Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

В квітні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, [PERSON] державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, про зняття арешту з майна. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 01.11.2013 року померла його мати [PERSON]. Їй на підставі свідоцтва про право власності на житло належала квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. Позивач звернувся до Ірпінської міської державної нотаріальної контори для прийняття спадщини. Але під час оформлення спадщини стало відомо про те, що на спадкову квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], накладено арешт, реєстраційний номер обтяження 47608, і, що подальше оформлення спадщини не можливо в звязку з арештом. Відповідно до даних з реєстру підставою обтяження стала: постанова, 859/1, від 10.10.2000 р. винесена Виконавчою службою Києво-Святошинського району Київської області. Більше того, як стало відомо з наданої нотаріусом інформаційної довідки, власником зазначеної квартири вказаний позивач, хоча останній ніколи не був власником квартири своєї матері. З метою зясування підстав та обставин накладення арешту на зазначену квартиру адвокат позивача звернулась до Виконавчої служби Києво-Святошинського району Київської області з запитом. У відповідь старшим державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу ДВС ГУ територіального управління юстиції у Київській області було повідомлено, що у відділі не перебувають на виконанні провадження щодо позивача та [PERSON] Також було вказано, що відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» документи по виконавчих провадженнях зберігаються протягом трьох років, а тому інформація щодо постанови №859/1 від 10.10.2000 р. відсутня. З метою зясування всіх обставин та наявності арешту на майні позивача було додатково отримано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта № 81912649. З зазначеної довідки стало відомо, що крім вказаного вище арешту квартири матері, також в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна наявні обтяження (реєстраційні номери 1374769 та 1402523), накладені на все майно позивача на підставі постанови Районного відділу ВДВС Мінського районного управління юстиції, 972/16 від 25.11.2002 р. та ухвали Мінського районного суду м. Києва, NB-26, від 26.03.2002 р. При цьому в останньому обтяженні зазначена прізвище власника майна - [PERSON]. До [PERSON] державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві також було направлено запит стосовно інформації по вказаному арешту, але на сьогоднішній день відповіді надано не було. Також в довідці вказаний ще один арешт, що накладений на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Власник - [PERSON]. Позивач ніколи не був власником вказаної квартири та не має до неї жодного відношення. Позивач ніколи не мав подвійного прізвища, а тому однозначно зрозуміло, що сталася помилка. Представник позивача звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з запитом, у відповідь на який було повідомлено, що згідно алфавітних показників цивільних справ за 2002 рік, до квітня 2002 р. включно, цивільних справ, де відповідачем є [PERSON], в провадженні Оболонського районного суду м. Києва не зареєстровано. Позивач просив суд зняти арешти, накладені на все майно [PERSON] на підставі Постанови Районного відділу ДВС Мінського районного управління юстиції, реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна: 1374769 від 13.10.2004 12:15:38, та на підставі ухвали Мінського районного суду Києва, реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна: 1402523 від 22.10.2004 11:08:06 та зняти арешт з квартири № 23 в будинку №15, що знаходиться по вул. Енергетиків в м. Буча Київської області. Представник позивача в судове засідання не зявилася, звернулася до суду із заявою про слухання справи у її відсутність. Позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений, причини неявки суду не повідомив. Відповідач [PERSON] державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не зявилися, звернулися до суду із заявою про слухання справи у їх відсутність. Суд за згодою представника позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази знаходить, що заявлені вимоги позивача підлягають до задоволення з наступних підстав. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Уст. 3 Конституції України закріплено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Згідно зі ст. 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами виключно відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що під час оформлення спадщини стало відомо про те, що на спадкову квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], накладено арешт, реєстраційний номер обтяження 47608, і, що подальше оформлення спадщини не можливо в звязку з арештом. Відповідно до даних з реєстру підставою обтяження стала: постанова, 859/1, від 10.10.2000 р. винесена Виконавчою службою Києво-Святошинського району Київської області. Більше того, як стало відомо з наданої нотаріусом інформаційної довідки, власником зазначеної квартири вказаний позивач, хоча останній ніколи не був власником квартири своєї матері. З метою зясування підстав та обставин накладення арешту на зазначену квартиру адвокат позивача звернулась до Виконавчої служби Києво-Святошинського району Київської області з запитом. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. 1ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Частиною 2ст. 386 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Заст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд приходить до висновку, що з огляду на наявність у позивача документа, який засвідчує його право власності на квартиру, наявність арешту на квартиру обмежує права позивача на володіння та розпорядження квартирою. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позивач [PERSON] у поданому позові відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України довів і надав суду належні і допустимі докази, що підтверджують заявлені позовні вимоги. З огляду на вищенаведене та

Outcome: approved