Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

В листопаді 2020 року [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з вказаним позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач), в якому просила суд визнати її спадкоємцем четвертої черги та визнати право на спадкування разом з іншими спадкоємцями, що закликаються до спадкування після смерті [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , померлий, спадкодавець). В подальшому позивачем було подано заяву про зміну предмету позову, а також позовну заяву в новій редакції, якими збільшено позовні вимоги, та, відповідно яких, в остаточній редакції позивач просить суд: встановити факт спільного проживання [PERSON] однією сім`єю із спадкодавцем [PERSON] у період з 2003 року по день його смерті [INFO] ; визнати [PERSON] спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON] ; визнати за [PERSON] право на спадкування після смерті [PERSON] , змінивши черговість з четвертої черги на першу разом зі спадкоємцями першої черги, які мають право на спадкування. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що перебувала з померлим [INFO] [PERSON] в цивільному шлюбі, а з початку 2003 року постійно проживала з останнім в належній останньому квартирі [ADDRESS] . Зазначає, що з липня 2006 року, після смерті матері [PERSON] в цю ж квартиру, за згодою померлого [PERSON] вселились доньки позивачки. Зазначає що проживали з померлим однією сім`єю, а позивачка піклувалась про померлого, в тому числі під час його тривалого лікування та непрацездатності, у зв`язку з чим фактично утримувала останнього в 2010-2013 роках, несла з померлим необхідні витрати на утримання житла, в тому числі на сплату комунальних послуг, виховувала дочок. Також позивач посилається на те, що померлий, у зв`язку з наслідками аварії на ЧАЕС, потерпілим від якої він був, останнім часом потребував сторонньої допомоги. Зазначає, що з відповідачкою, яка є його дочкою, [PERSON] не спілкувався, за останні 8 років до смерті бачив її один раз. [INFO] [PERSON] помер, у зв`язку з чим відкрилась спадщина. Спадкова справа після смерті [PERSON] відкрита приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левчук І.І. за заявою [PERSON] - відповідача у справі. Вважає, що має право на спадкування, оскільки проживала з померлим однією сім`єю, піклувалась про нього, у зв`язку з чим зверталась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Левчук І.І. з відповідною заявою про прийняття спадщини, в прийнятті якої їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю документів на підтвердження родинних відносин. В зв`язку з цим змушена звернутись до суду. Як правову підставу для задоволення позову посилається на положення статей 1223, 1258, 1259, 1264, 1268 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України). Ухвалою суду від 26 листопада 2020 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у ній у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Левчук Ірину Ігорівну та призначено її розгляд у підготовчому судовому засіданні. Ухвалою суду від 26 листопада 2020 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову. Заборонено приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Левчук Ірині Ігорівні видавати свідоцтво про право на спадщину спадкоємцям у спадковій справі 4/2020 (у спадковому реєстрі №65900543) щодо спадкування майна померлого [PERSON] до набрання законної сили судовим рішенням у даній справ Ухвалою суду від 23 червня 2021 року витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Левчук Ірини Ігорівни належним чином завірену копію спадкової справи №4/2020 (у спадковому реєстрі №65900543) щодо спадкового майна, що відкрилося після смерті [PERSON] , яка надана нотаріусом [INFO] . Відзив на позов або пояснення по справі відповідачем, або третьою особою не надавались. Ухвалою суду від 07 жовтня 2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті на 09 грудня 2021 року. В судове засідання, яке відбулось 09 грудня 2021 року для розгляду справи по суті позивач, відповідач, третя особа не з`явились, представників для участі в судовому засіданні не направили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надали. Крім того, 09 грудня 2021 року на електронну адресу суду об 11 год. 30 хв. надійшло клопотання представника позивача адвоката Бевз Вікторії Віталіївни про відкладення судового засідання у зв`язку з неможливістю прибути в засідання через участь в іншій справі. В обґрунтування вказаного клопотання адвокат зазначає що знаходиться в м. Мукачеве в зв`язку з розглядом іншої справи. На підтвердження цього надала роздруківку з сайту судової влади про рух справи 306/2068/21, відповідно до якої адвокат Бевз Вікторія Віталіївна є захисником в вказаній кримінальній справі, призначеній слуханням на 16 грудня 2021 року. Відповідно до ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Суд не має інформації щодо причин неявки Позивача, відповідача та або її представника, та третьої особи або її представника. Що стосується причин неявки викладених в клопотанні адвоката позивача, то суд не може визнати їх обґрунтованими та поважними. Так сам факт направлення такого клопотання свідчить про факт обізнаності адвоката про призначене судове засідання. В той же час, заявляючи клопотання про перенесення представник, в обґрунтування посилається на судове засідання, призначене через тиждень - на 16 грудня 2021 року. Інших підстав неможливості взяти участь в засіданні по справі, зокрема пов`язаних з необхідністю вчинення дій для підготовки до справи на яку посилається заявник, доказів знаходження в м. Мукачеве з метою надання правової допомоги по справі на яку посилається заявник, суду не надано. За таких обставин, зважаючи на об`єктивно існуючу технічну можливість бути присутнім в судових засіданнях по обох справах, суд не може визнати поважними наведені адвокатом Бевз Вікторією Віталіївною причини неявки в судове засідання. Згідно ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. З огляду на викладене суд вважає за можливе розглянути справу по суті Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] в м. Києві в віці 51 рік, що підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якого долучена до матеріалів справи. Що стосується встановлення факту проживання позивача зі спадкодавцем однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 2003 року до моменту його смерті [INFO] , суд виходить із наступного. Відповідно до вимог ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За приписами ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.95 р., в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо, зокрема встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. В даній справі заявлені вимоги щодо визнання позивачки спадкоємицею 4 черги та зміну черговості права на спадкування, які є похідними від встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та які пов`язані з вирішенням спору про право. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статтею 1218 ЦК України). Частиною п`ятою статті 1268 ЦК України визначено, що спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Отже, для визначення права позивачки на спадкування є необхідність визначити проживання позивачки та спадкодавця - [PERSON] однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Таким чином належними та допустимими доказами позивачка мала довести факти: ?спільного проживання, ?ведення спільного господарства, ?наявності у сторін спільного бюджету, ?проведення спільних витрат, ?придбання майна в інтересах сім`ї, ?наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, ?інших обставин які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю Однак позивачкою не надано жодних доказів на підтвердження вказаних обставин. Так, фактично єдиними наданими позивачкою на підтвердження проживання сім`єю доказами є фотокартки свят. Однак, позивачкою навіть не надано суду пояснень щодо змісту вказаних фотокарток, та які факти/обставини по справі вони доводять. Суд зазначає, що жодними доказами не підтверджені посилання в позові про ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, спільних витрат, наявності подружніх взаємних прав та обов`язків, існування відносин притаманних подружжю. Суд критично відноситься до твердження про утримання позивачкою спадкодавця в період 2010-2012 рр., оскільки доказів цьому не надано, як вбачається з наданої позивачкою копії трудової книжки, вона не працює з 2006 року. Суд вказує, що сам по собі факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. Суд особливо відзначає, що позивач при поданні позову зазначала про необхідність допиту свідків, клопотання про що мало бути подано додатково, та про необхідність витребування медичної документації, про що також, зазначала, нею буде подано відповідне клопотання. Однак фактично за рік підготовчого провадження по справі вказані клопотання не були подані. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами факт проживання з спадкодавцем - [PERSON] однією сім`єю, а відповідно відмовляє в задоволенні вимоги про встановлення факту спільного проживання [PERSON] однією сім`єю з спадкодавцем [PERSON] у період з 2003 року по день його смерті - [INFO] . Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Зважаючи на відмову суду в задоволенні вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю позивачки - [PERSON] та спадкодавця, не може бути задоволена і вимога щодо визнання позивачки спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON] За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимоги про визнання [PERSON] спадкоємцем четвертої черги після смерті [INFO] [PERSON] . Зважаючи на відмову суду в задоволенні вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання позивачки спадкоємицею четвертої черги, не підлягає задоволенню і вимога щодо та зміни черговості спадкування [PERSON] з четвертої на першу чергу, як така, задоволення якої можливе лише за умови надання позивачці права на спадкування четвертої черги, однак вважає за необхідне зазначити з нього приводу наступне. Навіть проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України. Разом з тим, відповідно до частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно зі змістом указаної норми закону при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинна довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такої вимоги необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин. Безпорадний стан - стан, при якому людина не може самостійно приймати активні заходи, що забезпечують її існування або оберігають її життя, здоров`я та гідність. Безпорадність може бути обумовлена фізіологічними причинами або може супроводжуватися патологічним процесами або бути їх наслідком (при психічних і нервових захворюваннях, при важких захворюваннях, що супроводжуються різкою фізичною слабкістю). Безпорадний стан можливо та необхідно доказувати відповідними доказами, у тому числі записами в медичних документах. Позивачем не доведено належними і допустимими доказами наявність вказаних у статті 1259 ЦК України юридичних фактів у їх сукупності для зміни черговості одержання права на спадкування, зокрема те, що померлий перебував тривалий час у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу, а вона, саме в зв`язку з його безпорадним станом, протягом тривалого часу опікувалась ним, матеріально забезпечувала та надавала іншу допомогу. За змістом положень статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України. Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивачем, на переконання суду, не надано належних та допустимих доказів в розумінні стст. 76-78 ЦПК України, які б дали змогу встановити наявність обставин справи, на які посилається заявник, та були б достатніми для підтвердження факту постійного проживання [PERSON] однією сім`єю з [PERSON] , у зв`язку з чим підстави для задоволення позовних вимог відсутні. За таких обставин позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed