Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

в липні 2013 р. [PERSON] (далі - позивач) звернулася в Голосіївський районний суд міста Києва з позовом до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідач), третя особа: [PERSON], про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку та визнання права власності, при цьому пояснив наступне. [INFO] помер [PERSON], спадкоємцями якого залишилися його дружина [PERSON] та дочка [PERSON] При цьому, згідно складеного [PERSON] заповіту від 31.03.2000р. [PERSON] успадкувала та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 31.03.2009 р. на будинок [ADDRESS] Разом з цим, після смерті [PERSON] до складу спадщини ввійшла належна йому земельна ділянка прощею 0,0678 кв.м. за адресою: [ADDRESS], яка не була охоплена вищезазначеним заповітом спадкодавця. В свою чергу, [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва із позовом про встановлення факту прийняття спадкового майна та визнання права власності на вищезазначену земельну ділянку. При цьому рішенням Голосіївського суду міста Києва від 18.09.2006р. по справі № 2-3114/6 було задоволено позов [PERSON] та визнано за нею право власності на вищезазначену земельну ділянку прощею 0,0678 кв.м. для обслуговування житлового будинку і господарських будівель по [ADDRESS], після смерті [PERSON] У зв'язку із наведеним [PERSON] було отримано державний акт на право власності на земельну ділянку № 053739 від 21.12.2007р., яким встановлено її право власності на земельну ділянку прощею 0,0678 кв.м. за адресою: [ADDRESS]. В наступному рішенням Апеляційного суду міста Києва від 09.06.2010р. по справі № 22-6051, залишеного в силі ухвалою Верховного Суду України від 05.10.2010р., було частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] та визнано недійсною заяву [PERSON] від 10.07.2005р. про відмову від обов'язкової долі у спадщині після смерті [PERSON], а також визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 31.03.2009р. спадкоємцю [PERSON] в частині 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS]. При цьому, 01.12.2010р. [PERSON] було отримано свідоцтво про право на спадщину № 9-1635, видане Київською державною нотаріальною конторою № 2, на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS], і проведено державну реєстрацію права власності позивача на неї. Враховуючи наведене, ухвалою Голосіївського суду міста Києва від 13.09.2010р. по справі № 8-19/10 у зв'язку з нововиявленими обставинами було скасовано вищезазначене рішення Голосіївського суду міста Києва від 18.09.2006р щодо задоволення позову [PERSON] та визнання за нею право власності на земельну ділянку прощею 0,0678 кв.м. При цьому в наступному ухвалою Голосіївського суду міста Києва від 09.06.2011р. по справі № 2-1065/11 було залишено без розгляду позов [PERSON] Позивач зазначила, що у зв'язку із вищевикладеним відпала правова підстава для визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку прощею 0,0678 кв.м. та видачі Департаментом земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації державного акту на право власності на земельну ділянку № 053739 від 21.12.2007р. Разом з цим, позивач як власник 1/2 частини будинку [ADDRESS] має право на отримання у власність 1/2 частини вищезазначеної земельної ділянки прощею 0,0678 кв.м. для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, однак зазначеному перешкоджає існуючий державний акт серії ЯЖ № 053739 про право приватної власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0678 га. У зв'язку із зазначеним позивач просила: скасувати державний акт про право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0678 га серії ЯЖ № 053739 виданого [PERSON] на підставі скасованого рішення суду; визнати за позивачем право власності на 1/2 частину земельної ділянки розташованої по [ADDRESS] Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити позовні вимоги позовні вимоги повністю. Відповідач повідомлений про дату та час судового розгляду у порядку ст.74ЦПК України, у судове засідання повторно не з'явився, про поважність причин неявки не повідомив суд. Третя особа, належним чином повідомлена про дату і час судового розгляду не з'явилась в судове засідання, причини неявки суду не повідомила. Разом з цим представник позивача не заперечила проти заочного вирішення справи, у зв'язку з чим суд ухвалив проводити заочний розгляд справи згідно ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Врахувавши пояснення позивача у позові, з'ясувавши обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновків про необхідність задовольнити позов повністю виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Голосіївського суду міста Києва від 18.09.2006р. по справі № 2-3114/6 було задоволено позов [PERSON] та визнано за нею право власності на земельну ділянку прощею 0,0678 кв.м. для обслуговування житлового будинку і господарських будівель по [ADDRESS], після смерті [PERSON] При цьому, Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було видано державний акт на право власності на земельну ділянку № 053739 від 21.12.2007р., яким встановлено право [PERSON] на земельну ділянку прощею 0,0678 кв.м. за адресою: [ADDRESS]. Вбачається, що рішенням Апеляційного суду міста Києва від 09.06.2010р. по справі № 22-6051, залишеного в силі ухвалою Верховного Суду України від 05.10.2010р., було частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] та визнано недійсною заяву [PERSON] від 10.07.2005р. про відмову від обов'язкової долі у спадщині після смерті [PERSON], а також визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 31.03.2009р. спадкоємцю [PERSON] в частині 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS]. При цьому, 01.12.2010р. Разом з цим Київською державною нотаріальною конторою № 2 було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину від 01.12.2010р. за № 9-1635 на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS]. При цьому, згідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 07.07.2011р. за № 30534770, [PERSON] належить на прав приватної власності 1/2 частка житлового будинку [ADDRESS]. Вбачається, що ухвалою Голосіївського суду міста Києва від 13.09.2010р. по справі № 8-19/10 у зв'язку з нововиявленими обставинами було скасовано вищезазначене рішення Голосіївського суду міста Києва від 18.09.2006р щодо задоволення позову [PERSON] та визнання за нею право власності на земельну спірну ділянку прощею 0,0678 кв.м. Крім того, ухвалою Голосіївського суду міста Києва від 09.06.2011р. по справі № 2-1065/11 було залишено без розгляду позов [PERSON] про встановлення факту прийняття спадкового майна та визнання права власності на вищезазначену земельну ділянку. Таким чином відсутня правова основа на підставі якої відповідачем Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було видано державний акт на право власності на земельну ділянку № 053739 від 21.12.2007р. на ім'я [PERSON] В свою чергу згідно п. «г» і «д» ч. 3 ст. 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом, способів При цьому відповідно до ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Щодо вимоги про визнання права власності позивача на 1/2 частину спірної земельної ділянки суду зазначає наступне. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 2 і 3 ст. 1225 ЦК України, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Крім того, у положеннях п. 10 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 р. за № 7 роз'яснено, що правило статті 1225 ЦК про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності. У положеннях п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13, роз'яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, про необхідність визнати за позивачем право власності на 1/2 частину на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0678 кв.м., що розташована по [ADDRESS] Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, про необхідність задовольнити позов повністю.

Outcome: approved