Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

В листопаді 2016 року [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В своїй заяві позивач вказував, що 21 липня 2015 року він позичив у борг відповідачу суму грошей в розмірі 35000 гривень., що підтверджується розпискою відповідача, які останній зобовязувався повернути до 21 липня 2016 року. На даний час відповідач позичені кошти не повернув, ухиляється від їх повернення. Посилаючись на ст.ст. 525, 526, 1049 Цивільного кодексу України позивач просив стягнути з відповідача 35000,00 грн. боргу та 551,21 грн. судових витрат. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, причини не явки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, за участю його представника адвоката [PERSON] (а.с. 26). Представник позивача [PERSON], що діє на підставі договору-доручення про надання правової допомоги (а.с. 27), в судовому засідання позовні вимоги [PERSON] підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував факт отримання ним грошових коштів, посилаючись на те, що розписка ним була написана під примусом позивача. Пояснив, що позивач виступив поручителем при отриманні ним кредиту в банку, а коли він з звязку з фінансовими труднощами не погашав кредит, то банк предявив вимоги до поручителя і з позивача за рішенням суду стягували кошти на погашення кредиту. Тоді позивач став вимагати від нього написати розписку про повернення коштів у сумі 35000 грн., хоч насправді з нього було стягнуто меншу суму, і під тиском з боку позивача він був змушений написати цю розписку. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідка, вивчивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Згідно з ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності з ст. 1047 ЦК України, якщо сума позики не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Таким чином судом встановлено, що між позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] було укладено договір позики на суму 35000,00 гривень, з кінцевим терміном повернення 21 липня 2016 року, підтвердженням укладення якого є розписка (а.с.34). У постанові Верховного Суду України №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року сформульована правова позиція: «Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей». Таким чином, наявна у справі розписка є належним і допустимим доказом тієї обставини, що [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти, зазначені у ній. Оцінюючи твердження [PERSON] про те, що розписка написана під впливом позивача і грошові кошти в сумі 35000 грн. не були ним отримані від позивача в борг суд зазначає наступне. У відповідності з ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами 1, 4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності з вимогами ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були ним одержані у меншій кількості ніж встановлено договором. Відповідач не спростував вимоги позивача про надання йому грошової позики, не надав суду доказів того, що на нього чинився який-небудь тиск, внаслідок якого він написав розписку без вільного волевиявлення та всупереч внутрішній волі, навпаки, пояснення відповідача щодо обставин написання розписки спростовуються показаннями у судовому засідання свідка [PERSON], який був присутній при її написанні. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст.59 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.3 ст.545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Оскільки борговий документ розписка від 21.07.2015, знаходиться у позивача, що підтверджується її оглядом у судовому засіданні, суд вважає, що твердження позивача про те що відповідач не повернув позику відповідає дійсності. Таким чином, проаналізувавши всі надані докази, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача боргу в сумі 35000,00 гривень. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, в сумі 551,20 грн. (а.с. 1), підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі.

Outcome: approved