Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

В квітні 2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про оплату вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, стягнення витрат та суми інфляції в якому просив стягнути з комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги Дніпропетровського району Дніпропетровської області» на його користь: середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.09.2013 року по день ознайомлення з наказом про поновлення на роботі,тобто по 28.01.2014 року за 138 днів у сумі 30659,09 грн.; моральну шкоду у сумі 150000 грн.; витрати на лікування у сумі 3000 грн.; витрати на реабілітаційне лікування (5 років) - 25000 грн.; стягнути на його користь втрати, які він поніс з інфляцією коштів 27213,90 грн.; стягнути з закладу судові витрати; згідно статей 134 (п. 8), 237 КЗпП покласти відшкодування всіх витрат комунальному закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги Дніпропетровського району Дніпропетровської області» на відповідальну особу, що підписала наказ, на головного лікаря комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги Дніпропетровського району Дніпропетровської області» Побігай Людмилу Яківну. В обґрунтування позову позивач вказав на те, що з 01.12.2011 року він був прийнятий за переводом до комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Дніпропетровського району Дніпропетровської області наказом № 5-0 від 01.12.2011 року де працював на посаді заступника головного лікаря з медичного обслуговування населення до 05.07.2013 року. Наказом № 137-к від 05.07.2013 року він був звільнений на підставі п.3 ст.40 КЗпП України. З 06.07.2013 року він не працював до 28.01.2014 року. За час праці у закладі до нього було упереджене відношення та постійний тиск з боку головного лікаря закладу з метою примусити його звільнитись з посади, на що він відмовився. Винесені догани (наказами по закладу № 38-о від 07.02.2013 року та № 62-к від 22.05.2013 року) були надумані і винесені з грубим порушенням вимог КЗпП, що і було доказано у суді. Два незаконних накази не було скасовано судом лише тому, що він пропустив терміни на скасування даних наказів. Рішенням Дніпропетровського районного суду від 11.09.2013 року, по справі №2-175/3781/13ц, його було поновлено на роботі та призначені виплати за час вимушеного прогулу. За рішенням суду його необхідно було негайно поновити на роботі та виплатити місячний оклад. Його не було поновлено на роботі і не виплачені кошти, чим ще більше завдавалася шкода його фізичному і моральному здоров'ю. Рішенням апеляційного суду від 15.01.2014 року, було підтверджено негайне поновлення його на роботі та виплата коштів. Але головний лікар знову грубо порушуючи Закон не виконав і це рішення суду. Його було поновлено на роботі наказом від 22.01.2014 року за № 9, ознайомили його з наказом тільки 28.01.2014 року ,а виплата коштів не здійснена навіть до сих пір. Через постійну емоціональну напругу у нього підвищився тиск та виникла ішемічна хвороба серця з порушенням ритму, тому він постійно приймає ліки, додатково використовуючи на це свої кошти. Після кількох місяців знущання з нього, перебування в постійному стресі, у нього знизився імунітет і він знаходився уже два рази за цей час на лікуванні 14 днів на амбулаторному і 10 днів на стаціонарному у обласній лікарні ім. Мечникова. Перенісши таку травму йому потрібно 5 років проводити реабілітаційні заходи (лікування амбулаторне, стаціонарне, санітарно-курортне 1 раз на рік), що також потребує додаткових коштів у розмірі 5000 грн. на рік. Путівка на реабілітаційний курс в санаторій 5000 грн. * 5років = 25000 грн. Незаконне звільнення призвело до його душевних страждань. Він постійно про це думав, у нього погіршився сон, самопочуття, його думки постійно зайняті цим нахабством посадової особи, що не могло бути не поміченим його близькими дружиною і донькою. Вони теж страждають разом з ним, переживають цю несправедливість. Звільнення його по ініціативі власника за 2,5 роки до його пенсійного віку було зроблене з наміром. Це призвело до приниження його честі, гідності та ділової репутації, яку він напрацьовував десятиліттями, що для нього є найцінніше ,адже це безпідставно, підло заплямувало весь його рід. Вважає за необхідне стягнути на його користь з відповідача моральне відшкодування у сумі 150000 грн. Просив позов задовольнити в повному обсязі. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача за довіреністю Ільїн А.В. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом вставлено, що згідно наказу № 5-о від 01 грудня 2011 року [PERSON] був прийнятий за переводом до КЗ «Центр первинної медико-санітарною допомоги» Дніпропетровського району Дніпропетровської області, де працював на посаді заступника головного лікаря з медичного обслуговування населення до 05 липня 2013 року. Наказом №137-к від 05 липня 2013 року, [PERSON] був звільнений з посади заступника головного лікаря обслуговування населення, з ним розірваний трудовий договір, на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2013 року поновлено на роботі [PERSON] на посаді заступника головного лікаря з медичного обслуговування населення Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Дніпропетровського району Дніпропетровської області з 06.07.2013 року; стягнуто з Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Дніпропетровського району Дніпропетровської області на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 14663,04 грн.; рішення підлягає негайному виконанню в частині поновлення [PERSON] на роботі та виплати йому середнього заробітку за один місяць в розмірі 6757 грн. 59 коп. (а.с.11-13). Наказом головного лікаря комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги Дніпропетровського району Дніпропетровської області» Побігай Л.Я. № 9-к від 22 січня 2014 року був відмінений Наказ № 137-к від 05.07.2013 року «Про звільнення з посади заступника головного лікаря з медичного обслуговування населення» та поновлено на посаді заступника головного лікаря з медичного обслуговування населення з 06.07.2013 року з посадовим окладом згідно тарифікації (а.с.52). 28 січня 2014 року [PERSON] ознайомився з наказом, що підтверджується його підписом (а.с.52). Відповідно до ст. 1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин,заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» і Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року з наступними змінами, згідно до якого заробітна плата за час вимушеного прогулу обчислюється виходячи з виплат за останні два місяці роботи, що передували звільненню. Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Середній заробіток за час вимушеного прогулу від 12 вересня 2013 року по день ознайомлення позивача з наказом про поновлення на роботі тобто по 28 січня 2014 року за 138 днів складає 30659 грн. 09 коп., з розрахунку: 6757,59 грн. х 12 міс. / 365 днів х 138 дні = 30659,09 грн. За таких обставин, суд дійшов до висновку про задоволення позову в частині стягнення з комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги Дніпропетровського району Дніпропетровської області» на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 12 вересня 2013 року по 28 січня 2014 року в розмірі 30659 грн. 09 коп. Стосовно вимог про стягнення з відповідача на користь [PERSON] моральної шкоди у сумі 150000 грн., суд прийшов до наступного. Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За правилом ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. У зв'язку із неправомірними рішеннями відповідача, позивачеві дійсно спричинено душевні страждання. Позивачем надано достатньо доказів для підтвердження того, що йому була нанесена моральна шкода. Однак суд вважає пред»явлений розмір моральної шкоди 150000 грн. завищеним та вважає за необхідне стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 2000 грн. Відповідно до ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Що стосується позовних вимог щодо витрат на лікування у сумі 3000 грн., витрат на реабілітаційне лікування (5 років) у сумі 25000 грн. та суми інфляції у розмірі 27213,90 грн., то вони задоволенню не підлягають, оскільки судом не встановлено підстав для їх задоволення та позивачем не надано належних доказів. Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. [PERSON] звільнено від оплати судових витрат на підставі п. 1 ч. 1 Закону України «Про судовий збір», оскільки ним подано позов, що випливає з трудових правовідносин. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі за позовні вимоги про стягнення середнього заробітку у розмірі 306,59 грн. та за позовні вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 121,80 грн., а всього в сумі 428 грн. 39 коп., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved