Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

В листопаді 2013 року до суду з Приморського районного суду м.Одеси, згідно ухвали від 08.10.2013 року надійшла справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та розподіл спільного майна. Звернувшись до суду з позовом, [PERSON] просив встановити факт його проживання з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з 01 липня 2009 року по 01.05.2013 року. Та в порядку розподілу спільного майна, визнати за ним право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. В заяві [PERSON] зазначив, що з липня 2009 року проживав однією сім'єю, вів спільне господарство, мав взаємні права та обов'язки з відповідачкою у належній йому на праві власності квартирі [ADDRESS]. [INFO] року у них народився син [PERSON] Під час сумісного проживання, за спільні кошти ними з відповідачкою було придбано квартиру [ADDRESS], право власності на яку було зареєстровано за [PERSON]. Зазначив, що підставою його звернення до суду з даним позовом, послужила відсутність домовленості з відповідачкою щодо спільного користування та добровільного розподілу майна. Посилаючись на викладене просив позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні позивач позовні вимоги уточнив, просив встановити факт його проживання з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з вересня 2009 року по травень 2013 року. В іншій частині заявлені позовні вимоги позивач та його представник підтримали, підтвердили фактичні обставини, викладені у заяві. В судовому засіданні позивач та її представник заявлений позов не визнали. Відповідач суду пояснила що між нею та [PERSON] не було стосунків, притаманних подружжю, оскільки вони не були пов'язані спільним побутом та не мали спільного бюджету. Спірну квартиру [PERSON] було придбано за особисті кошти, отримані у борг. Посилаючись на необґрунтованість та недоведеність, у задоволенні позовних вимог [PERSON] просили відмовити. Вислухавши пояснення сторін, покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], допитаної в порядку ст..184 ЦПК України у якості свідка [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, та матеріали перевірки за зверненням [PERSON] ЖЕО 12797 від 20.11.2013 року та №4892 від 02.10.2013 року, що надійшли з Заводського РВ ММУ УМВС України у Миколаївській області, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Приписами ст. 256 ч.1 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів що мають юридичне значення. За наявності умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до положень ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Згідно до ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Як передбачає ст. 3 ч.2 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Як було встановлено в судовому засіданні сторони з вересня 2009 року стали проживати однією сім'єю та вести спільне господарство. При цьому сторони проживали, як у м.Миколаєві так і у м.Одесі. Викладене підтверджується, як показами допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON], так і дослідженими письмовими доказами по справі Так, відповідно до договору оренди, у період з 26.08.2011 року по 26.02.2012 року, позивач винаймав квартиру [ADDRESS]. При цьому відповідно до Акту від 31.01.2014 року, складеного мешканцями вказаного будинку, та завіреного начальником ЖЕК №1 ЖКП «Бриз», за вказаною адресою у період з 26.08.2011 року по 26.10.2011 року проживала [PERSON] Відповідно до договору оренди від 01.12.2012 року укладеному на період з 01.12.2012 року по 01.12.2013 року, позивач винаймав квартиру [ADDRESS] у м.Одесі. При цьому відповідно до довідки ПП «Комфорт» від 27.01.2014 року, відповідач проживала за вказаною адресою у період з 01.11.2012 року по 18.03.2013 року. Відповідно до довідки №2337 від 12.08.2013 року відповідач та її неповнолітній син [PERSON] з 06.11.2012 року зареєстровані у [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] [INFO] року у сторін народився син [PERSON], про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Одесі Одеського міського управління юстиції 03.01.2013 року вчинено актовий запис 30 (про що видано свідоцтво про народження [NUMBER]). Відповідно до наданих суду довідок медичних закладів, а саме: КУ «Пологового будинку №2 м.Одеси» №13.01/29 від 29.01.2014 року та Пологового будинку №3 м.Миколаєва від 28.10.2013 року, триваліший період вагітності, а саме з 21.05.2012 року по 31.08.2012 року та з 29.10.2012 року до моменту народження дитини, відповідач спостерігалась у медичному закладі за місцем проживання у м.Одесі. Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 16.12.2013 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з сином, яке набрало законної сили 25.02.2014 року, встановлено, що сторони по справі в період з 2009 року по травень 2013 року проживали однією сім'єю. Відповідно до зазначеного судового рішення, [PERSON], не спростовувала вказаного факту. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що доводи позивача щодо факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу підтверджені належними доказами та підлягають задоволенню. При цьому, суд не приймає до уваги, заперечення [PERSON], оскільки вони не знайшли свого підтвердження, та спростовуються сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів. Більш того, як вбачається з пояснень самої позивачки та її матері [PERSON], що містяться у досліджених судом матеріалах, які надійшли з Заводського РВ ММУ, нею особисто та [PERSON] було підтверджено факт її проживання однією сім'єю з [PERSON] Надані суду відповідачкою Акт про її постійне проживання з серпня 2011 року по листопад 2012 року у с.Ольшанське Миколаївської області, суд сприймає критично, оскільки, відповідно до довідок закладів охорони здоров'я, у період з травня 2012 року [PERSON] перебувала на обліку по вагітності у м.Одесі та м.Миколаєві за місцем проживання. Також суд не приймає до уваги покази допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON], в тій частині, що сторони не проживали однією сім'єю та не вели спільне господарство, оскільки, вони є суперечливими щодо усіх зібраних по справі доказів в їх сукупності та співставленні. За час проживання однією сім'єю сторонами по справі за договором купівлі-продажу від 11.03.2013 року, було придбано спільне майно, а саме квартиру [ADDRESS], право власності на яку було зареєстровано за [PERSON] При цьому, [PERSON] суду було надано довідку ДПІ у Приморському районі м.Одеси №1298/17.05 від 14.10.2013 року, щодо його доходів за 2012-2013 роки, що підтверджує наявність у позивача коштів, витрачених на придбання спірного майна. Разом з тим, покази свідка [PERSON], щодо надання ним у борг [PERSON] 20000 доларів США, на придбання квартири, суд сприймає критично, оскільки вони не підтверджуються будь-якими іншими доказами по справі. Крім того, обставини, щодо передачі грошових коштів за договором позики, за законом відповідно до положень ст..1047 ЦК України мають підтверджуватися лише письмовими доказами, та відповідно до положень ст..59 ЦПК України не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування, зокрема показами свідка. Таким чином, суд приходить до висновку, що до правовідносин які виникли та існували між [PERSON] та [PERSON], повинні бути застосовані положення ст. 74 СК України, щодо визнання спірної квартири їх спільною сумісною власністю. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року (далі Постанови) - вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ст..70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Таким чином суд вважає, що спірна квартира підлягає розподілу, з визнанням за сторонами право власності на ? частину за кожним. Відповідно до положень ст..88 ЦПК України з відповідача на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати у розмірі 622,50 грн.

Outcome: approved