Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

В квітні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу згідно договору позики. В позовній заяві позивачка вказала, що 3 вересня 2014 року вона позичила [PERSON] гроші в сумі 9\~030 гривень, а остання зобовязалась повернути борг до березня 2015 року, про що надала відповідну розписку. Свої зобовязання щодо повернення боргу відповідачка не виконала, суму позики в термін, визначений договором, не повернула, на неодноразові прохання повернути борг не реагує. [PERSON] просить стягнути вказану суму боргу за договором позики, 1\~625,40 гривень інфляційних втрат, 40,08 гривень 3 % річних та понесені нею витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, про час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином. За таких обставин, враховуючи клопотання позивача, суд розглядає справу в заочному порядку, що відповідає положенням ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що згідно розписки від 3 вересня 2014 року відповідачка [PERSON] позичила у [PERSON] 9\~030 гривень і зобовязалася повернути борг до березня 2015 року. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). А відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. (ч.1 ст.1050 ЦК України). У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 625 цього Кодексу боржник, який прострочив виконання грошових зобовязань, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. За березень 2015 року індекс інфляції становить 110,80 %. Сума інфляційних втрат розраховується за формулою: (сума боргу х процент інфляції) сума боргу: (9030 х 110,80%) 9030 = 975,24 гривень. 3 % річних від суми боргу за 54 дні прострочення (з 01.03.2015 року по 23 квітня 2015 року) складає 40,08 гривень та обчислюється за формулою: 9030/100 х 3 %/365 (кількість днів в році) х 54 (кількість прострочених днів) = 40,08 гривень. За таких обставин з відповідачки в користь позивачки [PERSON] підлягає стягненню сума боргу в розмірі 9\~030 гривень, 975 гривень 24 копійки інфляційних втрат, 40 гривень 08 копійок 3 % річних в звязку з простроченням виконання грошового зобовязання. У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зважаючи на такі вимоги цивільного процесуального законодавства суд стягує з відповідачки в користь позивачки 243,60 гривень понесених нею витрат на сплату судового збору.

Outcome: approved