Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

В липні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з останнього 21456,39 грн. інфляційні витрати та три проценти річних в розмірі 4521,00 грн. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що 08.09.2004 Теплицьким районним судом було винесено рішення відповідно до якого на його користь було стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] 12000,00 грн. Відповідно до постанови державного виконавця Теплицького РВ ДВС від 28.03.2017 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з [PERSON] 12000,00 грн. закінчено у зв'язку з фактичним виконанням рішення в повному обсязі. Вважає, що рішення Теплицького районного суду від 08.09.2004 виконано не вчасно, тому просить стягнути з відповідача інфляційні витрати та три проценти річних, а також понесені ним судові витрати. Представник позивача [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі договору № 6 про надання правової допомоги від 10.07.2017, в судове засідання не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, просить позов задовольнити. В разі неявки відповідача проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 12.10.2017 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, про що свідчить розписка про явку в судове засідання. Заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило, тому суд ухвалив винести по даній справі заочне рішення, і позивач проти цього не заперечує. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання(неналежне виконання). Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобовязання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі. Як встановлено в судовому засіданні рішенням Теплицького районного суду від 08.09.2004 позов [PERSON] задоволено частково та вирішено солідарно стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] кошти в сумі 12000,00 грн (а.с.6-7). На підставі даного рішення суду Теплицьким районим судом було видано виконавчий лист № 2-312/2004 від 09.10.2004 (а.с.8). Відповідоно до Постанови головного державного виконавця Теплицького РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Пролєєвої Т.В. Серії ВП № 52976685 від 28.03.2017 про закінчення виконавчого провадження, виконавче провадження з примусового виконання про стягнення з [PERSON] 12000,00 грн. закрито за фактичним виконанням рішення в повному обсязі (а.с. 9-10). Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається із постанови Верховного суду України від 01.10.2014, справа № 6-113/цс14, даним судом була розглянута справа про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне виконання рішення суду та викладена правова позиція № 113цс14, згідно якої за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації(плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. А відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відповідно до розрахунку, сума заборгованості, на яку нараховуються інфляційні витрати 12000,00 грн., за період прострочення виконання грошового зобов'язання з 08.09.2004 по 28.03.2017 - інфляційні втрати складають суму 21456 грн. 39 грн. Розмір трьох процентів річних за період з 08.09.2004 по 28.03.2017(4584 дні) від простроченої суми 12000,00 грн. складає 4521 грн. 00 коп.(а.с.11-12). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати, таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, зокрема, 640,00 грн. витрат за сплату судового збору та витрати на правову допомогу в розмірі 3520,00 грн. відповідно до розрахунку вартості послуг за надану правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved