Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

В липні 2015р. позивач [PERSON] звернувся Шевченківського районного суду м. Києва із вказаним позовом до відповідачів: ПАТ КБ «Надра» (далі по тексту - відповідач 1), Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. (далі по тексту - відповідач 2), в якому просив суд: визнати виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1374 від 21 жовтня 2014р., вчинений відповідачем 2 таким, що не підлягає виконанню. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що оспорюваний виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та п.2.3. Порядку №296/5, а також позивач вважає, що належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, можуть бути виключно первинні документи оформлені у відповідності до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», чого не було зроблено банком, а тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати безспірним розмір заборгованості за кредитним договором. До судового засідання представником позивача та відповідачем 2 було подані на адресу суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, при цьому сторона позивача заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, і просить позов задовольнити. Відповідач 2 проти задоволення позову заперечувала. В судовому засіданні представник відповідача 1 проти позову заперечував, зазначаючи, що вимоги є безпідставними та необґрунтованими, і у такий спосіб сторона позивача намагається ухилитись від виконання зобов'язань. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача 1, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, і не оспорювалося сторонами, що 18 квітня 2008р. між позивачем та відповідачем 1 було укладено кредитний договір № 190/П/РП/2008-840 (далі по тексту - кредитний договір), відповідно до якого відповідачем було надано позивачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 83187,0 дол. США в порядку та на умовах, визначених цим договором, з кінцевим терміном повернення до 17 квітня 2028р. В забезпечення виконання зобов'язань позивача перед банком по кредитному договору між останнім та відповідачем 1 було укладено 18 квітня 2008р. договір іпотеки, за умовами якого позивач передав в іпотеку земельну ділянку, розташовану на території ГО «Садове товариство «Озера - 7» в межах Озерської с/р Бородянського району Київської області, кадастровий номер [NUMBER]. Пунктом 5.3 договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі, зокрема, виконавчого напису нотаріуса. Судом встановлено, що 21 жовтня 2014 р. відповідачем 2 було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1374, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за рахунок коштів отриманих від реалізації предмету іпотеки слід задовольнити вимоги стягувача (відповідача) за кредитним договором, а саме: - сума заборгованості за кредитом у розмірі 82187,21 дол. США, еквівалент на момент вчинення нотаріальних дій за курсом офіційним НБУ складає 1029703,66 грн. - сума заборгованості по сплаті відсотків у розмірі - 66178,14 дол. США, еквівалент на момент вчинення нотаріальних дій за курсом офіційним НБУ складає 829129,9 грн. - сума пені за прострочення сплати кредиту у розмірі - 10905,83 дол. США, еквівалент на момент вчинення нотаріальних дій за курсом офіційним НБУ складає 136636,5 грн. - сума штрафу за порушення умов кредитного договору у розмірі 8318,7 дол. США, еквівалент на момент вчинення нотаріальних дій за курсом офіційним НБУ складає 104222,98 грн. - плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом у розмірі - 1700,00 грн. З матеріалів справи вбачається (а.с. 13), що загальна сума заборгованості, яку необхідно сплатити складає 2099693,04 грн., при цьому період часу за який була нарахована зазначена сума заборгованості з 18 квітня 2008р. по 04 вересня 2014р. Вимоги ст.18 ЦК України передбачають, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Положеннями ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. В оскаржуваному виконавчому написі запропоновано за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна задовольнити вимоги кредитора у розмірі суми заборгованості за період з 18 квітня 2008р. по 04 вересня 2014р. Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Вимогами ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави. В свою чергу за положеннями ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових; сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 затверджений Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України яким повинен керуватись нотаріус. Пунктом 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999р. № 1172. Пунктом 1 зазначеного Переліку встановлено, що для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов'язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Приписами ст. 88 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. При вчиненні оспорюваного виконавчого напису нотаріус прийняв розрахунок банку як документ, що свідчить про безспірність вимоги банку, відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172. Однак, як встановлено судом заборгованість позивача, як боржника перед банком, не визнавалась позивачем. Натомість, згідно досудової вимоги, копія якої міститься в матеріалах справи, вбачається, що відповідач 1 пропонував позивачу сплатити вказані у виконавчому написі нотаріуса вищевказані суми боргу по вказаному кредитному договору. Також суд вважає за необхідне звернути увагу на ту обставину, що між позивачем та відповідачем існує спір про розмір заборгованості нарахованої відповідачем, пені виражене в іноземній валюті, оскільки пеня є неустойкою - тобто є одним із видів забезпечення виконання зобов'язання, а не грошовим зобов'язанням, а враховуючи вимоги ст. ст. 524, 533 ЦК України, лише грошове зобов'язання може визначатись в грошовому еквіваленті в іноземній валюті та дані вимоги не поширюють своєї дії на пеню, які не є грошовими зобов'язаннями та не можуть визначатись в іноземній валюті, а відтак зазначення розміру заборгованості у виконавчому написі нотаріуса в доларах США є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Крім того, в судовому засіданні стороною відповідача 1 не було надано суду доказів, того, що відповідачем 2 при вчиненні виконавчого напису були враховані положення ст. 258 ЦК України, як і не були надані зазначені докази відповідачем 2. Вказане свідчить про наявність спору та обставин, які перешкоджають вчиненню виконавчого напису, відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат». Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,6 грн.

Outcome: approved