Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

В листопаді 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк» (далі Позивач, ПАТ «Правекс-Банк») звернувся до суду із позовом, який в подальшому уточнив, до [PERSON] (далі Позичальник, Відповідач-1), [PERSON] (далі Відповідач-2) про стягнення заборгованості по кредитному договору. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 26 липня 2008 року між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником усіх прав та обовязків якого є ПАТКБ «Правекс-Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 5419-002/08Р, за умовами якого Позивач надав Відповідачу-1 грошові кошти у розмірі 16631 доларів США для придбання автомобіля, а також з метою оплати страхових платежів згідно з договорами страхування автомобіля. Право банку на здійснення банківських кредитних операцій з розміщення іноземної валюти на валютному ринку України підтверджено банківською ліцензією № 7, виданою НБУ 03.12.2001. Кредит надавався позичальникові з 25 липня 2008 року до 25 липня 2015 року зі сплатою 13,00 % річних. З метою забезпечення належного виконанняч зобовязання та захисту майнових прав Позивача, як кредитодавця на випадок порушення зобовязання Відповідачем-1, як позичальником, 25 липня 2008 року між позивачем та Відповідачем-2 було укладено договір поруки № 5419-002/08Р. 23 вересня 2011 року з метою реструктуризації поточної заборгованості Відповідача-1 за Кредитним договором між сторонами було укладено договір про внесення змін та доповнень до Кредитного договору. Станом на 07 липня 2015 року Відповідачем-1 належним чином не виконані зобовязання за Кредитним договором щодо сплати щомісячних внесків за кредитом, процентів за користування кредитном, внаслідлок чого утворилася заборгованість у загальному розмірі 24261,14 доларів США, у тому числі: заборгованість за кредитом 12084,90 доларів США, заборгованість за процентами 4735,39 доларів США, пеня за кредитом 5265,77 доларів, пеня за процентами 2111,02 доларів США. Вказану заборгованість просив стягнути солідарно з відповідачів, а також витрати на оплату судового збору в сумі 3654 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених в письмовому запереченні, яке надав суду, а також просив застосувати строки позовної давності як до позовних вимог до позичальника, так і до поручителя. Додатково зазначив, що дія договору поруки до 25 липня 2018 року перевищує строк самої поруки, який вказаний до 25 липня 2015 року, що збільшує відповідальність поручителя, а також зауважив, що про внесення змін до Кредитного договору від 23 вересня 2011 року не було повідомлено поручителя, що є порушенням, оскільки ці зміни стосувалися реструктуризації боргу. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 10, ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 59, ч. 3, 4 ст. 60, ч. 3 ст. 61, ч. 2, 4 ст. 212, ч. 1 ст. 213, п. 1 ч. 1 ст. 214 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 25 липня 2008 року між АКБ «Правекс-Банк» (Банк) та [PERSON] (Позичальник) було укладено Кредитний договір № 5419-002/08Р, за яким банк надав Позичальнику кредит в іноземній валюті на загальну суму 16631 доларів США (а.с. 10-15). Згідно з пунктом 1.2 Кредитного договору кредит надається Позичальникові терміном з 25.07.2008 по 25.07.2015 зі сплатою 13,99 відсотків річних. 23 вересня 2011 року між ПАТКБ «Правекс-Банк» (Банк) та [PERSON] (Позичальник) було укладено Договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 5419-002/08Р від 25.07.2008, яким, зокрема, змінено графік погашення кредиту, встановлений у Додатку № 1 до цього Договору (а.с. 19). Так, згідно з графіком погашення заборгованості за кредитом визначені платежі в період з жовтня 2011 року по липень 2015 року від 60 доларів до 370,11 доларів (а.с. 20). Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Відповідно до частини 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Загальні умови виконання зобовязань визначено статтею 526 ЦК України. Так, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (частина 1 статті 527 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частина 1, 2 статті 612 ЦК України). Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як зазначив представник Позивача, незважаючи на взяті на себе за Кредитним договором зобов'язання, Відповідач-1 не виконував їх належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи Розрахунком заборгованості за кредитним договором № 5419-002/08Р від 25.07.2008 (а.с. 4-9). Доказів, які б спростовували проведений Позивачем розрахунок заборгованості в частині нарахованих та здійснених платежів, термінів оплати [PERSON] за вищевказаним договором, представником Відповідача-1 суду не надано, як і не надано доказів виконання зобовязань за Кредитним договором належним чином, в повному обсязі та у встановлені строки. В той же час, представником Відповідача-1 подано до суду заяву про застосування строків позовної давності в частині позовних вимог. Судом встановлено, що сторони визначили строк дії договору до 25.07.2015, а також пунктами 4.4 та 4.5 договору визначено, що повернення Кредиту та сплата відсотків за нього здійснюється шляхом внесення коштів рівними частинами в сумі 198 доларів США щомісяця до 10 числа наступного місяця, відсотки за користування кредитом підлягають сплаті щомісяця у термін до 10 числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також на момент припинення дії Договору (а.с. 4), а також відповідно до графіку погашення заборгованості за кредитом, встановленому згідно до Договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору від 23.09.2011 (а.с. 19-20). Отже, поряд із встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії договору, як з певними моментами, які свідчать про порушення прав особи. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Положеннями ст. 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Із наданих розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач [PERSON] з моменту отримання кредиту, щомісячно здійснював проплати, які періодично були різними по сумі, і остання проплата за кредитним договором була здійснена 26.10.2013 (а.с 6), тобто боржник визнавав борг і відповідно мало місце переривання перебігу позовної давності. Таким чином, суд вважає, що позивачем за позовом строк позовної давності не пропущено і відповідно стягненню з боржника підлягає вся нарахована сума заборгованості за кредитом та за процентами в сумі 12084,90 доларів США та 4735,39 доларів США відповідно. Стосовно нарахованої заборгованості по пені, суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Укладеним кредитним договором та додатковим договором до нього сторонами не встановленого збільшеного строку позовної давності щодо пені. В той же час, як вбачається зі змісту наявного в матеріалах справи розрахунку, Позивачем здійснено обрахування пені, починаючи з грудня 2008 року. Відтак, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення пені за період до листопада 2014 року (тобто період поза межами річного строку звернення до суду) не підлягають задоволенню з підстав пропуску строку звернення до суду та відсутності підстав для його поновлення. Верховний Суд України висловив правовий висновок у постанові від 24 вересня 2014 року по справі 6-145цс14, згідно якого грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. В силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті. Зважаючи на наявність у позивача ліцензії № 7 на здійснення операцій з валютними цінностями, виданої 03 грудня 2001 року, заборгованість за кредитом (12084,90 доларів США) та заборгованість за процентами (4735,39 доларів США) слід стягувати в іноземній валюті. Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із частиною 1 статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України). Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України. Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань»). Таким чином, максимальний розмір пені повязаний із розміром облікової ставки Національного банку України; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України гривні. Такою є правова позиція Верховного Суду України, висловлена у постанові по справі №3-29гс15 від 01 квітня 2015 року. Враховуючи наведене, пеня за Кредитним договором (1950,33 доларів США за кредитом, 726,94 доларів США за процентами) підлягає стягненню в національній валюті гривні в розмірі 41475,52 гривень та 15459,03 гривень відповідно (по курсу НБУ станом 07.07.2015 року 2126,5897 грн. за 100 доларів США). Таким чином, проаналізувавши матеріали справи та вимоги чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що з Відповідача-1 на користь Позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 5419-002/08Р від 25 липня 2008 року в загальній сумі 16820,29 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07.07.2015 становить 357698,56 гривень, з яких: заборгованість за кредитом 12084,90 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07.07.2015 становить 256996,24 гривень; заборгованість за процентами 4735,39 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07.07.2015 становить 100702,32 гривні; а також пеню за кредитом в сумі 41475,52 (сорок одна тисяча чотириста сімдесят пять) гривень 52 коп. та пеню за процентами в сумі 15459 (пятнадцять тисяч чотириста пятдесят девять) гривень 03 коп. Щодо вимоги Позивача про стягнення заборгованості за Кредитним договором солідарно з Відповідача-1 та поручителя Відповідача-2, суд вважає за необхідне зазначити таке. Відповідно до частини 1 статті 548 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з Кредитного договору № 5419-002/08Р від 25 липня 2008 року, 25 липня 2008 року між АКБ «Правекс-Банк» та Відповідачем-2 [PERSON] було укладено договір поруки № 5419-002/08Р (а.с. 22-23). Частиною 1 статті 553 ЦК України, передбачено, що за договором поруки, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Згідно з частинами 1, 2 статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до частини 1 статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідно до умов кредитного договору, позичальник зобовязувався повернути кредит до 25 липня 2015 року. В той же час, пунктами 4.1 договору поруки визначено строк його дії до 25 липня 2018 року. Таким чином. Враховуючи те, що сторонами в договорі поруки було визначено збільшений, поряд з основним зобовязанням, строк дії поруки, посилання представника Відповідача-2 на факт непредявлення банком вимог до поручителів протягом шести місяців після закінчення основного зобовязання, як на підставу припинення поруки, є необґрунтованими. Разом з тим, судом встановлено, що 23 вересня 2011 року між ПАТКБ «Правекс-Банк» (Банк) та [PERSON] (Позичальник) було укладено Договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 5419-002/08Р від 25.07.2008, яким, зокрема, змінено графік погашення кредиту, встановлений у Додатку № 1 до цього Договору, з метою реструктуризації боргу із визначенням щомісячних платежів, відмінних від попередньо встановлених відповідно до Кредитного договору та Додатком 1 до нього (а.с. 19-20). Отже, вищевказаним договором було збільшено процентну ставку за користування Відповідачем-1 кредитними коштами, що свідчить про збільшення обсягу відповідальності поручителя. В матеріалах справи відсутні докази надання поручителю [PERSON] згоди на збільшення обсягу його відповідальності за зобовязаннями [PERSON], що свідчить про те, що на підставі положень частини 1 статті 559 ЦК України станом на час звернення банку до суду порука [PERSON] за зобовязаннями [PERSON] припинилася. У зв'язку з наведеним, поручитель не повинна нести солідарну відповідальність з боржником, а тому в частині позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості з поручителя слід відмовити. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, в звязку з чим стягненню з відповідача-1 [PERSON] на користь позивача підлягають судові витрати в розмірі 2936,55 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial