Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

В листопаді 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просила усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні належним їй на праві власності житловим будинком по вул. Будівельній,2 с.Новокостянтинівка Роздільнянського району Одеської області, виселивши із вказаного будинку відповідача [PERSON] з її дітьми, які незаконно, без правових підстав займають належний їй будинок. В подальшому подала нову позовну заяву (а.с.71), яку предявила до [PERSON] та [PERSON] з тими ж позовними вимогами про виселення з належного їй будинку цих двох осіб, посилаючись на, що вони проживають в належному їй будинку незаконно. В ході розгляду справи збільшила раніше заявлені позовні вимоги (а.с.149), надавши уточнену позовну заяву, в якій просила також стягнути з відповідачів заподіяну їй матеріальну шкоду в розмірі 3319,31 грн за час незаконного проживання та користування її будинком. В судовому засіданні [PERSON] підтримала заявлені нею позовні вимоги, суду пояснила, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] у червні 2010 року вирішили придбати у неї будинок по вул. Будівельній, 2 с.Новокостянтинівка Роздільнянського району Одеської області. Під час підготовки документів для вчинення правочину у нотаріуса та під час передачі їй авансу за будинок 11.09.2010 року, вона дозволила переїхати [PERSON], [PERSON] з дітьми та матірю [PERSON] до будинку ще до укладення договору, так як вони посилались на важкі сімейні обставини. В цей день вони поселились в будинку. Укладення договору купівлі-продажу будо призначено в нотаріальній конторі на 27.12.2010 року, де вони не змогли домовитись щодо ціни будинку, а тому з вини покупців договір не був укладений. Після цього вона дозволила покупцям тимчасово пожити в будинку, щоб зібрати гроші за будинок, однак в подальшому зрозуміла, що вони вже не мали наміру купувати будинок та попросила їх звільнити помешкання, на що останні відмовились. Таким чином з 11.09.2010 року по 15.09.2015 року вони незаконно проживали в належному їй будинку. Стосовно [PERSON] є рішення про виселення її з будинку в судовому порядку, а стосовно інших мешканців будинку вона просила також винести рішення про їх примусове виселення. Крім цього пояснила, що за час проживання в будинку відповідачі користувались газовим опаленням будинку, однак послуги не оплачували. Борг за час їх проживання перед газовим господарством склав 1796,92 грн, який вона на теперішній час сплатила. Крім цього, оскільки відповідачі не сплачували і послуги за електропостачання, вона вимушена була відключити світло у власному будинку, однак тепер за підключення будинку до електропостачання заплатила 1415 грн. Вважає, що понесені нею витрати по оплаті заборгованості за газ та за відновлення електропостачання до будинку, є збитками, які заподіяні їй відповідачами, а тому просила стягнути їх з відповідачів на її користь солідарно на підставі ст.1166 ЦК України. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] про час та місце слухання вказаної справи повідомлялись належним чином шляхом їх сповіщення поштовими повідомленнями по місцю їх реєстрації, однак в судове засідання відповідачі не зявились, про поважні причини неявки суд не повідомили. Відповідач [PERSON] після оскарження ухвали суду про відкриття провадження, також на неодноразові виклики в суд не зявлялась, заперечень на позов не подавала. Третя особа Роздільнянська районна державна адміністрація, яка залучена до участі у справі ухвалою суду як орган опіки та піклування в звязку з тим, що позивач просила виселити з належного їй будинку неповнолітніх дітей, просили відмовити в задоволенні позовної заяви в частині виселення із будинку відповідачів з дітьми, так як надали суду відомості, що [PERSON] на теперішній час разом з дітьми добровільно виселилась з будинку по вул. Будівельній, 2 с.Новокостянтинівка Роздільнянського району Одеської області і проживає в м. Роздільна де винаймає квартиру. Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, давши оцінку обґрунтованості заявлених вимог, вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що житловий будинок №2 по вул. Будівельній в с.Новокостянтинівка Роздільнянського району Одеської області належить позивачу [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу будинку від 02.11.2004 року (а.с.146) та на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок САВ №162212, виданого виконкомом Марківської сільської ради 24.12.2010 року. (а.с.5,6,9). Таким чином, позивач володіє житловим будинком вул. Будівельній, 2 с.Новокостянтинівка Роздільнянського району Одеської області, а тому має право вимагати усунення перешкод в користуванні та розпорядженні своєю власністю. Судом по справі встановлено, що у вказаному будинку без реєстрації з 11.09.2010 року по вересень 2015 року проживали відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] з неповнолітніми дітьми. Дані обставини підтверджуються : -постановою Роздільнянського РВ ГУМВС України в Одеській області від 31.12.2010 року про відмову в порушенні кримінальної справи, із установчої частини якої встановлено, що по усній домовленості з [PERSON], яка є власницею будинку по вул. Будівельній, 2 с.Новокостянтинівка Роздільнянського району Одеської області, в цей будинок в вересні 2010 року поселились [PERSON], [PERSON], [PERSON] та її діти (а.с.10); -довідкою Гвоздавської сільської ради Любашівського району Одеської області від 23.12.2011 року №558/02-12, згідно якої відповідачі по справі [PERSON] та її діти мають зареєстроване місце проживання в [INFO] (а.с.12); -листом відділу освіти Роздільнянської РДА від 04.11.2011 року №1308, згідно якого [PERSON] з чоловіком та дітьми з с. Солтанівка Любашівського району переїхала у с. Марківка Роздільнянського району Одеської області, [PERSON]В в цей період працювала в школі с. Марківка Роздільнянського району на посаді керівника гуртка (а.с.50); -довідкою Марківської сільської ради від 20.07.2015 року, згідно якої [PERSON] разом з трьома дітьми дошкільного віку з вересня 2010 року проживала без реєстрації в будинку по вул. Будівельній, 2 с.Новокостянтинівка Роздільнянського району без реєстрації, в цей час власниця будинку [PERSON] з цього ж періоду в вказаному будинку не проживала (а.с.85); -актом державного виконавця про виселення від 04.07.2014 року, згідно якого під час виконання виконавчого листа №2-520/2014 року, виданого 31.03.2014 року щодо виселення з будинку по вул. Будівельній, 2 с.Новокостянтинівка [PERSON], виконавцями після виїзду на місце виконання рішення суду було встановленого, що [PERSON] виселилась з будинку в липні 2014 року (а.с.92); Далі під час розгляду справи у суді було встановлено на підставі довідки Марківської сільської ради від 26.08.2015 року, що на час видачі вказаної довідки з 26 серпня 2015 року [PERSON] та її троє неповнолітніх дітей - сини [PERSON], 12.09.2013 року, Данііл, [INFO], донька Кіра, [INFO], з будинку виселились, а [PERSON]Р в вказаному будинку взагалі не проживав (а.с.117). Дані обставини також підтверджуються наданим суду органом опіки та піклування Роздільнянської РДА актом обстеження умов проживання сімї [PERSON] на зйомній квартирі в м.Роздільна, тобто факт виселення відповідачів в добровільному порядку з будинку по вул. Будівельній, 2 с.Новокостянтинівка Роздільнянського району в суді підтверджений (а.с.125). Ці обставини визнала також в суді і позивач [PERSON] Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ст.321 ЦК України встановлює непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На теперішній час право [PERSON] на володіння, користування та розпорядження власним майном відновлено, а тому підстав в задоволенні позову стосовно усунення перешкод в користуванні власністю та виселення відповідачів з належного їй будинку не має. Оскільки позивачка, визнавши в суді дані обставини, від позову в цій частині позову не відмовилась, то суд вважає, що їй належить відмовити в задоволенні позову стосовно виселення відповідачів з належного їй будинку. Стовно позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди позивачці, то суд вважає, що ці позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна неправомірними рішенням, діями, чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Так суд вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] стовно відшкодування шкоди, завданої їй в звязку з повторним підключенням електропостачання до будинку по вул. Будівельній, 2 с.Новокостянтинівка в сумі 1415,09 грн згідно довідки ПАТ «ЕК Одесаобленерго» від 30.09.2015 року за №1703 (а.с.153), так як відключення будинку від електропостачання відбулось відповідно до заяви самої [PERSON], а тому її посилання на те, що це є шкода в розумінні ст.1166 ЦК України, заподіяна їй винними діями відповідачів є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Між тим, в ході розгляду справи судом встановлено достовірно, що відповідачі по справі проживали в будинку [PERSON] з 11 вересня 2010 року по вересень 2015 року. В будинок по вул. Будівельній ,2 с.Новокостянтинівка Роздільнянського району вони вселись в вересні 2010 року по усній домовленості з власницею будинку [PERSON] до оформлення договору купівлі-продажу будинку. Наведене свідчить про те, що [PERSON] та [PERSON] у встановленому законом порядку зі згоди власника приміщення вселились в будинок як наймачі жилого приміщення без визначення строку, і таким чином між позивачем та відповідачами фактично було укладено договір найму жилого приміщення без визначення строку користування. Тому спори щодо тимчасового проживання у житлових приміщеннях на думку суду повинні вирішуватись на підставі норм Житлового кодексу УРСР, а не Цивільного кодексу України, як на то вказує позивач. Так відповідно до ст. 158 ЖК України наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Відповідно до ст.162 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Судом встановлено згідно довідки Роздільнянського управління експлуатації газового господарства від 06.10.2015 року станом на 05.10.2015 року заборгованість абонента [PERSON] за газ за адресою вул. Будівельна, 2 с.Новокостянтинівка Роздільнянського району Одеської області складає згідно наказу Роздільнянського районного суду Одеської області від 28.11.2012 року 1796,92 грн (а.с.154), який на теперішній час [PERSON] сплачено на підставі наданої суду квитанції (а.с.177). Згідно виписки з особового рахунку борг утворився за вересень, жовтень, листопад, грудень 2010 року, тобто саме в той період, коли в будинку проживали відповідачі з дітьми. Тому дані кошти підлягають стягненню на користь [PERSON] з відповідачів в рівних частках. Також суд вважає, що з відповідачів належить стягнути в рівних частках на користь позивачки понесені та документально підтверджені судові витрати в сумі 730,80 грн, які складаються з судового збору, сплаченого по первісним вимогам щодо виселення відповідачів, так як по справі встановлено, що відповідачі виселились з будинку після звернення [PERSON] в суд, а також судовий збір в розмірі 487, 20 грн по збільшеним позовним вимогам. На підставі ч. 1 ст. 321, 391 ЦК України, ст. 158,161,162,169 Житлового кодексу України,

Outcome: partial