Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

В липні 2016р. позивач TOB «КредексФінанс» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], в якому просив суд: -в рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту за № 11214850000 від 14 вересня 2007р. (далі по тексту - договір) звернути стягнення на користь позивача на предмет застави транспортний засіб марки «Chevrolet» модель «Aveo», 2007р. випуску, номер кузова [NUMBER], [NUMBER], д.н. [NUMBER], який належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі - продажу автомобіля № 985 від 07 серпня 2007р., що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого УДАІ ГУ МВС України 17 серпня 2007р., шляхом продажу вказаного автомобіля та укладення від імені відповідача, позивачем договору купівлі - продажу з іншою особою - покупцем (в особі уповноваженого представника позивача) в рахунок погашення заборгованості в розмірі 125000,0 гри.: -надати позивачу ( в особі його уповноваженого представника) право підписувати від імені відповідача договір купівлі-продажу вказаного автомобіля під час його укладення з іншою особою покупцем, з наданням права (повноваження) вчиняти від імені відповідача усі дії. необхідні для зняття вказаного автомобіля з обліку за місцем звернення у одному з Центрів надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, у відповідності до «Порядку державної реєстрації (перереєстрації) зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженим Постановою КМУ від 07 вересня 1998р. № 1388, в тому числі повноваження на звернення із письмовою заявою про зняття з обліку, на звернення із письмовою заявою про видачу нового свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого або викраденого, на отримання акту огляду вказаного автомобіля, на отримання нового свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, на підпис зазначених заяв, на пред'явлення вказаного автомобіля для огляду; -витребувати у відповідача зазначений автомобіль і передати у володіння позивача. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 14 вересня 2007р. між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем був укладений договір, згідно умов якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 16831,0 дол. США з відсотковою ставкою 11.2% річних для придбання автомобіля, на строк до 14 вересня 2016р. Позичальник зобов'язувався сплачувати кредит та проценти, комісії та інші платежі у порядку га терміни встановлені договором. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань між банком і позичальником було укладено договір застави транспортного засобу марки «Chevrolet», 2007р. випуску, д.н. [NUMBER], який належить відповідачу на праві власності. Банк надав відповідачу кредитні кошти згідно з умовами договору, проте, в їх порушення, відповідач свої зобов'язання по поверненню кредиту та відсотків за користування ним не виконує. Рішенням Загальних зборів акціонерів від 27 жовтня 2009р. АКІБ «УкрСиббанк» змінив своє найменування на ПАТ «УкрСиббанк». Між ПАТ «УкрСиббанком» та TOB «Кредекс Фінанс» 20 квітня 2012р. було укладено договір факторингу № 05/12, відповідно до умов якого банк відступив на користь товариства своє право вимоги заборгованості за договором укладеного з відповідачем. Внаслідок порушення зобов'язань за договором станом на 09 червня 2016р. утворилась заборгованість у відповідача по кредитному договору перед позивачем в загальній сумі 226888.36 грн. Через неналежне виконання зобов'язань, забезпечених заставою, позивач набув право стягнути заборгованість та задовольнити свої вимоги шляхом продажу предмету застави з укладенням договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем від імені боржника. До судового засідання представником позивача було подано заяву, про розгляд справи у відсутність представника, заявлені позовні вимоги сторона позивача підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку за місцем своєї реєстрації, у судове засідання не з'явився, про поважність причин неявки суд не повідомляв та не просив розглядати справу у його відсутність, свого представника до суду не направив, заперечення проти позову не подавалися. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких грунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ІДК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 14 вересня 2007р. між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем було укладено договір. Відповідно до п. 1.1 договору банк надав позичальнику кредит в сумі 16831,0 дол. США, що за курсом НБУ надень укладення договору еквівалентно 84996,55 грн. на строк до 14 вересня 2016р., з процентною ставкою 11,2% річних. Пунктом 1.4 договору визначено, що кредит надається для придбання автомобіля. Згідно п. 1.2.2. та п.4.2. договору, позичальник зобов'язувався повернути кредит, проценти та інші платежі у порядку та терміни згідно умов договору на рахунок № [NUMBER] в АКІБ «УкрСиббанк». Судом встановлено, що відповідачем були отримані кредитні кошти, а отже банк виконав свої зобов'язання та надав позичальнику кредитні кошти у розмірі, визначеному кредитним договором. Згідно п. 2.1. договору в забезпечення виконання в повному обсязі усіх грошових зобов'язань позичальника за договором, останній передав в заставу, а банк прийняв рухоме майно, а саме транспортний засіб марки «Chevrolet» модель «Aveo», 2007р. випуску, номер кузова [NUMBER], [NUMBER], д.н. [NUMBER], який належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі - продажу автомобіля № 985 від 07 серпня 2007р., що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого УДАІ ГУ МВС України 17 серпня 2007р. За згодою сторін оціночна вартість предмету застави встановлена в розмірі 85000,0 грн. Однак станом на день подачі позову за даними позивача ринкова вартість заставного майна складає 125000,0 грн. З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 09 червня 2016р. відповідач свої зобов'язання за договором від 14 вересня 2007р. не виконує. Так, загальний розмір заборгованості становить 226888,36 грн. і складається: 116315,14 грн. - заборгованість за основним зобов'язанням; 51663,34 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 53923,1 грн. - заборгованість за відсотками на дату подачі позову; 3499,01 грн. - три відсотки річних від простроченої суми кредиту: 1487,77 грн. - пені. Відповідно до п. 10.1 договору звернення стягнення на предмет застави здійснюється банком у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язань за цим договором. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За приписами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Судом встановлено, що 20 квітня 2012р. між ПАТ «УкрСиббанк» та TOB «Кредекс Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/12, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь TOB «Кредекс Фінанс» своє право вимоги заборгованості за договором (а.с.41-45). Згідно ч. 2 ст. 27 Закону України «Про заставу», застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу. Частиною 1 ст. 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, з урахуванням зазначених вище обставин до позивача TOB «Кредекс Фінанс» перейшли права первісного кредитора ПАТ «Укрсиббанк» за договором. В силу застави, згідно зі ст. 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги ,якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про заставу» визначено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо на момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконане, якщо інше не передбачено законом чи договором. Частиною 6 ст. 20 цього Закону, встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечуваного обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Згідно з ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі- продажу з іншою особою-покупцем. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що актами цивільного законодавства України надано право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема заставодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд України у своїй постанові у справі № 6-10цс 13 від 06 березня 2013р. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЩІК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3253,0 грн., і на користь держави 881,0 грн.

Outcome: approved