Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

В обґрунтування позову, позивачка [PERSON] посилається на те, що вона перебувала у громадянському шлюбі з відповідачем [PERSON] Від цього шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей - доньку [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO]. Діти проживають з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні. Позивачка матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач участі у вихованні та догляді за дітьми не бере, їх фізичним, духовним та моральним розвитком не займається, матеріальної допомоги не надає. Позивачка [PERSON] бажає повезти дітей на відпочинок за кордон з метою оздоровлення та розширення їх кругозору, однак не може отримати згоди на такі поїздки у відповідача, на підставі чого вимушена звернутися до суду. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, надала суду заяву у якій просить розглянути справу у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки до суду не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. На підставі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 23 лютого 2017 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, з'ясував позицію сторін, дослідив матеріали справи й вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню, за слідуючими підставами: За свідоцтвом про народження дітей (а.с. 12-13) батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], неповнолітнього [PERSON], [INFO], значаться [PERSON] та [PERSON]. Порядок виїзду за кордон без згоди другого з подружжя (чоловіка) визначено законом України « Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України» від 21.01.1994 року № 3857-Х11, Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення, видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», затвердженого Постановою КМУ від 31.03.1995 року № 231 (із змінами). Стаття 18 цих Правил передбачає, що виїзд за межі України громадян, що не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється (п. 3 Правил) у разі пред'явлення оригіналів документів, або їх нотаріально завірених копій: рішень суду щодо надання дозволу на виїзд за межі України дитині, яка не досягла 16 річного віку без згоди та супроводу другого з батьків». За ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла 16 річного віку, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів, в їхньому супроводі, або у супроводі осіб, уповноважених ними. Таким чином, суд дійшов висновку, що через те, що відповідач [PERSON] - батько неповнолітньої [PERSON], [INFO] та неповнолітнього [PERSON], [INFO], ніякої участі у вихованні і матеріальному забезпеченні дітей не приймає, можливо надати їх матері позивачці [PERSON] - дозвіл на вивіз дітей [PERSON], [PERSON] за межі України без згоди батька. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved