Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

В лютому 2014 р. [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Свої вимоги мотивувала тим, що 29.01.1999 р. вона придбала у [PERSON] 1/2 частку будинку [ADDRESS], оформивши договір купівлі-продажу житла на Південній товарній біржі. На теперішній час позивачка не має можливості розпоряджатися своїм майном, оскільки даний договір не був посвідчений нотаріально. Продавець [PERSON] помер, спадкоємцями після його смерті є відповідачі по справі (донька та мати). За життя [PERSON] ніяких претензій не пред'являв, проте від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу ухилявся. Посилаючись на вищевикладене, позивачка просила суд визнати вказаний договір купівлі-продажу дійсним. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила про їх задоволення. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, від них надійшли заяви з проханням розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги визнають. Представник третьої особи - Південної товарної біржі, в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 1/2 частка житлового будинку [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.07.1994 р., посвідченого державним нотаріусом Другої Миколаївської державної нотаріальної контори. 29.01.1999 р. на Південній товарній біржі був зареєстрований Договір № 9606 купівлі-продажу 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS], укладений між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони. Претензій сторони один до одного не мали, всі умови договору купівлі-продажу дотримані. Проте на даний час нотаріальне посвідчення договору неможливе, оскільки [INFO] [PERSON] помер, спадкоємцями після його смерті є відповідачі по справі - [PERSON] Та [PERSON] (донька та мати). Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу укладено сторонами під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР), ст. 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно ст. 47 цього Кодексу недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору. Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. У відповідності до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, вправі визнати угоду дійсною. На час укладання договору купівлі-продажу сторони ухилились від його нотаріального посвідчення. За таких обставин суд вважає, що права позивачки порушено, іншим шляхом поновити їх неможливо, отже заявлені вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу домоволодіння є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі статей 47, 227 ЦК УРСР, ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за № 9 «про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та

Outcome: approved