Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

\~ \~ \~ \~В липні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. \~ \~ \~ \~В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, що 24 жовтня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та [PERSON] було укладено договір кредиту № 7112/14/07-НВ, кредитора за яким в подальшому було замінено на публічне акціонерне товариство «Дельта Банк». За умовами договору Банк надав їй кредитні кошти в розмірі 54799,88 доларів США, а вона взяла на себе зобовязання повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в строк до 10 листопада 2014 року. \~ \~ \~ \~В забезпечення належного виконання зобовязань за договором кредиту 24 жовтня 2007 року між цими ж сторонами було укладено договір іпотеки та передано в іпотеку нежитлові приміщення за адресою: м. Харків, вул. Киргизька, 19. \~ \~ \~ \~На підставі постанови Правління Національного банку України від 2 березня 2015 року № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 2 березня 2015 року прийнято рішення № 51 про запровадження з 3 березня 2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію. \~ \~ \~ \~Здійснюючи процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк» уповноваженими особами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було укладено наступні договори: \~ \~ \~ \~19 лютого 2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінанс [PERSON]» укладено договір купівлі-продажу № 243/К майнових прав, відповідно до п. 1.1 даного договору ПАТ «Дельта Банк» передав у власність ТОВ «Фінанс [PERSON]» майнові права, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому до боржників, майнових та фінансових поручителів за кредитним договором № 712/14/07-НВ від 24 жовтня 2007 року, іпотечним договором № 711/14/11/07-НВвід 24 жовтня 2007 року, договором поруки 7112/14/07-НВ-П-1 від 24 жовтня 2007 року; 19 лютого 2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінанс [PERSON]» укладено договір про відступлення майнових вимог за договором іпотеки № 7112/14/11/07-НВ від 24 жовтня 2007 року; 13 березня 2018 року між ТОВ «Фінанс [PERSON]» та [PERSON] було укладено договір відступлення майнових прав № 13032018-1/1Х від 13 березня 2018 року за кредитним договором та договір відступлення майнових прав за іпотечним договором № 7112/14/11/07-НВ від 24 листопада 2007 року та договір про внесення змін до договору про відступлення майнових прав за іпотечним договором від 24 жовтня 2007 року. Позивачка зазначала, що на дату проведення аукціону з продажу активу та укладення спірного договору купівлі продажу № 243-К майнових прав від 19 лютого 2018 року не існувало заборгованості за кредитним договором, яка може бути стягнута в судовому порядку у звязку із закінченням строку позовної давності. Крім того, відповідачами порушено правила визначення початкової вартості продажу активу: не проведено інвентаризацію активів ПАТ «Дельта Банк», не сформовано ліквідаційну масу, не здійснено продаж активів цілісним майновим комплексом. Допущені порушення порядку оприлюднення інформації про продаж права вимоги. Оприлюднення в друкованих засобах масової інформації не було, що могло вплинути на коло осіб, бажаючих придбати активи. Також порушено строки укладення договору купівлі продажу № 243/К майнових прав від 19 лютого 2018 року, відповідно до яких Банк укладає договір купівлі продажу активу (майна) не раніше трьох робочих днів та не пізніше 20 робочих днів з дати завершення відкритих торгів. В силу ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсним правочин є з дати його укладення, тому враховуючи недійсність договору купівлі продажу № 243/К майнових прав від 19 лютого 2018 року, вказаний правочин не міг наділити відповідача правом здійснювати відчуження того, що він набув за недійсним правочином, а тому не будучи власником права вимоги ТОВ «Фінанс [PERSON]» не мав достатніх правових підстав на укладення договору купівлі продажу № 13032018-1/1Х від 13 березня 2018 року та договору відступлення майнових прав за іпотечним договором № 7112/14/11/07-НВ від 24 жовтня 2007 року. Посилаючись на вказані обставини, а також на вимоги ст.ст. 203, 216 ЦК України позивачка просила: визнати недійсними результати відкритих торгів (аукціону) з продажу права вимоги ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором № 7112/14/07/НВ від 24 жовтня 2007 року, укладеним з фізичною особою. Забезпечення: 1. Нежитлове приміщення першого поверху загальною площею 151,5 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Киргизька, буд. 19. Іпотекодавець Позичальник. 2 Договір поруки із фізичною особою (лот № F11GL5345); визнати недійсним договір купівлі продажу № 243/К майнових прав від 19 лютого 2018 року за кредитним договором № 7112/14/07-НВ від 24 жовтня 2007 року, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінанс [PERSON]»; визнати недійсним договір відступлення майнових прав за іпотечним договором № 7112/14/11/07-НВ від 24 жовтня 2007 року укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінанси [PERSON]»; визнати недійсним договір відступлення майнових прав № 13032018-1/1Х від 13 березня 2018 року, укладений між «Фінанс [PERSON]» та [PERSON]; визнати недійсним договір відступлення прав за іпотечним договором № 7112/14/11/НВ від 24 жовтня 2007 року з урахуванням договору № 1 про внесення змін до договору про відступлення майнових прав за іпотечним договором № 7112/14/11/07-НВ від 24 жовтня 2007 року укладений між ТОВ «Фінанс [PERSON]» та [PERSON] В судове засідання позивачка не зявилася, направила до суду свого представника, який позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник ПАТ «Дельта Банк» проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі. При цьому посилався на те, що позивачка не надала доказів порушення її прав укладенням вказаних правочинів; сплив строку позовної давності не є підставою для припинення зобовязання; правові підстави для визнання оспорюваних договорів недійсними відсутні. Представник ТОВ «Фінанс [PERSON]» до суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, відзив на позов не подав. [PERSON] в судове засідання не зявилася, направила до суду свого представника, який проти задоволення позову заперечував в повному обсязі. При цьому посилався на те, що [PERSON] не є належним відповідачем у справі, оскільки не є власником нерухомого майна за адресою: м. Харків, вул. Киргизька 19 та жодним чином не порушує прав позивача. Під час проведення електронного аукціону з реалізації лоту від 26 січня 2018 року було дотримано вимоги чинного законодавства. Жодних підстав для визнання недійсними правочинів та застосування наслідків їх недійсності немає. Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання 1 лютого 2019 року до суду не зявився, в судовому засіданні 13 грудня 2018 року проти задоволення позову заперечував в повному обсязі. Як на підставу своїх заперечень представник 3-ї особи посилався на те, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 2 березня 2015 року № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 2 березня 2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким з 3 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк». У спорах, повязаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи розпочата процедура його ліквідації, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними та пріоритетними відносно інших законодавчих актів у цих правовідносинах, а тому АТ «Дельта банк» з часу запровадження тимчасової адміністрації, а на даний час ліквідації, підпадає під дію спеціального закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Вказаним законом не встановлено обовязку Фонду гарантування щодо продажу майна банку у вигляді цілісного майнового комплексу. Твердження позивача щодо проведення аукціону з порушенням строків укладення договору є необґрунтованими. Аукціон проведено 26 січня 2018 року, договір купівлі продажу укладений 19 лютого 2018 року, тобто не пізніше 20 робочих днів з дати завершення відкритих торгів. Інші твердження позивача також жодними належними та допустимими доказами не підтверджуються. Посилаючись на вказані обставини, представник третьої особи просив в позові відмовити в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. 24 жовтня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та [PERSON] було укладено договір кредиту № 7112/14/07-НВ, кредитора за яким в подальшому було замінено на публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», за умовами якого Банк надав позивачці кредитні кошти в розмірі 54799,88 доларів США, а вона взяла на себе зобовязання повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в строк до 10 листопада 2014 року. \~ \~ \~ \~В забезпечення належного виконання зобовязань за договором кредиту 24 жовтня 2007 року між цими ж сторонами було укладено договір іпотеки та передано в іпотеку нежитлові приміщення за адресою: м. Харків, вул. Киргизька, 19. Постановою Правління Національного банку України за 02 березня 2015 року № 150 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 березня 2015 року за № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк». Згідно пункту 16 частини першої\~статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»\~тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до пункту 6 частини першої\~статті 2 цього Закону\~ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми\~Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»\~є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України щодо регулювання таких правовідносинах. Згідно з частиною першою\~статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»\~Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, у випадках встановлених цим Законом. Здійснюючи процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк» уповноваженими особами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було укладено наступні договори: 19 лютого 2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінанс [PERSON]» укладено договір купівлі-продажу № 243/К майнових прав, відповідно до п. 1.1 даного договору ПАТ «Дельта Банк» передав у власність ТОВ «Фінанс [PERSON]» майнові права, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому до боржників, майнових та фінансових поручителів за кредитним договором № 712/14/07-НВ від 24 жовтня 2007 року, іпотечним договором № 711/14/11/07-НВ від 24 жовтня 2007 року, договором поруки 7112/14/07-НВ-П-1 від 24 жовтня 2007 року; 19 лютого 2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінанс [PERSON]» про відступлення майнових вимог за договором іпотеки № 7112/14/11/07-НВ від 24 жовтня 2007 року; 13 березня 2018 року між ТОВ «Фінанс [PERSON]» та [PERSON] було укладено договір відступлення майнових прав № 13032018-1/1Х від 13 березня 2018 року за кредитним договором та договір відступлення майнових прав за іпотечним договором № 7112/14/11/07-НВ від 24 листопада 2007 року та договір про внесення змін до договору про відступлення майнових прав за іпотечним договором від 24 жовтня 2007 року. \~ \~ \~ \~Частина 3\~статті 6 ЦК України\~визначає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, проте не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Норму\~статті 6 ЦК України\~розкриває\~стаття 627 цього Кодексу, в якій зазначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони\~\~в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина перша\~статті 638 ЦК України). Частина 1\~статті 628 ЦК України\~передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.\~\~ Зазначені положення узгоджуються з нормами частини першої статті\~203, частини першої статті\~215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. Відповідно до частини першої\~статті 509 ЦК України\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (частина перша\~статті 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов'язанні. Відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У частині першій\~статті 516 ЦК України\~зазначено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов'язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша\~статті 514 ЦК України). Згідно зі\~статтею 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до положень частини 1\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5 та 6\~статті 203 цього Кодексу. Частиною 1\~статті 203 Цивільного кодексу України\~передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з частиною 3\~статті 215 Цивільного кодексу України\~якщо недійсність\~правочину прямо\~не встановлена\~законом,\~але одна\~із сторін\~або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У розумінні наведених норм оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Як на підставу для визнання вказаних договорів недійсними позивач посилається на те, що кінцевою датою виконання кредитних зобовязань є 10 листопада 2014 року, а тому, враховуючи трирічний строк позовної давності, Банк втратив право вимоги за вказаним кредитним договором, а отже на дату проведення аукціону з продажу активу та укладення спірного договору купівлі продажу № 243/К майнових прав від 19 лютого 2018 року не існувало заборгованості за кредитним договором, яка могла б бути стягнута у судовому порядку. Зазначені твердження позивача не ґрунтуються на вимогах закону, виходячи з наступного. Відповідно до статті 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.\~\~\~\~\~\~ Згідно із частинами четвертою, пятою статті 267 ЦК України\~сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Зі змісту вказаних норм вбачається, що особа не позбавлена права на звернення до суду після спливу строку позовної давності. Рішенням Комітету Фонду гарантування з питань консолідації та продажу активів від 24 листопада 2017 року № 533 було затверджено умови продажу активів АТ «Дельта Банк», зокрема: право вимоги за кредитним договором від 24 жовтня 2007 року № 7112/14/07-НВ. Рішенням Комітету Фонду гарантування з питань консолідації та продажу активів від 24 листопада 2017 року № 533 «Про затвердження умов продажу активів АТ «Дельта банк» визначено мінімальну ціну продажу права вимоги за кредитним договором № 7112/14/07-НВ від 24 жовтня 2007 року на рівні 74 902,83. Початкову ціну реалізації зазначеного права вимоги відповідно до Рішення Комітету визначено на рівні заборгованості за основним боргом та нарахованим відсоткам, а саме на рівні 374 514,14 грн. Ціна лоту склала 179766,79 грн. Відповідно до протоколу електронного аукціону від 26 січня 2018 року № UA-EA-2017-11-30-000042-а переможцем аукціону визначено ТОВ «Фінанс [PERSON]». Твердження позивача про порушення порядку оприлюднення інформації про продаж права вимоги спростовуються витребуваними судом доказами, зокрема, наданими копіями газети Урядовий курєр № 229 (6098), що підтверджує здійснення публікації щодо предмета продаж у друкованому засобі масової інформації. Щодо посилань позивача на порушення строку укладення договору купівлі продажу № 243/К майнових прав від 19 лютого 2018 року, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до п. 4 Розділу VІ Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24 березня 2016 року № 388 у разі якщо відкриті торги (аукціон) відбулися, Фонд отримує від організатора торгів протокол (аукціону) із зазначенням ціни продажу лота. Банк укладає договір купівлі продажу активу (майна) не раніше трьох робочих днів та не пізніше 20 робочих днів з дати завершення відкритих торгів (аукціону) з можливістю продовження такого строку за рішенням Фонду у разі отримання Фондом обґрунтованого подання від банку та здійснення переможцем таких відкритих торгів (аукціону) повної оплати коштів за лот (загальний строк не може перевищувати 132 робочих дня та не може закінчуватись пізніше завершення строку ліквідації банку), забезпечує проведення розрахунків відповідно до нього та протягом наступного робочого дня після проведення розрахунків інформує про завершення розрахунків уповноважений структурний підрозділ Фонду. Аукціон проведено 26 січня 2018 року, договір купівлі продажу укладений 19 лютого 2018 року, тобто не пізніше 20 робочих днів з дати завершення відкритих торгів. Посилання позивача на порушення порядку продажу активу щодо не проведення інвентаризації активів ПАТ «Дельта Банк», формування ліквідаційної маси та на необхідність продажу активів ПАТ «Дельта Банк» цілісним майновим комплексом, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та спростовуються доказами наявними в матеріалах справи. Крім того, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції чинній на час запровадження ліквідаційної процедури) не було встановлено обовязку продажу активів ПАТ «Дельта Банк» цілісним майновим комплексом. З врахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що підстави, на які посилається позивач, для визнання недійсними результатів відкритих торгів (аукціону) з продажу права вимоги ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором від 24 жовтня 2007 року № 7112/14/07-НВ відсутні. Зі змісту договору купівлі-продажу майнових прав від 19 лютого 2018 року та договору відступлення права вимоги від 19 лютого 2018 року вбачається, що у даних договорах встановлено всі істотні умови для таких видів договорів, відповідно до вимог чинного на той час законодавства та інших нормативно-правових актів. Підписуючи оспорювані договори, сторони дійшли згоди щодо укладання договорів на зазначених у них умовах, а відтак, з власної ініціативи визначили для себе правила подальшої поведінки. Належних та допустимих доказів того, що ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінанс [PERSON]» в момент підписання договору купівлі-продажу майнових прав 19 лютого 2018 року та договору відступлення права вимоги від 19 лютого 2019 року не було додержано вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 ЦК України, матеріали справи не містять. Враховуючи, що\~\~відповідачами під час укладання вищезазначених договорів були дотримані вимоги цивільного законодавства щодо змісту та форми вчиненого правочину, їх воля була спрямована на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договорами, суд приходить до висновку, що\~\~правові підстави для визнання в судовому порядку недійсними даних договорів, відсутні. Як на підставу для визнання недійсними договору відступлення майнових прав від 13 березня 2018 року, укладеного між ТОВ «Фінанс [PERSON]» та [PERSON], договору відступлення майнових прав за іпотечним договором від 24 жовтня 2007 року з урахуванням додатку № 1 про внесення змін до договору про відступлення майнових прав за іпотечним договором від 24 жовтня 2007 року, від 13 березня 2018 року, укладений між ТОВ «Фінанс [PERSON]» та [PERSON], позивачка посилалася на те, що ТОВ «Фінанс [PERSON]» не був власником прав вимоги, яку він отримав за недійсним правочином, а тому не мав достатніх правових підстав на укладення вказаних договорів з [PERSON] Враховуючи,\~що судом\~не встановлено\~підстав для\~визнання недійсними\~договорів від\~19\~лютого 2018\~року купівлі\~ продажу\~майнових прав\~та відступлення\~права вимоги,\~доводи позивача\~про відсутність\~у ТОВ\~«Фінанс [PERSON]» права\~на укладення\~договорів відступлення\~майнових прав, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні. З інших підстав [PERSON] договори не оспорювала. Питання про стягнення судових витрат вирішується судом відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed