Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

В лютому 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ в якому вказувала, що з 17 жовтня 1981 року по 28 листопада 2008 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В період шлюбу подружжя спільно набуло (збудувало) майно, а саме об'єкт незавершеного будівництва з відсотком готовності 90 %, розташований по вул. Гагаріна, 1-а (до зміни адреси вул. Залізнична, 49-Б) в м. Вознесенську. Будівництво відбувалося на земельній ділянці площею 0,1000 га., призначеній для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), зареєстрованій на праві власності за відповідачем. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 22 березня 2013 року за кожним зі сторін визнано по 1/2 частці будівельних матеріалів, конструкцій, які були використані під час будівництва житлового будинку, що складають об'єкт незавершеного будівництва. Вказуючи на те, що на спірній ділянці розташований об'єкт незавершеного будівництва, 1/2 частка якого належить їй, а тому [PERSON] просила визнати ділянку на якій він розташований спільною сумісною власністю сторін. Крім цього позивачка, вказуючи на те, що згода про добровільний поділ майна між сторонами не досягнута, просила про його поділ в судовому порядку, визнавши за нею право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1000 га., розташованої по вул. вул. Гагаріна, 1-а в м. Вознесенську, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явилися, проте остання надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, судом відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення в пресі, причину неявки суду не повідомив. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивачки в своїй заяві не заперечувала проти такого порядку вирішення справи. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що з 17 жовтня 1981 року по 28 листопада 2008 року позивачка перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В період шлюбу подружжя спільно набуло (збудувало) майно, а саме об'єкт незавершеного будівництва з відсотком готовності 90 %, розташований по вул. Гагаріна, 1-а (до зміни адреси вул. Залізнична, 49-Б) в м. Вознесенську Миколаївської області. Будівництво відбувалося на земельній ділянці площею 0,1000 га., призначеній для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), зареєстрованій на праві власності за відповідачем. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 22 березня 2013 року за кожним зі сторін визнано по 1/2 частці будівельних матеріалів, конструкцій, які були використані під час будівництва житлового будинку, що складають об'єкт незавершеного будівництва. Позивачка просить визнати спірну ділянку спільною сумісною власністю сторін та провести її поділ, вказуючи на те, що згода про добровільний поділ майна між сторонами не досягнута. Оскільки спірне майно набуте до 2004 року, а тому питання щодо його правового статусу регулюються нормами Кодексу про шлюб та сімю України 1969 року (чинного на час придбання майна). Так, згідно ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі постанова Пленуму), а саме в п.п. 23, 24 зазначає, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Судом встановлено, що спірна земельна ділянка набута відповідачем 16 липня 1993 року в порядку приватизації. Проте на земельній ділянці подружжям в період шлюбу було споруджено незакінчений будівництвом житловий будинок (90% готовності). Відповідно до положень статей 6, 17 ЗК України 1992 року, Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15 «Про приватизацію земельних ділянок», «Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадян», затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 лютого 1993 року № 10 і ст. 22 КпШС України, які були чинними на час приватизації [PERSON] спірної земельної ділянки, земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку й господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства, садівництва, дачного і гаражного будівництва, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку у земельному фонді. Разом з тим, виходячи зі ст. 30 ЗК України 1992 року, згідно з якою при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими обєктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення, у разі будівництва подружжям на земельній ділянці будівель і споруд право власності на земельну ділянку відповідно виникає й в учасників спільної власності на ці будівлі та споруди. Аналогічне право в учасників спільної власності на будівлі і споруди виникає при приватизації земельних ділянок, на яких останні знаходяться (п. 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», постанова Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року по справі №6-2710цс15). За встановлених обставин спірна земельна ділянка є спільною сумісною власністю сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 71 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, яке ділиться між ними в натурі. Поділ здійснюється за взаємною згодою подружжя, а в разі недосягнення згоди судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Положення ч. 1 ст. 70 СК України, п. 30 постанови Пленуму вказують на те, що в разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. З врахуванням встановлених обставин суд вважає можливим провести поділ спірного майна, визнавши за [PERSON] право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1000 га., розташованої в м. Вознесенську по вул. Гагаріна, 1-а, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Outcome: approved