Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

В квітні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила: позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав у відношенні його малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] ; а також стягнути з нього аліменти на утримання його малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 100% відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, на користь матері дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який на теперішній час розірваний рішенням суду. В шлюбі у них народилася дитина: [PERSON] , [INFO] . З лютого 2016 року вони із відповідачем перестали проживати разом і з цього ж часу по теперішній час батько дитини не приймає участі у моральному і матеріальному вихованні сина, у вихованні дитини батько ніякої участі не приймає, її долею не цікавиться, зв`язків не підтримує та не спілкується взагалі. Крім того, він не сплачує на утримання дитини присуджені аліменти. Вказане свідчить, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не цікавиться життям своєї дитини і особистими її досягненнями, не відвідував та не відвідує її дома та у школі. Позбавлення відповідача батьківських прав захистить інтереси дитини. Дитина буде позбавлена обов`язків по відношенню до відповідача, який свої обов`язки по відношенню до дитини не виконує. При цьому зазначила, що з червня 2016 року вона почала проживати однією сім`єю з [PERSON] , з яким 21 квітня 2017 року вони уклали шлюб. Саме [PERSON] , починаючи з червня 2016 року, виконує обов`язки батька по відношенню до її малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , зокрема: виховує його, утримує, займається з ним всім тим, чим має займатися батько. Саме його дитина називає і знає, як єдиного, батька. [PERSON] любить [PERSON] , вважає своїм сином і що саме найголовніше - понад усе бажає його усиновити. Тому, вона була вимушена звернутися до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої позовні вимоги і просила задовольнити їх в повному обсязі, вказавши, що відповідач не бере ніякої участі у вихованні дитини, матеріально її не забезпечує та взагалі не цікавиться своїм сином. Відповідач в судовому засіданні визнав в позовному обсязі позовні вимоги позивача і не заперечував проти їх задоволення. Представник третьої особи Медведєва В.О. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача і просила їх задовольнити. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, допитавши свідка, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі по наступним підставам. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У судовому засіданні встановлено, що відповідач - [PERSON] , [INFO] , є батьком малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження Серії [NUMBER] , виданим 03.03.2015 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 212 від 03.03.2015 року (а.с.13). Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Проте, відповідач вихованням дитини не займається, не спілкується з нею, матеріально не забезпечує, не цікавиться успіхами і життям дитини, тобто, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Так, судом встановлено, що малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом із своєю матір`ю, позивачем у даній справі, за адресою: [ADDRESS] , яка й займається вихованням дитини, а також її (дитини) матеріальним і духовним забезпеченням (а.с.16). При цьому, судом також встановлено, що 21 квітня 2017 року [PERSON] уклали шлюб з [PERSON] , [INFO] , в Новокодацькому районному у м. Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що було складено відповідний актовий запис № 138, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] (а.с.17). Саме [PERSON] , починаючи з червня 2016 року, виконує обов`язки батька по відношенню до малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , зокрема: виховує його, утримує, грає тощо, саме його дитина називає і знає, як єдиного, батька. [PERSON] любить [PERSON] , вважає своїм сином і понад усе бажає його усиновити, зокрема вищевказані обставини підтвердив сам [PERSON] , який був допитаний судом в якості свідка. Сам же [PERSON] , [INFO] , в судовому засіданні вищевказані обставини визнав і не заперечував проти них, а також своєю заявою від 08.04.2019 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Нестеренко І.В. і зареєстрована в реєстрі за № 73, вказав, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] (а.с.20). Крім того, відповідно до ч. ч. 4-6 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновок в даному випадку не є рішенням суб`єкта владних повноважень у сфері управлінської діяльності, а носить рекомендаційний характер для прийняття судового рішення у спорі, який виник між сторонами та є одними із доказів у цивільній справі, оцінка якому має бути надана під час розгляду цивільної справи про позбавлення батьківських прав. Так, згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради від 14.05.2019 року за № 472, долученого до матеріалів даної справи, виходячи з інтересів дитини, враховуючи те, що поведінка батька є винною, він злісно ухиляється від виховання дитини, матеріально її не забезпечує, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав у відношенні його малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 4 Конвенції про контакт з дітьми (від 15 травня 2003 року, ратифікованої Україною 20 вересня 2006 року), дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. А згідно ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Тобто, саме на батьків покладено обов`язок встановити та підтримувати контакт з дітьми та участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. В свою чергу, судом було встановлено, що батько не спілкується з дитиною, вихованням не займається, матеріально не забезпечує, а також не цікавиться успіхами і життям дитини. Статтею 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. Однак, в даній сім`ї батько не створив своїй дитині повноцінні і достойні умови життя. Батько не забезпечує сина належними житлово-побутовими умовами і не намагається дбати про потреби дитини. Таким чином, з урахуванням всього вищевказаного, суд вважає, що обставини, зазначені позивачем в позовній заяві, знайшли своє повне підтвердження під час судового розгляду справи, у зв`язку з чим суд вважає обґрунтованими її позовні вимоги про припинення особистих немайнових прав і обов`язків відповідача по відношенню до його малолітньої дитини. Крім того, згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що відповідач визнає позовні вимоги позивача, визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а для ухвалення рішення про задоволення позову наявні законні підстави. Тому, суд вважає заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав у відношенні його малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] . При цьому, судом також встановлено, що відповідачі не забезпечує свою дитину і добровільно допомогу на її утримання не надає. Дитину утримує мати - [PERSON] , з якою вона проживає. Відповідно же до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Тобто, утримання відповідачем своєї дитини є не її правом, а її обов`язком. Так, відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно з ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Також слід зазначити, що інтереси дітей захищаються передусім не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Зокрема згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також положеннями ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. У зв`язку з вищевказаними положеннями чинного законодавства, з відповідача слід стягнути аліменти на утримання його дитини в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Позивач [PERSON] просила суд визначити аліменти на малолітню дитину в розмірі 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, а судом, під час розгляду даної справи, не було встановлено обставин, за яких відповідач не може надавати матеріальну допомогу (сплачувати аліменти) своїй малолітній дитині саме в такому розмірі, який (розмір) буде достатнім для її утримання і сприятиме нормальній життєдіяльності дитини, та гарантуватиме їй належний рівень життя, що повністю узгоджується з положеннями статті 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року. Зокрема нормами ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно же з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Позивач [PERSON] звернулася до суду 17 квітня 2019 року. За таких обставин, з урахуванням положень ч. 2 ст. 182 СК України, суд вважає можливим стягнути з [PERSON] аліменти на утримання його малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 100% відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 17 квітня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, на користь матері дитини - [PERSON] . При цьому, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням вищевказаного, суд вважає необхідним допустити до негайного виконання рішення про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини в межах суми платежу за один місяць. Крім того, в порядку ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача повинно бути стягнено в дохід держави судовий збір по справі в сумі 768 грн. 40 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом), оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». А також, в порядку ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слідує стягнути судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом) за позовні вимоги про позбавлення батьківських прав. На підставі викладеного і

Outcome: approved