Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

В квітні 2016 року позивачі [PERSON] та [PERSON], третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів: [PERSON] звернулись до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визначення порядку користування квартирою. В обґрунтування позовних вимог позивачі в позовній заяві зазначають, що сторонам на праві приватної часткової власності (по ? ) належить квартира [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстровано місце проживання сторін, окрім того, в ній, без реєстрації місця проживання, проживає [PERSON], яка доводиться дружиною відповідача [PERSON] Оскільки позивачі та третя особа на стороні позивача не можуть досягнути домовленості у користуванні квартирою, так як відповідач чинить перешкоди у її користуванні, позивачі звернулись до суду із даною позовною заявою, у якій просять суд встановити наступний порядок користування квартирою: [PERSON] для проживання разом із сім'єю виділити в користування кімнату з балконом на плані № 3, площею 16,9 кв.м., позивачу [PERSON] виділити кімнату на плані № 2, площею 10,3 кв.м., відповідачу виділити кімнату з лоджією на плані № 1, площею 11,0 кв.м., а кухню, коридор, ванну, вбиральню залишити в спільному користуванні. До початку розгляду справи по суті, судом було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] та [PERSON], зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою (а.с. 27-32). Зустрічний позов мотивовано тим, що сторонам - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності, кожному по ?, належить квартира [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстровано місце проживання сторін та доньки відповідача-позивача - [PERSON], 15 січня 2016 року народженя. Крім того, у вказаній квартирі без реєстрації місця проживання, проживають дружина відповідача-позивача [PERSON], як член сім'ї останнього - [PERSON] та її син від іншого шлюбу - [PERSON], [INFO]. Також, відповідач-позивач від першого шлюбу має сина - [PERSON], [INFO], за яким рішенням Вінницької міської ради № 2550 від 12 листопада 2015 року встановлено порядок участі в його вихованні. На даний час між співвласниками квартири існують неприязні стосунки. [PERSON] та [PERSON] постійно пред'являють формальні претензії та не можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, у зв'язку із чим [PERSON] звернувся до суду із даною зустрічною позовною заявою, у якій просить суд відмовити в задоволенні первісного позову та встановити порядок користування квартирою [ADDRESS], виділивши [PERSON] кімнату площею 16,9 кв.м., [PERSON] спільно з [PERSON], кімнату площею 11,0 кв.м., [PERSON] кімнату площею 10,3 кв.м. та залишити балкон, туалет, ванну та коридор для спільного користування. В судовому засіданні позивач-відповідач [PERSON] та його представник - [PERSON], який також представляє інтереси позивача-відповідача [PERSON] вимоги первісного позову підтримали, просили суд його задовільнити, а в задоволені зустрічного позову відмовити. Відповідач-позивач [PERSON], а також третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору за зустрічним позовом - [PERSON] та їх представник [PERSON], в судовому засіданні вимоги первісного позову не визнали, просили суд у його задоволенні відмовити, а зустрічний позов задовольнити. Представник служби у справах дітей Вінницької міської ради до судового засідання не з'явився, хоча повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи у встановлено законом порядку. В ході судового розгляду представник зазначала про те, що при вирішенні даного спору покладається на думку суду. Третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивачів-відповідачів за первісним позовом - [PERSON], яка являється відповідачем за зустріним позовом, до судового засідання не з'явилась, хоча повідомлялась судом про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, надавши належну оцінку усім доказам, що є у справі, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні первісного та задоволення зустрічного позову з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26 жовтня 2006 року, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної часткової власності, кожному по 1/4, належить квартира [ADDRESS] (а.с. 7 зворотній бік), право власності за якими на вказану квартиру зареєстровано 20 вересня 2011 року (а.с. 7). Згідно технічного паспорту, вищезазначена квартира розташована на 9-му поверсі 9-ти поверхового будинку та складається із 3 житлових кімнат, житловою площею 38,5 кв.м., у тому числі: кімната - 11,0 кв.м. (на плані № 2), кімната - 10,6 кв.м. (на плані № 3), кімната - 16,9 кв.м. (на плані № 6), кухня - 10,3 кв.м (на плані № 7), ванна кімната - 2,7 кв.м. (на плані № 4), вбиральня - 1,3 кв.м. (на плані № 3), коридор - 11,6 кв.м. (на плані № 1). Квартира обладнана балконом - 1,8 кв.м. та лоджією - 1,8 кв.м. (а.с. 78, 79). В квартирі [ADDRESS] зареєстроване місце проживання [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою, надано ТОВ «ЖЕО» 20 травня 2016 року (а.с. 49), також, як вбачається із вказаної довідки, що [PERSON] та [PERSON] хоч і зареєстровані в даній квартирі, однак не проживають, що підтверджується актом № 2187, затвердженого ТОВ «ЖЕО» 12 травня 2016 року (а.с. 47). Згідно довідки, виданої виконкомом Демидівської сільської ради Жмеринського району Вінницької обл. № 1025 від 18 травня 2016 року, [PERSON] та [PERSON] проживають в [ADDRESS], з 2010 року, без реєстрації, в будинку матері [PERSON], яку вони доглядають (а.с. 65). Судом також встановлено, що [PERSON] з 06 листопада 2014 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]) (а.с. 41), від якого мають доньку - [PERSON], [INFO] (а.с. 43). Крім того, [PERSON] від попереднього шлюбу має малолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 41). Дружина відповідача-позивача [PERSON] - [PERSON] з листопада 2013 року, а малолітній син останньої від попереднього шлюбу - [PERSON] з вересня 2014 року, проживають, без реєстрації в квартирі [ADDRESS], що підтверджується актом № 1944, затвердженого директором ТОВ «ЖЕО» 11 листопада 2015 року (а.с. 46), актом, затвердженого ТОВ «ЖЕО» 21 травня 2016 року (а.с. 66) та довідкою № 3647 від 12 листопада 2015 року виданої ТОВ «ЖЕО» (а.с. 45). Малолітній син [PERSON] - [PERSON] навчається в загальноосвітній школі № 5 з 18 вересня 2014 року по теперішній час (а.с. 67). Відомості про зареєстроване право власності на нерухоме майно за дружиною [PERSON] - [PERSON] в матеріалах справи відсутні, крім того, згідно довідки КП «ВМБТІ» № 1164 від 09 вересня 2016 року (а.с. 124) та довідки КП «ВООБТІ» № 2102/2/01-5/16 від 13 вересня 2016 року (а.с. 125) право власності на нерухоме майно за [PERSON] не зареєстровано. Відповідно до статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частин 1 та 4 статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Згідно з частиною 1 статті 65 ЖК Української РСР, на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Відповідно до статті 64 ЖК Української РСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до частин 1 та 2 статті 156 ЖК Української РСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Частиною 2 статті 3 СК України встановлено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до частини 1 статті 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 39 Постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 4 від 07 лютого 2014 року роз'яснив, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Таким чином, якщо частина квартири (будинку) належить співмешканцю на праві власності, він може без згоди інших співвласників вселити до даної квартири батьків, своїх дітей та дружину. В пункті 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вказується, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування спільним приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. Частка власників квартири [ADDRESS] не може бути виділена у натурі, а тому існують підстави для визначення порядку користування цим приміщенням, з урахуванням інтересів малолітніх дітей. Згідно з статтею 47 ЖК Української РСР, норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу. Встановлення зазначених меж користування житловою площею по даній квартирі для [PERSON] та його дружини [PERSON], її сина від першого шлюбу [PERSON], спільної доньки [PERSON] обґрунтованим буде надання у користування кімнати площею 16,9 кв.м. по якій норма становить 4,2 кв.м. на одну особу, для [PERSON] та його дружини [PERSON] - кімнати площею 11,0 кв.м., по якій норма становить 5,5 кв.м. на одну особу, та [PERSON], кімната площею 10,3 кв.м. із залишенням балконів, вбиральні, ванної кімнати та коридору для спільного користування, що є об'єктивним розподілом приміщень для користування. Суд звертає увагу на те, що встановлення даного порядку користування квартирою в подальшому може бути змінений, а також встановлення співвласниками порядку користування квартирою з виділенням конкретних приміщень в натурі не припиняє права спільної часткової власності, такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них та такі приміщення не завжди можуть точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Вказана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13. З урахуванням встановлених судом обставин справи, а саме: характеристики жилого приміщення, фактичного користування сторонами та їх проживання у ньому, наявність малолітніх дітей, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог зустрічного позову, які підлягають задоволенню, а в задоволенні первісного позову - відмовити. Відповідно до статті 88 ЦПК України, судовий збір, який був понесений відповідачем-позивачем [PERSON] в розмірі 551 грн. 20 коп., підлягає стягненню з позивачів-відповідачів в рівних частках. На підставі викладеного,

Outcome: approved