Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішенням Рівненського міського суду від 05.06.2015 р. у справі № 569/19516/14-ц з нього були стягнуті аліменти на користь відповідачки на утримання дитини, по 800 грн., щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття. Позивач сплачував аліменти, на підтвердження чого наявні квитанції. В квітні 2018 р. від державного виконавця позивач дізнався, що за ним рахується заборгованість зі сплати аліментів на суму 26\~388, 13 грн. З урахуванням того, що позивачем проводилася сплата аліментів, то за його підрахунками сума заборгованості має бути меншою. Також просить врахувати його майновий та сімейний стан: позивач ніде не працює, не має стійких доходів; одружився вдруге та в новій сімї очікують на дитину. А тому просить суд постановити рішення, яким звільнити його від сплати аліментів на суму 14959,39 грн., та існуючу заборгованість розстрочити на два роки. Відповідачка подала відзив. Просить врахувати розмір прожиткового мінімуму, що визначений законодавством для дитини відповідного віку. Також зазначає, що немає підстав для розстрочки заборгованості, оскільки застосування такої можливе у разі, коли заборгованість виникла з поважних причин і не з вини платника аліментів. Тому просить відмовити в задоволенні позову. Позивач подав відповідь на відзив. Зазначає, що окрім сплати аліментів він додатково допомагав, купуючи дитині речі. Просить звернути увагу, що позивачка не зверталася з позовом в порядку ст. 185 СК України. А тому вважає, що всі сплачені ним кошти то є грошові кошти, спрямовані на сплату аліментів. В судовому засіданні позивач підтримав позов та пояснив суду про обставини, що описані вище. Додав, що в нього не збереглися чеки на підтвердження того, що він купував дитині речі. При прийнятті рішення просить врахувати ті обставини, що викладені ним у позовній заяві. Представник позивача позов підтримала з аналогічних підстав. Відповідачка позов не визнала. Пояснила суду, що позивач дійсно перераховував їй грошові кошти, але ці кошти були спрямовані на розвиток здібностей дитини. Позивачка не вважає, що це були аліменти. А тому позов не визнає. Зазначила, що вона не зверталася до суду з позовом про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини в порядку ст. 185 СК України. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Рівненського міського суду від 05.06.2015 р. у справі № 569/19516/14-ц з позивача були стягнуті аліменти на користь відповідачки на утримання дитини дочки [PERSON], [INFO], по 800 грн., щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття. Позивач нерегулярно, але сплачував аліменти, на підтвердження чого наявні квитанції. Так, позивачем сплачено: 24.09.2015 р. 495, 51 грн., 09.10.2015 р. 336,00 грн., 15.05.2016 р. 1999, 95 грн., 29.08.2016 р. 492, 52 грн., 25.09.2016 р. 296, 51 грн., 28.09.2015 р. 199,99 грн., 01.10.2016 р. 295 грн., 09.02.2017 р. 794, 01 грн., 23.08.2017 р. 2998, 93 грн., 23.08.2017 р. 1000 грн., 07.09.2017 р. 980 грн., 10.11.2017 р. 799, 98 грн., 29.12.2017 р. 1000 грн., 08.03.2018 р. 500,00 грн., 06.04.2018 р. 999, 97 грн., а всього на суму 11\~594, 74 грн. Відповідачка не заперечувала, що вона отримувала ці кошти від позивача, проте вважає, що ці грошові кошти не є аліментами, а є компенсацією додаткових витрат, повязаних з розвитком дитини (відвідування гуртків, додаткові заняття з дитиною), а також викликані особливими обставинами (хвороба дитини). Стаття 185 СК України визначає, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. В той же час відповідачка визнала, що вона не зверталася з позовом про стягнення з позивача грошових коштів в порядку ст. 185 СК України. Згідно довідки державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області від 26.04.2018 р. № 37924, заборгованість позивача зі сплати аліментів складає 26\~388, 12 грн. Позивач не погоджується з визначеною сумою заборгованості з покликанням на те, що він сплачував аліменти протягом 2015-2018 р.р. Суд погоджується з позицією позивача. Адже іншого рішення суду, окрім як рішення Рівненського міського суду від 05.06.2015 р. у справі № 569/19516/14-ц про стягнення з позивача аліментів на користь відповідачки на утримання дитини дочки [PERSON], [INFO], по 800 грн., щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття, прийнято не було. І саме на виконання цього рішення суду позивач сплатив 11\~594, 74 грн. І дані грошові кошти не можна розцінювати як такі, що були сплачені в порядку ст. 185 СК України. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 8 цієї статті, суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Отже, заборгованість позивача зі сплати аліментів складає 14\~793, 39 грн. Суд вважає, що з урахуванням ч.1 ст. 197 СК України суд має підстави для розстрочки сплати заборгованості, і визначає такий термін один рік. На думку суду, такий термін є обґрунтованим. Так, позивач не має стабільного заробітку, проводив сплату аліментів в силу своїх можливостей. Відповідачка не довела суду тих обставин, що позивач має фінансову можливість повністю сплатити наявну заборгованість одним платежем чи найближчим часом. В той же час розстрочка зі сплати заборгованості на два роки, як про це просив позивач, буде ставити відповідачку у скрутне становище. Адже позивач має бути відповідальним батьком та розуміти потреби дитини, і при цьому докладати максимальних зусиль для недопущення порушення прав дитини. Тому немає підстав для задоволення позову повністю, як про це просив позивач; так і немає підстав для відмови у задоволенні позову, як про це просила відповідачка. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed