Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

В липні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала на те, що 06 серпня 2014 року помер її батько [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку №20, що розташовується в Бориспільському районі, с. Любарці, вул. Калініна. За час свого життя [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно наскладалось, заповів своїй дочці [PERSON] Позивач звернулася до Бориспільської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Проте в отриманні свідоцтва про право на спадщину на вказаний житловий будинок їй було відмовлено, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно. Тому позивач просить суд визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовується в Бориспільському районі, с. Любарці, вул. Калініна, буд.20. У судове засідання [PERSON] не зявилася, надала заяву, в якій зазначила, що просить проводити розгляд справи за її відсутності, на позові наполягає та просить задовольнити його. Представник Любарецької сільської ради Бориспільського району у судове засідання не з'явився. Т.в.о. сільського голови [PERSON] надав до суду заяву, в якій зазначив, що просить розглядати справу без участі представника сільської ради та проти позову не заперечує. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що предявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, 06 серпня 2014 року помер [PERSON] Це підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого на його ім'я, серії 1-ОК №316425 (а.с.9). За час свого життя, а саме: 07 травня 2014 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу [PERSON], яким усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, та все те, що буде йому належати на день смерті, заповів своїй дочці [PERSON] (а.с.8). У відповідності до ч.1 ст.1268, ч.1 ст.1269 та ч.1 ст.1270 ЦК України спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З копії спадкової справи №4/2015, заведеної Бориспільською районною державною нотаріальної конторою, вбачається, що [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини в межах встановленого шестимісячного строку (а.с.35). Таким чином вона у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті [PERSON] Проте, отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом позивач не може, у звязку з відсутністю державної реєстрації права власності на житловий будинок (а.с.41). Як вбачається з довідки №434 від 16 червня 2016 року, виданої Любарецькою сільською радою Бориспільського району, житловий будинок, що знаходиться за адресою: с. Любарці, вул. Калініна, 20, належав [PERSON] та був побудований у 1961 році, про що в погосподарській книзі зроблено відповідний запис за №958 (а.с.11). Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 . Відповідно до вказаних нормативних актів передбачалась державна реєстрація будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, судом встановлено, що у відповідності до законодавства, яке діяло на момент закінчення будівництва житлового будинку та регулювало відносини пов'язані із виникненням права власності на споруджений житловий будинок у спадкодавця [PERSON] виникло право власності на вказаний будинок. Враховуючи те, що позивач у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті [PERSON], проте оформити своє право на спадщину не може у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів. Тому суд, вважає за допустиме визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок №20 з господарськими будівлями і спорудами, який розташовується по вул. Калініна в с. Любарці Бориспільського району Київської області. На підставі викладеного та

Outcome: approved