Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

В лютому 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного з відповідачем 15.09.2012 року та стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня предявлення позову і до досягнення донькою повноліття. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що їх з відповідачем спільне життя не склалося, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, разом не проживають з листопада 2016 року. Зазначила, що дитина проживає та перебуває на її утриманні та потребує значних затрат на її утримання, а тому вважає за доцільне стягувати аліменти з відповідача в 1/3 частині від його заробітку, оскільки останній, є працездатним, інших утриманців немає та має можливість забезпечити дитину. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити. Відповідач подав до суду заяву, в якій поданий позов визнав повністю, розгляд справи просив проводити за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, суд вважає, що рішення по справі можливо постановити за відсутності сторін. Розглянувши подані документи і матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 15 вересня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції зареєстровано шлюб, актовий запис №1430 (а.с.5). Згідно положень частини 1 статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За викладених обставин суд вважає, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, оскільки не відповідає їх волі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають до задоволення на підставі ст. 112 СК України. Також встановлено, що сторони є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії І-ТП №202450 від 17.09.2013 року (а.с.6). Згідно частини другої статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до частини 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (частина 2 ст. 182 СК України) Відповідно до частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене, враховуючи усі обставини, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів та визнання відповідачем розміру присудження на користь позивача аліментів на доньку, що не суперечить закону та не порушує прав та інтересів інших осіб, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесений нею судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп. за вимоги про розірвання шлюбу та на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп. за вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: approved