Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

В липні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору - [PERSON], [PERSON], [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] про захист права власності, визнання правочину недійсним та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі свідоцтва Ізмаїльської міськради Одеської області від 27.01.1993 року [PERSON] стала власником шляхом приватизації квартири [ADDRESS]. В 2004 році в зв'язку з похилим віком та погіршенням здоров'я [PERSON] вирішила оселитися в приватному будинку, тому звернулася до [PERSON], директора Бессарабської товарної біржі, розташованої в м. Ізмаїлі, яка займалася питаннями купівлі - продажу нерухомості та уклала з ним угоду про надання їй посередницьких послуг з продажу її квартири та придбання їй квартири [ADDRESS] надавши йому довіреність. Угода з представництва інтересів [PERSON] повністю відповідала ст. 202 ч.3, ст. 203 ч.1,2,3,4,5, ст. 238 ч.1, ст. 244 ч.1,3 ЦК України. [PERSON] скориставшись станом здоров'я позивача завчасно продумавши свої злочинні наміри - заволодіння майном позивачки шляхом обману в день підписання довіреності продав квартиру [ADDRESS] за 6 500 доларів США [PERSON], проте гроші від продажу квартири [PERSON] не повернув, використавши їх на свої потреби та не повідомив позивача про продаж належної їй квартири. Після дзвінка нових власників квартири [PERSON] намагалася неодноразово зв'язатися з [PERSON] та отримати пояснення про виконання ним взятих на себе зобов'язань укладеної угоди з продажу квартири та придбання квартири [ADDRESS], але так і не могла його знайти. У зв'язку з чим звернулася до правоохоронних органів з заявою про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за ст.ст. 190, 191, 192 КК України. Вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.04.2006 року [PERSON] було визнано винним в скоєні злочинів, відповідальність за які передбачені ст.ст. 190, 191, 363, 366 КК України та встановлено, що в результаті умисних дій [PERSON] з метою заволодіння майном [PERSON], останній завданий матеріальний збиток на суму 6 500 доларів США. Після відміни вироку апеляційним судом Одеської області справа за обвинуваченням [PERSON] була направлена для нового розгляду до Ізмаїльського міськрайонного суду та постановою суду від 23.11.2011 року підтверджено вину [PERSON], яку він визнав повністю, та звільнено його від кримінальної відповідальності у зв'язку зі спливом строків притягнення до кримінальної відповідальності. В зв'язку з зазначеним, позивач вважає, що угода з приводу продажу квартири, купівлі квартири та повернення грошових коштів за продану квартиру, укладена під впливом обману і у відповідності до ст. 230 ЦК України повинна бути визнана недійсною. Крім того, в результаті шахрайських дій [PERSON], стан здоров'я різко погіршився, стала інвалідом першої групи, відмовили ноги та позивач стала лежачою хворою. На підтримку її здоров'я необхідні різні лікарські засоби на придбання яких витрачається вся пенсія. З огляду на вказане, позивач просить визнати правочин, укладений між [PERSON] та [PERSON] з купівлі-продажу квартири [ADDRESS] недійсним, визнати право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON], стягнути з [PERSON] моральну шкоду на користь [PERSON] в розмірі 20 000 грн. В ході розгляду справи позивач неодноразово змінювала позовні вимоги та в остаточному варіанті від 07.05.2014 року (а.с. 176) представник [PERSON] просив визнати правочин, укладений між [PERSON] та [PERSON] щодо надання послуг з продажу квартири [ADDRESS] та повернення грошових коштів за продану квартиру - недійсним, стягнення з [PERSON] моральної шкоди на користь [PERSON] в розмірі 20 000 грн. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01.08.2014 року позовні вимоги в частині визнання угоди купівлі-продажу квартири недійсною, визнання права власності за заявою представника позивача залишено без розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] змінені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Треті особи [PERSON], [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні в задоволенні позовних вимог просив відмовити з підстав зазначених в запереченнях на позов, а саме у зв'язку з тим, що в матеріалах справи відсутня копія правового документу підтверджуючого виниклі правовідносини між [PERSON] та [PERSON] по угоді по наданню послуг з продажу квартири [ADDRESS], яку позивач вважає, що необхідно визнавати недійсною. Якщо виходити з того, що правовідносини [PERSON] та [PERSON] по угоді по наданню послуг з продажу квартири [ADDRESS] регулюються довіреністю від 23.04.2004 року, то рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 31 січня 2013 року залишеним без змін апеляційним судом Одеської області в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа приватний нотаріус [PERSON] про визнання недійсної довіреності - відмовлено. Крім того, правовідносини по представництву інтересів [PERSON], з продажу квартири [ADDRESS], між [PERSON] та [PERSON] отримали правову оцінку та постановою Ізмаїльського міськрайонного суду від 23.11.2011 року, дії [PERSON] кваліфіковані за ст. 190 ч.2 КК України як шахрайство - заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою. В зв'язку з чим, правовідносини виниклі між [PERSON] та її представником [PERSON] не можуть вплинути на правовідносини між сторонами угоди - продавцем та покупцем, і повинні вирішуватись шляхом пред'явлення позову про відшкодування шкоди особою, яка вчинила злочин. Вислухавши представника позивача, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст. 129 Конституції України, ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставою їх виникнення, поряд з іншими, є договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчиняти правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Судом встановлено, що згідно довіреності №803 від 23.04.2004 року посвідченої приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу [PERSON], [PERSON] уповноважила [PERSON] продати за ціну та на умовах, які будуть визначатися ним самостійно, виходячи з розумної доцільності, у порядку, передбаченому чинним законодавством, належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS], для чого надала йому право одержувати від уповноважених органів і організацій необхідні для відчуження довідки та документи, включаючи заяви, представляти її інтереси у відповідних уповноважених органах, які за законом мають право на оформлення відчуження нерухомого майна, підписати договір купівлі-продажу, одержати і повернути їй кошти, виручені від продажу квартири, а також вчиняти всі інші юридично значимі дії, пов'язані з цією довіреністю (а.с. 85). Згідно ч.ч. 1,3 ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами 23.04.2004 року [PERSON], діючи в силу повноважень, наданих йому довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу [PERSON] 23.04.2004 року від імені [PERSON] (продавець) і [PERSON] (покупець) уклали договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] належної продавцю - [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на будівлі №1668, виданого розпорядженням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради 27.01.1993 року за №13р. (а.с. 5) Отже, [PERSON] діяв від імені [PERSON] в силу повноважень, наданих йому довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу [PERSON] 23.04.2004 року. В позовній заяві та в судових засіданнях представник позивача неодноразово наполягав на тому, що позивач просить визнати недійсною не довіреність від 23.04.2004 року посвідчену приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу [PERSON], якою [PERSON] уповноважила [PERSON] продати належну їй квартиру, а угоду з приводу продажу квартири, купівлі квартири та повернення грошових коштів за продану квартиру. Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно зі ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Однак суду не надано позивачем та її представником доказів в підтвердження того, що представництво інтересів [PERSON] здійснювалося [PERSON] не на підставі довіреності, а на підставі договору. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов в частині визнання угоди з продажу квартири, купівлі квартири та повернення грошових коштів за продану квартиру недійсною не підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] на її користь моральної шкоди в сумі 20 000 грн., суд приходить до наступного висновку. Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23.11.2011 року встановлено, що [PERSON], виконуючи в своїх корисливих цілях стан здоров'я [PERSON], [INFO], яка є інвалідом 3 групи, частково обмежена в самостійному пересуванні, страждає захворюванням катаракти, а також використовуючи її похилий вік, запропонував їй з метою економії часу та прискорення процесу оформлення всієї необхідної документації, пов'язаної з реалізацією її квартири, а також придбанням квартири [ADDRESS], надати йому повноваження по представництву її інтересів, що [PERSON], будучи обманутою, і зробила, оформивши довіреність ВВС №247947 на [PERSON], відповідно до якої останній отримав право на продаж її квартири. 23.04.2004 року [PERSON], доводячи свій злочинний намір до кінця, не виконуючи умисно договірних зобов'язань та не бажаючи їх виконувати, знаходячись в приміщенні «Бессарабської Товарної біржі» по просп. Суворова, 54 в м. Ізмаїлі діючи на підставі вказаної довіреності уклав договір купівлі-продажу з [PERSON] та реалізував квартиру [PERSON] за 5 300 грн. Отримані від реалізації грошові кошти привласнив та розпорядився ними на власний розсуд. Вказаними діями [PERSON] скоїв злочин, передбачений ст. 190 ч.2 КК України - заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайством), яке причинило значні збитки. В судовому засіданні [PERSON] свою вину визнав в повному обсязі. Звільнений від кримінальної відповідальності у зв'язку зі спливом строків притягнення винної особи до кримінальної відповідальності (а.с.7-9). Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановленні постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23.11.2011 року не підлягають доказуванню. Як вбачається з довідки до акта огляду МСЕК від 25.05.2010 року [PERSON] встановлена перша група інвалідності безстроково. (а.с. 28) Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди в наслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю і стражданнях які особа отримала в наслідок ушкодження здоров'я, у душевних стражданнях яких зазнала фізична особа в зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї, у душевних стражданнях які особа зазнала в зв'язку з приниженням її честі гідності та ділової репутації. Частиною 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. В Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 (зі змінами до пункту 9 внесеними постановою від 25.05.2001 р. № 5), роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру - немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, а також враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Оскільки судом встановлено, що діями відповідача [PERSON]М позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що в результаті його злочинних дій вона була позбавлена грошових коштів від продажу квартири, а також відчувала моральні страждання у зв'язку з цим, суд приходить до висновку, що вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Враховуючи факт заподіяння позивачу моральної шкоди, протиправність дій відповідача [PERSON], причинний зв'язок між такими діями та їх наслідками, вину відповідача [PERSON] в завданій моральній шкоді, суд приходить до висновку, щодо необхідності стягнення з [PERSON] на користь позивача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості у відшкодування моральної шкоди грошової компенсації в сумі 5 000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial