Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

В лютому 2011 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання дій неправомірними, в якому просив: визнати неправомірним підвищення відсоткової ставки за договором кредиту № 724/66/25-Ф на купівлю автотранспортних засобів від 12 січня 2008 року та зобов»язати Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» зменшити відсоткову ставку на рівень на день укладення договору - 14 процентів річних; зобов»язати Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» провести перерахунок процентів за договором кредиту № 724/66/25-Ф на купівлю автотранспортних засобів від 12 січня 2008 року з моменту їх підвищення, а зайво сплачені грошові кошти зарахувати на погашення основного боргу. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача Саргісян Р.І. позов не визнав та просив відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вислухавши учасників судового процесу, свідків та дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до умов Кредитного договору Відповідач отримав кредит у сумі 44935,00 гривень на строк користування до 10 січня 2015 року. При цьому п. 1.1. Кредитного договору зафіксована фіксована сплата 14 процентів річних за користування кредитними коштами. Згідно з п. 1.2. Кредитного договору кредитні кошти були надані та використані для придбання транспортного засобу DAEWOO FSO LANOS TF69Y. З метою забезпечення виконання зобов'язань по Кредитному договору 12 січня 2008 року позивач уклав з відповідачем та [PERSON] договір поруки № 724/66/3. Відповідно до умов договору поруки поручитель зобов'язався відповідати за належне виконання зобов'язань Позичальника по Кредитному договору та за сплату процентів за його користування з розрахунку також 14 % річних. До укладення Кредитного договору позивач аналізував свої можливості та розраховував свої можливості на сплату процентної ставки з розрахунку 14 % річних. З моменту укладення Кредитного договору і по сьогоднішній день позивач жодного разу не допускав порушень умов договору, натомість при щомісячній сплаті заборгованості він вносив грошові кошти у більшому розмірі ніж передбачено п. 2.1.1. договору. При щомісячній сплаті заборгованості понад встановлений графіком розмір він був впевнений, що сплачує достроково заборгованість по основному боргу. Для з'ясування залишку заборгованості по Кредитному договору позивач звернувся в 2011 році до начальника відділення Відповідача Несторенка Романа Миколайовича який повідомив, що заборгованість по основному боргу становить близько 18 тисяч гривень, а відносно переплат повідомив, що банк в односторонньому порядку підвищив процентну ставку за користуванням кредитом і майже всі переплати були спрямовані на погашення підвищених відсотків. Відносно розміру переплати по основному боргу повідомив, що вона сплачена з випередженням близько 2012 року. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно зі ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Пунктом 2.6 кредитної угоди передбачено, що банк має право ініціювати зміну процентної ставки за користування кредитом при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні. Відповідно до пп. 2.6.1 та 7.1, 7.2 про намір змінити розмір процентів про надання кредиту кредитор зобов'язаний повідомити позичальника не пізніше ніж за сім днів до дати початку їх введення, а також надати для укладення додаткову угоду про внесення змін до цього договору. Всі додатки, зміни та доповнення до цього указаного кредитного договору мають бути вчинені у письмовій формі та підписані сторонами. Всі повідомлення за договором вважаються зробленими належним чином, у випадку, якщо вони зроблені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур'єром, телеграфом, або вручені особисто за зазначеними адресами сторін, або особисто під розписку про отримання. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового відділення зв'язку одержувача. Розпорядженням НБУ від 25 грудня 2008 року № 3.40.0.0.0/1-20 «Об изменении процентной ставки по действующим кредитам бизнесов» у зв'язку із змінами на світовому фінансовому ринку і для збереження дохідності було прийнято рішення про підвищення процентної ставки по кредитах та затверджено технологію підвищення процентної ставки і банк вважав це підставою для підвищення процентної ставки за кредитною угодою до 16 % річних. Право банку на підвищення відсоткової ставки за кредитом позивачем не оспорюється. Його вимоги зводяться до того, що він не давав згоди на таке підвищення й повідомлення про це не отримував. Судом враховується поведінка позивача [PERSON] після прийняття рішення банком щодо зміни відсоткової ставки у контексті положень цивільного законодавства про укладення та зміну договору, зокрема, [PERSON] станом на 02.03.2012 року сума заборгованості за кредитом № 724/66-25-Ф становить 0 грн. 00 коп., тобто позичальником кредит погашений в повному обсязі, з цього можна зробити висновок, що боржник сплачував проценти за новою ставкою, а тому суд вважає, що [PERSON] пропозицію банку прийняв і правочин є вчиненим, враховуючи частини 2 ст. 205, ч. 2 ст. 642 ЦК України, оскільки такі фактичні дії можуть вказувати на прийняття пропозиції. При цьому, якби позичальник не прийняв пропозиції банку і своїми діями, у тому числі письмовими, відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, не підтвердив погодження на нові умови договору, то банку та позичальнику потрібно було б укладати додаткову угоду. Судом надано правову оцінку діям [PERSON], що ним не було вчинено дій, які б свідчили б про його бажання укласти договір, а тому така поведінка позивача може свідчити про прийняття ним пропозиції, хоча він й не підписував додаткові угоди. Відповідно до положень ст. 88 ч. 4 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави, а тому судові витрати не підлягають стягненню зі сторін. Враховуючи пояснення сторін, зібрані по справі письмові докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання дій неправомірними слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed