Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

В листопаді 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив скасувати наказ Чернігівського УВП УТОГ №10-к від 12.08.2020 року, поновити на посаді інженера з охорони праці Чернігівського УВП УТОГ з 13.08.2020 року та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Свої позовні вимоги мотивував тим, що з 01.03.2019 року його було прийнято на посаду інженера з охорони праці Чернігівського учбово-виробничого підприємства українського товариства глухих на умовах неповного робочого часу згідно наказу №4-к від 28.02.2019 року, наказом від 13.06.2019 року був звільнений з даної посади і наказом від 14.06.2019 року був повторно прийнятий на вказану посаду за сумісництвом. Наказом від 12.08.2020 року було звільнено за прогул. Вважає вказане звільнення незаконним і здійсненим з особистих мотивів керівника. Зазначає, що у вказані як прогули дні він працював на основному місці роботи. Відповідачем надано відзив на позовну заяву з якого вбачається, що проти задоволення позову заперечує, вказує, що дійсно позивачем було вчинено прогул, що підтверджується відповідними документами і не спростовується позивачем. В судовому засіданні позивач, його представник позов підтримали і просили суд його задовольнити. Представник відповідача в задоволенні позову просив відмовити. Представник третьої особи поклався на розсуд суд. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Наказом №11-к від 14.06.2019 року (а.с.46) [PERSON] прийнято на посаду інженера з ОП за зовнішнім сумісництвом з виконанням обов`язків по цивільній обороні та надзвичайних ситуацій, мобілізаційних завдань з 14 червня 2019 року на умовах неповного робочого часу ( 4 години на день з 8.00 до 12.00 години) з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу з посадовим окладом відповідно до штатного розпису. З вказаним наказом та з правилами внутрішнього трудового розпорядку, колективним договором, умовами праці [PERSON] ознайомлений під підпис 14.06.2019 року. Тобто позивач ознайомлений про умови свого робочого часу, а саме 4 години на день з 8.00 до 12.00 години. Наказом в.о. директора Національної академії аграрних наук України Інститут сільськогосподарської мікробіології та агропромислового виробництва №71-к від 26.06.2019 року (а.с.93) [PERSON] прийнято на основне місце роботи з 27 червня 2019 року на посаду інженера з охорони праці у відділі адміністративного управління (0,25 ставки) КП 2149.9 за індивідуальним графіком роботи. Будучи зайнятим за основним місцем роботи в ІСМАВ НААН України та за зовнішній сумісництвом в Чернігівському УВП УТОГ позивач 23.06.2020 року пише заяву про прийняття його на посаду сторожа в ІСМАВ НААН України з 26.06.2020 року по 20.07.2020 року (а.с.92). Наказом №57-к від 23.06.2020 року [PERSON] надано внутрішнє сумісництво за посадою сторожа господарського відділу за строковим трудовим договором з 26 червня по 20 липня на час відпустки основного працівника (а.с.91). 22 липня 2020 року позивач пише заяву про прийняття його на посаду сторожа в ІСМАВ НААН України з 23.07.2020 року по 15.08.2020 року (а.с.96). Наказом №63-к від 22.07.2020 року [PERSON] надано внутрішнє сумісництво за посадою сторожа господарського відділу за строковим трудовим договором з 23 липня по 15 серпня на час відпустки основного працівника (а.с.95). 12 серпня 2020 року наказом директора Чернігівського УВП УТОГ №10-к [PERSON] звільнено з посади інженера з ОП за систематичні прогули без поважних причин згідно ст.. 40 п.4 КЗпПУ. Підставами вказаного наказу є доповідні записки замісника директора з ВН та СП [PERSON] від 10.08.2020 року та 12.08.2020 року, акт №1 про відсутність на робочому місці [PERSON] від 11.08.2020 року. Акт №2 про відсутність на робочому місці [PERSON] від 11.08.2020 року, акт №3 про відсутність на робочому місці [PERSON] від 12.08.2020 року. З наказом про звільнення позивач ознайомлений 12.08.2020 року. Відповідно до доповідних записок замісника директора з ВН та СП [PERSON] від 10.08.2020 року та 12.08.2020 року ( а.с.47,48) [PERSON] був відсутній на роботі 10 серпня 2020 року з 8.00 до 12.00 години, 12 серпня 2020 року з 8.00 до 12.00 години без поважних причин та без попередження. Згідно акту №1 від 11 серпня 2020 року (а.с.58) складений замісником директора с ВР та СП [PERSON] , головним бухгалтером [PERSON] та бухгалтером [PERSON] [PERSON] був відсутній на робочому місці без поважних причин 10.08.2020 року. Відповідно до акту №2 від 11.08.2020 року [PERSON] був відсутній на робочому місці 8, 13, 16, 20, 23, 27, 31 липня 2020 року та 04, 10 серпня 2020 року. Надаючи пояснення [PERSON] повідомив, що в дні які вказані у листі від 11.08.2020 року ( 04.08, 10.08. 08.07, 13.07, 16.07. 20.07, 23.07, 27.07,31.07.2020 року) він чергував в ЦСМАВ НААН України. Однак вказане спростовується наданими табелями обліку робочого часу за липень, серпень 2020 року з ІСМАВ НААН України. В судовому засіданні позивачем та його представником надано довідку від 01.03.2021 року ІСМАВ НААН України №01-07/119 про те, що 10.08.2020 року [PERSON] виконував обов`язки за своїм основним місцем роботи. Однак, у відповідності до вимог ч.8, 9 ст. 83 ЦПК України суд вказану довідку до уваги не бере, оскільки копії вказано доказу не надана сторонам та взагалі подана с порушення встановлених строків. Позивач зазначив, що про те, що він буде відсутній на робочому місці він заздалегідь повідомляв відповідача, однак доказів на підтвердження своїх слів не надав. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За вимогами ст.ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення. Згідно ст.. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до п.1 Перехідних положень КЗпП України Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до пункту 4 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно або в цілому). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника. При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно вимог статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі встановленого суд прийшов до висновку, що позивачем було дійсно допущені прогули без поважних причин і його звільнення відбулось у відповідності до вимог чинного законодавства. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволення позову.

Outcome: dismissed