Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

В липні 2014 р. [PERSON] і [PERSON] звернулись в суд з указаними позовами до відповідача, які обґрунтовано так. [PERSON] працює в Міжгірському відділенні в смт.Міжгір'ї Закарпатської області з 20.12.20007 р., а [PERSON] працювала з 01.11.2002 р. по 14.11.2011 р., що відноситься до гірських населених пунктів. Позивачі мають статус особи, що проживає і працює в гірському населеному пункті, що підтверджено посвідченнями. Відповідач не виконує вимоги закону «Про статус гірських населених пунктів в Україні» (надалі закон № 56-95 ВР) і постанови КМУ № 648 від 11.08.1995 р. «Про умови оплати праці осіб, які працюють у гірських районах» (надалі постанова № 648), а саме не виплачує надбавки в розмірі 25 % до посадових окладів. [PERSON] на основі довідки відповідача про доходи за період з 01.01.2008 р. по грудень 2013 р. визначила, що відповідач не виплатив надбавку за «гірські» в сумі 79333 грн. 29 коп. з розрахунку: 381719,64 грн. заробітної плати, з якої утримано обов'язкових платежів у сумі 64386,48 грн. і виплачено 317333 грн. 16 коп. До цієї суми позивачка нарахувала вказану в позові суму не виплачених «гірських» надбавок з розрахунку 25 %. [PERSON] під час судового розгляду збільшила вимоги і просить також стягнути 10693 грн. 26 коп. проіндексовану внаслідок інфляції невиплачених «гірських» надбавок, зіславшись на закон «Про індексацію грошових доходів населення» (надалі закон № 1282-ХІІ) і постанову КМУ № 1078 від 17.07.2003 р. про затв. Порядку проведення індексації грошових доходів населення (надалі постанова КМУ № 1078). Всього [PERSON] просить стягнути з відповідача 90054 грн. 61 коп. [PERSON] на основі довідки відповідача про доходи за період з листопада 2002 р. по жовтень 2010 р. визначила, що відповідач не виплатив надбавку за гірські в сумі 23572 грн.87 коп. з розрахунку 111165 грн. 57 коп. заробітної плати, з якої утримано обов'язкові платежі в сумі 16874 грн. 10 коп. і виплачено 94291 грн. 47 коп. До цієї суми позивачка нарахувала вказану в позові суму не виплачених «гірських» надбавок з розрахунку 25 %. Представник позивачки [PERSON] позов підтримав, додатково обґрунтувавши вимоги тим, що відповідач дискримінує позивачку з мотивів одержання нею великого заробітку, не виконує мінімальні законодавчі гарантії в оплаті праці за трудовим договором і чинним законодавством в тому числі в порівнянні з працівниками бюджетних установ і підприємств, зіславшись на рішення Європейського Суду. Позивачка [PERSON] подала заяву про підтримку позовних вимог з проханням розглянути справу без її участі. Відповідач позови заперечив повністю, а позицію обґрунтував таким. Відповідач не є стороною генеральних, міжгалузевих і регіональних, угод з профспілковими організаціями, не має колективного договору. Оплата праці відповідача і позивача врегульована трудовим договором, за яким оплата праці позивачів визначена в розмірі, що складається з посадового окладу, що значно перевищує розмір мінімальної заробітної плати з урахуванням надбавки «гірських», а також складається з доплат у виді премій, бонусів інших оплат. Тому відповідач не порушив вимоги закону « Про статус гірських населених пунктів в Україні» і пост. КМУ № 648 (п. 1). Окрім цього, позивачі не надали відповідачу в особові трудові справи посвідчення, які підтверджують статус особи, яка проживає, працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського. Відповідач також заперечив збільшені вимоги [PERSON] в частині виплати розміру індексації «гірських надбавок» з мотивів, що така індексація застосовується до заробітної плати, а не її частини. Розмір заробітної плати [PERSON] не підлягав індексації згідно чинного законодавства. Оцінивши зміст позовних вимог, позиції сторін, доводи представників сторін, подані в справу докази, суд дійшов такого висновку. Судом установлено наступні обставини, що не оспорюються. Позивачі працювали у відповідача у вказаний ними в позовах період, що стверджено відповідними наказами і записами в трудових книжках, у Міжгірському відділенні № 2 на різних посадах. Відділення банку не має статусу юридичної особи, тобто є структурним підрозділом ПАТ КБ «Приватбанк». Це відділення здійснює діяльність у смт.Міжгір'ї, Міжгірського району Закарпатської області, тобто в населеному пункті, що має статус гірського згідно з ст.ст. 1, 2 закону № 56-95 ВР і пост. КМУ № 647 від 11.08.1995 р. «Про перелік населених пунктів, яким надається статус гірських». Із змісту довідок про доходи позивачів, наданих відповідачем видно, що їх щомісячна заробітна плата у вказаний період складалась із посадового окладу і доплат у виді премій, бонусів тощо. Нарахування гірської надбавки в розмірі 25 % до посадового окладу позивачів відповідач не проводив і будь-яких відміток про це в нарахуванні розміру щомісячного заробітку не проводив, що видно із змісту довідок і особових листків про доходи за установленою формою про доходи і відрахування обов'язкових платежів. Відповідач не подав підтверджень про укладення колективного договору і не є стороною генеральних, галузевих, міжгалузевих (регіональних) угод з профспілковою стороною. [PERSON] 24.05.2007 р. , а [PERSON]- 02.04.2002 р. одержала посвідчення громадянина, який проживає, працює, навчається на території гірського населеного пункту, видане виконкомом Міжгірської селищної ради. Покликання представника відповідача на те, що посвідчення [PERSON] видане в 2007 р., а не в 2002 р. , суд відхиляє, бо таке є надуманим і не підтверджено жодним доказом. Суд визнає, що позивачі набули статус осіб, які проживають і працюють у населеному пункті відповідно до ст. 5 закону № 56-95 ВР і Положення, затв. пост. КМУ № 345 від 19.03.1996 р. Отже, позивачі мають право на пільги, передбачені ст. 6 ч. 1 закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні». Зокрема, щодо оплати праці згідно з постановою КМУ № 648. Пункт 1 цієї постанови передбачає, що на підприємствах, установах, організаціях, військових частинах, розташованих на території населених пунктів, яким надано статус гірських, тарифні ставки і посадові оклади працівників, військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації та Державної кримінальної виконавчої служби, визначені генеральною, галузевими та регіональними громадами як мінімальні гарантії в оплаті праці, а також встановлені за рішенням Кабінету міністрів України або за його дорученням, підвищуються на 25 відсотків. У разі коли підприємство , установа, організація розташовані за межами населеного пункту, якому надано статус гірського, але мають філії, представництва, відділення, інші відокремлені підрозділи і робочі місця в населених пунктах, що мають статус гірських, тарифні ставки і посадові оклади підлягають підвищенню у розмірі 25 %. Ст. 100 КзпП України передбачено, поряд з іншими положеннями, що на роботах з особливими географічними умовами встановлюється підвищена оплата праці за переліком, визначеним Кабінетом Міністрів України. Ст.ст. 94-97 КзпП України і законом «Про оплату праці» передбачено питання державного регулювання оплати праці, зокрема: - мінімальну заробітну плату , встановлену законом як державну соціальну гарантію, обов'язкову на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб; - індексацію заробітної плати у встановленому законодавством порядку; - тарифну систему оплати праці, шляхом формування тарифної (схеми посадових окладів) на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавство встановлений розмір мінімальної заробітної плати, та між кваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів); - форми і системи оплати праці, тарифні ставки, схеми посадових окладів, надбавки, доплати, премії, винагороди, інші заохочувальні, компенсаційні і гарантійні виплати встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно в колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральними, галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а в разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. При цьому з урахуванням викладених вимог закону встановлюються конкретні розміри посадових окладів (ставок) робітникам і службовцям, а також розміри надбавок, доплат, премій і винагород; - власник (уповноважений ним орган) не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, які погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Указаних вище вимог закону відповідач належно не виконав, а саме: не приєднався до генеральних, галузевих (регіональних) угод з профспілками, не уклав колективного договору, не узгодив мінімальні гарантії, передбачені законом, зокрема оплату «гірських» надбавок з представництвом трудового колективу. Відповідач неправомірно в односторонньому порядку прийняв рішення не виплачувати «гірські» надбавки позивачам (іншим працівникам Міжгірського відділення за поясненнями представника) з мотивів нарахування посадових окладів у розмірах, що перевищує мінімальний розмір чинної заробітної плати у відповідний період. Така бездіяльність відповідача визнається судом порушенням вимог трудового законодавства, зазначеного вище, а також невиконанням вимог закону «Про статус гірських населених пунктів в Україні». Правовим висновком Верховного Суду України згідно постанови від 06.02.2013 року в справі № 6-151 цс12, ухваленої з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, визначено, що оплата праці працівників госпрозрахункових підприємств (організацій), що розташовані на території населених пунктів, яким надано статус гірських, повинна визначатись з урахуванням положень ч. 1 ст. 94, ч.ч. 1, 2 ст. 95, ст. 97 КзпП України, ст.ст. 4, 15 закону «Про олату праці» від 24.03.1995 р. № 108/95 ВР, а положення п. 1 пост. КМУ від 11.08.1995 р. № 648 «Про умови оплати праці осіб, які працюють в гірських районах» слід розглядати як загальний підхід до обчислення підвищення тарифних ставок та посадових окладів працівників, які працюють на таких підприємствах, а не визначення кола осіб, які претендують на таку виплату. Посилання відповідача на фактичну виплату позивачам заробітної плати в значно більшому розмірі ніж установлений у відповідний період розмір мінімальної заробітної плати в державі, суд відхиляє, бо така позиція є порушенням майнових прав позивачів відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції (994535), яка передбачає, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (Рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Кечко проти України). Цим же рішенням констатовано, що якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Такі ж висновки зафіксовані в рішенні Європейського Суду «Сук проти України». Суд вважає, що трудові права позивачів на одержання гірської надбавки, які передбачені чинним законодавством, підлягають захисту в такому порядку. Оскільки відповідач не передбачив мінімальні гарантії в оплаті праці, встановлені чинним законодавством у порядку, визначеному ст. 97 КзпП України, ст.ст. 5, 11, 12, 15 закону «Про оплату праці», з огляду на вище встановлені обставини, суд застосовує вимоги ст.ст. 95, 100 КзпП України, ст. 3 закону «Про оплату праці» з урахуванням положень п. 1 пост. КМУ № 648. Мінімальною гарантією в оплаті праці як гарантія держави, з якої і розраховуються посадові оклади (тарифні ставки), є мінімальний розмір заробітної плати, який передбачається на відповідний період щорічно в законі «Про державний бюджет України». Отже, [PERSON] має право на гірську надбавку з розрахунку 25 відсотків до мінімальної заробітної плати, чинної у відповідний період: з 01.2008 р. по січень 2014 р. , а саме: 01.2008 р. - 03.2008 р. - 515 грн. 25 % = 128,75 х 3 міс. = 386,25 грн. 04.2008 р. - 09.2008 р. - 525 грн. 25 % = 131,25 х 6 міс. = 787,50 грн. 10.2008 р. - 11.2008 р. - 545 грн. 25 % = 136,25 х 2 міс. = 272,50 грн. 12.2008 р. - 03.2009 р. - 605 грн. 25 % = 151,25 х 4міс. = 605 грн. 04.2009 р. - 06.2009 р. - 625 грн. 25 % = 156,25 х 3 міс. = 468,75 грн. 07.2009 р. - 09.2009 р. - 630 грн. 25 % = 157,50 х 3 міс. = 472,50 грн. 10.2009 р. - 650 грн. 25 % = 162,50 х 1 міс. = 162,50 грн. 11.2009 р. - 12.2009 р. - 744 грн. 25 % = 186 х 2 міс. = 372 грн. 01.2010 р. - 03.2010 р. - 869 грн. 25 % = 217,25 х 3 міс. = 651,75 грн. 04.2010 р. - 06.2010 р. - 884 грн. 25 % = 221 х 3 міс. = 663 грн. 07.2010 р. - 09.2010 р. - 888 грн. 25 % = 222 х 3 міс. = 666 грн. 10.2010 р. - 11.2010 р. - 907 грн. 25 % = 226,75 х 2 міс. = 453,50 грн. 12.2010 р. - 922 грн. 25 % = 230,50 х 1 міс. = 230,50 грн. 01.2011 р. - 03.2011 р. - 941 грн. 25 % = 235,25 х 3 міс. = 705,75 грн. 04.2011 р. - 09.2011 р. - 960 грн. 25 % = 240 х 6 міс. = 1440 грн. 10.2011 р. - 11.2011 р. - 985 грн. 25 % = 246,25 х 2 міс. = 492,50 грн. 12.2011 р. - 1004 грн. 25 % = 251 х 1 міс. = 251 грн. 01.2012 р. - 03.2012 р. - 1073 грн. 25 % = 268,25 х 3 міс. = 804,75 грн. 04.2012 р. - 06.2012 р. - 1094 грн. 25 % = 273,50 х 3 міс. = 820,50 грн. 07.2012 р. - 09.2012 р. - 1102 грн. 25 % = 275,50 х 3 міс. = 826,50 грн. 10.2012 р. - 11.2012 р. - 1118 грн. 25 % = 279,50 х 2 міс. = 559 грн. 12.2012 р. - 1134 грн. х 25 % = 283.50 х 1 міс. = 283.50 грн. 01.2013 р. - 12.2013 р. - 1218 грн. 25 % = 304,50 х 12 міс. = 3654 грн. 01.2014 р. -1218 грн. 25 % = 304,50 х 1 міс. = 304,50 грн. Всього на загальну суму 16033 грн. 75 коп. [PERSON] має право на гірську надбавку з розрахунку 25 відсотків до мінімальної заробітної плати, чинної у відповідний період: з 04.2002 р. по 06.2010 р. , а саме: з 04.2002 р. -статус за посвідченням; з 11.2002 р. по 06.2010 р. - працювала: 11.2002 р. - 12.2002 р. - 165 грн. 25 % = 41,25 х 2 міс. = 82,50 грн. 01.2003 р. - 11.2003 р. - 185 грн. 25 % = 46,25 х 11міс. = 508,70 грн. 12.2003 р. - 08.2004 р. - 205 грн. 25 % = 51,25 х 9 міс. = 461,25 грн. 09.2004 р. - 12.2004 р. - 237 грн. 25 % = 59,25 х 4 міс. = 237 грн. 01.2005 р. - 03.2005 р. - 262 грн. 25 % = 65,50 х 3 міс. = 196,50 грн. 04.2005 р. - 06.2005 р. - 290 грн. 25 % = 72,50 х 3 міс. = 217,50 грн. 07.2005 р. - 08.2005 р. - 310 грн.25 % = 77,50 х 2 міс. = 155 грн. 09.2005 р. - 12.2005 р. - 332 грн. 25 % = 83 х 4 міс. = 332 грн. 01.2006 р. - 06.2006 р. - 350 грн. 25 % = 87,50 х 6 міс. = 525 грн. 07.2006 р. - 11.2006 р. - 375 грн. 25 % = 93,75 х 5 міс. = 468,75 грн. 12.2006 р. - 03.2007 р. - 400 грн. 25 % = 100 х 4 міс. = 400 грн. 04.2007 р. - 06.2007 р. - 420 грн. 25 % = 105 х 3 міс. = 315 грн. 07.2007 р. - 09.2007 р. - 440 грн. 25 % = 110 х 3 міс. = 330 грн. 10.2007 р. - 12.2007 р. - 460 грн. 25 % = 115 х 3 міс. = 345 грн. 01.2008 р. - 03.2008 р. - 515 грн. 25 % = 128,75 х 3 міс. = 386,25 грн. 04.2008 р. - 09.2008 р. - 525 грн. 25 % = 131,25 х 6 міс. = 787,50 грн. 10.2008 р. - 11.2008 р. - 545 грн. 25 % = 136,25 х 2 міс. = 272,50 грн. 12.2008 р. - 03.2009 р. - 605 грн. 25 % = 151,25 х 4міс. = 605 грн. 04.2009 р. - 06.2009 р. - 625 грн. 25 % = 156,25 х 3 міс. = 468,75 грн. 07.2009 р. - 09.2009 р. - 630 грн. 25 % = 157,50 х 3 міс. = 472,50 грн. 10.2009 р. - 650 грн. 25 % = 162,50 х 1 міс. = 162,50 грн. 11.2009 р. - 12.2009 р. - 744 грн. 25 % = 186 х 2 міс. = 372 грн. 01.2010 р. - 03.2010 р. - 869 грн. 25 % = 217,25 х 3 міс. = 651,75 грн. 04.2010 р. - 06.2010 р. - 884 грн. 25 % = 221 х 3 міс. = 663 грн. Всього на загальну суму 9683,50 грн. Суд відхиляє вимоги позивачів визначити розмір гірської надбавки з розрахунку 25 % до розміру їх заробітної плати, оскільки таке не ґрунтується на законі. Суд також відхиляє вимоги позивачки [PERSON] про стягнення розрахованого нею розміру індексації невиплаченої надбавки гірських з таких підстав і мотивів. Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 р. № 1282-ХІІ та Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затв. пост. КМУ № 1078 від 17.07.2003 р. застосовується до грошового доходу , зокрема заробітної плати, одержуваної щомісячно, у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Натомість частина грошового доходу, яка перевищує прожитковий мінімум, індексації не підлягає. Тому вказані норми закону і нормативного акту не підлягають до застосування щодо невиплаченого позивачам розміру гірської надбавки, визначеної судом. Законом № 2050-14 «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», Порядком , затвердженим пост. КМУ № 159 від 21.02.2001 р. передбачено виплату компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Однак застосування цих норм суд визнає передчасним, бо позивачі не звертались до відповідача з вимогою виплатити таку компенсацію. Натомість п. 8 Порядку передбачено, що відмова від виплати компенсації може бути оскаржена в судовому порядку. Позивачі не втратили право на звернення до суду з указаними обґрунтованими вимогами у встановленому законом порядку. Судові витрати у виді судового збору згідно з вимогами, передбаченими ст. 88 ЦПК України , законом «Про судовий збір», виходячи із ставки за видом позовних вимог і їх кількості, в сумі 487 грн. 20 коп. підлягають стягненню з відповідача в користь держави.

Outcome: partial