Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-07 00:00:00

В липні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, - квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.06.2012 р., він є власником квартири [ADDRESS] . Відповідачі у зазначеній квартирі не проживає з грудня 2016 року, не користуються квартирою, у квартирі відсутні їх особисті речі, витрати на утримання квартири не несуть, оскільки більше двох років не проживають у вищевказаній квартирі. Посилаючись на зазначені обставини, просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Провадження у справі відкрито ухвалою від 04.02.2019 р. Позивач до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи за його відсутністю, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, наведених в позові, просив ухвалити відповідне рішення. Відповідачі, будучи повідомленимм про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання повторно не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, не подали відзив на позовну заяву, в зв`язку з чим відповідно до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку. Суд, встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до таких висновків. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Договору дарування квартири від 24.05.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Краснокутською Г.О., [PERSON] подарував позивачу квартиру [ADDRESS] . Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 125140213 від 24.05.2018 року, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Як вбачається з довідки Подільської РДА від 14.06.2018 р., відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована у дані квартирі [INFO] р., [PERSON] , [INFO] , - з 23.10.2004 р, [PERSON] , [INFO] , - з 16.02.2007 р. Актом від 09.07.2018 р., складеному сусідами позивача з квартир [NUMBER] , підтверджено непроживання відповідачів у вищевказаній квартирі з грудня 2016 р. Тим самим, на час розгляду справи відповідач [PERSON] добровільно знявся з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, право власності позивача є непорушним. Оінивши докази в їх сукупності, суд вважає встановленим те, що з грудня 2016 року відповідачі не користуються вищевказаним житлом без поважних причин, добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажають, чим перешкоджають позивачу, як єдиному власнику, повноцінно користуватися своєю власністю, порушуючи його законні права та інтереси, а тому права позивача підлягають судовому захисту. Враховуючи те, що відповідачі не проживають у спірній квартирі без поважних причин понад двох років, тому згідно ч.2 ст. 405 ЦК України вони вважаються такими, що втратили право на користування цим житлом. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що відповідачі, не мешкаючи в спірній квартирі більше двох років без поважних причин, втратили право користування житловим приміщенням, в зв`язку з чим підлягають визнанню такими в судовому порядку. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки засновані на законі, є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Статтею ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що однією з підстав зняття з реєстрації місця проживання фізичної особи є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. На підставі викладеного, ст.ст.64 ЖК України, ст.319, 321,405 ЦК України,

Outcome: partial