Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

В листопаді 2019 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 12946,87 грн. боргу за спожиту теплову енергію, 692,80 грн. інфляційних втрат, 250,08 грн. трьох відсотків річних та судовий збір. Як на підставу позовних вимог вказано, що в опалювальних сезонах 2018-2019 позивач здійснював постачання теплової енергії до будинку [ADDRESS] , яка належить відповідачу. Позивач надав теплову енергію за період з 01.02.2018 по 06.04.2019 на суму 12946,87 грн., за яку відповідач не сплатив, тим самим не виконав свої зобов`язання. Надіслані відповідачу попередження від 15.07.2019 та від 28.10.2019 залишились без задоволення та відповіді. Крім того, за період з 01.03.2018 по 30.06.2019 відповідачу нараховано 692,80 грн. інфляційних втрат та 250,08 грн. трьох відсотків річних. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 20.01.2020 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. У судове засідання, призначене на 02.09.2020 на 11:50 годину, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надав до суду письмову заяву в якій просив розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач причини своєї неявки не повідомив та правом на надання відзиву на позов не скористався. Про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується зворотнім повідомленням, яке міститься в матеріалах справи. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 19.01.2020, довідка №196786066. Позивачем, в обґрунтування позовних вимог, надано договір про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води №467024 від 05.04.2019 укладений між ПрАТ «МТЕЦ» та відповідачем за вказаною адресою, проте вказаний договір не містить підпису відповідача. Згідно пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Зазначена норма закону зобов`язує споживача оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 15.03.2018 у справі 401/710/15-ц. Таким чином, правовідносини між сторонами за своїм змістом є зобов`язальними, позивач повинен надавати відповідачу послуги з постачання теплової енергії, а відповідач повинен за них сплачувати в силу приписів статті 11 ЦК України. Як вбачається з нарядів про підключення будинків до мереж теплопостачання, позивачем в спірний період була надана теплова енергія для опалення в будинок, в якому розташована квартира відповідача. Проте, відповідач не оплатив отримані послуги в повному обсязі. Так, з 01.03.2018 по 30.06.2019 заборгованість за надані послуги склала: основний борг за надані послуги 12946,87 грн., три відсотки річних 250,08 грн., інфляційних втрат станом на час подачі позову 692,80 грн. У липні та жовтні 2019 року відповідачу надсилались попередження (в порядку досудового урегулювання сплати боргу) про оплату боргу в сумі 43496,06 грн., який утворився станом на 15.07.2019 та відповідно на 28.10.2019, який погашено не було. Статями 68, 162 ЖК України визначено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. За змістом статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору і в установлений строк. Положеннями статей 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка висловлена в постанові від 20.06.2012 по справі № 6-68цс12, правовідносини, які склалися на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок по оплаті отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина 1 статті 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Оскільки відповідач є споживачем послуг з постачання теплової енергії, відповідно він є боржником у зобов`язальних правовідносинах. Враховуючи, що позивачем доведено заявлений у позові розмір заборгованості, який утворився через неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань з оплати спожитих послуг, суд, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення. Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Outcome: approved