Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

В листопаді 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просив постановити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням: домоволодіння [ADDRESS] . Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, що підтверджується поштовими відправленнями (а.с.27-28,34-35), які повернулися до суду у зв`язку з непроживанням відповідача за вказаною в позові адресою; відзив на позовну заяву відповідач не подав, а тому зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, свідка [PERSON] , повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Встановлено, що на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 09 лютого 1991 року, виданого на підставі Рішення виконкому Дніпропетровської районної Ради народних депутатів №331 від 25 грудня 1990 року, [PERSON] на праві особистої власності належить домоволодіння [ADDRESS] (а.с.9). 28 жовтня 2016 року донька позивача [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] . За згодою позивача, 11 січня 2018 року в домоволодінні [ADDRESS] , був зареєстрований [PERSON] (зять), але з моменту реєстрації в будинку позивача, відповідач проживав в орендованому житлі. Сімейно-шлюбні відносини між донькою позивача та відповідачем не склалися, тому їх шлюб за рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2019 року був розірваний. [PERSON] разом з дитиною переїхали проживати до належного позивачу будинку. Згідно довідки Відділу загально-організованого забезпечення Виконавчого комітету Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області №1948 від 16 вересня 2019 року (а.с.13), на даний час в будинку зареєстрований зять позивача [PERSON] з моменту реєстрації в спірному будинку не проживає, особистих речей в будинку не має, відповідач не сплачує комунальні послуги, не приймає участі в поточних косметичних ремонтах будинку, грошові кошти на утримання домоволодіння не надає. Факт не проживання відповідача в спірному будинку, також підтверджується Актами обстеження домогосподарства від 15.10.2018, 22.01.2019 та 11.09.2019 року (а.с.15,16,17) та поясненнями допитаного у судовому засіданні свідка [PERSON] . Реєстрація відповідача [PERSON] у будинку порушує права власника будинку [PERSON] на розпорядження житлом, яке перебуває виключно у його власності. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть. Тобто, для зняття з реєстрації місця проживання достатньо рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в будинку без поважної причини більше року, у позивача виникли перешкоди в користуванні своїм майном, а тому суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням: домоволодіння [ADDRESS] , що є підставою для зняття з реєстрації за вищевказаною адресою. За змістом ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Вивчивши надані документи, перевіривши обсяг наданих послуг, суд вважає понесені позивачем витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн. Є співмірними зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами) та витраченим на це часом, а також значенням справи для сторони. За таких обставин, враховуючи задоволення позовних вимог [PERSON] , з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] повинно бути стягнено сплачений позивачем судовий збір в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved