Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-18 00:00:00

В лютому 2015 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом, яким просять усунути перешкоди зі сторони [PERSON] у користуванні жилим приміщенням квартири [ADDRESS], шляхом вселення позивачів до вказаної квартири та передачі їм ключів від неї. Свої позовні вимоги обґрунтували тим, що в даній квартирі починаючи з 2000 року з дозволу [PERSON] проживав його син [PERSON], невістка відповідача [PERSON] та її дочка [PERSON] 05 червня 2001 року з дозволу власника квартири [PERSON] позивачі зареєстрували своє місце проживання в даній квартирі. За час проживання в квартирі вони здійснили ремонт приміщення, певні переобладнання щодо зміни вікон, вхідних дверей, лічильників, встановлення газової колонки, сплачували комунальні послуги. 17 вересня 2007 року син [PERSON] помер. Починаючи з 16 листопада 2014 року позивачі не можуть потрапити до вказаної квартири, оскільки [PERSON] змінив замки та заперечує їх право користування житлом. В ході розгляду цивільної справи [PERSON] предявив зустрічний позов до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: служба у справах сімї та дітей Бориспільської міської ради, яким просив визнати [PERSON] та її неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], та [PERSON] та її неповнолітню дочку [PERSON], 31 липня 2008 року, такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартирою №51 по вул. Соцмістечко, 12 в м. Бориспіль. Вимоги за зустрічним позовом обґрунтував тим, що він є власником квартири [ADDRESS]. в даній квартирі зареєстровані як за місцем проживання: він, його колишня невістка [PERSON] з неповнолітньою дочкою [PERSON], дочка колишньої невістки [PERSON] з неповнолітньою дочкою [PERSON] Відповідачі були вселені та зареєстровані у спірній квартирі у 2001 році як члени сімї померлого сина [PERSON] [PERSON], який був наймачем квартири. Після смерті наймача відповідачі як члени сімї наймача набули статусу наймачів житла та продовжили користуватися житлом. Наприкінці грудня 2011 року [PERSON] разом з своєю малолітньою дочкою виїхала з спірної квартири на інше місце проживання і фактично з 01 січня 2012 року і по даний час не проживає. Відповідач [PERSON] разом з своєю малолітньою дочкою також виїхала з квартири 15 листопада 2014 року. Після того як [PERSON] та [PERSON] залишили квартиру та виїхали на інше постійне місце проживання, [PERSON] самостійно сплатив всі борги за житлово-комунальні послуги та провів в квартирі ремонті роботи. Незважаючи на це, відповідачі ухиляються від зняття з реєстрації з вказаної квартири, тому [PERSON] просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням відповідно до положення ч.2 ст.167 ЖК України. У судовому засіданні [PERSON] поданий нею позов підтримала та пояснила, що вона зареєстрована в спірній квартирі разом із [PERSON] з 2001 року. Після смерті її чоловіка (сина відповідача [PERSON]Т.), відповідач створював неможливі умови для проживання, а з 16 листопада 2014 року змінив вхідні замки, заперечує їх право на користування житлом і вони не можуть потрапити до квартири. Проти задоволення зустрічного позову вона заперечувала та подала суду заяву про розгляд справи без її участі. [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали і просили його задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечували. Крім цього [PERSON] додатково пояснила, що дійсно більше двох років вона не проживає в спірній квартирі, оскільки свого часу виїхала з квартири на інше місце проживання, де проживала увесь цей час разом із своїми неповнолітніми дітьми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] та чоловіком [PERSON]. Після розірвання шлюбу на початку 2014 року у неї виникла необхідність у окремому житлі, вона ніде не працює, отримує аліменти на дітей, наймати інше житло не має можливості, а тому бажає знову вселитись до спірної квартири. Представник відповідача [PERSON] підтримала зустрічний позов та просила суд його задовольнити, проти задоволення первісного позову заперечувала в повному обсязі. Представники третьої особи [PERSON] та [PERSON] надали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності та при вирішенні спору поклались на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, показання свідків та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що у задоволенні первісного позову належить відмовити, а зустрічний позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на квартиру від 05 лютого 1998 року за №4233 (а.с.63). Як вбачається зі змісту довідки про склад сімї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги №1248 від 05 листопада 2014 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані як за місцем проживання [PERSON], [PERSON] (колишня невістка власника) з її малолітньою дочкою [PERSON], [INFO], [PERSON] (дочка колишньої невістки) з її малолітньою дочкою [PERSON], [INFO] (а.с.65). Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2009 року було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] були вселені та зареєстровані у спірній квартирі у 2001 році як члени сімї померлого сина відповідача [PERSON], за ними було визнано право на користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS] як колишніх членів сімї наймача та власника квартири. Крім цього, даним рішенням також були усунуті перешкоди у користуванні [PERSON] жилим приміщенням квартири [ADDRESS], яка належить йому на праві приватної власності, шляхом допуску його до квартири та зобовязано [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкоди у користування [PERSON] жилим приміщенням (а.с.12-15). Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25 червня 2009 року рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2009 року, залишено без змін (а.с.16-19). Після набрання рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2009 року законної сили, [PERSON] було примусово вселено до спірної квартири. Крім того, між сторонами було визначено порядок користування квартирою відповідно до технічного паспорту квартири. Так, [PERSON] та [PERSON] користуються житловою кімнатою 15,5 кв.м., а [PERSON], відповідно, кімнатою 11,3 кв.м. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що знайома з [PERSON], її чоловіком [PERSON] та їхніми дітьми, оскільки з осені 2001 року по 01 березня 2014 року позивач разом із сімєю наймала у неї для проживання пів будинку по вул. Карла Маркса, 68 в м. Борисполі, де постійно проживала увесь цей час. Вона повідомила, що [PERSON] переїхала до будинку разом з усіма необхідними речами, які були привезені на вантажній машині восени 2011 року. В звязку із необхідністю використовувати будинок для проживання своїх родичів, з 01 березня 2014 року вона вимушена була розірвати договір найму з сімєю [PERSON], і від них свідок дізналась, що вони виїхали до іншого будинку по вул. Дзержинського в м. Бориспіль. Свідок [PERSON], яка є дочкою рідної племінниці відповідача [PERSON], показала, що з червня 2011 року проживала як член сімї власника в спірній квартирі разом із своїм чоловіком до кінця листопада 2014 року та займала меншу за розміром кімнату. Відповідач [PERSON] в квартирі не проживав, до квартири жодного разу протягом 2011-2014 років не приходив. Вона підтвердила, що як на час вселення, так і за весь період її проживання з чоловіком в спірній квартирі будь-яких претензій з боку позивачів [PERSON] та [PERSON] не було. За погодженням з власником квартири, вони несли витрати по сплаті за спожиті житлово-комунальні послуги в рівних частинах, грошові кошти, які підлягали сплаті, за дорученням власника [PERSON] вона передавала позивачу [PERSON] до 18 числа кожного місяця. Свідок також показала, що позивач [PERSON] виїхала разом із дітьми на проживання до свого чоловіка наприкінці 2011 року і вона востаннє їх бачила приблизно у грудні 2011 року. Вона повідомила, що позивач [PERSON] періодично зявлялась за ці роки в квартирі, коли відвідувала свою матір [PERSON] Свідок також повідомила, що позивач [PERSON] восени особисто повідомила їй, що буде виїжджати з квартири на інше місце проживання та протягом місяця поступово перевозила речі. Вона показала, що у [PERSON] зявився чоловік, якого вона неодноразово бачила в квартирі, ночувати в квартирі він не залишався. Наприкінці листопада 2014 року, повернувшись додому свідок побачила, що позивач [PERSON] повністю виїхала з квартири, забравши увесь свій посуд, одяг, взуття, меблі, пральну машину, мікрохвильову піч, холодильник, телевізор та інші побутові речі. В кімнаті позивачки залишилися старі зіпсовані та поламані меблі. Про дану обставину вона повідомила по телефону свою матір [PERSON] Ключів від квартири ні [PERSON], ні [PERSON] не залишали. Останній раз свідок передала грошові кошти [PERSON] наприкінці листопада 2014 року вже після переїзду останньої до квартири №49 того ж будинку, що розташована поруч із спірною квартирою. До квартири [PERSON] входила після переїзду, відкривши двері власним ключем. Щодо заміни замків у вхідних дверях 16 листопада 2014 року власником квартири, то свідок даний факт спростовувала і показала, що наприкінці листопада 2014 року мав місце випадок, коли повернувшись увечері додому вона не змогла потрапити до спірної квартири через псування замків сірниками. Вона одразу зателефонувала матері та чоловіку, і того ж вечора її батько з чоловіком полагодили замок. Відповідач [PERSON] до квартири не приїздив, замки не змінював. Свідок [PERSON], яка є рідною племінницею власника квартири, показала, що з початку червня 2011 року до кінця листопада 2014 року її дочка [PERSON] разом із своїм чоловіком проживали в спірній квартирі і займали кімнату [PERSON] Відповідач [PERSON] в квартирі не проживав і не приходив. Будь-яких перешкод з боку позивачів або претензій щодо проживання її дочки не було. Свідок повідомила, що у період проживання її дочки в спірній квартирі бувала щонайменше два рази на місяць (привозила продукти харчування, випрані речі, навідувала дочку). Позивача [PERSON] добре знає, але в квартирі з 2012 року не бачила. Від дочки знає, що [PERSON] переїхала до чоловіка з дітьми, вони наймали житло. Позивача [PERSON] також добре знає і бачила, що вона у листопаді 2014 року виїхала з спірної квартири, забравши усі речі, навіть посуд. При цьому, речі [PERSON] вивозила поступово, на це свідок звертала увагу, коли приїжджала до дочки. Про те, що [PERSON] виїхала у листопаді 2014 року разом із дочкою в квартиру №49 цього ж будинку свідок знає від дочки, а також випадково увечері з вулиці особисто бачила [PERSON] в квартирі №49. Щодо заміни замків у вхідних дверях, зокрема 16 листопада 2014 року, свідок заперечувала. Також підтвердила, що одного дня ввечері наприкінці листопада 2014 року дочка телефонувала їй і повідомила, що в замку вхідних дверей вставлені сірники. Свідок разом із чоловіком приїжджали до квартири і її чоловік разом із зятем відремонтували замок. Ні вони, ні власник замки у вхідних дверях не міняв. Про те, що позивач [PERSON] разом із дочкою виїхала із квартири на проживання в квартиру №49 повідомила відповідача по телефону. Свідок [PERSON], дружина відповідача [PERSON], показала, що позивач [PERSON] є колишньою дружиною її померлого у вересні 2007 року сина [PERSON]. Позивач [PERSON] є дочкою [PERSON] від першого шлюбу. Вона також підтвердила, що позивачі були вселені та зареєстровані в квартирі як члені сімї їх сина. Вона показала, що між ними навіть після смерті сина зберігались нормальні сімейні стосунки, доки колишня невістка у травні 2008 року через пів року після трагічної загибелі їх сина не повідомила, що вагітна від іншого чоловіка. З того часу будь-які сімейні відносини між ними були припинені. [PERSON] перестала впускати [PERSON] до квартири, між ними виникали суперечки через небажання колишньої невістки сплачувати за житлово-комунальні послуги. Після вселення відповідача [PERSON] до його квартири на підставі рішення суду 2009 року, він зайняв меншу за розміром кімнату, а позивачі - більшу. Але в спірній квартирі її чоловік не проживав і за погодженням вселив до своєї кімнати дочку своєї племінниці [PERSON], яка проживала в спірній квартирі з літа 2011 року до кінця осені 2014 року та сплачувала в рівних частинах за житлово-комунальні послуги. Свідок також показала, що будь-яких претензій або заперечень щодо проживання рідних її чоловіка з боку позивачів не було. Про те, що [PERSON] не проживає разом з дітьми в спірній квартирі з 2012 року їй відомо особисто від неї. Щодо тієї обставини, що позивач [PERSON] виїхала з квартири, свідок показала, що про свій намір залишити квартиру їй особисто повідомила [PERSON], а про те, що вони дійсно виїхали дізналась від родичів чоловіка. Свідок повідомила, що до квартири відповідач [PERSON] вперше прийшов після вибуття не лише позивачів, а й внучатої племінниці, на початку 2015 року. Речей позивачів в квартирі не було, квартира була у жахливому стані, існували борги за житлово-комунальні послуги, які вони самостійно сплатили. Свідок разом із чоловіком провели поточний ремонт. Щодо заміни замків вхідний дверей, то даний факт вона заперечувала і також повідомила, що про випадок із сірниками в замку в кінці 2014 року їй відомо від родичів чоловіка, які самостійно його відремонтували. За правилами ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Всупереч цьому, [PERSON], [PERSON] та її представник [PERSON] не виконали цей обовязок та не надали суду належні та допустимі докази на підтвердження того, що [PERSON] створює їм перешкоди у користуванні спірною квартирою. Зокрема, вказівка на те, що 16 листопада 2014 року [PERSON] замінив вхідні замки до квартири, що унеможливило потрапляння позивачів до квартири, спростовується показами свідків. Будь-яких інших фактів порушення [PERSON] права позивачів на проживання у спірній квартирі не зазначено. Судом критично оцінюється лист Бориспільського міжрайонного прокурора від 29 січня 2010 року №473 (а.с.113). Оскільки, в даному листі вказано про відсутність в діях [PERSON] складу злочину, передбаченого ст.129 КК України, та не зазначено, про будь-які перешкоди у доступі до користування квартирою. Крім цього, обставини зазначені у даному листі стосуються спірних правовідносин, які вирішені в судовому порядку у 2009 році. У відповідності до ч.4 ст.156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих правовідносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. За правилами ст.162 ЖК України передбачено обовязок наймачів житла здійснювати плату користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, яка встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому законом порядку тарифами. Встановлено, що між сторонами з травня 2008 року припинено будь-які сімейні відносини, що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON], який помер 17 вересня 2007 року (а.с.8) та показами свідка [PERSON] Таким чином між позивачами та відповідачем скалились правовідносини, що за своїм характером відповідають правовідносинам між наймодавцем та наймачем житлового приміщення. Вказана обставина підтверджується копіями відповідних квитанцій щодо оплати житлово-комунальних послуг, договорів на установку обладнання (а.с.20-42). З огляду на наявні в матеріалах справи докази, пояснення сторін та покази свідків, суд дійшов до висновку, що між сторонами існували правовідносини, що регулюються правилами ст.156 ЖК України та ст.160 ЖК України. Суд вважає, що у судовому засіданні встановлено факт того, що позивачі [PERSON] та [PERSON] добровільного переїхали проживати з квартири [PERSON] на інше місце проживання, що підтверджено як поясненнями [PERSON] та [PERSON], так і показами свідків. Вказане свідчить про розірвання фактично існуючого договору найму з ініціативи саме позивачів. Відмова позивачів від договору найму також підтверджується наданими відповідачем [PERSON] копіями квитанцій про оплату спожитих житлово-комунальних послуг з жовтня 2014 року по 31 березня 2015 року (а.с.80-84). Тобто [PERSON]В та [PERSON] не проживали у спірній квартирі у вказаний період та не сплачували житлово-комунальні послуги. Згідно з положенням ч.2 ст.167 ЖК України, у разі вибуття наймача та членів його сімї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Дана норма ЖК України кореспондується з правилами ч.1 ст.167 ЖК України, яка встановлює право наймача на відмову від договору найму житла та звільнення помешкання у будь-який час. У відповідності до ст.169 ЖК України у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. З огляду на те, що позивачі з дати смерті сина відповідача - [PERSON] фактично вийшли із складу членів його сімї і на даний час виїхали з жилого приміщення [PERSON] на інше місце проживання в тому ж населеному пункті, що не заперечувалось самим позивачами. Тому суд дійшов висновку, що [PERSON] з її малолітньою дочкою [PERSON], [INFO], [PERSON] з її малолітньою дочкою [PERSON], [INFO], належить визнати такими, що втратили право на користування спірною квартирою. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду з вказаним позовом [PERSON] та [PERSON] сплатили судовий збір у розмірі 243 гривень 60 копійок, але оскільки у задоволенні позовних вимог їм відмовлено, сплачений ними судовий збір слід звернути в дохід держави. В свою чергу, зустрічний позов [PERSON] задоволений, тому з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі по 121 гривень 80 копійок з кожної. На підставі викладеного та

Outcome: approved