Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

В лютому 2016 року ПАТ «[PERSON] Аваль» звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 25 липня 2007 року ВАТ «[PERSON] Аваль»» уклав з [PERSON] кредитний договір №014/4006/81/58351. За цим договором ВАТ «[PERSON] Аваль» зобовязався надати кредит у розмірі 71050 доларів США, а [PERSON] зобовязався щомісячно до 25 липня 2017 року повертати кредит по частинам та сплачувати відсотки за користування ним у розмірі 13% річних. 02 квітня 2009 року ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] уклали додаткову угоду №1 до кредитного договору, якою погодили строк кредиту збільшити на 31 календарний місяць до 25 лютого 2020 року. 07 квітня 2009 року ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] уклали додаткову угоду №2 до кредитного договору, якою сторони встановили «кредитні канікули» тимчасово на період з 07 квітня 2009 року до 07 квітня 2010 року шляхом зменшення щомісячного платежу. Крім того, для забезпечення належного виконання грошових зобовязань за кредитним договором 25 липня 2007 року ВАТ «[PERSON] Аваль» уклав з [PERSON] договір іпотеки, за яким відповідач передав в іпотеку ВАТ «[PERSON] Аваль» нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,2500 га з кадастровим номером 3220886001:01:009:0043, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, що розташовується в Київській області, Бориспільський район, Процівська сільська рада, с. Проців. ВАТ «[PERSON] Аваль» виконав свої зобовязання за кредитним договором та перерахував [PERSON] грошові кошти у розмірі 71050 доларів США. Відповідач неналежним чином виконував грошові зобовязання, тому у ВАТ «[PERSON] Аваль» виникло право достроково вимагати повернення боргу за кредитним договором в повному обсязі та сплати відсотків у загальному розмірі 68309 доларів США 49 центів. [PERSON] ухиляється від добровільного повернення грошових коштів. Тому в рахунок погашення боргу за кредитним договором позивач просить суд звернути стягнення на земельну ділянку площею 0,2500 га з кадастровим номером 3220886001:01:009:0043, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, що розташовується в Київській області, Бориспільський район, Процівська сільська рада, с. Проців, шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст.38 Закону України «Про іпотеку», та надати право ПАТ «[PERSON] Аваль» на продаж будь-якій особі покупцеві за ціною, встановленою на підставі оцінки субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна та надати право ПАТ «[PERSON] Аваль» на проведення усіх дій, повязаних із реалізацією предмета іпотеки, в тому числі на виготовлення оригіналів, дублікатів, копій правовстановлюючих документів та технічної документації. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила суд його задовольнити. Представник відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, в обґрунтування своїх заперечень вказав на те, що позивачем не надано доказів отримання [PERSON] кредитних коштів. Як стверджує представник відповідача доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості підписаний невідомою особою, а тому факт заборгованості не підтверджується належними доказами. Крім цього, представник відповідача заявив про застосування строку позовної давності до основного зобовязання до 10 лютого 2013 року. Зважаючи на вказані доводи просив суд відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що ПАТ «[PERSON] Аваль» є правонаступником всіх прав та обовязків ВАТ «[PERSON] Аваль», що підтверджується копією Статуту ПАТ «[PERSON] Аваль» (а.с.38-42). 25 липня 2007 року ВАТ «[PERSON] Аваль» уклав з [PERSON] кредитний договір №014/4006/81/58351, за яким позивач зобовязався надати кредит у розмірі 71050 доларів США, а [PERSON] зобовязався щомісячно до 25 липня 2017 року повертати кредит по частинам, а також сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 13% річних (а.с.14-19). В той же день для забезпечення належного виконання грошових зобовязань ВАТ «[PERSON] Аваль» уклав з [PERSON] іпотечний договір, за яким відповідач передав в іпотеку ВАТ «[PERSON] Аваль» нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,2500 га з кадастровим номером 3220886001:01:009:0043 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, що розташовується в Київській області, Бориспільський район, Процівська сільська рада, с. Проців, що належить [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №222204, виданого Процівською сільською радою Бориспільського району Київської області 13 січня 2005 року (а.с.24-28). 25 липня 2007 року ВАТ «[PERSON] Аваль» надав [PERSON] кредит у розмірі 71050 доларів США. З метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України 02 квітня 2009 року ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] уклали додаткову угоду №1 до кредитного договору №014/4006/81/58351 від 25 липня 2007 року, якою сторони змінили остаточну дату повернення кредиту 25 лютого 2020 року (а.с.20-21). Крім цього, 02 квітня 2009 року ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] уклали також додаткову договір №1 до іпотечного договору від 25 липня 2007 року, яким погодили між собою зміну остаточної дати повернення кредиту до 25 лютого 2020 року (а.с.29-30). 07 квітня 2009 року ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] уклали додаткову угоду №2 до кредитного договору №014/4006/81/58351 від 25 липня 2007 року, якою сторони погодили тимчасово на період з 07 квітня 2009 року до 07 квітня 2010 року зменшити розмір щомісячного платежу за кредитним договором. Протягом строку кредитних канікул сукупна заборгованість [PERSON] по сплаті процентів за кредитом становить 9784 доларів США 20 центів та підлягає сплаті наступним чином: протягом кредитних канікул 86,48% сукупної заборгованості за кредитом шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі 700 доларів США (а.с.22). У відповідності до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась та сплати процентів. Згідно з ч.1 ст.526 цього Кодексу зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. З розрахунку боргу за кредитним договором вбачається, що відповідач неналежним чином виконує грошові зобов'язання: своєчасно не повертає кредит та не сплачує відсотки за користування ним. Тому у ПАТ «[PERSON] Аваль» виникло право достроково вимагати від [PERSON] сплати боргу по поверненню кредиту у розмірі 56286 доларів США 03 центи, боргу по сплаті відсотків за користування ним у розмірі 12023 доларів США 46 центів. Загальний розмір боргу за кредитним договором станом на 12 січня 2016 року становить 68309 доларів США 49 центів (а.с.8-13). Як розяснив Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.29 постанови №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам розяснено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення ст.ст.1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обовязок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. На виконання вимог Закону України «Про іпотеку» ПАТ «[PERSON] Аваль» направив відповідачу вимогу про дострокове виконання зобовязань за кредитним договором від 01 липня 2015 року (а.с.32). Дана вимога була отримана [PERSON] липня 2015 року, що підтверджується його підписом на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с.33). Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. При цьому ст.39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Згідно з ч.5 ст.38 цього ж Закону дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. У відповідності до п.4.1, п.4.2, п.4.3 іпотечного договору від 25 липня 2007 року, укладеного між ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON], право звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення своїх вимог, що випливають з кредитного договору, виникає у іпотекодержателя у випадку невиконання іпотекодавцем своїх зобовязань за кредитним договором та в інших випадках, передбачених чинним законодавством, цим договором та кредитним договором. Звернення стягнення на предмет іпотеки або на відповідну його частину здійснюється будь-яким способом, якого зажадає іпотекодержатель, в тому числі шляхом направлення іпотекодержателем іпотекодавцю письмового повідомлення про звернення стягнення, або будь-яким іншим способом, передбаченим чинним законодавством. Реалізація предмету іпотеки після звернення стягнення на нього здійснюється відповідно до чинного законодавства України, в будь-який спосіб на вибір іпотекодержателя. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] повернув позивачу борг за кредитним договором у розмірі 68309 доларів США 49 центів. За правилами ст.39 Закону України «Про іпотеку » у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням п.4 ч.1 ст.215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої\~статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для подальшої реалізації. Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм ст.ст.38,39 Закону України «Про іпотеку», у розумінні норми ст.39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч.6 ст.38 цього Закону. Згідно з ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Відповідно до ч.2 ст.43 Закону України «Про іпотеку» початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки. Тому вказівка ПАТ «[PERSON] Аваль»в прохальній частині позовної заяви щодо встановлення початкової ціни предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна не суперечить вимогам ст.ст.38,39 та43 Закону України «Про іпотеку». Зазначене також підтверджується правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постанові від 23 грудня 2015 року (справа №6-1205цс15), яка відповідно вимог ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Зокрема, у ній зазначено, що у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам ч.6 ст.38, ст.39 Закону України «Про іпотеку» і положенням п.4 ч.1 ст.215 Цивільного процесуального кодексу України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Тому, суд вважає, що в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором допустимо звернути стягнення на нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,2500 га з кадастровим номером 3220886001:01:009:0043 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, що розташовується в Київській області, Бориспільський район, Процівська сільська рада, с. Проців, та належить [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №222204, виданого Процівською сільською радою Бориспільського району Київської області 13 січня 2005 року, шляхом її продажу ПАТ «[PERSON] Аваль» з застосуванням процедури продажу, передбаченої ст.38 Закону України «Про іпотеку», та надати право ПАТ «[PERSON] Аваль» на продаж будь-якій особі покупцеві за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Разом з тим, позовні вимоги ПАТ «[PERSON] Аваль» про надання позивачу повноважень на виготовлення оригіналів, дублікатів та копій правовстановлюючих документів та технічної документації, підлягають залишенню без задоволення, з огляду на наступне. Захист цивільних прав та інтересів здійснюється способами, визначеними ч.2 ст.16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Вказані способи захисту права, як визнання за позивачем права на отримання дублікатів та копій правовстановлюючих документів на предмет іпотеки, технічної документації щодо предмета іпотеки, не передбачено ч.2 ст.16 ЦК України. При цьому, судом критично сприймаються доводи представника відповідача про пропуск строку позовної давності при зверненні ПАТ «[PERSON] Аваль» до суду з даним позовом, з огляду на наступне. Згідно зі ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У відповідності до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом, передбаченим ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в ст.ст.252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), зокрема згідно з ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу. Так, з наданих представником відповідача квитанцій про сплату заборгованості за кредитним договором вбачається, що [PERSON] у 2014 році, зокрема 22 вересня 2014 року здійснював платежі щодо погашення кредитної заборгованості (а.с.162). Таким чином, ним вчинені дії, які свідчать про визнання ним заборгованості за кредитним договором та слугують фактом, що свідчить про переривання строку позовної давності. З огляду на це, позивачем не пропущено строк позовної давності при зверненні до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. За правилами ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до положення ч.2 ст.60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно з ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Всупереч цьому в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження хибності розрахунків заборгованості за кредитним договором, що надані позивачем. Тому судом критично оцінюють доводи представника відповідача щодо недостовірності розрахунку заборгованості за кредитним договором. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. З платіжного доручення №477473 від 28 січня 2016 року (а.с.1) вбачається, що при предявленні позову до суду ПАТ «[PERSON] Аваль» сплатив судовий збір у розмірі 24083 гривень 57 копійок. З огляду на це, з [PERSON] на користь позивача слід примусово стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 24083 гривень 57 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: partial