Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

В липні 2017р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-4) до відповідача ПрАТ «Кузня на Рибальському», третя особа без самостійних вимог: [PERSON] , в якому просила суд: - визнати недійсним та скасувати ордер на житлову площу в гуртожитку № 0216, серія «ЗЛК», виданий ПАТ «Завод «Ленінська кузня» 02 серпня 2016р. на кімнату [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 02 серпня 2016р. на спільному засіданні адміністрації відповідача та профкому було прийнято рішення про надання кімнати [ADDRESS] третій особі. Разом з тим, на думку позивачки зазначений ордер було видано з порушенням вимог житлового законодавства, оскільки відповідачем не враховано, що у вказаній кімнаті № 54 фактично проживає позивачка разом з неповнолітньою донькою. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Малинникова О.Ф. від 25 вересня 2017р. відкрито провадження по справі. 10 листопада 2017р. на адресу суду, від третьої особи [PERSON] надійшли письмові заперечення на позов, в порядку ст. ст. 27, 31 ЦПК України, в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017р. (а.с. 48-53 т. 1). Розпорядженням від 06 червня 2018р. № 01-08-538 здійснено повторний автоматичний розподіл справи. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 червня 2018р. визначено головуючого суддю Волошина В.О. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Волошина В.О. від 07 червня 2018р. прийнято справу до розгляду та призначено в підготовче судове засідання. В строк визначений в ухвалі суду від 07 червня 2018р. стороною відповідача було подано зустрічний позов (а.с. 82-85 т.1) до [PERSON] , яка діє в своїх інтересах, та в інтересах неповнолітньої [PERSON] , треті особи без самостійних вимог: ДП «Житлово - експлуатаційна контора «Приватного акціонерного товариства «Завод «КУЗНЯ НА РИБАЛЬСЬКОМУ», Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, [PERSON] , в якому сторона просила суд: виселити [PERSON] , [PERSON] з кімнати № 54 гуртожитку, що належить на праві власності зустрічному позивачу за адресою: [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Свої зустрічні позовні вимоги, позивач обґрунтовував тим, що на виконання рішення Київської міської ради № 675/8012 від 12 липня 2012р. [PERSON] , як колишньому працівнику разом з сім`єю, яка проживає в гуртожитку зустрічного позивача по [ADDRESS] було придбано однокімнатну квартиру у власність за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку із знесенням зазначеного гуртожитку, внаслідок будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві. В свою чергу [PERSON] , разом зі своєю донькою [PERSON] без відповідних правових підстав проживають в кімнаті [ADDRESS] . В досудовому порядку відповідачів за зустрічним позовом відмовляються звільнити зазначену кімнату, у зв`язку з чим зустрічний позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом, і просив суд його задовольнити на підставі ст. ст. 109, 116, 128, 129 ЖК України. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 вересня 2018р. зустрічний позов прийнято до розгляду та об`єднано з первісним позовом. 20 вересня 2018р. на адресу суду надійшли письмові пояснення від третьої особи [PERSON] (а.с. 153-157 т.1). 02 жовтня 2018р. на адресу суду надійшов відзив на зустрічний позов, в якому [PERSON] заперечувала проти зустрічного позову (а.с. 166-172 т. 1). 31 жовтня 2018р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив (а.с. 205 - 207 т. 1), в якому зустрічний позивач заперечував проти доводів відповідачки за зустрічним позовом [PERSON] 31 жовтня 2018р. на адресу суду надійшли письмові пояснення від третьої особи ДП «Житлово - експлуатаційна контора «Приватного акціонерного товариства «Завод «КУЗНЯ НА РИБАЛЬСЬКОМУ» (а.с. 221-224 т.1). 19 березня 2019р. на адресу суду надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив на зустрічний позов від відповідачки за зустрічним позовом [PERSON] (а.с. 3- 7 т.2). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2019р. закрито підготовче засідання призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні [PERSON] та її представник заявлені первісні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, зазначених у позові, просили суд первісний позов задовольнити, а зустрічний позов залишити без задоволення. При цьому [PERSON] наголошувала, що надана їй у власність квартира не придатна для проживання, а тому вона може лише проживати з донькою в кімнаті [ADDRESS] , яку не повинні були надавати [PERSON] . Представники ПрАТ «Кузня на Рибальському», третьої особи [PERSON] заперечували проти задоволення первісного позову та підтримали і просили суд задовольнити зустрічний позов, наголошуючи, що [PERSON] отримавши у власність квартиру, як мешканець гуртожитку по [ADDRESS] , які підлягають відселенню, одночасно самовільно зайняла кімнату [ADDRESS] , безпідставно вимагаючи, щоб у наданій їй квартирі, був зроблений оздоблювальний ремонт. Відповідачка [PERSON] , яка на час розгляду справи в суді першої інстанції стала повнолітньою, в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку, поважності причин неявки не повідомила. Треті особи: ДП «Житлово - експлуатаційна контора «Приватного акціонерного товариства «Завод «КУЗНЯ НА РИБАЛЬСЬКОМУ», Служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, в судове засідання своїх представників не направили, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку. Третя особа ДП «Житлово - експлуатаційна контора «Приватного акціонерного товариства «Завод «КУЗНЯ НА РИБАЛЬСЬКОМУ» клопотала перед судом про розгляд справи у відсутність свого представника. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що первісний позов не підлягає задоволенню, а зустрічний позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 128 ЖК України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу колективної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. Положення ст. 129 цього Кодексу передбачають, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Водночас, у відповідності до п.10 Примірного положення про гуртожитки ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу. Судом встановлено, і не оспорювалося сторонами в судовому засіданні, що 02 серпня 2016р. на спільному засіданні адміністрації та профкому ВАТ «Завод «Ленінська кузня» було прийнято рішення про надання третій особі [PERSON] кімнати [ADDRESS] , як двірнику, з видачею спеціального ордера та реєстрацією за вказаною адресою. На підставі вищенаведеного рішення [PERSON] в той же день було видано ордер № 0216 серії «ЗЛК» на право зайняття останньою кімнати №54 вищевказаного гуртожитку. Звертаючись до суду з первісним позовом [PERSON] зазначала, що вона разом з членами своєї сім`ї, починаючи з 1988р. та по теперішній час проживає в кімнаті [ADDRESS] . При цьому на час видачі [PERSON] ордеру на право зайняття останньою кімнати № 54 в гуртожитку, первісному відповідачу, як власнику вказаного гуртожитку, було достовірно відомо про те, що кімната № 54 гуртожитку займає [PERSON] , разом зі своєю донькою [PERSON] . Разом з тим, рішенням Подільського районного суду м. Києва від 02 березня 2016р. по цивільній справі № 758/14838/15-ц, яке набрало законної сили, було визнано [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням по [ADDRESS] . Зазначеним рішенням суду було встановлено, що [PERSON] з 26 червня 1998р. була зареєстрована у вищезазначеному гуртожитку, а [PERSON] після народження. Відповідно до акту від 06 жовтня 2014 р., складеного ДП «ЖЕК-ЛК» ВАТ «ЗЛК» в складі голови комісії завідуючим гуртожитком Денисенко Н.Г. та членів комісії: паспортиста [PERSON] , робітника з комплексного прибирання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не проживають в гуртожитку з жовтня 2014р., по даний час їх місце перебування не відомо. Рішенням Київської міської ради від 12 липня 2012р. №675/8012 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 12 липня 2007р. №1153/1814 «Про заходи, спрямовані на забезпечення будівництва Подільського мостового переходу через річку Дніпро в місті Києві» зобов`язано ПАТ «Завод «Ленінська кузня» для забезпечення суспільних потреб міста Києва як балансоутримувача гуртожитку на [ADDRESS] відселити мешканців з гуртожитку за рахунок коштів, які будуть сплачені товариству як відшкодування збитків від втрати прав на об`єкт нерухомого майна - будівлю гуртожитку в межах витрат, передбачених зведеним кошторисом вартості будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві відповідно до проекту, затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 11 жовтня 2004р. №1851. Згідно п. 4.2 рішення від 12 липня 2012р. №675/8012 ПАТ «Завод «Ленінська кузня» зобов`язано протягом 60 календарних днів з дати отримання відшкодування, зазначеного у пункті 4.1 цього рішення, забезпечити відселення мешканців гуртожитку та знести будівлю гуртожитку на [ADDRESS] . 06 жовтня 2014р. між ТОВ «Будмонтаж-центр» та [PERSON] , ПАТ «Завод «Ленінська кузня» укладено договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 1.3 цього договору ціна майнових прав на об`єкт нерухомості за договором складає 427590,00 грн. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 36851695 від 27 квітня 2015р. квартира [ADDRESS] , зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] . В судовому засіданні [PERSON] та її представник не могли пояснити суду, яким чином остання отримала у власність зазначену вище квартиру № 145 , як мешканець гуртожитку по [ADDRESS] , стверджуючи, що ніколи у вказаному гуртожитку вона та члени її сім`ї не проживали. Як і не могла пояснити сторона первісного позивача чому первісний позивач зобов`язаний одночасно забезпечити [PERSON] та членів її сім`ї квартирою, придбавши її на виконання рішення Київської міської ради 12 липня 2012р. №675/8012 та забезпечити [PERSON] і членів її сім`ї житловим приміщенням в гуртожитку підприємства. За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України від 01 грудня 2004р. № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). За змістом ч. 2-4 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. За змістом ст. 59 ЖК України, ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі. Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду (ч. 1, 2 ст. 109 ЖК України). Частиною 1 ст. 110 ЖК України передбачено, що громадяни виселяються з жилих будинків державного і громадського житлового фонду з наданням іншого благоустроєного жилого приміщення, якщо: будинок, у якому знаходиться жиле приміщення, підлягає знесенню; будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом; будинок (жиле приміщення) підлягає переобладнанню в нежилий. За змістом ч. 1 ст. 111 ЖК України передбачено, що якщо будинок, в якому знаходиться жиле приміщення, підлягає знесенню у зв`язку з вилученням земельної ділянки для державних або громадських потреб, громадянам, виселюваним з цього будинку, інше благоустроєне жиле приміщення надається виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів, а у випадках, коли земельна ділянка відводиться державній, кооперативній або іншій громадській організації, - цією організацією. Положеннями ч. 1-3 ст. 132 ЖК України передбачено, що сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв`язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що [PERSON] та членів її сім`ї ( [PERSON] ), як осіб, які проживали на законних підставах в гуртожитку по [ADDRESS] , було забезпечено іншим житлом, шляхом придбання [PERSON] у власність квартири на виконання рішення Київської міської ради від 12 липня 2012р. № 675/8012, суд не вбачає правових підстав для проживання [PERSON] , [PERSON] в гуртожитку в кімнаті [ADDRESS] , а тому зазначені особи підлягають виселенню з цієї кімнати № 54 без надання іншого жилого приміщення. Не підлягають задоволенню первісні позовні вимоги [PERSON] , в силу положень ст. ст. 59, 132 ЖК України, враховуючи те, що [PERSON] та члени її сім`ї були відселенні з гуртожитку по [ADDRESS] з наданням іншого житла у власність, і не мають правових підстав для проживання в кімнаті [ADDRESS] . При цьому діючим житловим законодавством не передбачено виселення колишнього працівника підприємства з членами його сім`ї з одного гуртожитку, з наданням у власність квартири, з одночасним його поселенням та членів його сім`ї в інший гуртожиток. Доводи [PERSON] та її представника, що надана їй у власність квартира не придатна для проживання, і саме первісний відповідач зобов`язаний зробити в ній оздоблювальний ремонт судом оцінюється критично, в силу положень ч. 1 ст. 111 ЖК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів за зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] на користь позивача за зустрічним позовом підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 800,0 грн. з кожної.

Outcome: approved