Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

В липні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача неустойку (пеню) в розмірі 7360,64 грн. за прострочення сплати аліментів в період з жовтня 2011 року по травень 2014 року включно на утримання доньки [PERSON] [INFO], що стягуються за рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 липня 2005 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі; від шлюбу вони мають малолітню дитину - доньку [PERSON] [INFO]. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 липня 2005 року з відповідача на її користь на утримання дитини стягнуто аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян до досягнення нею повноліття. З 2011 року відповідач несвоєчасно сплачував аліменти на утримання дитини, не надав державному виконавцю відомостей про своє місце роботи, а заборгованість по аліментам була погашена лише тоді, коли вона звернулась до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 вересня 2014 року позовні вимоги задоволені частково та стягнуто з відповідача на користь позивачки неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 7 223.86 грн. В апеляційній скарзі [PERSON] просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове про відмову в задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду є незаконним. Апелянт посилається на те, що при стягненні пені, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з періодичних платежів, встановити строк, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку і до дня ухвалення судом рішення, але суд не встановив помісячне виконання ним аліментних зобов»язань та періоди відсутності такої оплати не з його вини. Апелянт вказує на те, що 09 листопада 2011 року державним виконавцем Новозаводського відділу ДВС була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження і лише 14 травня 2012 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, тобто відсутня його вина у несплаті аліментів за період з грудня 2011 року по квітень 2012 року. Апелянт зазначає, що за період з травня 2012 року по жовтень 2012 року він перебував на обліку як безробітний в центрі зайнятості і відрахування аліментів проводилось у розмірі, визначеному державним виконавцем, але суд безпідставно стягнув неустойку за прострочення сплати аліментів за вказаний період. Апелянт посилається на те, що в період з листопада 2012 року по грудень 2012 року він працевлаштувався, виконавчий лист не був направлений в бухгалтерію підприємства, але він самостійно сплачував аліменти за вказаний період в розмірі 240 грн. за кожен місяць, тобто стягнення з нього пені за цей період є неправомірним. Апелянт вказує на те, що в період з січня 2013 року по жовтень 2013 року за місцем його роботи проводилось відрахування 50% заробітної плати на погашення заборгованість по аліментам, однак в розрахунку заборгованості по аліментам, складеним державним виконавцем, відсутня оплата за січень 2013 року та дещо занижена оплата за лютий 2013 року. Апелянт зазначає, що помилковим є висновок суду про те, що розрахунок державного виконавця про розмір заборгованості по аліментам, в разі його не оскарження, є правильним. Апелянт посилається на те, що в січні 2014 року він сплатив аліменти за листопад 2013 року в сумі 363 грн. та за грудень 2013 року в сумі 384 грн. Апелянт вказує на те, що за період з січня 2014 року по травень 2014 року державним виконавцем нараховані аліменти в сумі 1898.38 грн., а фактично ним сплачено 2102 грн. і саме з цієї причини державним виконавцем в березні 2014 року та в червні 2014 року видавались довідки про відсутність заборгованості по сплаті аліментів, але судом за вказаний період стягнута неустойка за прострочення сплати аліментів. Апелянт зазначає, що він перебуває на обліку в центрі зайнятості як безробітний, має непрацездатних батьків, але ці обставини не були враховані судом. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що сторони мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 15 липня 2005 року з відповідача на користь позивачки стягнуті аліменти на утримання дочки в розмірі 1/6 частини заробітку щомісяця, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян до досягнення дитиною повноліття. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач взагалі не сплачував аліменти в період з грудня 2011 року по квітень 2012 року, отримуючи при цьому допомогу по безробіттю, у листопаді та грудні 2012 року відповідач, будучи працевлаштованим, сплатив аліменти у розмірі меншому, ніж передбачено законодавством, в період з лютого 2014 року по травень 2014 року відповідач, будучи працевлаштованим, не повідомив державного виконавця про місце роботи і сплачував аліменти у розмірі меншому, ніж передбачено законодавством, що свідчить про винні дії відповідача; не підлягає стягненню на користь позивачки неустойка в сумі 136.78 грн. за листопад 2013 року, оскільки в цей період відповідач не отримував заробітну плату; розрахунок заборгованості по аліментам, проведений державним виконавцем, відповідачем до суду не оскаржений, тобто є законним; наявність у відповідача непрацездатних батьків не вказує на те, що останній їх утримує. Проте, з таким висновком суду частково не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Як вбачається зі складеного державним виконавцем розрахунку заборгованості по аліментам (а.с. 7), у період з жовтня 2011 року по травень 2014 року включно відповідач сплачував позивачеві аліменти не в повному обсязі, а в деякі місяці цього періоду взагалі не сплачував, внаслідок чого мала місце заборгованість , яка була повністю погашена відповідачем лише на початку червня 2014 року. Вказаний розрахунок державного виконавця відповідачем не оскаржений, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо презумпції законності цього розрахунку, а доводи апеляційної скарги в цій частині грунтуються на помилковому тлумаченні правових норм. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач з 12 жовтня 2011 року по жовтень 2012 року перебував на обліку як безробітний в Чернігівському міському центрі зайнятості. При цьому до квітня 2012 року відрахування із допомоги по безробіттю, яку отримував відповідач, не проводилась, що свідчить про приховування відповідачем своїх доходів. В жовтні та листопаді 2011 року відповідач самостійно сплачував аліменти у розмірі меншому, ніж встановлено законодавством, а в період з грудня 2011 року по березень 2012 року відповідач взагалі не сплачував аліменти, що свідчить про винні дії відповідача у виникненні заборгованості по аліментам. Розмір пені за прострочення сплати аліментів за період з жовтня 2011 року по березень 2012 року згідно із розрахунком, наданим позивачкою, з яким погоджується апеляційний суд, становить 1839.45 грн. Доводи апелянта про те, що 09 листопада 2011 року державним виконавцем Новозаводського відділу ДВС була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження і лише 14 травня 2012 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, тобто відсутня його вина у несплаті аліментів за період з грудня 2011 року по квітень 2012 року, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки відповідач має аліментні зобов»язання і мав в період з жовтня 2011 року по березень 2012 року сплачувати аліменти у розмірі, встановленому законодавством. Крім того, ще 25 листопада 2011 року державним виконавцем Деснянського відділу ДВС була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів. Як вбачається з довідки Чернігівського міського центру зайнятості ( а.с. 69) із допомоги по безробіттю, яку отримував відповідач, в період з квітня 2012 року по жовтень 2012 року проводилось утримання аліментів. Розмір відрахувань складає 50% від суми отриманої допомоги по безробіттю, що узгоджується з приписами ст.70 Закону України « Про виконавче провадження». За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що в період з квітня 2012 року по жовтень 2012 року відсутні підстави для стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Як вбачається з матеріалів справи, з 01 листопада 2012 року по 19 грудня 2013 року відповідач перебував у трудових відносинах з ТОВ «Компанія Спорттехніка» . В період з листопада по грудень 2012 року виконавчий лист не був наданий за місцем роботи боржника і відповідач самостійно сплачував аліменти у розмірі меншому, ніж встановлено законодавством, що свідчить про винні дії відповідача у виникненні заборгованості по аліментам. Розмір пені за прострочення сплати аліментів за період з листопада 2012 року по грудень 2012 року згідно із розрахунком, наданим позивачкою, з яким погоджується апеляційний суд, становить 757.21 грн. Доводи апелянта про те, що в період з листопада 2012 року по грудень 2012 року він працевлаштувався, виконавчий лист не був направлений в бухгалтерію підприємства, але він самостійно сплачував аліменти за вказаний період в розмірі 240 грн. за кожен місяць, тобто стягнення з нього пені за цей період є неправомірним, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки аліменти були сплачені у розмірі меншому, ніж встановлено законодавством, що свідчить про винні дії відповідача. Як вбачається з довідки ТОВ «Компанія Спорттехніка» від 01 вересня 2014 року ( а.с. 23), із заробітної плати відповідача в період з січня 2013 року по грудень 2013 року проводилось утримання аліментів. Розмір відрахувань складає 50% від суми отриманої заробітної плати, що узгоджується з приписами ст.70 Закону України « Про виконавче провадження». За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що в період з січня 2013 року по грудень 2013 року відсутні підстави для стягнення пені за прострочення сплати аліментів. З розрахунку державного виконавця вбачається, що в січні 2014 року відповідач мав сплатити аліменти у розмірі 385 грн.; фактично оплата проведена на суму 747 грн., враховуючи погашення заборгованості по аліментам за минулий період, ( а.с. 32), тобто відсутні підстави для стягнення пені за прострочення сплати аліментів за січень 2014 року. Як вбачається з матеріалів справи, в період з лютого 2014 року по травень 2014 року відповідач перебував у трудових відносинах з ПАТ АТП-2562. В період з лютого по травень 2014 року виконавчий лист не був наданий за місцем роботи боржника і відповідач самостійно сплачував аліменти у розмірі меншому, ніж встановлено законодавством, що свідчить про винні дії відповідача у виникненні заборгованості по аліментам. Розмір пені за прострочення сплати аліментів за період з лютого 2014 року по травень 2014 року згідно із розрахунком, наданим позивачкою, з яким погоджується апеляційний суд, становить 484.8 грн. Доводи апелянта про те, що за період з січня 2014 року по травень 2014 року державним виконавцем нараховані аліменти в сумі 1898.38 грн., а фактично ним сплачено 2102 грн., апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки протягом 2014 року відповідачем проводилась оплата аліментів, включаючи заборгованість за минулі періоди, а розрахунок заборгованості по аліментам державного виконавця відповідачем не оскаржений. Доводи апелянта про те, що державним виконавцем в червні 2014 року видавалась довідка про відсутність заборгованості по сплаті аліментів, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки позивачка просить стягнути пеню за прострочення сплати аліментів по травень 2014 року. Загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів становить 3081.61 грн. ( 1839.45 грн. + 757.36 грн. + 484.8 грн.). Як вбачається з довідки Чернігівського міського центру зайнятості ( а.с. 46) відповідач з 06 серпня 2014 року перебуває на обліку як безробітний. Враховуючи матеріальне становище відповідача та з урахуванням приписів ч. 2 ст. 196 Сімейного кодексу України, апеляційний суд приходить до висновку, що слід зменшити суму неустойки за прострочення сплати аліментів, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки до 1500 грн.

Outcome: partial