Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

В листопаді 2016 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеною заявою. Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що [PERSON] є його рідною матір'ю. Після смерті у 2014 році її чоловіка, [PERSON] почала зловживати алкогольними напоями та лікарськими психотропними препаратами, такими як гідазепам, феназепам, всілякі антидепресанти та заспокійливі препарати. Від вживання їх поведінка [PERSON] різко змінюється, інколи заходить про мова про дії суїцидального характеру. Останнім часом її стан здоров'я значно погіршився, вона стала конфліктною, з нею неможливо досягти згоди з будь-яких побутових питань, вона майже постійно знаходиться вдома, не в змозі працювати, постійно приймає невідомі ліки, від чого не усвідомлює наслідки своєї поведінки та не може орієнтуватися у простих життєвих ситуаціях, а тому потребує постійного нагляду. Заявник бажає доглядати свою матір та бути її опікуном, має для цього можливості. Але з невідомих причин [PERSON] відмовляється від його допомоги, та взагалі відмовилася спілкуватися з ним.У серпні 2016 року [PERSON], перебуваючи у безпорадному стані під впливом алкоголю та медикаментів, уклала договір дарування своєї квартири на ім'я колишньої дружини заявника [PERSON], хоча знає, що заявник та [PERSON] не підтримують фактичні шлюбні стосунки майже півроку. Враховуючи вищевикладене, заявник просить суд визнати недієздатною громадянку [PERSON], починаючи з липня 2016 року. Призначити опікуном [PERSON] - [PERSON]. Ухвалою суду від 15 листопада 2016 року відкрито провадження у цивільній справі, призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. Ухвалою суду від 13 лютого 2017 року залучено до участі у справі в якості заінтересованої особи [PERSON]. В судових засіданнях, які відбулись 13.02.2017 року, 10.03.2017 року заявник підтримав свої вимоги, надав пояснення, аналогічні викладеним у заяві. Заінтересована особа [PERSON] вимоги заявника не визнала, просила суд відмовити в їх задовленні. Свідок [PERSON] - невістка [PERSON], опитана в судовому засіданні 10.03.2017 року, пояснила, що вона постійно спілкується з [PERSON], остання є повністю дієздатною, до алкоголю відношення як у всіх людей, кожного дня не вживає. [PERSON] достатнього догляду та піклування матері не надає, відносини між ними завжди були складними, зараз вони критичні. Вислухавши заявника та заінтересовану особу, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до ч.3 ст.296 ЦПК УкраїниЗаяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім'ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом. Відповідно до ч.1 ст.300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Встановлено, що [PERSON] є рідним сином [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження заявника. З матеріалів справи вбачається, що 18 і 19 березня 2014 року [PERSON] зверталась у Дніпропетровську кооперативну медичну фірму «Глорія» зі скаргами на депресивний стан з безсонням, поєднаний із вживанням алкоголю. [PERSON] був поставлений діагноз: Розлади поведінки і психіки, викликані вживанням алкоголю (F10.2), депресивний епізод (F32). Ухвалою суду від 13 лютого 2017 року з комунального закладу «Дніпропетровський наркологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради було витребувано медичну карту стаціонарної хворої [PERSON] Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2017 року по справі призначена судово-психіатрична експертиза, на вирішення якої поставлені питання: -чи страждає [PERSON] будь-якою психологічною хворобою та з якого часу? -чи здатна [PERSON] розуміти, усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними?. Із висновку судово-психіатричного експерта № 48 від 24.04.2018 року вбачається, що [PERSON] в даний час проявляє психічні і поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності. Вказаний висновок підтверджується анамнестичними відомостями, матеріалами цивільної справи, медичної документації, результатами цього психіатричного дослідження про тривале, на протязі близько десяти років, систематичне зловживання спиртними напоями з наявністю тяжіння до них, високої толерантності до спиртного, втратою захисних рефлексів, абстинентним синдромом, амнестичними формами алкогольного сп'яніння, психотичними розладами; про формування протягом алкоголізму так званого «алкогольного характеру»: посилення афективного забарвлення усіх переживань, прояви нестриманості, образливості, роздратування, применшення свого пияцтва, наростання соціальної невлаштованості, що послужило причиною її неодноразових госпіталізацій в наркологічний та психіатричний стаціонари для лікування алкогольної залежності. Відмічені зміни з боку психіки [PERSON] виражені в такій мірі і супроводжуються такими емоційно-вольовими порушеннями, розладами пам'яті, мислення, критики, що позбавляють її можливості у повній мірі розуміти значення своїх дій та керувати ними. Експерти прийшли до висновку, що [PERSON] за своїм психічним станом на даний час не в повній мірі може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Таким чином, вимоги заявника [PERSON] щодо визнання [PERSON] недієздатною не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Так, судово-психіатрична експертиза не встановила наявності у [PERSON]хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок якого вона не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Суд також критично ставиться до показів свідків [PERSON], [PERSON]., [PERSON], [PERSON], оскільки, по-перше, вони не є спеціалістами у сфері психіатрії; по-друге, вони не є об'єктивно налаштованими відносно [PERSON], оскільки [PERSON] та [PERSON]. - друзі заявника, [PERSON] та [PERSON] - рідні бабуся і дідусь заявника. Пояснення свідка [PERSON] щодо наявності у [PERSON] повної дієздатності також спростовуються висновком судово-психіатричного експерта, та тією обставиною, що свідок також не є спеціалістом в області психіатрії. Аналізуючи матеріали справи, суд прийшов до висновку, що підстав для заперечення вказаних висновків судово-психіатричної експертизи немає. Висновок судової експертизи узгоджується з матеріалами справи. За таких обставин, відсутні підстави визнати [PERSON] недієздатною. Разом з тим, наявні підстави для визнання останньої обмежено дієздатною. Так, відповідно до ч. 1 ст. 36 ЦК України, суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Оскільки згідно висновку судово-психіатричного експерта [PERSON] за своїм психічним станом на даний час не в повній мірі може розуміти значення своїх дій та керувати ними, наявні законодавчі підстави для визнання її обмежено дієздатною. Також, не можуть бути задоволені вимоги щодо часу, з якого заявник просить визнати [PERSON] недієздатною, а саме з липня 2015 року, оскільки жодними доказами не підтверджено недієздатність або обмежену здатність [PERSON] розуміти значення своїх дій та керувати ними саме в той час. Експертиза встановила обмежену здатність [PERSON]розуміти значення своїх дій та керувати ними на час проведення експертизи, тобто на квітень 2018 року. Жоден із свідків також не надав пояснень, з яких можна було б встановити обмежену можливість [PERSON] розуміти значення своїх дій та керувати ними в липні 2015 року. Сам факт дарування [PERSON] квартири невістці та конфліктні стосунки із рідним сином ще не свідчать самі по собі про те, що [PERSON] не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ст. 37 ЦК України, над фізичною особою, цивільна дієздатність якої обмежена, встановлюється піклування. Відповідно до ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових та майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки. Відповідно до ч. 1 ст. 59 ЦК України, піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами цивільна дієздатність яких обмежена. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦК України суд встановлює піклування над фізичною особою у разі обмеження її цивільної дієздатності і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Згідно приписів ч. 4 ст. 63 ЦК України піклувальник призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості виконувати обов'язки піклувальника. Крім того, пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» №3 від 28 березня 1972 р. передбачено, що в резолютивній частині рішення слід зазначити лише висновок суду про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним або про відмову в задоволенні заявлених про це вимог. Під час судового розгляду справи судом встановлено, що з огляду на обмежену дієздатність [PERSON] [INFO], остання потребує встановлення піклування над нею, однак заявник [PERSON] не звертався до органу опіки та піклування із заявою про визнання його опікуном чи піклувальником, до суду станом на час вирішення справи не надходило відповідне подання органу опіки та піклування, тому правових підстав для задоволення цієї частини вимог заяви немає. У зв'язку з вищевикладеним суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення заяви та визнати [PERSON] обмежено дієздатною. Враховуючи наведене,

Outcome: partial