overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

В квітні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу в якому вказував, що 09 жовтня 2004 року у відділі ДРАЦС по місту Вознесенську Вознесенського МРУЮ Миколаївської області між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб, актовий запис № 224. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Проте сімейні відносини не склалися та припинені. Проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Позивач фактично створив нову сім'ю. Спорів щодо поділу спільного майна та місця проживання дитини немає. В зв'язку з цим позивач просив розірвати шлюб між ним та [PERSON]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним в позові. Додатково пояснив, що сімейні відносини між ним та відповідачкою припинені в березні 2014 року, наданий строк на примирення позитивних результатів не приніс, вважав, що шлюб необхідно розірвати. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю. Підтвердила те, що сімейні відносини припинені з березня 2014 року. Спорів щодо поділу спільного майна та місця проживання дитини немає. Строк на примирення позитивних результатів не приніс. Вважає, що шлюб необхідно розірвати. У разі розірвання шлюбу просила залишити її шлюбне прізвище. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд прийшов до висновку про необхідність застосування наслідків визнання позову відповідачем, передбачених ст. 174 ЦПК України, оскільки визнання позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Зокрема судом встановлено, що 09 жовтня 2004 року у відділі ДРАЦС по місту Вознесенську Вознесенського МРУЮ Миколаївської області між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис № 224. Від шлюбу мають спільну малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Проте сімейні відносини між позивачем та відповідачкою припинені з березня 2014 року. В судовому засіданні сторони наполягали на розірванні шлюбу та вважали, що сім`ю зберегти неможливо. Наданий судом строк на примирення позитивних результатів не приніс. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову та інші обставини, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи відносини між позивачем та відповідачкою, відсутність у них бажання зберегти сім'ю, відсутність позитивних результатів наданого строку на примирення, суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, що мають істотне значення, і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ч. 3 ст.105, ст.112 Сімейного кодексу України має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

В квітні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи позовну заяву тим, що 15.07.2006 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, про що зроблено відповідний актовий запис № 1417. Від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Сімейне життя у сторін не склалось, оскільки останні роки сторони не можуть проживати як сім'я, виконувати сімейні обов'язки, постійно сперечаються. Постійні сварки та скандали відбуваються у присутності дитини. Відповідачка матеріально та духовно не допомагає сину. Спільне життя як подружжя є неможливим, а збереження шлюбу суперечить як інтересам позивача, так і відповідача. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, суду пояснив, що вони з відповідачкою останні два роки не проживають разом. Сторони добровільно вирішили, що дитина залишається проживати разом із позивачем, який виховує і утримує неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідачка ж не приймає участі у вихованні та утриманні дитини. Спору щодо поділу майна подружжя немає. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилась, хоча про день, час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, про причину своєї неявки суд не повідомила. Тому суд на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і позивач не заперечив щодо такого порядку розгляду справи. Матеріалами справи встановлено, що 15.07.2006 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, про що зроблено відповідний актовий запис № 1417 (а.с. 21). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 7). З пояснень позивача, зокрема, суд встановив, що сімейне життя у сторін не склалось, останні два роки подружжя припинило спільне проживання. Різні точки зору на важливі питання побуту, сім'ї, відносини між подружжям віддалили їх один від одного. Сторони добровільно вирішили, що дитина залишається проживати разом із позивачем, який виховує і утримує неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідачка ж не приймає участі у вихованні та утриманні дитини. Спору щодо поділу майна подружжя немає. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виниклі правовідносини регулюються ст.ст. 110, 112 СК України. З урахуванням обставин справи, суд прийшов до висновку, що сім'я сторін розпалася і зберегти її неможливо, тому шлюб між [PERSON] і [PERSON] слід розірвати. За клопотанням позивача судові витрати залишити за позивачем [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

В квітні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що, по-перше, спільне життя з відповідачем не склалося з причин відсутності взаєморозуміння між ними, відмінності поглядів на сімейні відносини і сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дитини ; і, по-друге, протягом останніх трьох років він живе з іншою жінкою. Позивач просив розглянути справу без його участі та задовольнити позов, про що подав адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Відповідач не повідомила суду причину своєї неявки, хоча про дату і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить зворотне поштове повідомлення про одержання нею судової повістки. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 16 червня 1995 року у Першому Малиновському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 319 ; від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Однак спільне життя сторін не склалося з причин відсутності взаєморозуміння між ними, відмінності поглядів на сімейні відносини і сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Як стверджує позивач, у 2008 році відповідач пішла від нього та з того часу спілкуватися з ним категорично відмовляється. Крім того, протягом останніх трьох років позивач живе з іншою жінкою. З огляду на наведене та враховуючи положення ч.1 ст.24 СК України, яка встановлює, що шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд доходить висновку, що подальше спільне життя сторін та збереження їх шлюбу суперечило б інтересам позивача. Сторони не заявляли вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

В квітні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач вказує на те, що 10 липня 2012 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя між ними не склалось через несумісність характерів, різні погляди на сімейне життя, втрату почуття любові та взаєморозуміння. Спільного господарства не ведуть, разом не проживають. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив про розірвання їх шлюбу з відповідачкою. У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав, просив про задоволення позову. Відповідачка позов визнала, проти розірвання шлюбу не заперечувала. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 10 липня 2012 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 322, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON]. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з відповідачкою. Сімейне життя між сторонами не склалось через несумісність характерів, різні погляди на сімейне життя, втрату почуття любові та взаєморозуміння. Спільного господарства не ведуть, разом не проживають. На підставі викладеного та у відповідності до ч.2 ст.112 СК України суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

В квітні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач вказує на те, що 11 листопада 2011 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Сімейне життя між ними не склалось через несумісність характерів, різні погляди на обовязки подружжя, втрату почуття любові та взаєморозуміння, постійні сварки. Спільного господарства не ведуть, разом не проживають. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив про розірвання їх шлюбу з відповідачкою. У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав, просив про задоволення позову. Відповідачка позов визнала, проти розірвання шлюбу не заперечувала. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 11 листопада 2011 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 805, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON]. Від шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають. Сімейне життя між ними не склалось через несумісність характерів, різні погляди на обовязки подружжя, втрату почуття любові та взаєморозуміння, постійні сварки. Спільного господарства не ведуть, разом не проживають. На підставі викладеного та у відповідності до ч.2 ст.112 СК України суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

В квітні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач вказує на те, що 17 жовтня 2008 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Сімейне життя між ними не склалось через несумісність характерів, різні погляди на сімейне життя, втрату почуття взаєморозуміння та взаємоповаги, постійні сварки. Спільного господарства не ведуть, разом не проживають. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив про розірвання їх шлюбу з відповідачкою. У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав, просив про задоволення позову. Відповідачка в судове засідання не з'явилася. Про час і місце судового засідання повідомлена судом належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 17 жовтня 2008 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 615, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON]. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Сімейне життя між сторонами не склалось через несумісність характерів, різні погляди на сімейне життя, втрату почуття взаєморозуміння та взаємоповаги, постійні сварки. Спільного господарства не ведуть, разом не проживають. Згідно ст..24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. На підставі викладеного та у відповідності до ч.2 ст.112 СК України суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

В квітні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сім'я розпалась, і в судовому засіданні наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, згідно слідуючих підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 13.09.2000 року, від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Протягом тривалого часу сторони припинили подружні стосунки, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, за час, наданий судом для примирення не помирилися. Дані факти підтверджуються: свідоцтвом про одруження, свідоцтвом про народження, поясненнями сторін і ніким не оспорюються. За таких обставин по справі суд приходить до висновку, що сім'я сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечить їх інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

В квітні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 17 500 грн. боргу, посилаючись на те, що відповідач позичив у нього кошти в розмірі 19 000 грн., які зобов'язався повернути до 31 грудня 2013 року, однак, зобов'язання свого не виконав в повному обсязі, повернув тільки 1 500 грн.. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені вимоги. Пояснив, що відповідач ухиляється від виконання свого зобов'язання, уникає зустрічей, на телефонні дзвінки не відповідає. Відповідач [PERSON] позов визнав. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 27 квітня 2008 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики на суму 19 000 грн., що підтверджується письмовою розпискою відповідача. Згідно умов договору відповідач зобов'язався повернути гроші до кінця 2013 року, частково сплатив 1 500 грн.. Правовідносини між сторонами регулюються ч.1 ст.1049 ЦК України, яка передбачає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 525 ЦК України - одностороння відмова від виконання зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; ст. 526 ЦК України - зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до вимог договору та вимог цього Кодексу; ст. 530 ЦК України - якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та відповідача, який визнав позов, оглянувши представлені суду документи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки встановлено неналежне виконання відповідачем [PERSON] свого зобов'язання за договором позики. Судові витрати, які складаються зі сплаченого позивачем судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп., підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

В квітні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором оренди обладнання з 11 червня 2013 року по 17 червня 2013 року в сумі 2 880 грн. та неустойку за неповернення електроінструменту за період з 18 червня 2013 року по 10 липня 2013 року в сумі 22 080 грн., а всього 24 960 грн. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що між сторонами 11 червня 2013 року укладено договори оренди обладнання № 15 та № 17, відповідно до умов якого, відповідач отримав електроінструменти - перфоратори, болгарку та пилу зі сплатою за кожний день оренди 480 грн. строком з 11 червня 2013 року по 17 червня 2013 року. Відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання по оплаті оренди за користування та не повернув електроінструменти, чим порушив права позивача. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Відповідач, який повідомлений про час і місце слухання справи належним чином, в судове засідання не з'явився. У відповідності до ст.169 ч.4 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів - в порядку заочного розгляду. Заслухавши представника позивача та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом об'єктивно встановлено, що між сторонами 11 червня 2013 року укладено договори оренди обладнання № 15 та № 17, відповідно до умов якого, відповідач отримав електроінструменти - перфоратори, болгарку та пилу зі сплатою за кожний день оренди 480 грн. строком з 11 червня 2013 року по 17 червня 2013 року. Відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання по оплаті оренди за користування та не повернув електроінструменти, а тому просить стягнути кошти за договором оренди в сумі 2 880 грн. та неустойку за неповернення електроінструменту в сумі 22 080 грн., а всього 24 960 грн. Ці обставини підтверджуються: договорами оренди обладнання №№ 15, 17 від 11 червня 2013 року, актами прийому-передачі до договорів оренди від 11 червня 2013 року про отримання електроінструментів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. В силу ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Оцінюючи встановлене суд приходить до висновку, що [PERSON] не виконав взяті на себе зобов'язання по договору оренди електроінструмента, а тому з нього підлягають стягненню кошти в примусовому порядку за оренду електроінструмента за період з 11 червня 2013 року по 17 червня 2013 року, в сумі 2880 грн. та неустойка за неповернення електроінструменту з 18 червня 2013 року по 10 липня 2013 року в сумі 22 080 грн., а всього 24 960 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

В квітні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення 6 305 грн., що еквівалентно 500 доларам США, боргу, посилаючись на те, що відповідачі 24 липня 2010 року позичили у нього та його дружини [PERSON] кошти, які зобов'язались повернути до 24 вересня 2010 року зі сплатою відсотків в розмірі 10% від суми позики щомісяця, однак, зобов'язання свого не виконали, в 2011 році сплатили тільки 1 200 грн. процентів. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені вимоги. Пояснив, що відповідачі не виконали умов договору позики, під різними причинами відтягують строк повернення боргу. Представник позивача [PERSON], який діє за договором про надання правової допомоги, просить стягнути з відповідачів солідарно суму боргу в розмірі 6 305 грн., що відповідає за курсом 500 доларам США. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені в установленому порядку, що підтверджується їх письмовими розписками про отримання судових повісток(а.с.26,27), заперечень проти позову не подали, про поважність причини своєї неявки суду не повідомили, від відповідачів не надходили заяви про розгляд справи у їх відсутність. Зі згоди позивача [PERSON] суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом встановлено, що 24 липня 2010 року між позивачем [PERSON] та відповідачами [PERSON] і [PERSON], які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, було укладено договір позики на суму 500 доларів з умовою виплати 10% місячних терміном на 2 місяці, що підтверджується письмовою розпискою відповідачів. Правовідносини між сторонами регулюються ч.1 ст.1049 ЦК України, яка передбачає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 525 ЦК України - одностороння відмова від виконання зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; ст. 526 ЦК України - зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до вимог договору та вимог цього Кодексу; ст. 530 ЦК України - якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, оглянувши представлені суду документи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню і на користь позивача необхідно стягнути суму боргу в розмірі 6 305 грн., що еквівалентно 500 доларам США за офіційним курсом НБУ на час звернення до суду(500 дол. США х 12,61 грн.), оскільки встановлено неналежне виконання відповідачами свого зобов'язання за договором позики. Судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп., підлягають стягненню з відповідачів в рівних частинах(по 121 грн. 80 коп. з кожного).

Outcome: approved