Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

\~\~\~\~В квітні 2015 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до ПАТ КЬ «Фінансова ініціатива» про захист прав споживача шляхом стягнення коштів вкладу, процентів, пені, 3% річних та інфляційних нарахувань, відшкодування моральної шкоди. Позивач зазначав, що 13 грудня 2013 року між ним та відповідачем було укладено договір банківського вкладу № 254894, відповідно до умов якого було відкрито депозитний рахунок № 2635300224202 на суму 105 тис. грн.. на строк до 18 березня 2015 року. Позивач після закінчення строку дії договору 18, 27 та 30 березня звертався до банку із заявами про повернення вкладу та відсотків за ним, проте на його вимоги відповідач не надав відповіді, не повернув коштів та не сплатив відсотків. Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти, з яких: 105 тис. грн.. сума вкладу; 223 грн. 55 коп. проценти за вкладом; 2453,55 грн. упущена вигода; 353,83 грн. 3% річних; 11340 грн. інфляційні витрати; 129150 пеня та 5 тис. грн.. на відшкодування моральної шкоди. В судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності та просив суд відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що банк віднесено до категорії неплатоспроможних 23.06.2015 року та з 24.06.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію, в звязку з чим з банку неможливо стягнути кошти в будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». \~Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Заочним рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року вищезазначений позов [PERSON] задоволено частково: стягнуто з відповідача на його користь грошові кошти за договором банківського вкладу в сумі 105 тис. грн.., проценти в сумі 223,55 грн., 3% річних за прострочення грошового зобовязання в сумі 253,83 грн., та інфляційні витрати в розмірі 11340 грн., у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 листопада 2015 року заочне рішення Марганецького міського суду в частині відмови в задоволенні позову про стягнення несплачених відсотків в розмірі 2453,55 грн. скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача несплачені відсотки за договором банківського вкладу за період з 18 березня по 23 червня 2015 року в розмірі 837 грн., в решті заочне рішення залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 березня 2016 року касаційну скаргу [PERSON] відхилено, рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін. Постановою судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 28 вересня 2016 року частково задоволено заяву [PERSON], ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 березня 2016 року, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 листопада 2015 року та заочне рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року в частині вирішення позовних вимог [PERSON] про стягнення 3% пені на підставі частини пятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В березні 2017 року позивач відкорегував позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача невиплачені проценти за договором банківського вкладу у сумі 223,55 грн.; проценти по сумі банківського вкладу за прострочений строк з урахуванням 26,5% річних (упущена вигода) у сумі 5864,59 грн. з 18.03.2015 року по 23.06.2015 року, а також 3% річних у сумі 906,16 грн. та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобовязання у сумі 31087,59 грн. з 18.03.2015 року по 23.06.2015 року, а також пеню в розмірі трьох відсотків вартості послуги за кожний день прострочення виплати суми банківського вкладу у сумі 308700 грн. з 18.03.2015 року по 23.06.2015 року та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що 13 грудня 2013 року між [PERSON] та ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» було укладено договір банківського вкладу № 254894, за умовами якого відповідач відкрив для позивача депозитний рахунок № 2635300224202 зі строком зберігання 460 календарних днів та зі сплатою щомісячних процентів з 13 грудня 2014 року за ставкою 25% річних, з 18 грудня 2014 року за ставкою 3% річних, з терміном повернення вкладу не пізніше 18 березня 2015 року. Позивач сплатив, а відповідач зарахував на зазначений рахунок кошти в сумі 105 тис. грн., що підтверджується квитанцією № 3854 від 13 грудня 2013 року. 18 березня 2015 року [PERSON] звернувся із заявою до відділення № 11 ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» у м. Дніпроптеровську про повернення з власного поточного рахунку як суми вкладу, так і процентів за ним, а 27 та 30 березня 2015 року [PERSON] повторно звертався з аналогічними заявами до банку, проте відповідач не надав жодної відповіді, не повернув коштів вкладу та не сплатив відсотків. Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним судом України в постанову від 28 вересня 2016 року у справі № 6-1699цс16, вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною пятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення. Відповідно до частини пятої статті 10 закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення, що не звільняє його від виконання зобовязання в натурі. Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. До моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію, з моменту порушення являє собою міру відповідальності. Зважаючи на викладене, вимоги позивача про стягнення з банку на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення виплати підлягають задоволенню. На час розгляду справи судом ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» постановою правління Національного банку України від 23 червня 2015 року за № 408 було віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 121 від 23 червня 2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» розпочата з 24 червня 2015 року процедура виведення ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації, наслідки якої регулюються ст.. 36 Закону україни «про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року, згідно якої з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку та органів контролю. Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Згідно частини 5 вказаної статті закону, під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладання арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобовязань перед кредиторами та зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів); зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», під час тимчасової адміністрації виплата коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, здійснюється в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку. Враховуючи зазначене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 3 % пені на підставі частини пятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», саме за період з 18 березня 2015 року по 23 червня 2015 року, тобто на день початку процедури виведення Фондом ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» з ринку, у розмірі 305550 грн., які розраховуються наступним чином: 105.000 грн. х 3% х 97 днів. Щодо решти позовних вимог [PERSON] до ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» про стягнення процентів за договором банківського вкладу, процентів по сумі банківського вкладу за прострочений строк з урахуванням 26,5% річних (упущена вигода), 3% річних у сумі 906,16 грн. та суми відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобовязання а також моральної шкоди, то вони вже розглянуті по суті і з даного приводу постановлені рішення Марганецьким міським судом Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року та Апеляційним судом Дніпропетровської області від 04 листопада 2015 року, в звязку з чим суд не знаходить підстав для задоволення збільшених позовних вимог позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, такий стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частки чи відхиленої вимог. Тому судові витрати по справі слід стягнути з відповідача на користь держави, оскільки позивач звільнений від його сплати.\~\~\~ \~\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: partial