Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

В листопаді 2015 року АБ «Укргазбанк» звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 18 грудня 2006 року ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є позивач, уклав з [PERSON] кредитний договір №154. За цим договором ВАТ АБ «Укргазбанк» надав [PERSON] кредит у розмірі 15000 доларів США, а [PERSON] зобов'язалася щомісячно до 14 грудня 2018 року повертати кредит по частинам, шляхом сплати щомісячного платежу у розмірі 195 доларів США, а також сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 11,5% річних. У разі порушення строків повернення кредиту або сплати процентів за кредитом [PERSON] зобовязалася сплачувати пеню у розмірі 0,1% від суми невиконаного зобовязання за кожен день прострочення платежу. Крім того, 19 грудня 2006 року ВАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON], [PERSON] уклали договір поруки, за яким поручителі зобовязалися відповідати перед ВАТ АБ «Укргазбанк» за виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором, поручителі несуть солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за невиконання зобовязань по кредитному договору. ВАТ АБ «Укргазбанк» виконав своє зобовязання за кредитним договором, надав [PERSON] грошові кошти у розмірі 15000 доларів США. Відповідачі неналежним чином виконували грошові зобов'язання за кредитним договором, тому у них виник борг по поверненню кредиту, сплаті відсотків та пені у загальному розмірі 5701 доларів США 97 центів та 4423 гривень 52 копійки. ВАТ АБ «Укргазбанк» було направлено письмову вимогу відповідачам про дострокове виконання грошових зобовязань за кредитним договором протягом 15 календарних днів. Відповідачі відмовилися добровільно повернути борг. Тому позивач просить суд примусово стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 5701 доларів США 97 центів та 4423 гривень 52 копійок, а також штраф за невиконання умов договору іпотеки у розмірі 12530 гривень. В ході розгляду цивільної справи [PERSON] предявила зустрічний позов, яким просить суд захистити її право як споживача банківських послуг шляхом розірвання договору про надання споживчого кредиту №154 від 18 грудня 2006 року, укладеного між нею та ВАТ АБ «Укргазбанк», а також встановити порядок та строки повернення позивачем боргу за кредитним договором в розмірі, визначеному судом за результатом розгляду первісних позовних вимог на момент його розірвання, розстрочивши таке повернення на пять років, шляхом внесення грошових коштів на вказаний відповідачем рахунок рівними частками в останній робочий день кожного місяця, починаючи з наступного місяця після набрання рішенням суду у даній справі законної сили. В обґрунтування своїх позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON] вказала на те, що при укладенні кредитного договору нею були використані прогнози Кабінету Міністрів України та Національного Банку України про зростання добробуту населення, збереження та нарощування його купівельної спроможності та споживчої активності, утримання щорічного курсу інфляції в межах 10% та поступове зміцнення курсу національної валюти. Вказані обставини були істотними економічними факторами, за якими [PERSON] був укладений кредитний договір. В результаті відбулась істотна зміна економічних умов у країні. Зокрема, різке зростання офіційного та комерційного курсів долара США по відношенню до національної валюти. [PERSON] не могла знати про таку можливу зміну обставин, тобто розумно передбачити можливості її настання. У неї суттєво погіршився матеріальний стан, платоспроможність по розрахунку за отримані кредити. Майновий стан [PERSON] є таким, що вона не має доходу, достатнього для погашення кредиту в силу обєктивних причин. Отже, подальше виконання умов зобовязань за кредитним договором порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при його укладенні. Крім цього, [PERSON] та [PERSON] предявили позови до ПАТ «АБ Укргазбанк» та [PERSON] про визнання договору поруки припиненим. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області позов [PERSON] та [PERSON] були обєднані в одне провадження з цивільною справою АБ «Укргазбанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В предявлених позовах [PERSON] та [PERSON] просять суд визнати припиненим з 01 травня 2011 року договір поруки б/н, укладений 19 грудня 2006 року між ними та ВАТ АБ «Укргазбанк», [PERSON] на забезпечення виконання кредитного договору №154 від 18 грудня 2006 року, між АБ «Укргазбанк», та [PERSON] В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] та [PERSON] вказали на те, що відповідного до укладеного між сторонами договору поруки, остання припиняється, якщо кредитор протягом трьох місяців з дня настання строку виконання зобовязання позичальником за кредитним договором не предявить позов до поручителя. У відповідності до розрахунку позову позичальник допустила неналежне виконання грошового зобовязання з 01 лютого 2011 року, тоді як позовні вимоги АБ «Укргазбанк» предявлені до поручителів у листопаді 2015 року. Тому вважають, що порука по зобовязаннях за кредитним договором припинилась ще 01 травня 2011 року. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала первісний позов та наполягала на його задоволенні, проте заперечувала проти задоволення зустрічного позову [PERSON] та проти задоволення позовів [PERSON] та [PERSON] Представник відповідачів [PERSON] заперечував проти задоволення первісного позову у повному обсязі та просив суд відмовити у його задоволенні, проте підтримав зустрічний позов [PERSON] та позови [PERSON] та [PERSON] Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що позивач є правонаступником ВАТ АБ «Укргазбанк», що підтверджується копією статуту АБ «Укргазбанк» (а.с.39-41). 18 грудня 2006 року ВАТ АБ «Укргазбанк» уклав з [PERSON] кредитний договір №154. За яким ВАТ АБ «Укргазбанк» зобовязався надати кредит у розмірі 15000 доларів США, а [PERSON] зобовязалася щомісячно до 14 грудня 2018 року повертати кредит по частинам шляхом сплати щомісячного платежу у розмірі 195 доларів США, а також сплачувати відсотки за користування ним у розмірі 11,5% річних. У разі порушення строків повернення кредиту або сплати процентів за кредитом [PERSON] зобовязалася сплачувати пеню у розмірі 0,1% від суми невиконаного зобовязання за кожен день прострочення платежу (а.с.7-9). Крім цього, 19 грудня 2006 року ВАТ АБ «Укргазбанк» уклав з [PERSON] та [PERSON] договір поруки, за яким [PERSON] та [PERSON] зобовязались відповідати перед ВАТ АБ «Укргазбанк» за виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором. При цьому поручителі несуть солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за невиконання зобовязань по кредитному договору (а.с.18). 19 грудня 2006 року ВАТ АБ «Укргазбанк» надав [PERSON] кредит у розмірі 15000 доларів США. Вказана обставина підтверджується випискою по особовому рахунку [PERSON] (а.с.25). 03 грудня 2007 року ВАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] уклали додаткову угоду до кредитного договору №154 від 18 грудня 2006 року, відповідно до якої сторони змінили номер позичкового рахунку з №2203561543267 на №2203260150479.840 (а.с.10). 02 квітня 2008 року ВАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] уклали додаткову угоду до кредитного договору №154 від 18 грудня 2006 року, відповідно до якої сторони змінили строки та суми кредиту, що підлягає сплаті відповідно до визначеного графіку (а.с.11-12). 01 серпня 2008 року ВАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] уклали додаткову угоду до кредитного договору №154 від 18 грудня 2006 року, якою сторони змінили строки та суми кредиту, що підлягає сплаті відповідно до визначеного графіку (а.с.13-14). 16 лютого 2009 року ВАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] уклали додаткову угоду до кредитного договору №154 від 18 грудня 2006 року, якою домовились, що кошти, отримані від позичальника, направляються в першу чергу для оплати заборгованості по кредиту, процентів за його використання та всіх комісійних платежів, передбачених договором (а.с.15). 31 березня 2009 року ВАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] уклали додаткову угоду до кредитного договору №154 від 18 грудня 2006 року, якою [PERSON] надала повноваження ВАТ АБ «Укргазбанк» виконувати доручення на договірне списання грошових коштів на користь позивача з поточних рахунків [PERSON] в національній та іноземній валютах у разі невиконання зобовязань за кредитним договором (а.с.16). 28 серпня 2009 року ВАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] уклали додаткову угоду до кредитного договору №154 від 18 грудня 2006 року, якою домовились внести зміни до кредитного договору, шляхом доповнення його розділом V «Банківська таємниця» (а.с.17). Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась та сплати процентів. Згідно з ч.1 ст.549, ч.2 ст.551 цього ж Кодексу у разі порушення зобовязання боржник повинен передати кредиторові пеню (грошові кошти) у розмірі, передбаченому в договорі. За правилом ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Встановлено, що [PERSON] неналежним чином виконує грошові зобовязання. Тому у АБ «Укргазбанк», виникло право вимагати від відповідачів дострокового повернення боргу за кредитним договором у розмірі 5701 доларів США 97 центів, що складається з заборгованості по кредиту строкової 4398 доларів США 02 центи, заборгованості по кредиту простроченої 804 доларів США 67 центів, заборгованості по процентах поточної 36 доларів США 74 центи, заборгованості по процентах простроченої 462 доларів США 54 центів, пені за несвоєчасне погашення кредиту 2794 гривень 51 копійок, пені за несвоєчасну сплату процентів 1629 гривень 01 копійок, що підтверджується письмовим розрахунком заборгованості (а.с.26-32). В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідачі добровільно сплатили заборгованість за кредитним договором. Згідно з ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були йому передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором. З цього випливає, що сума заборгованості в рішенні суду повинна бути виражена в доларах США, оскільки надання кредиту за цим кредитним договором є валютною операцією. АБ «Укргазбанк» при зверненні до суду з даним позовом визначив суму позову у доларах США. Крім цього, з копії кредитного договору та довідки-розрахунку заборгованості вбачається, що зазначена заборгованість також виражена у доларах США, а також сплата щомісячних платежів за користування кредитними коштами здійснювалась у доларах США. У відповідності до ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. За правилами ч.1 та ч.3 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому, у відповідності до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Принцип належного виконання зобов'язання, передбачений ст.526 ЦК України, охоплює виконання його належними суб'єктами, у належному місці, в належний строк, щодо належного предмета та належним способом. Поняття предмету зобов'язання в кредитних відносинах охоплює, в тому числі, й валюту зобов'язання. Ухвалення рішення не може змінювати суть самого зобов'язання та принцип належного виконання зобов'язання з урахуванням усіх його складових, оскільки рішення суду за своєю суттю є однією з форм реалізації права особи на захист та відновлення порушених прав особи. Відповідно до ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускаються у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. АБ «Укргазбанк» на момент видачі валютного кредиту мав відповідну ліцензію та дозвіл НБУ на здійснення валютних операцій, тому видача валютного кредиту і вираження суми зобов'язання відповідача у валюті є правомірною, оскільки АБ «Укргазбанк» мав право видавати кредит у іноземній валюті, отже, має право вимагати повернення грошових коштів саме в тій валюті, в якій надавався кредит - в доларах США. Зазначена обставина підтверджується відомостями з офіційного інтернет-сайту Національного Банку України, що є загальнодоступною інформацією, щодо інформації про надані банківські ліцензії та види діяльності банків, відповідно до якої АБ «Укргазбанк» мав банківську ліцензію №123 від 19 листопада 2001 року та дозвіл №123-2 від 03 лютого 2004 року на здійснення операцій з валютними цінностями. Вищезазначене підтверджується п.14 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, де зазначено, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до п.12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 553 ЦК України. Крім цього, як зазначив Верховний Суд України в правовій позиції, викладеній у справі №6-1680цс15, якщо у кредитному договорі виконання зобовязання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України) за наявності хоча б у однієї сторони зобовязання: або у банка-отримувача або у ініціатора платежу індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»), то суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що у звязку з тим, що відповідачі ухиляються від добровільного погашення боргу за кредитним договором, тому солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користьАБ «Укргазбанк» належить стягнути борг за кредитним договором у розмірі 5701 доларів США 97 центів та 4423 гривень 52 копійок. Крім цього, 19 грудня 2006 року ВАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] уклали договір іпотеки, відповідно до умов якого передали в іпотеку ВАТ АБ «Укргазбанк» квартиру, що знаходиться в [ADDRESS], з метою забезпечення всіх вимог ВАТ АБ «Укргазбанк» як кредитора за умовами кредитного договору №154 від 18 грудня 2006 року (а.с.19-21). У відповідності до п.3.3.4 та п.4.2 цього договору іпотеки на період дії дійсного договору іпотекодавці зобовязані застрахувати предмет іпотеки на його повну вартість за свій рахунок на користь іпотекодержателя. У разі невиконання чи неналежне виконання п.3.3.4 договору іпотекодавця зобовязалися сплачувати штраф у розмірі 5% від вартості предмета іпотеки, що становить 250600 гривень. Зважаючи на те, що відповідачами в порушення обовязку щодо страхування предмету іпотеки не укладеного відповідного договору страхування, тому вони зобовязані сплатити на користь АБ «Укргазбанк» штраф, що становить 12530 гривень. При цьому, судом не встановлено підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON], виходячи з наступного. Відповідно до змісту ч.1 та ч.2 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно з ч.1 та ч.2 ст.652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Таким чином, норми чинного ЦК України повязують можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох обовязкових умов, визначених ч.2 ст.652 ЦК України, при істотній зміні обставин. Зазначене підтверджується також розясненням, наданим в п.15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини суд має враховувати положення частини другої статті 652 ЦК виходити з того, що закон повязує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті, при істотній зміні обставин. За правилами ч.1 та ч.4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч цьому, позивачем за зустрічним позовом та її представником не надано доказів на підтвердження наявності всіх чотирьох умов, необхідних для розірвання кредитного договору у звязку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору. Крім цього, судом критично сприймається вказівка [PERSON] на те, що істотна зміна умов кредитного договору полягає у різкому зростанню офіційного та комерційного курсу долара США по відношенню до національної валюти гривні. Оскільки, відповідно до ст.36 Закону України «Про Національний банк України» офіційний курс гривні до іноземних валют установлюється Національним банком України. У відповідності до ч.1 ст.8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» валютні курси встановлюються Національним банком України за погодженням із Кабінетом Міністрів України. Згідно з Положенням про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України №496 від 12 листопада 2003 року, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату. Таким чином, чинним нормативно-правовими актами не передбачена незмінність курсу гривні по відношенню до іноземних валют. Судом встановлено, що [PERSON] та АБ «Укргазбанк» досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, позивач за зустрічним позовом при підписанні спірного кредитного договору погодилася з його умовами, не заперечувала проти надання кредиту, сплати процентів та інших платежів. Кредитний договір був підписаний обома сторонами, та відповідно до вимог ч.1 ст. 638 ЦК України є укладеним, оскільки сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, застережень до договору не висловлювали, підпис [PERSON] в кредитному договорі свідчить про її згоду на укладення кредитного договору саме на тих умовах, які зазначені в договорі. Враховуючи те, що позивачем за зустрічним позовом не доведено жодної з умов, одночасна наявність яких необхідна для розірвання договору на вимогу заінтересованої сторони, які давали б суду підстави дійти висновку про розірвання кредитного договору, тому суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні вимог про розірвання кредитного договору. У звязку з тим, що позовні вимоги [PERSON] про встановлення порядку та строку повернення боргу за кредитним договором у розмірі, визначеному судом за результатом розгляду первісних вимог на момент його розірвання, розстрочивши таке повернення на пять років, шляхом внесення грошових коштів на відповідний рахунок рівними частками в останній робочий день кожного місяця, починаючи з наступного місяця після набранням рішення суду у даній справі законної сили, є похідними від позовних вимог про розірвання кредитного договору №154 від 18 грудня 2006 року, у задоволення яких було відмовлено. Саме тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні цих позовних вимог також. До того ж суд звертає увагу на ту обставину, що питання повязані з розстрочкою виконання рішення суду, передбачені ст.373 ЦПК України, та підлягають розгляду в порядку виконання рішення, яке набрало законної сили, та за умови подання стороною відповідної заяви з вказівкою на обставини, що утруднюють виконання рішення суду. При вирішенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] щодо визнання припиненим з 01 травня 2011 року договору поруки, укладеного 19 грудня 2006 року між АБ «Укргазбанк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON], суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до п.6.2 вказаного договору поруки, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох місяців з дня настання строку виконання зобовязання позичальником за кредитним договором не предявить позову до поручителя. У відповідності до вимог ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання. Згідно з положенням п.4.6. кредитного договору №154 від 18 грудня 2006 року, укладеного між ВАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON], дійсний договір діє до повернення заборгованості позичальником в повному обсязі. Як розяснив Верховний Суд України у [PERSON] з аналізу застосування судами законодавства, яке регулює поруку як вид забезпечення виконання зобовязання, виходячи з положень другого речення ч.4 ст.559 ЦК, вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинна бути предявлена у судовому порядку в межах строку дії поруки, або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст.1050 ЦК, або із дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі, якщо кредит має бути погашений одноразовим платежем). Встановлено, що умовами кредитного договору передбачено строк повернення кредиту до 14 грудня 2018 року, таким чином АБ «Укргазбанк» скористався своїм правом, передбаченим ч.2 ст.1050 ЦК України щодо вимоги достроково погашення кредиту. У звязку з чим направив письмові претензії від 30 вересня 2015 року на адресу [PERSON], а також [PERSON] та [PERSON] (а.с.22-24). Саме з даної дати слід відраховувати строк в межах якої кредитор може предявити вимогу до поручителів. Зважаючи на те, що АБ «Укргазбанк» предявив позов про стягнення заборгованості за кредитним договором 05 листопада 2015 року, про що свідчить реєстраційний штамп Бориспільського міськрайонного суду Київської області, тому суд приходить до висновку, що позов предявлено в межах строку дії договору поруки. Тому судом не вбачаються підстави для задоволення позовів [PERSON] та [PERSON] про визнання договору поруки припиненим. При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що судом критично оцінюються доводи [PERSON] про пропуск строку позовної давності АБ «Укргазбанк» при зверненні до суду з даним позовом. Так, з наданих АБ «Укргазбанк» розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що [PERSON] у 2014 році, зокрема 08 грудня 2014 року здійснювала платежі щодо погашення кредитної заборгованості (а.с.30). Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У відповідності до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом, передбаченим ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в ст.ст.252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), зокрема згідно з ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу. Таким чином, [PERSON] вчинені дії, які свідчать про визнання нею заборгованості за кредитним договором та слугують фактом, що свідчить про переривання строку позовної давності. З огляду на це, АБ «Укргазбанк» не пропущено строк позовної давності при зверненні до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. За правилами ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до положення ч.2 ст.60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно з ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У звязку з цим судом критично сприймаються доводи представника [PERSON] щодо того, що АБ «Укргазбанк» не додав до позовної заяви належні та допустимі докази отримання [PERSON] кредиту у заявленому розмірі. Оскільки дане твердження спростовується як випискою по особовому рахунку позичальника (а.с.25), так і розрахунком заборгованості по кредитному договору (а.с.26-31), з якого вбачається, що [PERSON] здійснювала платежі на погашення заборгованості по кредиту, що також свідчить про визнання нею факту отримання грошових коштів за кредитним договором. Крім того, у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. З платіжного доручення №9234-1014 від 22 жовтня 2015 року (а.с.1) вбачається, що при предявленні позову АБ «Укргазбанк» сплатив судовий збір у розмірі 2109 гривень 44 копійок. Позов АБ «Укргазбанк» задоволений повністю. З огляду на це, з відповідачів на користь позивача слід примусово стягнути витрати на оплату судового збору по 703 гривень 15 копійок з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved