Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

В липні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення суми боргу, яким просив стягнути з відповідача на свою користь суму боргу 6992 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову зазначив, що у березні 2015 року відповідачка звернулася до нього з проханням придбати товар на суму 6992 грн., на що він дав згоду, а заборгованість за отриманий товар була визначена розпискою від 18.03.2015 року, згідно якої відповідачка повинна була виплачувати зазначену суму на протязі 4 місяців рівними частинами по 1748 грн. до 31.05.2015 року включно. Однак, на день звернення до суду відповідачка гроші не повернула. Тому він вимушений звернутися до суду. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити. У судовому засіданні відповідачка заперечувала проти задоволення позову, просила відмовити у його задоволенні. Суду пояснила, що з позивачем вона знаходилася у трудових відносинах. Коли позивач проводив перевірку, у неї було виявлено недостачу товару на суму 6992 грн., тому відповідач її примусив написати розписку. Товар вона не купувала. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували з грудня 2014 року в трудових відносинах, що підтверджується наявною у матеріалах справи трудовою угодою від 19.12.2014 року. Так, відповідно до вищезазначеного трудового договору між позивачем та відповідачем укладено трудовий договір, за умовами якого відповідач зобовязаний виконувати на посаді керуючої непродовольчого магазину здійснення торгівлі дитячими товарами не продовольчої групи, здійснювати прийом товару, нести матеріальну відповідальність за збереження товарно-матеріальних цінностей. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 1 ст. 691 ЦК України встановлено обовязок покупця оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Згідно ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У відповідності до ст. 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов'язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов'язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його. Як встановлено у судовому засіданні, що 18.03.2015 року між Фізичною особою підприємцем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого остання придбала у позивача товар на загальну суму 6990 грн. 00 коп. Факт продажу товару підтверджується товарним чеком № 1814 від 18.03.2015 року, завіреного підписом та печаткою ФОП [PERSON], а факт наявності такого товару у підприємця підтверджується видатковими накладними № № 360, 361, 367-369 від 30 січня 2015 року. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що між сторонами згідно договору купівлі-продажу, було досягнуто домовленості щодо оплати товару протягом 4 місяців до 31.05.2015 року включно рівними частками по 1748 грн. 00 коп., про що було складено відповідачем відповідну розписку в день купівлі товару, тобто 18.03.2015 року. Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом не приймаються до уваги пояснення відповідачки стосовно того факту, що фактично між сторонами договір купівлі-товару не укладався, а мали місце трудові відносини, внаслідок яких, у звязку з виявленою позивачем нестачею товарно-матеріальних цінностей за місцем роботи відповідачки, остання вимушена була скласти на підтвердження факту існування такої нестачі та обовязку її покрити відповідну розписку, оскільки жодного належного та допустимого доказу своїх заперечень відповідачко, не зважаючи на відповідні розяснення судом, надано не було. Натомість докази, надані позивачем, в їх сукупності в повній мірі підтверджують факт укладання між сторонами договору купівлі-продажу. Що стосується наданої відповідачкою фотокопії Графіку погашення нестачі в магазині «Капітоша 15», із зазначенням сум нестачі щодо кожної окремої людини в ньому вказаної, то суд зазначає, що даний доказ не може бути прийнятий судом як допустимий, оскільки окрім підпису самої відповідачки, він ні ким більш не затверджений. Будь яких, інших реквізитів, таких як підписи інших осіб, підпису позивача або печатки ФОП зазначений графік не містить. Будь-які документи, на підтвердження факту проведення інвентаризації та виявлення нестачі за місцем роботи відповідача суду також надано не було, що фактично спростовує сам факт існування такої нестачі. Також, в судовому засіданні відповідачка не заперечувала того факту, що грошові кошти за розпискою від 18.03.2015 року нею позивачу не передавалися. При цьому, суд зазначає, що факт перебування відповідачки в трудових відносинах з позивачем не позбавляє її права бути покупцем, купуючи товар у особи, в трудових відносинах з якою вона перебуває, оскільки спірний договір купівлі-продажу є публічним та на нього розповсюджуються вимоги ст. 633 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Таким чином, оскільки відповідачкою в порушення умов договору купівлі-продажу товару від 18.03.2015 року не було сплачено в строк, передбачений домовленістю сторін, вартість цього товару, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, з відповідачки на користь позивача повинно бути стягнуто судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved