Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

В липні 2014 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до Миколаївської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Вказувала на те, що [INFO]. померла [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді належної їй на праві власності частки житлового будинку [ADDRESS]. На випадок своєї смерті [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого заповідала належну їй частку житлового будинку позивачці [PERSON] Проте позивачка, в зв'язку з юридичною необізнаністю, у встановленому законом порядку з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не зверталась. Разом з тим вважає, що прийняла спадщину, оскільки фактично вона здійснювала володіння та управління спадковим майном після смерті спадкодавиці. Посилаючись на вищевикладене, позивачка просила суд визнати за нею право власності на 1/6 частку буд. [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] заявлені вимоги підтримала, збільшивши їх. Оскільки померлій на праві власності належало 172/300 та 1/6 частки у житловому будинку, просила визнати за нею право власності на все спадкове майно. Представник Миколаївської міської ради в судове засідання не з`явився , повідомлявся судом про розгляд справи належним чином, від нього надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності. Вислухавши пояснення позивачки, свідка, дослідивши матеріали, суд встановив наступне. 04.07.1974 р. [PERSON] було складено Заповіт, відповідно до якого вона заповідала [PERSON] належну їй частину житлового будинку з відповідною частиною прилеглих надвірних споруд, що знаходиться в [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщини у вигляді належної їй частки вищезазначеного житлового будинку. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину від 14.06.1974 р. [PERSON] на праві власності належить 172/300 частини жилого будинку з відповідною частиною прилеглих надвірних споруд, що знаходяться в [ADDRESS]. Згідно Договору дарування від 23.09.1977 р., посвідченого державним нотаріусом Першої миколаївської державної нотаріальної контори, [PERSON] на праві власності належить 1/6 частина житлового будинку [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, тобто з моменту смерті спадкодавця. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, він не заявив про відмову від неї. Згідно Постанови ПН ММНО [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 25.07.2014 р. позивачці [PERSON] було відмовлено у видачі Свідоцтва про право власності на спадщину після смерті [PERSON], оскільки неможливо встановити факт прийняття спадщини спадкоємицею. Позивачка [PERSON] у встановлений законом строк не зверталась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Проте з матеріалів справи, показів свідка [PERSON] вбачається, що [PERSON], після смерті [PERSON] фактично вступила в управління спадковим майном, розпоряджувалась ним на власний розсуд, здійснювала його утримання, проживає за зазначеною адресою весь цей час. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (ред.1963) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру заповіт, складений [PERSON] 04.07.1974 р., є чинним, судом встановлено, що позивачка [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], її позовні вимоги про визнання права власності на усе спадкове майно, яке складається з загального розміру - 222/300 частки ( 172/300 та 1/6) житлового будинку, з відповідними господарськими будівлями та спорудами, обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 392, 1216, 1241, 1261, 1270 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved