Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

В липні 2021 року позивач [PERSON] звернувся із позовом до приватного підприємства «Гранд-Імпорт» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, в обґрунтування якого зазначив, що 13 березня 2020 року на підставі наказу № 43Кр був прийнятий на роботу на посаду оператора автоматичних та напівавтоматичних ліній верстатів ту установок за сумісництвом на умовах контракту. 14 жовтня 2020 року під час робочої зміни з ним трапився нещасний випадок. В цей день працював в першу зміну , і о 17 годині, перебуваючи на території цеху готової продукції на першому поверсі основної будівлі підприємства йому на праву стопу наїхав електроштабелер (навантажувач)під керуванням воді [PERSON] , внаслідок чого він отримав злами нігтьових фаланг 1-2-3-4-5 пальців, обширні розчавлено-скальповані рани переднього відділу правої стопи. Даний факт підтверджується складеним 09 листопада 2020 року актом ф. Н-1/П комісією з розслідування нещасного випадку, що стався з ним 14 жовтня 2020 року. Внаслідок завданої травми він був госпіталізований до відділення травматології де проводилось хірургічне втручання, йому прийшлось проходити курс лікування у КП «Хмельницька міська лікарня» та проходити подальший курс відновної реабілітації. Згідно довідки медиком-соціальної експертної комісії йому встановлено 10% втрати ступеня професійної працездатності довічно. Його життя після отримання ним травми на виробництві зазнало суттєвих змін. Періодично він змушений звертатися за медичною допомогою, у нього порушились нормальні життєві зв`язки, додавати додаткових зусиль для організації свого життя, постійно відчувати біль, втому, безпорадність, що позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя. Змушений був звільнитись з роботи, позаяк за станом здоров`я продовжувати роботу за спеціальністю не міг, на утриманні має сім`ю. Йому завдано моральна шкода, розмір якої він оцінює у 200 000,0 грн. Просить стягнути її з підприємства. В судовому засіданні позивач та його представник заявлений позов підтримали та просять його задовольнити із викладених у заяві підстав. Представник відповідача заявлений позов визнав частково. Не заперечує, що нещасний випадок з позивачем стався з вини підприємства. Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду від 02 серпня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 07 жовтня 2021 року ухвалено рішення у справі. Заслухавши доводи позивача та його представника, заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 12 березня 2020 року на підставі наказу 43-Кр було прийнято на роботу в приватне підприємство «Гранд-Імпорт» на посаду оператора автоматичних та напівавтоматичних ліній верстатів та установок за сумісництвом за умовами контракту. 14 жовтня 2020 року з ним стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок чого він отримав травму - злами 1-2-3-4-5 нігтьових фаланг, обширні розчавлено-скальповані рани переднього відділу правої стопи з частковим дефектом та розчавленням тканин. Актом №Н-1/П розслідування нещасного випадку на виробництві від 09 листопада 2020 року було встановлено, що причиною нещасного випадку на виробництві, що стався 14 жовтня 2020 року о 17 годині 20 хвилин із позивачем [PERSON] стало невиконання вимог Інструкції з охорони праці водієм електронавантажувача [PERSON] , зокрема п. 3.8 (подавати попереджувальний звуковий сигнал перед початком руху уперед або назад, підйомом і опусканням вантажу, а також у всіх випадках коли є можливість несподіваного наїзду на людину). Згідно довідки медиком-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії АБ №0042665 від 01.04.2021 року позивачеві встановлено 10 відсотків втрати професійної працездатності довічно. Дата встановлення страхового випадку 14.10.2020 року Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України встановлюють, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 р. встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Частиною 3 ст.1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як видно з акту проведення розслідування нещасного випадку, що стався 14 жовтня 2020 року із позивачем, особами, дія або бездіяльність яких призвела до нещасного випадку є: особи, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці є [PERSON] , який порушив вимоги п.3.8 Суд погоджується позицією позивача про те, що спричинене трудове каліцтво, завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло також й з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника безпечних умов праці. Стаття 4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв`язку з отриманим професійним захворюванням встановлений та доведений матеріалами справи. Так, згідно виписних епікризів, позивач від отриманої травми переніс фізичний біль, оперативне втручання, змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що трудове каліцтво обмежує життєву активність. Звільнений з підприємства через отриману виробничу травму, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації життя. Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Розмір моральної шкоди, з урахуванням роз`яснень, наведених в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами, відповідно до яких, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин. Матеріалами справи встановлено, що у зв`язку з отриманою позивачем виробничою травмою йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у стражданнях внаслідок зламів 1-2-3-4-5 нігтьових фаланг, обширні розчавлено-скальповані рани переднього відділу правої стопи з частковим дефектом та розчавленням тканин, він втратив професійну працездатність вперше у розмірі 10% довічно. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, наразі він відчуває постійні болі, в нього наявні значні складнощі при пересуванні у просторі, порушена функція ходи, задоволення елементарних повсякденних побутових потреб потребує від нього додаткових зусиль та додає йому додаткових страждань та переживань. Виходячи із наведених вище обставин, суд вважає, що позивачу [PERSON] заподіяно моральну шкоду, і розмір її має становити 30 000 грн., прийнятий з дослідження усіх обставин справи, справедливим та не призведе до збагачення позивача та не призведе до скрутного матеріального становища відповідача. Посилання представника позивача, як приклад, на судові рішення у цивільних справах, які виникли з подібних правовідносин, а саме на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою стягнуто більші суми компенсації моральної шкоди, судом не приймаються, з огляду на наступні обставини. Так, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК Українипри виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач. При цьому, суд констатував у цій справі, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275000,00 грн. Отже, з урахуванням того, що позивачу первинно встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 10%, безумовно тягне за собою незворотність змін у буденному житті позивача. Самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни в його житті є незворотними, що завдає позивачу душевного болю та страждань, суд дійшов висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди в розмірі 30000 грн. Такий розмір моральної шкоди відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи з аналогічними правовідносинами, є розумним, виваженим і справедливим у його ситуації. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 908 гривень 00 копійок. На підставі наведеного та

Outcome: partial