Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

В липні 2019 року позивачка звернулась до суду з даним позовом до відповідача, в якому просить стягнути на свою користь додаткові витрати на дитину [PERSON] , [INFO] в сумі 3536,12 грн., витрачені на лікування дитини та на придбання взуття та допоміжних засобів для лікування. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити, зазначила, що дочка часто хворіє, потребує медикаментозного лікування та використання небулайзера, крім того має плосковальгусні стопи, у зв`язку з чим рекомендовано ортопедичне взуття, яке вона придбала в магазині «Інтертоп». Представник позивачки адвокат Самохвалов С.В. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги [PERSON] , просив їх задовольнити. Представник відповідача адвокат Кравчук Л.Є. в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, не заперечує проти стягнення в рахунок компенсації додаткових витрат на дитину 1466,53 грн, оскільки решта суми, яку просить стягнути позивачка, не підтверджується належними доказами. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, скористався своїм правом подання відзиву на позов та заперечень та відповідь на відзив, в яких позов визнає частково в межах суми 1466,53 грн. Зазначив, що позивачкою надані квитанції, які підтверджують придбання лікарських препаратів в період, коли дитина не хворіла, а тому вказані витрати не можуть бути стягнуті. Просив справу розглянути в його відсутність за участю його представника. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого [INFO] народилась дитина [PERSON] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] , видане 23 червня 2016 року Іллічівським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис 450). (а.с. 6) Заочним рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 27.07.2018 року було змінено порядок та спосіб стягнення аліментів, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи утримання з дня набрання рішенням законної сили.(а.с. 7-8) Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того,здійснюються вони державними чи приватними установами,що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування,які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом,і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров`я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду. Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2 ст.51Конституції України і ст. 180 Сімейного кодексу України. Згідно із вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до п. 18 Постанови пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, звернуто увагу судів на те, що до передбаченої ст.185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично понесені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, законодавець пов`язує факт виникнення додаткових витрат з особливими обставинами, викликаними хворобою дитини, розвитком її здібностей тощо. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Тобто, факт понесення додаткових витрат на дитину має бути документально підтверджений. Статтею 76, ч. ч. 1, 3 ст.77, 80 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Аналізуючи надані позивачкою письмові докази, суд зазначає, що вони не підтверджують понесені нею додаткові витрати на утримання дитини в тому обсязі, який заявлено нею в позовних вимогах. Так, відповідно до квитанцій позивачка понесла витрати на лікування дитини в наступні періоди : 1. З 26.02.2018 року по 01.03.2018 року (виписка із медичної картки стаціонарного хворого № 530 в дитячому інфекційному відділенні КЗ «Міська лікарня № 5» (а.с.9) на суму 466, 14 грн. - квитанції підтверджують придбання медичних препаратів у вказаний період лікування згідно лікарського призначення : «Беродуал», «Ауромітаз», «Еуфілін», «Но-шпа», «Супрастін», «Преднізолон». 2. В період з 09.04.2019 року по 15.04.2019 року (звернення позивачки до ЦПМСД № 1 м. Маріуполя з приводу надання медичної допомоги дитині (а.с.51) на суму 205,60 грн. - квитанції підтверджують придбання медичних препаратів у вказаний період лікування згідно лікарського призначення : «Декасан», «Нурофен». Також знайшли своє підтвердження і витрати на небулайзер, який хоча і був придбаний позивачкою в квітні 2018 року та застосовувався нею для допоміжного лікування дитини, але в подальшому був рекомендований лікарем згідно із довідкою від 07.06.2019 року. (а.с.11) Витрати на медичні препарати згідно лікарського призначення в період : - перебування на лікуванні в дитячому інфекційному відділенні КЗ «Міська лікарня № 5» в період з 05.04.2018 року по 17.04.2018 року згідно із випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 804; (а.с. 10) - надання медичної допомоги дитині за зверненням позивачки до центру первинної медико-санітарної допомоги № 1 м. Маріуполя в періоди з 11.12.2018 року по 28.12.2018 року ; з 03.05.2019 року по 13.05.2019 року; з 18.05.2019 року по 26.05.2019 року; з 06.06.2019 року по 12.06.2019 року (а.с. 51) позивачкою жодним належним та допустимим доказом не підтверджені, а ті лікарські засоби, які були придбані згідно квитанцій, не відповідають призначенням лікаря та не відповідають періодам, в межах яких дитина проходила лікування. Посилання позивачки на звернення до приватного лікаря, який і робив відповідні призначення, не є підставою для стягнення вказаних витрат, оскільки такі звернення та призначення не підтверджені належним чином. Не підлягає задоволенню вимога позивачки в частині стягнення витрат на взуття, посилаючись на рекомендацію лікаря щодо ортопедичного взуття, оскільки взуття, яке реалізує мережа магазинів «Інтертоп», де позивачка придбала дитячі кросівки та сандалі, не є ортопедичними, а є анатомічно правильними. (а.с. 48) При цьому, суд не погоджується з позицією сторони позивача, що придбання анатомічно правильного взуття також викликано особливими потребами дитини, оскільки підтверджень необхідності придбання саме такого взуття не надано, тому ці витрати не є додатковими в розумінні положень ч. 1 ст. 185 СК України. Таким чином, суд, враховуючи вказані вище обставини та досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, зазначає, що позивачем доведено у судовому засіданні наявність додаткових витрат, але у меншому розмірі, а саме в сумі 1902,74 грн. (671,74 грн. на медичні препарати + 1231 грн. на небулайзер), тому з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 1/2 частина з зазначеної суми, а саме 951,37 грн. З відповідача на користь держави підлягає стягнення судовий збір пропорційно задоволеної частини позову, а саме в сумі 190, 43 грн.

Outcome: partial