Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 17 травня 2019 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 20 травня 2019 року. Позивач [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позов мотивовано тим, що 02.09.2006 року між [PERSON] та [PERSON] , було укладено шлюб, зареєстрований виконкомом Королівської селищної ради Виноградівського району Закарпатської області, про що складено відповідний актовий запис №35. В даному шлюбі у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] та донька - [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що сімейні відносини між нею та [PERSON] припинено, у зв`язку з повною протилежністю характерів та поглядів на життя. Збереження сім`ї є неможливим, та буде суперечити їхнім інтересам. Крім того, вказує, що на утриманні відповідача інших дітей, непрацездатних батьків, дружини не має, стан здоровя його є задовільним. Спільні діти перебувають у віці інтенсивного розвитку, потребують одягу, взуття, посиленого харчування, ліків, засобів гігієни, іграшок, шкільного приладдя, та з огляду на вищевикладені обставини, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на дітей. З огляду на вказане, позивач просить суд, шлюб укладений 02.09.2006 року між [PERSON] та [PERSON] , виконкомом Королівської селищної ради Виноградівського району Закарпатської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №35 - розірвати, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі Ѕ частки його заробітку щомісячно. В судове засіданні позивач не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. На адресу суду надійшла заява від позивача про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач по справі в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. На адресу суду надійшла заява від представника відповідача [PERSON] , про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02.09.2006 року, про що виконкомом Королівської селищної ради Виноградівського району Закарпатської області, в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 35 від 02.09.2006 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 02.09.2006 року. Від шлюбу у подружжя народилися діти: донька [PERSON] , [INFO] , відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.06.2007 року та [PERSON] , [INFO] , відповідно серії [NUMBER] від 27.12.2016 року. Відповідно до ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності зі ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки, позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] виявився невдалим, на даний час сімейні відносини припинено, у зв`язку з повною протилежністю характерів та поглядів на життя. Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В силу дії ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. Так, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх доньок в розмірі Ѕ частки його заробітку, обґрунтовуючи, тим що у відповідача на утриманні інших дітей не має, непрацездатних батьків не має. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 183 ч.1, ч.5 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. У відповідності до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. При цьому суд констатує, що відповідач, в поданій до суду заяві від представника відповідача, не заперечує проти стягнення аліментів. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. При визначенні розміру аліментів суд виходить з матеріального становища дитини, яка не має інших доходів, крім утримання батьків. Так, при визначенні розміру аліментів суд враховує, що у матеріалах справи відсутні відомості про постійне, офіційне місце роботи відповідача та про його стабільний дохід, відомостей про наявність інших дітей чи непрацездатних батьків на утриманні у відповідача відсутні, вказані обставини не спростовані відповідачем, стан здоров`я, матеріальне становище відповідача та матеріальне становище позивача, визнання позовних вимог відповідачем. Суд вважає, що з огляду на вказане, визнання позовних вимог відповідачем та визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, та приходить до висновку, що є підстави для визначення розміру аліментів, а саме Ѕ часки його заробітку, щомісячно, з моменту звернення з даним позовом до суду та до досягнення найстаршою дитиною повноліття, тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір: на користь позивача, що був сплачений нею при зверненні до суду з даним позовом згідно квитанції №3882910081 від 29.10.2018 року, у розмірі 704,80 грн. та стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн.80 коп. На підставі викладеного, ст.ст. 180, 181 ч.1, 183, 184, 185, 191 ч.1 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.06.2006 року та,

Outcome: approved