Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

В лютому 2015 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради заборгованість по оплаті послуг водопостачання і водовідведення за період з 01.08.2001 року по 01.02.2015 року в сумі 9230 грн. 66 коп., а також стягнути з відповідачів судові витрати. В обґрунтуванні своїх позовних вимог вказав на те, що між підприємством та відповідачами встановилися фактичні відносини з приводу надання послуг, згідно рішення Дніпропетровської міської ради № 526 від 20.04.1995 року про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування позивачу, абоненту відкритий особовий рахунок № 940858000018. Проте, відповідачі не добросовісно віднеслася до сплати вищевказаних послуг, не сплачували за надані їм послуги водопостачання і водовідведення. Тому, станом на 01.02.2015 року виникла заборгованість у розмірі 9230,66 грн. 03 жовтня 2014 року за заявою позивача видано судовий наказ, де боржниками були відповідачі. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2014 року за заявою відповідачів даний наказ був скасований. Добровільно сплатити заборгованість відповідачі не бажають, а тому, позивач був вимушений звернутися до суду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги позивача підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. При цьому, посилалася на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача та просила відмовити йому в повному обсязі. При цьому, вказала, що [PERSON] з 2008 року постійно мешкає за адресою: [ADDRESS] і хоча не зареєстрований за цією адресою, але своєчасно сплачує за послуги водопостачання не лише за себе, але і з 2010 року - за сімю і по теперішній час боргів за комунальні послуги не має. На думку відповідачів, в усіх довідках, наданих суду в підтвердження, які є офіційними документами житлової організації, чітко вказано наступні данні: склад сімї [PERSON], що не зареєстровані, і головне, що своєчасно сплачує за надані послуги і боргів не має з 2008 року. І не дивлячись на те, що підприємство водоканалу не проводило нарахування за послуги по вул. Путилівській, але своєчасно отримувало платню за надані послуги, тому сплачувати водоканалу вдруге за один і той же період часу відповідач не повинен. Що стосується боргу [PERSON], то він за адресою реєстрації теж не мешкає. В акті від 28 лютого 2016 року сусіди-мешканці будинку № 10 по вул. Шмідта своїми підписами з посиланням на данні паспортів підтвердили, що ні [PERSON], ні [PERSON] не мешкають у квартирі № 18 з 2008 року, а тому і послугами водоканалу не користуються. Також, просила застосувати до вимог позивача строки позовної давності. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року за № 1875-ІV, споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. У судовому засіданні встановлено, що відповідачі зареєстровані в [INFO], що підтверджується відповідями відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 10.03.2015 року (а.с.12-13). При цьому, судом встановлено, що Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради є комунальним унітарним комерційним підприємством, яке надає послуги водопостачання та водовідведення, в тому числі й в квартиру [ADDRESS]. Відповідачам був відкритий особовий рахунок № 940858000018, за яким вони повинні були сплачувати комунальні послуги щомісячно. Але, відповідачі систематично порушували зобовязання, внаслідок чого, згідно розрахунку позивача за період з 01.08.2001 року по 01.02.2015 року утворилася заборгованість в сумі 9230 грн. 66 коп. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про питну воду і питне водопостачання», споживачі питної води зобов'язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Таким чином, боржники зобовязані належним чином виконати свій обовязок щодо оплати послуг водопостачання і водовідведення, а кредитор має право вимагати своєчасної оплати за надані послуги водопостачання і водовідведення у повному обсязі. В свою чергу, представник відповідачів заперечувала проти вищевказаних обставин та вказала, що відповідачі хоч й зареєстровані у вказаній квартирі, але в ній не проживають з 2008 року, на підтвердження чого надала заяву [PERSON], яка має підписи сусідів по квартирі [ADDRESS], на яку нарахована заборгованість, і яка адресована в.о. директора КП «ЖГ Красногвардійського району» [PERSON] Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, заява адресована в.о. директора КП «ЖГ Красногвардійського району» [PERSON] не є належним доказом того, що відповідачі не проживають за місцем реєстрації. Згідно з положеннями ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Проте, представником відповідачів не було надано суду належних доказів на підтвердження вказаних нею обставин. Крім того, відповідно до абзацу 2 підпункту 1 пункту 29 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», споживач має право на зменшення розміру плати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання). Разом з тим, представником відповідачів не доведено суду, що відповідачі зверталися з письмовою заявою до надавача послуг з водопостачання і водовідведення (позивача у справі) про їхню тимчасову відсутність у квартирі [ADDRESS]. Тому, її заперечення в цій частині є необґрунтованими та безпідставними. Разом з тим, заява представника відповідачів про застосування строків позовної давності до позовних вимог позивача заслуговують на увагу та підлягають задоволенню. Так, згідно з положеннями ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В порядку ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Представник відповідачів просила застосувати строк позовної давності для звернення до суду та відмовити позивачу у звязку із пропуском строку звернення до суду у відповідності до ст. 257 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Разом з тим, згідно з ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Враховуючи зміст норми ст. 267 ЦК України, суд вважає, що до поважних підстав пропуску строку слід відносити лише ті обставини, які є обєктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з відповідним позовом. Судом не було встановлено поважних причин для поновлення позивачу строку звернення до суду, а тому, суд вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог в частині стягнення заборгованості з відповідачів за період з серпня 2001 року по вересень 2011 року включно. В іншій частині вимоги позивача про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради заборгованості по оплаті послуг водопостачання і водовідведення за період з жовтня 2011 року по лютий 2015 року підлягають задоволенню, оскільки позивач вперше звернувся до суду не з даною позовною заявою, а з заявою про видачу судового наказу в жовтні 2014 року, який був виданий Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська 03 жовтня 2014 року та в подальшому був скасований цим же судом (а.с.6). За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради заборгованість по оплаті послуг водопостачання і водовідведення за період з жовтня 2011 року по лютий 2015 року в сумі 4987 грн. 61 коп. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слідує стягнути в рівних частинах судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп., тобто по 121 грн. 80 коп. з кожного з них відповідно. На підставі викладеного,

Outcome: partial