Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

в квітні 2013р. [PERSON] (далі - позивач) звернулася в Голосіївський районний суд міста Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про визнання правочину недійсним, при цьому пояснивши наступне. В проваджені Голосіївського районного суду міста Києва знаходиться справа № 2601/11802/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування запису про реєстрацію права власності. При цьому у судових засіданнях по справі № 2601/11802/12 [PERSON] особисто не з'являлася та приймала участь через представника, уповноваженого за довіреністю від 22.10.2008р., посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], та довіреністю від 12.07.2011р., посвідченою Теофіпольського районного нотаріального округу Хмельницької області [PERSON] В свою чергу, [PERSON] зазначила, що згідно акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 94 від 09.07.2009р. та акту стаціонарної судово-психіатричної експертизи від 26.04.2011р. за № 160 можна вважати [PERSON] станом на 2004р. та 2009р. недієздатною. У зв'язку з вищевикладеним [PERSON] просила суд визнати недійсним укладені [PERSON] правочини, а саме довіреність від 22.10.2008р., посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], та довіреність від 12.07.2011р., посвідчену приватним нотаріусом Теофіпольського районного нотаріального округу Хмельницької області [PERSON] Представник позивачів у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги повністю. У судовому засіданні представник відповідача позов не визнала та просила відмовити у задоволені позовних вимог повністю. Врахувавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновків про необхідність відмовити у задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] як довірителем було видано повіреним [PERSON], [PERSON] довіреність від 22.10.2008р., посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], на представництво інтересів довірителя перед третіми особами, у судових органах та органах виконавчої служби. Вбачається, що [PERSON] як довірителем було видано повіреному [PERSON] довіреність від 12.07.2011р., посвідчену приватним нотаріусом Теофіпольського районного нотаріального округу Хмельницької області [PERSON], на представництво інтересів довірителя перед третіми особами, у правоохоронних, судових органах та органах виконавчої служби. Разом з цим згідно висновку акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 94 від 09.07.2009р. [PERSON] станом на 10.03.2004р. та 09.07.2009р. має ознаки недієздатної особи. Крім того, відповідно до висновку акту стаціонарної судово-психіатричної експертизи від 26.04.2011р. за № 160 [PERSON] станом на 10.03.2004р. не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В свою чергу суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому ч. 2 ст. 16 ЦК України визначає, що визнання правочину недійсним є способом захисту цивільного права. Разом з цим, суд зазначає, що оскаржувані довіреності від 22.10.2008р. і 12.07.2011р. було видано [PERSON] як довірителем для представництва її інтересів повіреним [PERSON], [PERSON], а тому зазначені довіреності не створюють для позивача [PERSON] жодних зобов'язань, не впливають на її права та не порушують їх. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При цьому позивачем [PERSON] не зазначено яким чином та які саме її права порушено оскаржуваними довіреностями, для яких належним та співмірним способом захисту є визнання у судовому порядку вищезазначених довіреностей недійсними. Відтак суд приходить до висновку, що позивачем не обґрунтовано порушення, оспорювання чи невизнання будь-якого його суб'єктивного права. Разом з цим, відповідно до ч. 3 і 4 ст. 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Крім того суд зазначає, що згідно ч. 2 ст. 30 ЦК України, обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. При цьому ч. 1 ст. 34 ЦК України встановлює презумцію дієздатності фізичної особи, яка досягла вісімнадцяти років. В свою чергу, на момент надання оскаржуваних довіреностей вік [PERSON], [INFO], складав більше вісімнадцяти років. Разом з цим, ч. 1 і 4 ст. 36 ЦК України визначає, що суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Цивільна дієздатність фізичної особи є обмеженою з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Крім того, згідно ч. 1 ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 40 ЦК України, фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. В свою чергу в матеріалах справи відсутнє та суду не надано рішення суду про визнання обмежено дієздатною чи недієздатною [PERSON] на момент чи в період надання оскаржуваних довіреностей. До того ж суд зазначає, що висновки акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 94 від 09.07.2009р. та акту стаціонарної судово-психіатричної експертизи від 26.04.2011р. за № 160 стосуються окремих часових проміжків станом на 10.03.2004р. та 09.07.2009р., та не визначають стан відповідача на дату видання оскаржуваних довіреностей, а саме на 22.10.2008р. і 12.07.2011р. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Положеннями ч. 4 ст. 60 ЦПК України унормовано, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для визнання недійсними оскаржуваних довіреностей від 22.10.2008р. і 12.07.2011р., у зв'язку з чим вважає необхідним відмовити у задоволенні позову.

Outcome: dismissed