Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

В листопаді 2020 року позивач ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що ТОВ Фінансово-кредитний супермаркет» та [PERSON] уклали 21.06.2017 року Договір № 1178153 про надання кредиту, на підставі якого Кредитор надав Позичальнику грошові кошти для власних потреб на умовах строковості, зворотності, платності, у безготівковій формі шляхом перерахування коштів з поточного рахунку Кредитодавця на рахунок Позичальника в розмірі 30 000 гривень. Позичальник зобов`язався своєчасно погашати кредит, сплачувати фіксовану процентну ставку за користування Кредитом із розрахунку 28% річних від суми заборгованості. Позичальник за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно сплачує комісійну винагороду у розмірі 4% від суми кредиту ( п. 2.5 Договору ). Загальна сума щомісячного платежу за розрахунковий період визначена у додатку № 1 до Договору кредиту та становить 2 441 грн. Сплата процентів, суми кредиту та інших платежів здійснюється Позичальником щомісячно ануїтетними платежами у розмірі та в період встановленими у Додатку № 1 до цього Договору з 01 по 15 числа місяця наступного за звітним, починаючи з 01.07.2017 року, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі ( п. 2.6 Договору ). Позичальник [PERSON] порушила умови договору кредиту, а саме не здійснює повернення отриманого кредиту із сплатою процентів за його користування та інших платежів передбачених договором. Станом на 20.10.2020 року згідно розрахунку відповідач має заборгованість в загальному розмірі 119, 851,35 гривень, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 27 282,25 грн.; заборгованості по відсотках в сумі 23 364,32 грн.; заборгованості по комісії в розмірі 43 964,29 грн.; заборгованості за штрафними санкціями в сумі 13 700 грн.; заборгованості по рахунку інфляції в розмірі 7 159,01 грн.; заборгованості по 3% річних у сумі 4 381,48 грн. Позивач звернувся до Відповідача з листом-претензією № 196 від 17.11.2019 року щодо повернення заборгованості за кредитом у зв`язку із порушенням умов договору та вимогою погасити заборгованість в повному обсязі, однак зазначені вимоги не виконані та в добровільному порядку заборгованість не погашена. Просили суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» заборгованість за Договором про надання кредиту № 1178153 від 21.06.2017 року в сумі 119 851,35 грн. та судові витрати в розмірі 2 102 грн. ( а. с. 1-3 ). Ухвалою судді від 14 грудня 2020 року прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 34-35). Розгляд справи неодноразово відкладався з різних підстав, останнього разу розгляд справи було відкладено на 20 травня 2021 року. В судове засідання представник позивача ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» Резунік О.В., який діє на підставі довіреності не з`явився, надавши заяву про розгляд без участі, яка отримана судом 12.05.2021 року за вх. № 21588, в якій просив розгляд справи повести без їхньої участі, заяву задовольнити у повному обсязі проти заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином у відповідності до вимог ЦПК України. Так, судом на адресу відповідача [PERSON] 05.03.2021 року було направлено судову повістку про слухання справи, яке відбудеться у Білоцерківському міськрайонному суді 01.04.2021 року о 10 годині 00 хвилин, однак 19.03.2021 року на адресу суду повернувся поштовий конверт, в якому працівниками пошти причину повернення зазначено, як за зазначеною адресою не проживає. Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Згідно ч. 10 ст. 130 ЦПК України якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться ( ч. 1 ст. 131 ЦПК України ). Відповідно до ч. ч. 11, 12 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Порядок публікації оголошень на веб-порталі судової влади України визначається Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. З урахуванням відсутності відповідача за останньою відомою адресою суду, судом було зроблено виклик відповідача [PERSON] в судове зсідання на 20.05.2021 року через публікацію оголошення на веб-порталі судової влади України. Оголошення було здійснено судом після повернення на адресу суду поштового конверту з судовою повісткою, на якому працівниками пошти причина повернення зазначено, як за зазначеною адресою не проживає ( а. с. 48 ). З наявного в матеріалах справи оголошення вбачається, що воно вчинено 02.04.2021 року про виклик [PERSON] в судове засідання на 20.05.2021 року на 10 годину 00 хвилин ( а. с. 53). Тобто, у відповідності до вимог Цивільно-процесуального кодексу України відповідач [PERSON] була належним чином повідомленою про дату, час та місце слухання справи. Заяв та клопотань з боку відповідача на адресу суду не надходило, як і не надходило відзиву на позовну заяву позивача. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки, належним чином повідомлений відповідач [PERSON] не з`явилася в судове засідання, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового розгляду, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надала відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а саме заочного, суд вважає за необхідним по даній справі провести заочний розгляд. Ухвалою суду від 20.05.2021 року постановлено провести заочний розгляд справи у вищезазначеній цивільній справі. Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. Встановлено, що 21.06.2017 року між ТОВ Фінансово-кредитний супермаркет» та [PERSON] було укладено Договір № 1178153 про надання кредиту, на підставі якого Кредитор надав Позичальнику грошові кошти для власних потреб на умовах строковості, зворотності, платності, у безготівковій формі шляхом перерахування коштів з поточного рахунку Кредитодавця на рахунок Позичальника в розмірі 30 000 гривень. Позичальник зобов`язався своєчасно погашати кредит, сплачувати фіксовану процентну ставку за користування Кредитом із розрахунку 28% річних від суми заборгованості. Частиною 1.3 цього Договору, дата остаточного повернення кредиту до 15.06.2020 року. Позичальник за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно сплачує комісійну винагороду у розмірі 4% від суми кредиту ( п. 2.5 Договору ). Загальна сума щомісячного платежу за розрахунковий період визначена у додатку № 1 до Договору кредиту та становить 2 441 грн. Сплата процентів, суми кредиту та інших платежів здійснюється Позичальником щомісячно ануїтетними платежами у розмірі та в період встановленими у Додатку № 1 до цього Договору з 01 по 15 числа місяця наступного за звітним, починаючи з 01.07.2017 року, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі ( п. 2.6 Договору ). Пунктом 2.7 кредитного Договору передбачено, що за надання кредиту Позичальник сплачує комісію 3% від суми кредиту, встановленої у п.1.1. даного Договору. Зазначена комісія сплачується Позичальником одноразово, у день видачі кредиту, за рахунок кредитних коштів ( тіло кредиту ) шляхом перерахування за вказаними Позичальником реквізитами суми кредиту за мінусом утриманої Кредитодавцем комісії. Строк позовної давності до вимог про стягнення неустойки - 3 роки. Зазначене застереження згідно ст. 259 ЦК України є договором про збільшення позовної давності. Відповідно до п. 3.4.1 договору, Позичальник має право достроково повернути використані/отримані кошти за кредитом та сплатити проценти та інші платежі за фактичний час користування кредитними коштами. Відповідно до п. 4.7 кредитного Договору, відповідно ст. 625 ЦК України Позичальник у випадку прострочення ним виконання зобов`язань по поверненню Кредитодавцю суми кредиту та/або процентів за користування кредитом, зобов`язаний сплатити суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час простроченого платежу. Позичальник зобов`язується за повне або часткове прострочення повернення Кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або інших платежів за Договором сплатити Кредитодавцю штраф у розмірі 200 гривень за перший прострочений платіж, та 500 гривень за кожний наступний прострочений поспіль платіж ( п. 4.9. Договору ). Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в строк, встановлений договором, відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В силу ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. На підставі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір в силу приписів ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, підписання 21.06.2017 року кредитного Договір № 1178153 про надання кредиту свідчить про те, що [PERSON] всі умови даного договору цілком зрозумілі і вона вважає їх справедливими по відношенню до неї. Вказаний договір був прочитаний та підписаний сторонами. Таким чином, своїми підписами сторони письмово підтвердили та закріпили те, що вони діяли свідомо, були вільні в укладені договору, вільні у виборі контрагента та умов договору. Стаття 1048 частина 1 ЦК України передбачає право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір та порядок одержання яких встановлюється договором. Позичальник зобов`язаний, відповідно до ст. 1049 ЦК України, повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За кредитним договором, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Заявою від 21.06.2017 року Позичальника [PERSON] , остання просила перерахувати належну їй суму кредиту після утримання комісії пп. 2.7 Договору № 1178153 про надання кредиту від 21.06.2017 року в розмірі 29100 грн. за наступними реквізитами, які були надані Позичальником. Згідно платіжного доручення № 47492 від 21 червня 2017 року позивач ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» перерахував відповідачу [PERSON] на номер картки останньої 29100 гривень. Встановлено, що відповідач [PERSON] порушила умови кредиту, а саме не здійснює повернення отриманого кредиту із сплатою процентів за його користування та інших платежів, передбачених договором в строки визначені у Додатку № 1 до Договору. Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за кредитним Договором станом на 20.10.2020 року сума заборгованості відповідача перед позивачем становить в загальному розмірі 119 851,35 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 27 282,25 грн.; заборгованість по відсотках - 23 364,32 грн.; заборгованість по комісії - 43 964,29 грн.; заборгованість за штрафними санкціями - 13 700 грн.; заборгованість по рахунку інфляції - 7 159,01 грн.; заборгованість 3% річних - 4 381,48 грн. Встановлено, що позивач направив відповідачу лист-претензію № 196 від 17.11.2019 року щодо повернення заборгованості за кредитом в зв`язку з порушенням умов Договору, але така вимога залишилася поза увагою. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов`язання в натурі. Примусове виконання зобов`язання в натурі, - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов`язання та полягає в зобов`язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин вчиняється у формі, встановленій законом, має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Отже, відповідач підписуючи Договір № 1178153 про надання кредиту від 21.06.2017 року погодилася з усіма його умовами. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, відповідач [PERSON] з умовами договору була ознайомленою, підписала його, отримала кредит на рахунок, який був вказаний останньою, однак в порушення вищезазначених вимог закону та умов договору, зобов`язання за договором не виконує, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, що підтверджується наданим позивачем відповідним розрахунком. З боку відповідача не надано до суду жодних пояснень, заперечень та відзиву щодо позовних вимог позивача, а також у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України жодного належного та допустимого доказу в спростування доводів позивача щодо нарахованих сум. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Тому, враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню та з відповідача необхідно стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 1178153 від 21.06.2017 року у розмірі 119 851,35 гривень. Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2102,00 гривень, понесення яких документально підтверджено (а.с. 4). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved