року зареєстрована відповідачка [PERSON]. Остання перебувала в шлюбі з сином позивачки [PERSON], проте шлюб між ними розірваний рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 13 листопада 2015 року. Відповідачка за вказаною адресою фактично не проживає біля 3 років, житлом не користується, про що свідчать акти про не проживання від 11 травня 2017 року, 05 жовтня 2017 року, 19 червня 2018 року, складені компетентною комісією в складі голови Ягільницької сільської ради та членів комісії. Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин. Згідно ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред'явлення позову про позбавлення права власності або визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Така позиція підтверджується висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 у якій зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи те, що відповідачка [PERSON] не користується вказаним житлом з 2015 року, а тому може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням по [ADDRESS]. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що відповідачка не користується житлом понад один рік. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Outcome: approved