Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

В липні 2013 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди, завданої ДТП, в обґрунтування вимог зазначив, що 14.09.2012р. з вини відповідача сталася ДТП, у результаті якої йому заподіяно матеріальну шкоду. В ході судового розгляду справи позивачем уточнювалися позовні вимоги та було виключено з числа відповідачів ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА», остаточно позовні вимоги заявлені до відповідача [PERSON], на підставі яких позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду у сумі 28583,05 грн., як з виною особи у скоєні ДТП, витрати на правову допомогу 5000 грн. та судовий збір в сумі 214,09 грн., а всього 33798,14 грн. Позивач та його представник адвокат [PERSON] у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, наполягали на задоволенні позову. Відповідач та його представник адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнали, просили у задоволені позову відмовити, надали суду письмові заперечення у яких зазначили, що позивачем не надано належних доказів щодо його матеріальних витрат на лікування та правову допомогу, крім того вважають, що відшкодовувати матеріальну шкоду повинна ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА». Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно вироку Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 27.01.2014 року, який набрав чинності 02.04.2014 року, 14.09.2012 року приблизно о 14.00 годині [PERSON] керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-2107», реєстраційний номер [NUMBER] ,рухаючись по пр. Металургів в Жовтневому районі м. Маріуполя з боку пр. Леніна у напрямку б-ру Шевченка в районі б. №69, проявляючи неуважність і необережність, у порушення вимог п.2.10, п.12.3 ПДР України, здійснив наїзд на пішохода [PERSON], який переходив проїжджу частину пр. Металургів та покинув місце ДТП. В результаті наїзду потерпілому [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров'я на термін понад 21- го дня ( а.с. 105-106) Відповідно до страхового полісу АВ/6641353 від 01.05.2013 року цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу [PERSON] застрахована у ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» ( а.с. 75). За наданими відомостями ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» страхувальник [PERSON] не виконав обов'язок страхувальника щодо повідомлення страховика про настання страхового випадку та не довів, що у нього були поважні причини, через які він не мав змоги повідомити страхувальника про настання страхового випадку, тому наявні підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування. Згідно виписних епікризів з історії хвороби позивача останній перебував на стаціонарному лікуванні з 14.09.2012 року по 08.10.2012 року та з 08.11.2012 року по 29.11.2012 року у травматологічному відділенні МЛСМД у наслідок травми після ДТП , у відповіді на адвокатський запит головним лікарем МЛСМД від 22.07.2014 року надані відомості щодо підтвердження проходження стаціонарного лікування позивачем [PERSON] та проведення йому операцій 21.09.2012 року та 14.11.2012 року ( а.с.45,46, 148). На підставі наданих суду чеків та квитанцій позивачем понесені витрати на лікування на загальну суму 28798,14 грн. ( а.с.6-44, 133-147). Згідно з вимогами ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч. 4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Статтями 22, 1166 Цивільного Кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Вимогами ч.2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 4 Постанови № 4 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено,що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Крім того у п.11 зазначено, що за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. У п.16 Постанови зазначено, що у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Таким чином на підставі наданих суду доказів та проаналізувавши наведені норми законодавства, судову практику, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди підлягають задоволенню. Вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 27.01.2014 року, який набрав законної сили 02.04.2014 року та є обов'язковим для суду, встановлено, що саме з вини відповідача [PERSON] в наслідок ДТП, позивачу було причинено тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров'я на термін понад 21- го дня. Позивач перебував на стаціонарному лікуванні, переніс дві операції за наслідками ушкодження здоров'я після ДТП та поніс витрати на лікуванні, що підтверджується медичними документами, чеками та квитанціями. Суд приходить до висновку, що саме з відповідача [PERSON], як винної особи, яка завдала шкоду позивачу, підлягають стягненню грошові кошти, які позивач витратив на лікування та придбання ліків у розмірі 28583,05 грн. У зв'язку із невиконанням відповідачем обов'язків страхувальника за страховим полісом щодо повідомлення страховика про настання страхового випадку унеможливлюється стягнення страхових виплат зі страхової компанії. Саме невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення встановленого зразка про дорожньо-транспортну пригоду, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Також підлягають частковому задоволенню вимоги щодо стягнення судових витрат на правову допомогу. Відповідно до вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивачем надано суду акт виконаних робіт щодо надання такої допомоги із розрахунком часу виконання робіт на загальну суму 4725,64 грн., тому у цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню, а в іншій частині слід відмовити, у зв'язку з недоведеністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволених вимог, тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 214,09 грн.

Outcome: partial