Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

В листопаді 2013 року [PERSON] звернулась до суду з даним позовом в обґрунтування якого зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді квартири за адресою: [ADDRESS]. Після смерті матері вона фактично вступила у володіння та управління спадковим майном, оскільки взяла з квартири частину її речей для збереження пам`яті про померлу, підтримує до теперішнього часу санітарно-технічний стан квартири, сплачує комунальні платежі. Проте, протягом шестимісячного строку після смерті спадкодавця вона не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в силу юридичної некомпетентності. Зазначивши, що вона є єдиним спадкоємцем після смерті матері, просила встановити факт прийняття спадщини у вигляді квартири за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON], померлої [INFO]. Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову [PERSON] до Єнакіївської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову через невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що висновок суду про відмову у задоволенні позову через посилання в позові на ст.1272 ЦК України спростовується текстом позовної заяви, в якій вона (апелянт), посилаючись на ст.ст.548, 549 ЦК Української РСР, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, просила встановити факт прийняття спадщини. Апелянт в судовому засіданні апеляційного суду підтримала доводи скарги, просила її задовольнити. Представник відповідача в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що [PERSON] є донькою [PERSON], якій на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09.06.1995 року належала квартира за адресою: [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] померла, після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді вищевказаної квартири. Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що на час відкриття спадщини (09.11.2000р.) правовідносини зі спадкування регулювалися ст.550 ЦК Української РСР та на час звернення позивачки з даним позовом норми ЦПК Української РСР, які регламентували встановлення факту прийняття спадщини вже не діяли. Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду з наступних підстав. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року N 2709-IV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК УРСР, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] не надано доказів щодо фактичного вступу у володіння спадковим майном, вчинення дій, що свідчать про прийняття нею спадщини, передбачених ст.549 ЦК УРСР, тому підстави для задоволення позову відсутні. Суд першої інстанції, розглядаючи спір по суті, не звернув уваги на посилання позивача в обґрунтування своїх позовних вимог на відповідні норми ЦК УРСР, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин (на день смерті спадкодавця), та помилково відмовив у задоволенні позову з зазначених в рішенні підстав, при цьому суд не врахував вимог закону та вище наведених роз'яснень Пленуму Верховного Суду України. З урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції не можна визнати законним та обґрунтованим, тому відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Outcome: partial