Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

В обгрунтування заявлених вимог позивач покликається на те, що 02 листопада 2017 року між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] укладено договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на умовах, передбачених договором. Невід`ємною частиною та умовами цього договору є заява позичальника, Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою, Тарифи Банку, викладені на банківському сайті. Відповідно до п. 1.1.6.1 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Згідно до п. 2.1.1.7.5 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш як на 30 днів позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. та 5 % від суми позову. Відповідно до п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів, розміру відсоткової ставки, кредитного ліміту, на що позичальник дав свою згоду при укладенні договору. АТ КБ «ПриватБанк» виконав у повному обсязі свої зобов`язання за договором, надав позичальнику кредитну картку та можливість користуватися і розпоряджатися кредитними коштами. Відповідач [PERSON] своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, порушив порядок та періодичність внесення платежів у рахунок погашення кредиту, внаслідок чого станом на 18 серпня 2018 року утворилася заборгованість за кредитом у сумі 24217 грн. 24 коп., з яких: 15934 грн. 83 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 5754 грн. 91 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 898 грн. 11 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1129 грн. 39 коп. - штраф (процентна складова). Покликаючись на вимоги ст. 526-530, 631, 1046-1048, 1054 ЦК України, просить стягнути з відповідача заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 15934 грн. 83 коп. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було надано строк п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. Відповідно до положень ч. 7 ст. 178 ЦПК України відзиву на позовну заяву відповідачем не подано, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що не суперечить вимогам ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України) За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України). Судом встановлено, що 02 листопада 2017 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, невід`ємною частиною та умовами якого є заява позичальника, Умови і правила надання банківських послуг, Тарифи Банку, що розміщені на банківському сайті. За умовами цього договору відповідач отримав кредит у сумі 7000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії кратки, сплачувати комісії, на умовах, передбачених договором, що підтверджується наданим суду розрахунком, анкетою-заявою позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Відповідно до п. п. 2.1.1.2.9 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку відповідач зобов`язався погашати заборгованість по кредиту, процентах за користування ним, шляхом внесення щомісячних платежів, до 25 місяця, наступного за звітним, а також сплатити проценти, штрафи, пеню при порушенні строків виконання зобов`язання. Зокрема згідно до п. 2.1.1.7.5, 2.1.1.12.2.1 договору у разі порушення строків внесення платежів за договором більш як на 30 днів відповідач має сплатити штраф у розмірі 500 грн. та 5 % від суми заборгованості за кредитом, проценти у подвійному розмірі за прострочення виконання зобов`язання та в розмірі, зазначеному в Тарифах, з розрахунку 365\\366 календарних днів на рік. Відповідно до п. 1.1.6.1 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Згідно до п. 2.1.1.2.5, 2.1.1.2.6 договору банк встановлював та змінював кредитний ліміт за власною ініціативою. Свої зобов`язання перед позичальником за вказаним кредитним договором АТ КБ «Приватбанк» виконало у повному обсязі, що підтверджено розрахунком заборгованості, в якому відображено рух коштів по картці. Пунктом 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України передбачено, що однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Згідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526, 527, 530, 532 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору, належними сторонами та у встановлений у зобов`язанні строк. Судом встановлено, що своїх зобов`язань за вказаним договором відповідач належним чином не виконав, допустив істотне порушення умов договору щодо порядку та строку сплати кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором. Згідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З наданого суду розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором станом на 18 серпня 2018 року утворилася заборгованість за кредитом у сумі 24217 грн. 24 коп., з яких: 15934 грн. 83 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 5754 грн. 91 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 898 грн. 11 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1129 грн. 39 коп. - штраф (процентна складова). Ч. 2 ст. 615 ЦК України вказує, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Враховуючи наведене та відповідно до положень ст. 509, 526, 599, 615, 629, 631, 1050, 1054 ЦК України, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 7000 грн., тобто в розмірі фактично отриманих позичальником коштів, які в добровільному порядку ним АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті. Разом з тим, з наданих суду доказів вбачається, що позичальник не підписав жодного документу, який би обумовлював порядок та умови нарахування і сплати ним процентів та штрафів, які зазначені в розрахунку заборгованості, а тому відсутні підстави вважати, що відповідач взяв на себе зобов`язання щодо їх сплати у випадку неналежного виконання зобов`язання. Крім того, відсутні підстави вважати, що позичальник погоджувався на зміну кредитного ліміту, оскільки жодного документу про порядок, строки, розмір його збільшення ним не підписано. Суд вважає неправомірним збільшення банком кредитного ліміту в односторонньому порядку. Суд також враховує те, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Позичальник є слабшою стороною договору, яка підлягає особливому правовому захисту у правовідносинах щодо споживчого кредитування, тому відсутні підстави вважати, що при укладення зазначеного кредитного договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження з ним саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342\\180\\17-ц. За наведених обставин суд вважає, що підстави для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 15934 грн. 83 коп., 5754 грн. 91 коп. - заборгованості за простроченим тілом кредиту, 898 грн. 11 коп. - заборгованості за нарахованими відсотками, 500 грн. - штрафу (фіксована частина), 1129 грн. 39 коп. - штрафу (процентна складова) - відсутні та позов до задоволення у повному об`ємі не підлягає. Таким чином суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, лише в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 7000 грн., тобто в розмірі фактично отриманих та неповернутих ним коштів. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, зокрема вони підлягають стягненню з обох сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог - (7000 х 100) : 24217 = 29 %, тобто позов задоволено на 29 %. Позивачем сплачено судовий збір у сумі 1921, тому при визначенні розміру судового збору, що підлягає стягненню з відповідача, суд наводить наступний розрахунок: 1921 грн. - 29 % = 136 грн., тобто з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 136 грн. судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: partial