Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 06.06.2011 року між Публічним Акціонерним Товариством «Плюс Банк», правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк», та гр. [PERSON] було укладено кредитний договір №С20.105.72774 від 06.06.2011 року. Згідно кредитного договору відповідач отримав кредит в розмірі 13322,00 грн., та інше, зі сплатою 32,98% річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Заявником було письмово повідомлено боржника про заміну кредитора у зобов'язанні. Протягом строку дії Кредитного договору боржник систематично порушував терміни сплати кредиту і процентів за користування кредитом, у зв'язку з чим йому було надіслано Заявником листи-повідомлення з вимогою повернення боргу, які боржник залишив без відповіді і задоволення, заперечень на вимоги Заявника не надав. Відповідач свої зобов'язання перед Позивачем щодо повернення кредиту, нарахованих відсотків та штрафних санкцій не дотримується, тим самим порушує істотні умови Кредитного договору. В цілому сума боргу відповідача за кредитним договором станом на 08.01.2014 року становить: прострочений борг 13322,00 грн., прострочені проценти 17024,76 грн., строкові проценти 397,22 грн., нарахована плата за обслуговування кредиту 201,16 грн. Пеня за несвоєчасне виконання умов Кредитного договору станом на 08.01.2014 року становить: пеня за несвоєчасне погашення платежів 60961,95 грн., віндикаційні витрати 10,00 грн. Загальна заборгованість 91917,09 грн. Отже, так як у добровільному порядку виплатити всю суму заборгованості Відповідач відмовляється, то в зв'язку з цим сума підлягає примусовому стягненню. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак подав до суду клопотання, в якому підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та вважає, що подані докази є достатніми для розгляду справи по суті. Просить проводити розгляд даної справи без його участі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки не повідомив. Зважаючи на те, що відповідач не з'явився в судове засідання, будучи належним чином повідомлений, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подав, а також беручи до уваги думку представника позивача, тому судом проведено заочний розгляд справи. Враховуючи думку представника позивача та дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до кредитного договору №С20.105.72774 від 06.06.2011р., ВАТ «Плюс Банк» надає [PERSON] кредит на поточні потреби в сумі 13322,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж, а [PERSON] зобов'язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами і комісіями згідно з умовами цього договору та додатку №1 від 06.06.2011р. до даного договору, який становить його невід'ємну частину. Банк надає кредит строком на 20 місяців. За користування кредитом [PERSON] сплачує проценти в розмірі 32,98% річних від залишкової суми кредиту. За обслуговування кредиту банком і гарантом [PERSON] сплачує плату в загальному розмірі 1,51% щомісячно від початкової суми кредиту плати за обслуговування кредиту. Останній внесок повинен бути повернутий позичальником до 06.02.2013р. Як вбачається з ордеру-розпорядження №1, ПАТ «Плюс Банк» перерахував [PERSON] суму кредитну в розмірі 12000,00 грн. З довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором №С20.105.72774 від 06.06.2011р. вбачається, що заборгованість відповідача перед ПАТ «Ідея Банк» станом на 08.01.2014р. складає 91917,09 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (сплатити гроші). Відповідно до ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до ч.4 ст. 631 ЦК України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Правовим висновком Верховного суду України, зробленим 29.01.2014р. в постанові по справі №6-155цс13, встановлено, що відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Як вбачається з п. 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Передбачене статтею 1050 ЦК право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним. Реалізація такого права жодним чином не залежить від пред'явлення кредитодавцем вимог про розірвання кредитного договору відповідно до положення статті 651 ЦК. Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що у зв'язку з укладенням кредитного договору №С20.105.72774 від 06.06.2011р., між ПАТ «Плюс Банк», правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк», та [PERSON] виникли договірні відносини, спрямовані на набуття цивільних прав та обов'язків. Позичальник [PERSON] порушив умови кредитного договору, належним чином не виконавши взяті на себе зобов'язання, чим допустив заборгованість перед позивачем станом на 08.01.2014р. на загальну суму 91917,09 грн., яка по даний час не погашена, тому, за наведених обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та підпункту 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved