Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

В липні місяці 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості та понесених судових витрат зазначивши ,що відповідач [PERSON] , 04 грудня 2007 року на підставі укладеного між ним та спілкою кредитного договору № 40 від 04.12.2007 року отримав у позивача кредит в сумі-17 347 гр. 00 коп. на споживчі потреби . Для забезпечення кредитних зобов»язаннь позивача перед кредитодавцем , в цей же день-04грудня 2007року , між позивачем і відповідачами № 2-Супрун [PERSON] та № 3 [PERSON], було укладено договір поруки згідно змісту якого останні зобов»язались солідарно та в повному обсязі відповідати перед кредитором за виконання позичальником умов укладеного договору. Відповідач № 1 [PERSON].не виконував належним чином взяті на себе кредитні зобов»язання та допустив на час подання позову заборгованість в розмірі-46081 гр.15 коп. На вимоги позивача погасити наявну заборгованість по кредитним зобов»язанням відповідач не реагує та лише в 2013 році сплатив на рахунок позичальника 1000(тисячу) гр.-нь,що і спонукало позивача звернутись до суду з даними позовними вимогами,просить стягнути солідарно з відповідачів наявну заборгованість та стягнути з відповідача № 1 понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов , просить його задовольнити в повному обсязі. Присутні в судовому засіданні відповідачі № 1 [PERSON] та № 3 [PERSON] позов не визнали ,просять відмовити в його задоволенні так,як позивачем пропущено визначений законом строк позовної давності . Відповідач № 1 також звернув увагу суду на те ,що в 2013 року ним ніяких грошових сум на рахунок позивача не сплачувалось ,а наявний в справі прибутковий касовий ордер на суму 1000(одна тисяча)гр. ,на який посилається представник позивача виданий на його ,як позичальника ім»я являється наслідком сплати даних коштів самим позивачем , в зв»язку з реалізації самовільно відібраного ,в рахунок погашення боргів ,(без рішення суду) у нього майна представниками кредитної спілки. Належним чином повідомлений про через про час та місце слухання справи відповідач № 2 [PERSON], в судове засідання не з»явився , клопотань про відкладення розгляду справи на іншу дату від нього не надходило ,тому суд заслухавши думку учасників процесу , щодо неявки даного відповідача та можливості розгляду позову,проводив розгляд справи без його участі. Заслухавши сторони та дослідивши наявні в справі докази суд вважає , що заявлений позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Змістом ст.11 ЦК України 2003 року визначено цивільні права та обов»язки ,які виникають в осіб з дій передбачених актами цивільного законодавства ,а однією з підстав для їх виникнення -є договір. Диспозицією ч.1 та 2 ст.509 ЦК України 2003 року обумовлено ,що під зобов»язанням необхідно розуміти правовідношення в якому сторона /боржник/ зобов»язаний вчинити на користь іншої сторони /кредитора/певну дію,тобто сплатити гроші чи виконати якусь роботу іт.д. Сторонами у зобов.язанні у відповідності до ст.510 ЦК України -є боржник та кредитор,які не можуть у віповідності до ст.525 ЦК України відмовитись від виконання зобов.язання в односторонньому порядку та зобов.язані згідно до вимог ст.526 цього ж кодекса, належним чином виконувати взяті зобов»язання у відповідності до умов договору. Диспозицією ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.Відповідно ж до положень ч ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За вимогами ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести в судовому засіданні обставини на які вона посилається ,як на підставу своїх позовних вимог чи то заперечень. У відповідності до ст.ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим,тобто рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або

Outcome: dismissed