Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

Військовий прокурор Вінницького гарнізону Центрального регіону України в інтересах Вінницької міської ради в червні 2020 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди. Позов мотивований тим, що відповідно до ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 31.01.2019 року у справі № 127/25077/18-к кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрито на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілими. Звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Як встановлено у даній ухвалі, військовослужбовець за контрактом військової частини [NUMBER] , [PERSON] , 20.04.2018 року о 21 год. 10 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «Hyundai Accent»,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] , рухаючись із швидкістю не менше 60 км/год. по вул. Д. Галицького в м. Вінниці, наближаючись до регульованого перехрестя із вулицею Хмельницьке шосе, перед яким зупинилися транспортні засоби, водії яких очікували дозволяючого руху сигналу світлофора, в момент виникнення для руху перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів для своєчасного зменшення швидкості або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого допустив зіткнення із задньою частиною автомобіля «Toyota Auris»,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , яка стояла у лівій смузі руху в попутному напрямку, що призвело до зіткнення її автомобіля із задньою частиною автомобіля «Opel Vectra»,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який також стояв у лівій смузі руху в попутному напрямку попереду автомобіля «Toyota Auris». В результаті зіткнення транспортних засобів та їх післяаварійного переміщення, автомобілем «Opel Vectra» був здійснений наїзд на пішохода [PERSON] , яка переходила проїзну частину вулиці [PERSON] на дозволений для пішоходів сигнал світлофора по розмітці регульованого пішохідного переходу. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Opel Vectra» [PERSON] та пасажир автомобіля «Toyota Auris» [PERSON] отримали тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, а водій автомобіля «Toyota Auris» [PERSON] та пішохід [PERSON] отримали легкі тілесні ушкодження. Таким чином, [PERSON] \~вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження. У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями [PERSON] з 20.04.2018 року по 07.05.2018 року, [PERSON] з 20.04.2018 року по 07.05.2018 року, [PERSON] з 20.04.2018 року по 26.04.2018 року перебували на стаціонарному лікуванні у нейрохірургічному та хірургічному відділенні Вінницької міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги. Загальна вартість витрат міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги на стаціонарне лікування потерпілих [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] складає 13\~203,06 грн. Дану суму Військовий прокурор Вінницького гарнізону Центрального регіону Україн просив стягнути з [PERSON] на користь Вінницької міської ради. Прокурор військової прокуратури Вінницького гарнізону згідно заяви просив справу розглянути без участі прокурора, позов підтримує. Представник Вінницької міської ради згідно заяви позов підтримала в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] просив відмовити в задоволенні позову. Також надав суду пояснення, що страховик забезпечує саме відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну потерпілих. Цивільна правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована в АТ «Страхова компанія «АХА Страхування». Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам (потерпілим) унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову, як такий, що поданий до неналежного відповідача. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України). Згідно із ст.\~23\~Закону України\~«Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 3\~ст. 56 ЦПК України\~у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. ЄСПЛ звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskaya v. Russia), заява № 42454/02, §35). Суд звертає увагу, що Вінницькою міською радою не вжито жодних заходів, в тому числі, представницького характеру, щодо стягнення суми затрачених коштів на лікування потерпілих, що свідчить про неналежне здійснення ними захисту інтересів держави з метою стягнення до бюджету відповідних витрат. Оскільки Міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги відноситься до установ комунальної власності, а кошти, які надаються на лікування хворих, надходять із місцевого бюджету, тому у даному випадку вказане призводить до ненадходження коштів до місцевого бюджету, що створює навантаження на бюджет та ускладнює процес безкоштовного лікування осіб, які цього потребують, у зв`язку з чим завдається істотна шкода державним інтересам в цілому. Слід зазначити, що військовий прокурор Вінницького гарнізону Центрального регіону України полковник юстиції А. Глумаков звертався з листом від 14.05.2020 за вих. № 4/928 до Вінницької міської ради та повідомив, що військовою прокуратурою Вінницького гарнізону Центрального регіону України у інтересах Вінницької міської ради було подано позовну заяву про стягнення з військовослужбовця військової частини [NUMBER] національної гвардії України [PERSON] на користь Вінницької міської ради коштів на відшкодування витрат Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги на стаціонарне лікування осіб, потерпілих від злочину у кримінальному провадження № 12018020010001582 в сумі 13\~203,06 грн., які настали внаслідок злочинних дій Самодзена. Таким чином, враховуючи заподіяння шкоди інтересам держави та не вчинення жодних дій як Вінницькою міською радою, як Міською клінічною лікарнею швидкої медичної допомоги спрямованих на відшкодування завданих збитків, прокурор правомірно звернувся до суду із вказаним вище позовом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] 20.04.2018 року о 21 год. 10 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «Hyundai Accent»,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] , рухаючись із швидкістю не менше 60 км/год. по вул. Д. Галицького в м. Вінниці, наближаючись до регульованого перехрестя із вулицею Хмельницьке шосе, перед яким зупинилися транспортні засоби, водії яких очікували дозволяючого руху сигналу світлофора, в момент виникнення для руху перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів для своєчасного зменшення швидкості або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого допустив зіткнення із задньою частиною автомобіля «Toyota Auris»\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , яка стояла у лівій смузі руху в попутному напрямку, що призвело до зіткнення її автомобіля із задньою частиною автомобіля «Opel Vectra»,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який також стояв у лівій смузі руху в попутному напрямку попереду автомобіля «Toyota Auris». В результаті зіткнення транспортних засобів та їх післяаварійного переміщення, автомобілем «Opel Vectra» був здійснений наїзд на пішохода [PERSON] , яка переходила проїзну частину вулиці [PERSON] на дозволений для пішоходів сигнал світлофора по розмітці регульованого пішохідного переходу. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Opel Vectra» [PERSON] та пасажир автомобіля «Toyota Auris» [PERSON] отримали тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, а водій автомобіля «Toyota Auris» [PERSON] та пішохід [PERSON] отримали легкі тілесні ушкодження. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 708/711 від 30.07.2018 року [PERSON] \~отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку, закритого імпресійного перелому лівої виличної кістки, забою шийного відділу хребта, пошкодження зв`язок шийного відділу хребта, які належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 772/782 від 31.07.2018 року [PERSON] \~отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми - забою головного мозку з просяканням мозкової речовини, забійних ран нижньої губи та підборіддя, саден, забоїв тіла, забоїв та саден правої гомілки, забою попереку, які належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 31.01.2019 року клопотання обвинуваченого\~ [PERSON] \~про звільнення\~його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46\~Кримінального кодексу\~України задоволено. Звільнено\~ [PERSON] , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України\~від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46\~Кримінального кодексу\~України у зв`язку із примиренням обвинуваченого з потерпілими [PERSON] та [PERSON] та відшкодуванням заподіяної шкоди. Кримінальне провадження\~внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань\~20.04.2018 року за № 12018020010001582 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України\~закрито. Згідно із ч. 6 ст.\~82\~ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно ч. 1\~ст.\~1166\~ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 1, 3, 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» від 07 липня 1995 року № 11, відповідальність за відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, може покладатися на засуджених при заподіянні шкоди як умисними, так і необережними діями. Сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікування. Питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних коштів до відповідного бюджету і їх використання, затверджених\~постановою КМУ від 16 липня 1993 № 545\~(далі Порядок). Згідно з п. 2 Порядку сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Відповідно до пункту 3 Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Стягнені в установленому порядку кошти незалежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховується до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я (пункт 4 Порядку). Аналогічна позиція зазначена Верховним Судом у справах 450/1335/15-ц (постанова від 01 квітня 2019 року), № 295/2579/17 (постанова від 19 червня 2019 року). Отже, вказаними нормами закону передбачено, що особа яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілих від злочину. Відповідно до довідки Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги від 22.06.2018 року [PERSON] перебувала на лікуванні в хірургічному відділенні Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги з 20.04.2018 року по 26.04.2018 року. Середня вартість одного ліжко дня 369,78 грн. Фактично проведено 6 ліжко днів. Виходячи з середньої вартості одного ліжко дня, вартість лікування хворого складає 2218,68 грн. Згідно довідки Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги від 22.06.2018 року [PERSON] перебував на лікуванні в нейрохірургічному відділенні Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги з 20.04.2018 року по 07.05.2018 року. Середня вартість одного ліжко дня 323,07 грн. Фактично проведено 17 ліжко днів. Виходячи з середньої вартості одного ліжко дня, вартість лікування хворого складає 5492,19 грн. З довідки Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги від 22.06.2018 року вбачається, що [PERSON] перебував на лікуванні в нейрохірургічному відділенні Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги з 20.04.2018 року по 07.05.2018 року. Середня вартість одного ліжко дня 323,07 грн. Фактично проведено 17 ліжко днів. Виходячи з середньої вартості одного ліжко дня, вартість лікування хворого складає 5492,19 грн. Відповідно до вимог ст. 1206 ЦК України\~особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилось закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти від відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги перебуває у власності територіальної громади м. Вінниці, її засновником є Вінницька міська рада, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Отже, загальна сума витрат Вінницької міської ради на лікування потерпілих [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від вищевказаного кримінального правопорушення становить 13\~203,06 грн. Такий розрахунок витрат відповідачем не спростований. Доводи представника відповідача зводяться лише до того що [PERSON] є неналежним відповідачем, а належним відповідачем є АТ «СК» «АХА Страхування». Як не заперечує представник відповідача в своїх поясненнях цивільна правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована в АТ «Страхова компанія «АХА Страхування». Відповідно до частин першої та другої\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник\~особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки\~особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга\~статті 1187 ЦК України). Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою,\~якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до\~статті 999 ЦК України\~законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього\~Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним\~Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~(далі\~Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності\~Закон № 1961-IV\~(стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі\~статтею 6 Закону № 1961-IV\~страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом\~Закону № 1961-IV\~(статті 9, 2231, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено\~статтею 1194\~ЦК України в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов`язком боржника\~відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника\~в договірному зобов`язанні ним є страховик. Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання\~первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування\~виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша\~статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга\~статті 14 ЦК України). Відповідно до\~статті 511 ЦК України\~зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою\~статті 636 ЦК України\~договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань\~деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених\~ст. 1194 ЦК\~України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Суд касаційної інстанції в постанові\~№\~754/1114/15-ц від 14.02.2018 року\~дійшов висновку про те, що у спорах про відшкодування шкоди, завданої особі джерелом підвищено небезпеки, право потерпілої особи на відшкодування завданих збитків реалізовується нею на власний розсуд, шляхом пред`явлення позову безпосередньо до винної особи або до страхової компанії, цивільно-правову відповідальність в якій застраховано завдавачем такої шкоди. Поряд з цим, варто зазначити що сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам (потерпілим) унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Оскільки заклад охорони здоров`я не є потерпілим від кримінального правопорушення, витрати на лікування потерпілого від злочину не можуть бути відшкодовані за договором обов`язкового страхування страховою компанією. Отже, витрати лікувального закладу на лікування потерпілого від злочину не можуть бути відшкодовані за договором обов`язкового страхування страховою компанією. Відповідно до ст. 129 Конституції України\~основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача підлягає до стягнення в дохід держави судовий збір в сумі 840,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved