Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

В липні 2015 року [PERSON] звернулася до Солом'янського районного суд м. Києва з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON], про стягнення суми за невиконання зобов'язань по договору про надання правової допомоги. В позові посилалася на те, що 03.04.2013 за її дорученням, [PERSON] звернувся до відповідача за правовою допомогою та було укладено договір № 7 від 03.04.2013, згідно якого [PERSON] було заплачено відповідачці 5000 доларів США, що становило 40000 грн. за надання правової допомоги, по захисту інтересів під час досудового та судового слідства в кримінальному провадженні щодо [PERSON] Вказала, що відповідно до додатку до договору № 7 від 03.04.2013 відповідачка отримала від [PERSON] 5000 доларів США, що на той час становило 40000 грн . Пояснила, що оскільки відповідачкою неналежним чином виконувалися умови вказано договору, вона була змушена звернутися до КДК адвокатури Київської області зі скаргою, за результатати розгляду, якої ухвалено рішення від 15.05.2014 року, яким за вчинення дисциплінарного проступку авдоката [PERSON] притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Вказує, що через невиконання відповідачкою умов договору: була змушена укласти договір про надання правової допомоги з іншим адвокатом та були порушені права [PERSON] У зв»язку з неналежним виконанням своїх обов»язків, діями відповідача заподіяна матеріальна шкода у сумі 125000 грн та моральна шкода у сумі 20000 грн. Відповідачка у судове засідання не з»явилася, просила слухати справу у її відсутність, надала письмові пояснення, в яких позовні вимоги [PERSON] не визнала, вважала їх безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону. Пояснила, що з позовної заяви та додатків до неї вбачається, що свої вимоги [PERSON] обґрунтовувала тим, що 03 квітня 2013 року за її дорученням [PERSON] звернувся до неї за правовою допомогою та цього ж дня уклав договір про надання правової допомоги з приводу захисту прав та законних інтересів [PERSON] в рамках кримінальної справи. На виконання умов договору [PERSON] передав 5000 доларів США, що становило на той час 40000 грн. Посилаючись на те, що неналежним чином виконувала свої зобов'язання за договором, [PERSON] просила стягнути з неї 125 000 грн. майнової шкоди, а також 20 000 грн. моральної шкоди. Тобто вказує, що підставою для задоволення свої вимог [PERSON] визначила невиконання договору про надання правової допомоги від 03 квітня 2013 року. Вказала, що договір - це різновид правочину. Як правочин, договір спрямовується на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. На підставі договору виникають, змінюються або припиняються права та обов'язки його сторін. Договори, на відміну від нормативно-правових актів, є актами індивідуальними, їх дія поширюється, як правило, тільки на їх учасників. У передбачених законом випадках факт укладення договору може породжувати права особи, яка не є стороною договору (ст. 636 ЦК). Отже, вимоги, що випливають з укладення, виконання/невиконання, зміни або розірвання договору можуть бути пред'явлені або сторонами такого договору або третьою особою, якщо договір укладений на її користь. Вказала, що сторонами договору про надання правової допомоги від 03 квітня 2013 року, на який посилається позивачка, є вона, як адвокат, та [PERSON] Позивачка [PERSON] не є стороною вказаного договору. Зі змісту договору не вбачається, що він був укладений на користь [PERSON] Також, пояснила що безпідставними є також посилання позивачки на те, що договір, про надання правової допомоги від 03 квітня 2013 року, був укладений [PERSON] за її дорученням, оскільки це не відповідає змісту договору. В позовній заяві [PERSON] сама зазначає, що кошти за договором передавалися [PERSON] Таким чином, позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та не підлягають задоволенню. Крім того, вказала, що відповідно до заявлених вимог, [PERSON], просила стягнути на її користь майнову шкоду в сумі 125 000 грн. Однак, в позовній заяві не обгрунтовано звідки взялася вказана сума та не було наведено розрахунків. Згідно з умовами договору вартість роботи з надання правової допомоги була визначена в розмірі 40 000 грн. При цьому, зобов'язання по оплаті надання правової допомоги було визначено саме в гривні, а не в доларах США, як зазначає позивачка. Також відсутні правові підстави і для відшкодування позивачці моральної шкоди. Третя особа до суду не з»явилася, належним чином повідомлялася про розгляд справи, її неявка не є перешкодою для розгляду справи. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Як вбачається з договору №7, про надання правової допомоги від 03.04.2013, було укладено договір між [PERSON] та [PERSON]. Предметом договору є уповноваження [PERSON] [PERSON] здійснювати, у передбаченому законом порядку, захист прав та законних інтересів [PERSON] Вартість роботи щодо надання правової допомоги [PERSON] складає 40000 грн. Відповідно до додатку до договору №7 від 03.04.2013 вартість роботи щодо надання правової допомоги [PERSON] складає 40000 грн. Вказану суму отримано відповідачкою від [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір - це різновид правочину. Як правочин договір спрямовується на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. На підставі договору виникають, змінюються або припиняються права та обов'язки його сторін. Договори, на відміну від нормативно-правових актів, є актами індивідуальними, їх дія поширюється, як правило, тільки на їх учасників. У передбачених законом випадках факт укладення договору може породжувати права особи, яка не є стороною договору (ст. 636 ЦК). Тобто, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 509 ЦК України зобов»язанням є правовідношення, в якому одна сторона(боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони(кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатит гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку. Зобов»язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу. Згідно ст.510 цього ж кодексу сторонами у зобов»язанні є боржник і кредитор. А згідно ст. 511 зобов»язання не створює обов»зку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов»язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та(або ) кредитора. Отже, вимоги, що випливають з укладення, виконання/невиконання, зміни або розірвання договору можуть бути пред'явлені або сторонами такого договору або третьою особою, якщо договір укладений на її користь. Як вбачається, сторонами договору про надання правової допомоги від 03 квітня 2013 року, на який посилається позивачка, є [PERSON] та [PERSON] Позивачка [PERSON] не є стороною вказаного договору та зі змісту договору не вбачається, що він був укладений [PERSON] на користь [PERSON] Позивачка просить стягнути на її користь матеріальну шкоду у зв»язку з неналежним виконанням договору про надання правової допомоги відповідачкою. Відповідно до ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту. Згідно вимог ст. ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами не виникли правовідносини, що регулюються книгою 5 ЦК УКраїни, а саме: зобов'язальне право та посилання на неї, як підставу звернення до суду є безпідставним. Виходячи з вищекладеного суд приходить до висновку, що відповідачем порушень, невизнання або оспорювання прав позивачки не здійснено, а тому в позові про стягнення матеріальної шкоди слід відмовити. Що стосується відшкодування моральної шкоди слід зазначати наступне. Згідно ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 2 ст. 23 ЦК визначено, що моральна шкода може полягати: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Позивачка просить стягнути моральну шкоду за неналежне виконання відповідачкою договору про надання правової допомоги, що призвело до її моральних страждань, посилаючись на те, що через неналежне виконання відповідачем робіт по наданню правової допомоги була вимушена укласти договір про надання правової допомоги з іншим адвокатом, вимушена позичати гроші, також були порушені права та законні інтереси [PERSON], який тримався під вартою. Як встановлено вище, позивачка стороною договору про надання правової допомоги не була, жодним чином не довела, що даний договір має до неї відношення, доказів укладення іншого договору про надання правової допомоги та позики не надала. Як і не надала доказів на підтвердження моральних страждань . Тобто суд приходить до висновку, що порушення прав відповідачки не було та в стягненні моральної шкоди слід відмовити. Судом критично оцінюється та не приймається до уваги посилання позивачки на те, що договір про надання правової допомоги від 03 квітня 2013 року був укладений [PERSON] за її дорученням, оскільки це не відповідає змісту договору. Крім того, позовній заяві [PERSON] сама зазначає, що кошти за договором передавалися відповідачці [PERSON], доказів протилежного не надала. Окремо слід зазначити, що посилання позивачки як на доказ, на рішення КДКА Київської області від 15.05.2014 є безпідставним, оскільки, прийняте за скаргами [PERSON] та [PERSON]. рішення засвідчує факт вчинення дисциплінарного проступку, який полягає в порушенні правил адвокатської етики та неналежного виконання свої професійних обов»язків [PERSON] та не може слугувати належним доказом у стягненні позивачкою з відповідачки коштів за невиконання зобов»язань. Виходячи з викладених обставин, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити, оскільки позивачкою не доведено будь - якого порушення її прав відповідачкою.

Outcome: dismissed