Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

В листопаді 2016 року представник позивача неповнолітньої [PERSON], як законного представника [PERSON], за довіреністю - [PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON], його законного представника [PERSON], [PERSON] та його законного представника [PERSON] про відшкодування моральної шкоди заподіяної злочином, в якому просять стягнути з відповідачів та їх законних представників моральну шкоду заподіяну злочином в розмірі 40 000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що Колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області від 12.09.2016 року [PERSON] та [PERSON] засуджено за ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі кожному. 22 вересня 2014 року неповнолітні [PERSON] та [PERSON] біля 19 год. вчинили хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось винятковим цинізмом, щодо неповнолітньої [PERSON]. Внаслідок вказаних дій неповнолітня втратила сон, апетит і боялася з»являтися у громадських місцях, крім того психічна травма похитнула порушене здоров»я, що призвело до хірургічного втручання, у зв'язку з чим просять задоволити вказані вимоги. В судовому засіданні представник позивача підтримав та просив позов задовольнити із викладених в ньому підстав. Законні представники відповідачів [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали і пояснили, що їхні сини - відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] своїми діями не завдали моральної шкоди неповнолітній [PERSON] Відповідач - [PERSON] був допитаний в режимі відеоконференції пояснив, що позовні вимоги він визнає частково. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився причин неявки суду не повідомив, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення представників сторін, відповідача, показання свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню. Судом об'єктивно встановлено, що 22 вересня 2014 року біля 19 год. неповнолітні [PERSON] та [PERSON] вчинили хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось винятковим цинізмом, щодо неповнолітньої [PERSON] Вироком колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області від 12.09.2016 року - апеляційну скаргу законного представника потерпілої [PERSON]- [PERSON] задоволено, вирок Деражнянського районного суду від 20 жовтня 2015 року щодо [PERSON] та [PERSON] в частині призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням скасовано і призначено [PERSON] та [PERSON] за ч. 2 ст.296 КК України покарання у виді одного року шести місяців позбавлення волі кожному. В результаті вчинених дій неповнолітня [PERSON] втратила сон, апетит і боялась з'явитись в людних місцях щоб уникнути громадського осуду, що пітверджується показаннями свідків [PERSON] яка являється педагогом навчального закладу та [PERSON] - психіатра, які підтвердили негативні зміни в поведінці [PERSON] Постійне побоювання того факту, що з неї будуть насміхатись призводило до частих психічних зривів, що в загальному призвело до порушення повсякденних зв'язків. Крім того психічна травма похитнула і так порушене здоров'я, що призвело до хірургічного втручання - як зазначив представник позивачки проводились операції на нирках та з видалення апендициту, однак відсутні висновки медичних закладів про вказаний факт, у зв'язку з чим не можливо прослідкувати причино наслідковий зв'язок. В силу ч. 1 ст. 1179 ЦК України передбачено, що неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах, частиною 2 цієї ж статті передбачено, що у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Розпорядженням Деражнянської РДА №253 від 2009 року [PERSON] призначено опікуном [PERSON]. Неправомірними діями відповідачів [PERSON] та [PERSON] була заподіяна моральна шкода, яку він з урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості визначив у розмірі 20000 грн. та яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача щодо нього, тривалому лікуванні від отриманих тілесних ушкоджень та операції, пошкодження майна, що вплинуло на глибину страждань позивача. У пункті 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6 судам роз»яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Визначаючись щодо відшкодування позивачу моральної шкоди, суд виходить із такого. Частина 1 ст. 16 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів такого захисту є відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що гарантується в першу чергу Конституцією України, а також Цивільним кодексом і відповідними законами України. Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Судом установлено, що внаслідок злочину, вчиненого відповідачами, позивач зазнав моральних страждань, злочин вчинений відповідачами призвів до того, що порушився звичайний, нормальний спосіб життя позивача, останній зазнав душевних страждань. При цьому, не дивлячись на те, що з часу вчинення злочину сплинув тривалий період часу, проте відповідачі не вжили заходів щодо повного відшкодування позивачу моральної шкоди та не сприяли усуненню негативних наслідків вчиненого ними злочину. Зазначене, на переконання суду, не може не відобразитись на характері та обсязі душевних та психічних страждань, яких зазнала та продовжує зазнавати позивачка. Отже, очевидним є те, що вчиненим відповідачами злочином позивачці завдано моральної шкоди, що частково визнав відповідач [PERSON] При цьому, моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь - яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь - який її розмір може мати суто умовний вираз. На думку суду, у даному випадку компенсація моральної шкоди, завданої позивачу, не поглинеться самим лише фактом часткового визнання відповідачем винними у заподіянні моральної шкоди. Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на це, ураховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань позивача, їх тривалість, недопущення безпідставного збагачення позивача, суд вважає, що розумним, справедливим та виваженим відшкодуванням моральної шкоди позивачу є 14000 грн. Аналіз досліджених у судовому засіданні та оцінених доказів переконують суд у тому, що позивачем доведено факт порушення відповідачами її права, внаслідок чого позивачці було заподіяно моральну шкоду, водночас позивач не у повному обсязі обґрунтував розмір моральної шкоди, а тому його позов належить задовольнити лише частково. На підставі викладеного та

Outcome: partial