Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

В листопаді 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визначення місця проживання дитини з матір`ю та відібрання дитини від батька, третя особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому позивач просила визначити місцем проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , місце проживання її матері [PERSON] та відібрати малолітню дитину [PERSON] , [INFO] від батька [PERSON] , передати матері [PERSON] та допустити негайне виконання рішення суду в цій частині. В обґрунтування позову [PERSON] вказала, що проживала з [PERSON] сім`єю без реєстрації шлюбу з 2000 року до липня 2016 року. Від даних стосунків мають спільну малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . В липні 2016 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинені і з цього часу вони живуть окремо один від одного. Часто були випадки, коли дитина не бажала йти на зустріч з батьком. 19 жовтня 2017 року [PERSON] під примусом забрав доньку [PERSON] біля школи і з того часу позивач доньку не бачила. Відповідач утримує [PERSON] в помешканні за невідомою позивачу адресою, і відмовляється повідомляти адресу місцезнаходження доньки. Після того, як позивач декілька разів змогла додзвонитися доньці, відповідач забрав у доньки телефон. 14 листопада 2017 року відповідач зателефонував позивачу і повідомив, що дозволить побачитись із донькою, за умови, щоб остання проживала з ним. Позивач зазначила, що матеріально та житлом забезпечена, не має шкідливих звичок. З жовтня 2017 року відповідач не дозволяє позивачу поспілкуватися з дитиною, утримуючи дитину під постійним наглядом з метою ізоляції від позивача. Позивач зверталась до Служби у справах дітей та до правоохоронних органів, проте отримувала від них відповідь, що без рішення суду про відібрання доньки від батька державні органи позбавлені можливості допомогти позивачу у поверненні доньки. Враховуючи викладене, позивач звернулась до суду з даним позовом. В квітні 2018 року [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з зустрічним позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини разом з батьком, в якому він просив визначити місцем проживання [PERSON] , [INFO] разом з її батьком - [PERSON] . В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] вказав, що він тривалий час перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , від цих шлюбних стосунків у них народився син - [PERSON] . З травня 2001 року відповідачка переїхала до [PERSON] , який разом з сином проживали у окремій квартирі, яка належала на праві приватної власності позивачу за зустрічним позовом. Від даних стосунків мають спільну малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . З 2011 року [PERSON] помітив певні зміни у відношенні відповідача до сім`ї, сина. [PERSON] завжди був залучений до приготування домашнього завдання, возив і забирав дитину з гуртків, відвідував батьківські збори. З метою розширити світогляд дитини, відповідач ініціював зайняття доньки малюванням. Для доньки її домом була квартира [ADDRESS] , де проживала її родина: батько, мати, брат. Поруч з домом була школа, яку відвідувала дівчинка. А відпочинок у дитини асоціювався з дачею у Фастові . На початку серпня 2016 року позивач під час перебування у відпустці проводив свій вільний час з дітьми на дачі. Відповідачка поїхала жити до своїх батьків у трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . 28 серпня 2016 року напередодні 1 вересня відповідачка забрала з дома доньку для купівлі шкільних сорочок і дитину до дому не повернула. До 19 жовтня 2017 року сторони по справі намагались самостійно врегулювати питання місця проживання дитини, з врахуванням інтересів дитини, а також матері і батька. Як з`ясувалось відповідачка стала проживати разом з донькою та хрещеним доньки [PERSON] у кімнаті у квартирі батьків за адресою6 [ADDRESS] , які займали окрему кімнату. Протягом 28 серпня 2016 року - 19 жовтня 2017 року донька фактично приблизно половину часу проживала з позивачем, половину часу з відповідачем. [INFO] позивач зустрів доньку біля музикальної школи. Донька розказала, що мати вагітна, сплять втрьох на одному ліжку в результаті чого позивач запропонував доньці повернутися проживати до дому постійно. Відповідачка погодилась. 15 грудня 2017 року відповідачка під час навчального процесу прийшла до школи і без відома та згоди позивача забрала дитину. З 31 січня 2018 року донька повернулась додому до позивача і за власним бажанням постійно проживає з позивачем. За бажанням донька відвідує музикальну школу та хореографічний гурток, секцію вело, займається малюванням. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року відкрито провадження по даній справі та призначено в судове засідання. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23 лютого 2018 року задоволено заяву про забезпечення позову, а саме щодо заборони [PERSON] вчиняти дії щодо зміни фактичного місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , на будь-яке інше місце до розгляду даного спору по суті та ухвалення рішення у цивільній справі № 752/24266/17. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17 квітня 2018 року в задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову відмовлено. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05 квітня 2018 року скасовано заходи забезпечення позову, вжиті на підставі ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 23 лютого 2018 року у цивільній справі № 752/24266/17. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26 квітня 2018 року постановлено апеляційну скаргу [PERSON] на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 23 лютого 2018 року вважати неподаною та повернуто скаржнику. Постановою Апеляційного суду м. Києва від 21 червня 2018 року апеляційну скаргу [PERSON] в інтересах [PERSON] залишено без задоволення. Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 17 квітня 2018 року залишено без змін. В судовому засіданні позивач та її представник за первісним позовом просила залишити без розгляду первісний позов, зустрічний позов визнали та просили його задовольнити. В судовому засіданні відповідач за первісним позовом та його представник підтримали клопотання позивача за первісним позовом щодо залишення первісного позову без розгляду. Також зазначили, що дитина з моменту свого народження проживає в одній квартирі. За ці два роки позивач не приймала жодної участі у вихованні дитини. Два роки дитина проживає разом з батьком і він не чинить жодних перешкод щодо спілкування дитини з матір`ю. В судовому засіданні представник третьої особи Органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації зазначила, що не заперечує щодо залишення первісного позову без розгляду та визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] з батьком. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 07 лютого 2020 року первісний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з матір`ю і відібрання дитини від батька, залишено без розгляду. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. З матеріалів справи вбачається, що згідно із копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 27 грудня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції м. Києва, [PERSON] народилася [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 1912. Батьком записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Згідно із копією заяви [PERSON] на ім`я начальника Служби у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 08.11.2017 року, [PERSON] просить вжити необхідних заходів щодо повернення дитини до нормального життя. Згідно із копією заяви [PERSON] на ім`я начальника Служби у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 09.11.2017 року, [PERSON] просить зробити перевірку житлових умов по місцю останнього відомого їй місця проживання [PERSON] . Згідно із копією заяви [PERSON] на ім`я в.о. директора міського центру дитини від 13.11.2017 року, вх. № 191 [PERSON] просить провести переговори між нею та [PERSON] у зв`язку із спором про визначення місця проживання дитини. Відповідно до висновку № 065 від 03.04.2018 року психологічного обстеження малолітньої [PERSON] , [INFO] , яка на момент його складення проживала з батьком [PERSON] та братом [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , рекомендовано: 1. Визначити постійне та стабільне місце проживання дитини, враховуючи рівень фізичної та емоційної безпеки, а також прив`язаність, бажання, інтереси та вікові потреби дівчинки; 2. Після визначення місця проживання, встановити стабільний графік зустрічей дитини з тим із батьків, з ким вона не проживає. Згідно із копією Акту обстеження умов проживання, складеного головним спеціалістом служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації Шевченко Н.В. за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що для проживання дитини створено необхідні умови. В листі підписаному директором спеціалізованої школи № 187 з поглибленим вивченням української та англійської мов м. Києва від 19.01.2018 року № 08 зазначено, що в даному закладі [PERSON] навчається з 01 вересня 2017 року. Мати - [PERSON] відвідує батьківські збори, приводить дитину до школи та забирає після уроків. Приділяє велику увагу вихованню та розвитку дитини. Батько - [PERSON] інколи приводить дитину до школи, за чотири роки батьківські збори відвідав один раз. У висновку психолога, психотерапевта про психоемоційний стан дитини [PERSON] від 14.02.2018 року зазначено, що рекомендовано намагатися задовольняти потребу дитини у психологічній підтримці та підкріпленні її емоційного стану як матері, батьку, так і новому чоловіку матері, бабусі при спілкуванні з дівчинкою; матері - зменшити емоційну напругу у відносинах з її колишнім чоловіком, своєю мамою та у спілкуванні в присутності [PERSON] , як з батьком, так і з бабусею дівчинки; враховуючи нинішню ситуацію мами (новонароджена дитина, відсутність емоційного контакту [PERSON] з новим чоловіком мами, його емоційну виключеність у контакті з [PERSON] , проживання 6 членів сім`ї в одній кімнаті, періодично ще й з бабусею, яка має відносини зі своєю донькою на підвищених тонах) - все це впливає на психологічний стан дівчинки і порушення виконання учбових процесів в школі згідно навчальної програми - розглянути проживання в своїй більшості за часом разом з батьком та старшим братом [PERSON] , з яким у [PERSON] дуже теплі та дружні відносини. Згідно форми № 3 від 25.04.2017 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , 1963 р.н., [PERSON] , 1998 року народження та [PERSON] , 2007 року народження. З копії Акту обстеження житлово-побутових умов, затвердженого Начальником Служби у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 18.04.2018 року вбачається, що обстежено умови проживання за адресою: [ADDRESS] . У висновку зазначено, що умови для проживання дитини створені. Згідно характеристики, виданій директором дитячо-юнацької спортивної школи № 7 Шевченківського району м. Києва від 26.06.2018 року № 68 вбачається, що на тренування [PERSON] приводить та забирає батько - [PERSON] , який цікавиться успіхами доньки та підтримує дитину. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 14.06.2018 за № 108-9344, вважають за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , 2007 року народження з матір`ю, [PERSON] . На виконання Ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 06 червня 2019 року Служба у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації надала висновок щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] . У зазначеному вище висновку від 05 лютого 2020 року за № 108-1360 зазначено, що орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , 2007 року народження з батьком, [PERSON] . Висновок містить рекомендаційний характер. Відповідно до Порядку провадження органами опіки і піклування діяльності, пов`язаної з захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866, безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей. У висновку Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації зазначено про доцільність визначення місця проживання малолітньої разом з матір`ю. Пункт 72 Порядку провадження органами опіки і піклування діяльності, пов`язаної з захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866, вказано, що під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. При вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Аналізуючи зміст висновку Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації суд вважає, що органом опіки та піклування у повній мірі виконано вимоги норми п. 72 Порядку провадження органами опіки і піклування діяльності, пов`язаної з захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866. Так, у висновку проаналізовано ставлення батьків дитини до виконання своїх батьківських обов`язків. Також зазначено, що [PERSON] жодної матеріальної допомоги не надає доньці. [PERSON] тимчасово не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримує щомісячну допомогу при народженні дитини. На засіданні комісії [PERSON] висловила згоду, щоб донька і надалі проживала з батьком. З огляду на те, що висновок про недоцільність визначення місця проживання малолітньої з батьком є достатньо аргументованим, не суперечить інтересам дитини, суд погоджується з ним. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Суд враховує, що у цій справі обидва батьки бажають належно виконувати свої батьківські обов`язки, підстав вважати їх такими, що неналежно виконують ці обов`язки, у суду немає. Разом з тим, під час з`ясування думки позивача за первісним позовом суд встановив, що [PERSON] визнала зустрічний позов. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2). Згідно із статтями 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Із змісту інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.08.2017 року № 9-1580/0/4-17, а також із змісту інформації, викладеної на офіційному веб-сайті Європейського суду з прав людини за посиланням https://hudoc.echr.coe.int/eng#\«languageisocode»:[«ENG»],«respondent»:[«UKR»],«documentcollectionid2»:[«GRANDCHAMBER»,«CHAMBER»],«itemid»:[«001-175140»]\ вбачається, що 01 липня 2017 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) ухвалив рішення у справі «М.С. проти України», яке набуло статусу остаточного 11 жовтня 2017 року. ЄСПЛ наголосив, що в усіх подібних випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Саме з урахуванням зазначених принципів ЄСПЛ здійснював оцінку того, чи національні суди вжили всіх заходів для визначення найкращих інтересів дитини у цій справі та визначили її місце проживання з дотриманням вимог статті 8 Конвенції. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Крім того, під час вирішення цієї справи суд враховує статтю 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Sommerfeld v. Germany») від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» («Zaunegger v. Germany») від 03 грудня 2009 року). Суд зазначає, що у спірних правовідносинах найкращим інтересам дитини відповідатиме постійне проживання дитини разом із батьком та за місцем проживання якого створено всі умови для гармонійного розвитку дитини. Примусове передання дитини на постійне проживання із матір`ю, з якою у дитини станом на час розгляду справи відсутній постійний емоційний, сімейний зв`язок та до якої дитина не відчуває такої сильної прихильності, як до батька, вочевидь не відповідатиме інтересам дитини. Крім того, примусове передання дитини на постійне проживання із матір`ю в інший населений пункт призведе до необхідності зміни соціального оточення дитини, місця навчання дитини, що порушить стабільність життя дитини. Стосовно висновку органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, де вказано, що дитина проживає з батьком, з яким бажає проживати і надалі, а з матір`ю бажає зустрічатися, а також стосовно висновку експерта-психолога про те, що як матері, так і батьку дитини рекомендовано намагатися задовольняти потребу дитини у психологічній підтримці та підкріпленні її емоційного стану, а матері зменшити емоційну напругу у відносинах з її колишнім чоловіком, та у спілкуванні в присутності дитини, враховуючи емоційну прив`язаність дитини до батька, суд зазначає, що в даному випадку необхідним є надання дитині можливості регулярного спілкування з матір`ю. Зміна місця проживання дитини, на думку суду, є неадекватним та неспівмірним заходом з огляду на інтереси дитини. Підводячи підсумок суд зазначає, що зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком слід задовольнити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що у первісний позов було залишено без розгляду Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 07 лютого 2020 року, в той час як зустрічний позов було задоволено у повному обсязі, так як позивач за первісним позовом його визнала. Згідно із ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] поніс наступні судові витрати: - 704 грн. 80 коп. судовий збір за подання зустрічного позову; - 30352 грн. 40 коп. витрат на оплату правової допомоги. Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано суду копію акту приймання-передачі наданих послуг № 2-2 від 07 лютого 2020 року про сплату позивачем на користь адвоката Чучковської А.В. коштів у сумі 30000,00 грн.. За наведених обставин є всі підстави для відшкодування відповідачем за зустрічним позовом пропорційно до задоволеної частини вимог заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу. Разом з тим, судовий збір за подання зустрічного позову є таким, що пов`язаний з розглядом справи, розмір є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Проте, положеннями статті 142 ЦПК України, передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма викладена і в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, якщо відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то в судовому рішенні повинно бути вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету половини сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви, а інша половина судового збору покладається на відповідача. На підставі викладеного, оскільки до початку розгляду справи по суті від відповідача надійшла заява про визнання позову, при подачі позову до суду [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., а суд дійшов висновку про задоволення зустрічного позову, то необхідно дійти висновку про наявність підстав для повернення позивачу за зустрічним позовом з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову та стягнення з відповідача на користь позивача інших 50 відсотків судового збору.

Outcome: approved