Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

В лютому 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вимоги за позовом обґрунтовувало тим, що 03 вересня 2008 року між Український промисловий банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого останній надано кредит в розмірі 189 295,00 доларів США, з терміном повернення 31 серпня 2023 року із сплатою 13,30 % річних за користування кредитом. 30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», [PERSON]», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та Національним Банком України, був укладений договір про передачу активів, згідно з яким ТОВ «Український промисловий банк» відступило АТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, у тому числі й за вищевказаним кредитним договором. Оскільки боржник [PERSON] належним чином не виконує зобовязання за кредитним договором, позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором станом на 16 грудня 2013 року в розмірі 631 161,68 грн. Вищезазначена справа неодноразово розглядалася судами, зокрема рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2015 року в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено у звязку зі спливом строку позовної давності. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 26 жовтня 2015 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2015 року скасовано та ухвалено нове, яким в позовних вимогах ПАТ «[PERSON] відмовлено з підстав передчасного звернення до суду. 25.05.2016 року Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2015 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 26 жовтня 2015 року скасовано та справу направлено на новий розгляд. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, згідно наданої суду заяви просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, поважних причин неявки суду не надавав. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що 03 вересня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір, згідно з умовами якого, відповідачу надано кредит у розмірі 189 295,00 доларів США, з терміном повернення 31 серпня 2023 року із сплатою 13,30 % річних за користування кредитом. ТОВ «Український промисловий банк» 30 червня 2010 року відступило право вимоги, в тому числі і за кредитним договором, укладеним з [PERSON] Внаслідок неналежного виконання відповідачем воїх зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 16 грудня 2013 року становить 631 161,68 грн, згідно довідки від 16.12.2013 року. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 4ст. 10 ЦПК Українисуд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Оскільки позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, у зв'язку з неналежним виконанням останнім умов договору кредиту та простроченням виконання зобов'язань за договором, які обґрунтовано з посиланням на положення ст. 1054 , то за приписами ст. 179 ЦПК України спочатку підлягає доведенню факт виконання Банком зобов'язання про видачу кредитних коштів; встановлення факту неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором/ Кредитним договором від 03 вересня 2008 року передбачено, що сплата кредиту та процентів за користування кредитними коштами здійснюється щомісячно частинами в розмірі не менш як 1 051,00 доларів США по 20 число (включно) кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту (п. 2.4 кредитного договору). З матеріалів справи вбачається, що графіком погашення кредитної заборгованості день платежу встановлено до 20.09.2010 року, наступний графік сторонами не узгоджено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.05.2016 року розяснено, що умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, та право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, З ст. 264 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності повязаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). Дослідивши матеріали справи суд встановив, що позивачем не надано належних доказів з якого часу відповідач порушила строк погашення чергового платежу та припинила виконувати умови кредитного договору. Позивачем не надано до суду розрахунку щомісячної заборгованості по черговим платежам, у звязку з чим суд не може встановити чи пропустив банк строк звернення до суду з вказаним позовом, оскільки позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Позивач - ПАТ «Дельта Банк» діє в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «[PERSON] [PERSON], в інтересах якого діє [PERSON]Ю, який здійснює представництво Банку в суді. З метою повного та всебічного з'ясування обставин справи суд першої інстанції надавав позивачу можливість подати докази на підтвердження своїх доводів, неодноразово відкладав розгляд справи та визнавав явку представника позивача обов'язковою. Клопотань або заяв щодо долучення до матеріалів справи доказів на підтвердження вимог та обґрунтувань представники позивача до суду першої інстанції не надавали. Згідно з вимогами ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. За приписами діючого законодавства належними доказами виконання Банком своїх зобов'язань є первинні бугалтерські документи, що підтверджують видачу коштів. Матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження виконання Банком умов кредитного договору, існування заборгованості, суми та строку прострочення. Як вбачається з витребуваного ухвалою Апеляційного суду від 20.07.2015 року розрахунку на час передачі активів та кредитних зобовязань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банк» сума кредитної заборгованості (поточна) відповідача становить 56 082,62 дол. США, сума простроченої заборгованості становить 0. При цьому, сума простроченої кредитної заборгованості на 01.06.2015 року зазначена 56082,62 дол. США. Оцінюючи наданий позивачем розрахунок заборгованості станом на 17.04.2015 року, суд вважає його неналежним та недостатнім доказом, так як він не містить всієї необхідної інформації для перевірки розміру нарахованої заборгованості, у тому числі всіх її складових. Так, з наданого банком розрахунку неможливо встановити тривалість періоду заборгованості відповідача, в тому числі простроченої заборгованості як за тілом кредиту, так і за відсотками та комісією. Таким чином, суд дійшов висновку про необґрунтованість наданого суду розрахунку заборгованості та його неналежність в якості доказу заявлених позивачем вимог. Суду не надано на підтвердження розрахунку будь-яких виписок з рахунку відповідача на підтвердження чи спростування останнім погашення заборгованості у той чи інших період. Враховуючи відсутність детального обґрунтованого розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором та бухгалтерської документації, заперечень відповідача щодо такого розрахунку, суд не в змозі перевірити правильність проведеного обрахунку заборгованості, з огляду на що вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк». Суд діє у спосіб, визначений Цивільним процесуальним кодексом України та з власної ініціативи не може долучати до матеріалів справи докази або витребовувати їх. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. Згідно з п.п. 6, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 209 року «Про судове рішення в цивільній справі» при ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, на підставі сукупності зібраних по справі доказів, прийшов до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed