Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

В липні 2019р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом (а.с. 1-7) до відповідача ТОВ «ЕКОГРУПСЕРВІС», в якому просив суд: - стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором № 18-04-2 від 21 квітня 2018р. (далі по тексту - договір) у розмірі 538811,0 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 21 квітня 2018р. між сторонами було укладено договір, відповідно до якого відповідач, як замовник доручив позивачу, як виконавцю, а останній взяв на себе обов`язок надавати відповідачу послуги (юридичну допомогу) в обсязі та на умовах, що зазначені в цьому договорі, а саме здійснення представництва інтересів [PERSON] в правовідносинах щодо визнання майна спільним майном подружжя та його поділу. На виконання зазначеного договору, позивачем, як виконавцем було виконано ряд робіт, та складено Акти №№ 001, 002 здачі - прийняття робіт згідно договору від 08 червня 2018р. та 08 січня 2019р. відповідно. Зазачені Акти були погоджені керівником відповідача, при цьому стороною відповідача було визнано, що роботи виконані задовільно в повному обсязі і сторона відповідача не має претензій. Разом з тим, з невідомих стороні позивача обставин відповідачем не було сплачено вартість цих робіт, як і не зазначена причина їх несплати. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15 липня 2019р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. 29 жовтня 2019р. протокольною ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва було притягнуто до участі у справі, в якості третьої особи [PERSON] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 січня 2020р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання сторони, третя особа, не з`явилися, про час та місце розгляд справи були повідомлені в установленому законом. Сторона позивача клопотала перед судом про розгляд справи у свою відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує, з підстав наведених у позові. Решта учасників процесу поважності причин неявки не повідомили, при цьому стороною відповідача відзив на позов не подавався, як і не були подані пояснення від третьої особи. Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й інші юридичні факти. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 21 квітня 2018р. між сторонами було укладено договір, відповідно до п. 1.1. якого відповідач, як замовник в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі в строк з 21 квітня 2018р. по 21 березня 2019р. доручає позивачу, як виконавцеві, а останній бере на себе зобов`язання виконати наступні роботи щодо підготовки та подання до суду документів і здійснення представництво інтересів [PERSON] . Вартість послуг з договору визначається в сумі 20000,0 дол. США, що еквівалентно 524400,0 грн. по курсу НБУ на момент підписання договору (п. 3.1. договору). Згідно п. 3.3. договору передача виконаних робіт виконавцем та приймання їх результатів замовником оформлюється Актом приймання - передачі виконаних робіт, який підписується повноважними представниками сторін після фактичного виконання робіт. 21 квітня 2018р. третьою особою, в порядку передоручення в інтересах [PERSON] було уповноважено позивача здійснювати представництво інтересів останньої в будь-яких організаціях, установах або підприємствах незалежно від форм власності, в тому числі судах України загальної юрисдикції, з усіма правами наданими стороні. 08 червня 2018р., 08 січня 2019р. між сторонами були підписані Акти № 001, № 002 здачі - прийняття робіт згідно договору, відповідно до яких, загальна вартість робіт за Актом № 001 склала 261717,0 грн. за Актом № 002-277094,0 грн. При цьому сторони підтверджують, що зазначені в цих актах роботи виконані задовільно, в повному обсязі, і сторони не мають претензій одна до одної. Звертаючись до суду з вказаним позовом, сторона позивача наголошувала, що стороною відповідача не були виконанні зобов`язання за договором і не сплачена вартість наданих і виконаних позивачем робіт. За ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Договір про надання послуг є складним зобов`язанням, що складається з двох органічно поєднаних між собою зобов`язань: по-перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов`язку; по-друге, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати. Статтею 902 ЦК України передбачено, що виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ст. ст. 629 та 654 ЦК України, визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а його зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що відповідач безпідставно ухиляється від виконання договору і не сплачує йому винагороду за певний період часу. За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України від 01 грудня 2004р. № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). За змістом ч. 2-4 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Судом встановлено, і це не заперечували сторони протягом всього часу розгляду справи в суді, що 27 червня 2018р. довіреність на підставі якої діяв позивач в інтересах [PERSON] була скасована розпорядженням останньої. В процесі розгляду справи в суді, ні стороною позивача, ні стороною відповідача не було надано суду жодного належного і допустимого доказу, того, що [PERSON] уповноважувала відповідача діяти в її інтересах для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Таким чином, враховуючи час виконання позивачем своїх зобов`язань за договором (послуг та робіт) за Актом № 002, він не був уповноважений [PERSON] на їх виконання. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи положення ч. 1 ст. 903 ЦК України, суд приходить до висновку, про часткове задоволення позову, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вартість виконаних позивачем робіт за Актом № 001 здачі - прийняття робіт згідно договору від 08 червня 2018р. у розмірі 261717,0 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2617,17 грн.

Outcome: partial