Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

В лютому 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому вказав, що 24 липня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 461і/2008, за яким відповідач отримав кредит у сумі 20 000,00 доларів США строком до 15 липня 2033 року з відсотковою ставкою 13,5% річних. Відповідач не виконує належним чином зобовязання та станом на 16 грудня 2015 року рахується заборгованість у сумі 17 696,79 доларів США, або 415012,77 грн., яку просили стягнути. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 25 липня 2016 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк» просили скасувати рішення, ухвалите нове, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки рішення суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, ухвалено з порушенням норм матеріального права, а саме суд дійшов невірного висновку щодо умов застосування кредитного договору, адже п.3.2.3 зазначеного договору передбачає право кредитора вимагати дострокового повернення кредиту шляхом надіслання вимоги до позичальника, а не обовязок надсилати таку вимогу. В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ПАТ «Укрсоцбанк» [PERSON] підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] заперечував проти задоволення скарги. Відповідач [PERSON] до суду не зявилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином. Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Судом першої інстанції під час розгляду справи встановлено, що 24 липня 2008 року між сторонами укладений кредитний договір № 461і/2008, за яким позивач надав відповідачу кредит у сумі 20 000,00 доларів США строком погашення 15 липня 2033 року; відсоткова ставка за користування кредитними коштами 13,5% річних, сторонами погоджено порядок надання кредиту, сплати процентів та комісії, права та обовязки сторін, відповідальність сторін, умови звільнення від відповідальності, врегулювання спорів, станом на 16 грудня 2015 року за відповідачем рахується заборгованість у сумі 17696, 79 доларів США або за курсом НБУ на дату складання розрахунку 415012, 77 грн., з яких 327969, 78 грн. сума заборгованості за кредитом; 66648, 25 грн. сума заборгованості за відсотками; 20394, 74 грн. розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем порушені умови звернення з вимогою про дострокове повернення кредиту, нарахованих процентів, не надано доказів направлення листів-попереджень про необхідність погашення простроченої заборгованості. Але з такими висновками погодитися неможливо. Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального та процесуального права, що є підставами для скасування рішення з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог за таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Як виходить з договору кредиту № 461і/2008 від 24 липня 2008 року (арк..спр.9-16), укладеному між сторонами, відповідачу надано кредит в сумі 20000 дол.США зі сплатою 13,5 процентів річних та комісій з кінцевим терміном погашення заборгованості до 15 липня 2033 року. Звертаючись до суду з позовом 11 лютого 2016 року, позивач просив стягнути заборгованість, яка утворилась станом на 16 грудня 2015 року та складає 17696,79 дол. США, або за курсом НБУ на дату складання розрахунку 415012,77 грн., з яких сума заборгованості за кредитом 327969,78 грн., сума заборгованості за відсотками 66648,25 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків 20394,74 грн. (арк..спр.4). З розрахунку заборгованості (арк..спр.17) виходить, що позивач просив стягнути, в тому числі, заборгованість по кредиту, строк сплати якого ще не настав. На підставі ч.2 ст.1054 ЦК до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, частиною 1 ст.1050 ЦК передбачено - якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Отже, у банку настає право вимоги від позичальника про виконання основного зобов'язання не з моменту закінчення строку дії договору, а з моменту прострочення повернення чергової частини грошових коштів. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). За умовами договору, укладеного між сторонами (п.1.1.1) погашення кредиту буде здійснюватися в наступному порядку до 15 числа кожного місяця, починаючи з 1 серпня 2008 року (останній платіж 15 липня 2033 року): до 15 серпня 2008 року 266 дол. США, з 15 вересня 2008 року по 15 липня 2033 року 66 дол. США та з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 15 липня 2033 року на умовах, визначених цим договором; п. 3.2.3 передбачено, що кредитор має право вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів, сплати комісії та можливих штрафних санкцій, у разі, в тому числі затримання позичальником сплати кредиту (частини кредиту) та/або процентів щонайменше на 30 календарних днів, або перевищення сумою простроченої заборгованості суми кредиту більше як на 10 процентів, або несплати позичальником в терміни, встановлені цим договором більше однієї виплати по кредиту, яка перевищує 5% загальної суми кредиту. З матеріалів справи вбачається, що відповідач порушив умови зобовязання в частині щомісячного погашення кредиту останній платіж за кредитом вчинено 19 травня 2014 року, останній платіж за відсотками здійснено 9 квітня 2015 року (арк..спр.17-18), що є підставою для дострокового стягнення заборгованості по кредиту. Висновки суду першої інстанції про порушення кредитором встановлених договором умов для дострокового стягнення (п.3.3.14), як підстави для відмови в задоволенні позовних вимог, не відповідають обставинам справи. Дійсно, п. 3.3.14 договору встановлено в якості обовязку позичальника протягом 30 календарних днів з дати одержання письмового повідомлення кредитора, достроково повернути в повному обсязі кредит, нараховані проценти, комісії, а також можливі штрафні санкції (пеню, штраф), у випадках, визначених п.2.7.3, 3.2.3, 5.4 цього договору. В той же час ані умовами договору, ані нормами закону не передбачено надіслання письмової вимоги про дострокове повернення кредиту, як обовязкової умови для здійснення такого стягнення. Крім того, за час розгляду справи з дати звернення до суду з позовом 11 лютого 2016 року до ухвалення рішення суду - 25 липня 2016 року, відповідач не вчинив жодної дії щодо погашення навіть простроченої заборгованості. На підставі викладеного рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитом та відсотками та відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені, оскільки відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» N 1669-VII від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р до зазначених населених пунктів належить м. Краматорськ. В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р. Згідно із пунктом 16 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить м. Краматорськ. З копії паспорта відповідача вбачається, що вона зареєстрована в [INFO] (арк..спр.21). Дана обставина також підтверджується довідкою адресно-довідкового підрозділу (арк..спр.32). З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] нарахована пеня, починаючи з 15 грудня 2014 року та станом на 16 грудня 2015 року заборгованість по пені склала 20394,74 грн. (арк..спр.18), в той час як вищевказаним Законом в даний період заборонено нарахування пені. Відповідно до частини 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При зверненні до суду позивач судовий збір з позовної заяви сплатив в сумі 6225,19 грн. (арк..спр.1) Враховуючи, що апеляційний суд частково задовольнив позовні вимоги в сумі 394618,03 грн., на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 5919,27 грн. пропорційно задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial