Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

В лютому 2018 року до Баранівського районного суду звернувся [PERSON] (надалі також позивач) з позовом до [PERSON] (далі також відповідач) про визнання особи такою, що втратила право користування житлового приміщення. Позов обґрунтовувався тим, що позивач є власником житлового будинку № 1, розташованого по 2-му провулку Гагаріна в м. Баранівка Баранівського району Житомирської області, що підтверджується будинковою книгою. В даному будинку з 04.10.1991 року, зареєстрована [PERSON] З вересня 1992 року відповідач у вказаному вище будинку не проживає. Будь-якої домовленості між позивачем та відповідачем щодо збереження за нею житла у сторін не було. Позивач зазначає, що враховуючи те, що [PERSON] вже 28 років без поважних причин не живе в належному позивачу будинку, вибула до іншого місця проживання, вона втратила право користування цим житлом. Крім того, позивач зазначає, що через реєстрацію відповідача не має змоги оформити субсидію на оплату комунальних послуг, а тому, вирішив звернутися до суду із вказаним вище позовом. Позивач в судовому засідання не зявився, його представник [PERSON] в своїй заяві наполягала на задоволенні позовних вимог з підстав зазначених у заяві, справу просила розглядати без участі позивача, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за адресою реєстрації згідно повідомлення відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області та місця проживання. Свідок [PERSON] через канцелярію суду надала свідчення та зазначила, що дійсно [PERSON] не проживає у будинку позивача з 1992 року. Свідок [PERSON] через канцелярію суду надала свідчення та зазначила, що [PERSON] була невісткою позивача, однак з 1992 року виїхала з його будинку до іншого місця проживання, з того часу жодного разу до позивача не приїздила. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди позивача, суд ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Суд, розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Згідно\~ст.55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Таким чином, судом встановлено, що позивачу належить на праві власності будинок за адресою: 2-й пров. Гагаріна в м. Баранівка №1, Баранівського району Житомирської області. Довідкою відділу Благоустрою та житлово-комунального господарства Баранівської міської ради Баранівського району Житомирської області підтверджено факт реєстрації [PERSON] в будинку розташованого за адресою: 2-й пров. Гагаріна в м. Баранівка №1, Баранівського району Житомирської області (а.с. 4). Позивач зазначає, що відповідач не проживає в його будинку з 1992 року, що підтвердили в судовому засіданні і самі свідки. Вирішуючи питання стосовно визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд виходить з наступного. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, ратифікована\~Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу №1 від 1952 року, передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Так, відповідно до ч. 4\~ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків встановлених\~Конституцією України\~та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п.2 ч.1\~ст. 3 ЦК України). Непорушність права приватної власності і недопущення протиправного позбавлення власності визначено також серед конституційних основ правопорядку у сфері господарювання (ч.2\~ст. 5 Господарського кодексу України). Згідно до\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів про визнання права власності, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право власності та іншим способом, що встановлений законом або договором. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав від 07.02.2014 року №5, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України,\~статті 316-319 ЦК України). У відповідності до ч.1\~ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ч. 1, 2ст. 319\~ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У відповідності до\~ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їхніх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У разі виникнення спору між власником та особами, які проживали з ним як члени сім'ї, необхідно враховувати той факт, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей\~405,\~406 ЦК України. Відповідно до\~ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином зважаючи на доводи позивача та покази свідків, враховуючи відсутність заперечень з боку відповідача, суд вважає, встановленим факт відсутності відповідача за місцем своєї реєстрації більше одного року, а саме з 1992 року. Згідно вимог\~ст.72 ЖК України, суд визнає особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Судом встановлено, що [PERSON] з 1992 року відсутня за місцем реєстрації, існування домовленості між сторонами про право користування житловим приміщенням не встановлено. Враховуючи викладене, суд вважає заявлені позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того,

Outcome: approved