Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

в.о. прокурор Шполянського району звернувся до суду з заявою, яку підтримала в судовому засіданні прокурор прокуратури Плетінь О.О. і просила визнати спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON], померлої [INFO] в с. Іскрене, Шполянського району, Черкаської області, актовий запис про смерть №5 від 21.04.1997 р. по Іскренській сільській раді Шполянського району Черкаської області, а саме: земельну частку (пай) розміром 3,40 умовних кадастрових гектари в адміністративних межах Іскренської сільської ради Шполянського району Черкаської області, яка належала [PERSON] згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого головою Шполянської районної державної адміністрації 06.05.1997 р. та зареєстрованого 08.05.1997 р. у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за [NUMBER], вартістю 118736 грн., безхазяйним майном та передати її у власність територіальної громади с. Іскрене, Шполянського району, Черкаської області в особі Іскренської сільської ради Шполянського району Черкаської області, мотивуючи тим, що [INFO] в с. Іскрене, Шполянського району, Черкаської області померла [PERSON]. В день її смерті відкрилась спадщина. Згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого головою Шполянської районної державної адміністрації 06.05.1997 р. та зареєстрованого 08.05.1997 р. у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за [NUMBER], [PERSON] на підставі розпорядження голови Шполянської районної державної адміністрації від 30.12.1996 р. № 664 належить право на земельну частку (пай) розміром 3,40 умовних кадастрових гектари у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Іскрене». Вартість даної земельної частки (паю) відповідно до листа відділу Держземагентства у Шполянському районі від 06.02.2015 р. №10-28-0.8-476/2-15 станом на 01.02.2015 р. становить 118736 грн. Іншого майна чи майнових прав у [PERSON] немає. За інформацією Іскренської сільської ради у померлої спадкоємці відсутні, у встановлений законом строк спадщину ніхто не прийняв, свідоцтво про право на спадщину нікому не видавалося, на спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON] ніхто не претендує. З моменту відкриття спадщини [PERSON] пройшло більше сімнадцяти років, але до теперішнього часу в інтересах територіальної громади с. Іскрене, Іскренська сільська рада до Шполянського районного суду із заявою про визнання спадщини безхазяйним майном не зверталася, в зв'язку з чим земельна частка площею 3,40 умовних кадастрових гектари у власність територіальної громади не перейшла. В зв'язку з цим, прокурор звернувся до суду в інтересах територіальної громади с. Іскрене, Шполянського району, Черкаської області, в особі Іскренської сільської ради, і просив визнати спадщину після смерті [PERSON] безхазяйним майном. Вислухавши прокурора, вивчивши матеріали справи, судом встановлено, що [INFO] в с. Іскрене, Шполянського району, Черкаської області померла [PERSON] підтверджується актовим записом про смерть №5 від 2104.1997р. по Іскренській сільській раді Шполянського району Черкаської області. В день смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого головою Шполянської районної державної адміністрації 06.05.1997 р. та зареєстрованого 08.05.1997 р. у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за [NUMBER], [PERSON] на підставі розпорядження голови Шполянської районної державної адміністрації від 30.12.1996 р. №664 належить право на земельну частку (пай) розміром 3,40 умовних кадастрових гектари у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Іскрене». Вартість даної земельної частки (паю) відповідно до листа відділу Держземагентства у Шполянському районі від 06.02.2015 р. №10-28-0.8-476/2-15 станом на 01.02.2015 р. становить 118736 грн. Іншого майна чи майнових прав у [PERSON] немає. Спадкоємці [PERSON] у встановлений законом строк спадщину не прийняли, свідоцтво про право на спадщину нікому не видавалося, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 10.02.2015 р. №39584522 та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 10.02.2015 р. №39584539. Отже, після смерті [PERSON] у встановлений законом строк спадщину ніхто не прийняв, свідоцтво про право на спадщину нікому не видавалося, на спадщину, яка залишилася після смерті спадкодавця, ніхто не претендує. Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. №7, відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 р.. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01.01. 2004 р., спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Відповідно до п. 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави. Отже, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01.07. 2003 р. і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. Згідно ст. 549 ЦК Української PCP визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Водночас, за інформацією Іскренської сільської ради Шполянського району у [PERSON] спадкоємці відсутні та після її смерті спадщину ніхто не прийняв. Згідно з інформацією зі Спадкового реєстру, наданою державним нотаріусом Шполянської державної нотаріальної контори Курінним В.В., у даному реєстрі відсутні відомості про наявні заповіти, спадкові договори, відкриті спадкові справи та видані свідоцтва про спадщину після смерті [PERSON], що підтверджує той факт, що вже більше 18 років на спадщину [PERSON] ніхто не претендує. Згідно п. 2 та п. 5 ч. 1 ст. 555 ЦК Української PCP 1963 року спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, та якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини. За ч. 2 ст. 4 ЗК України 1990 року суб'єктами права державної власності на землю виступають: Верховна Рада України - на землі загальнодержавної власності України; Верховна Рада Республіки Крим - на землі в межах території Республіки, за винятком земель загальнодержавної власності; обласні, районні, міські, селищні, сільські Ради народних депутатів - на землі в межах їх територій, за винятком земель, що перебувають в загальнодержавній власності. Отже, Іскренська сільська рада була державним органом, який уповноважений взяти земельну ділянку на баланс, але з часу смерті [PERSON] вона не вчинила жодних дій для переходу земельної ділянки у власність держави. Таким чином, вищезазначена земельна ділянка не має власника та її правовий статус є невизначеним. Статтею 14 Конституції України передбачено, що земля перебуває під особливою охороною держави, оскільки є основним національним багатством. Право власності набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Невизначеність правового статусу земельної ділянки, що залишилась після смерті [PERSON], не дає змоги органу місцевого самоврядування використовувати її за призначенням або ж передати за плату в користування з метою наповнення місцевого бюджету для забезпечення виконання власних та делегованих функцій. Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши та оцінивши їх у єдності і сукупності, виходячи з встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин, враховуючи, що з часу відкриття спадщини після смерті [PERSON] минуло більше вісімнадцяти років, у померлої спадкоємці відсутні, у встановлений законом строк спадщину ніхто не прийняв, свідоцтво про право на спадщину нікому не видавалося, на спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON] ніхто не претендує, суд приходить до висновку, що заява прокурора підлягає задоволенню, спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON] слід визнати безхазяйним майном і передати у власність територіальної громади с. Іскрене, Шполянського району, Черкаської області, в особі Іскренської сільської ради, земельну частку (пай) площею 3,40 умовних кадастрових гектари, яка належала [PERSON] На підставі викладеного, ст. 14 Конституції України, ст. 5 ЦК України, ст. ст. 137, 549, 555 ЦК УРСР, ст. 4 ЗК України 1990 року,

Outcome: approved