Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

В листопаді 2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Товарситва з обмеженою відповідальністю «Славута Юг» про визнання припиненим договору оренди земельної ділянки та скасування державної реєстрації прав оренди. В обґрунтування позову посилається на те, що 2008 року між ним та ТОВ «Славута Юг» укладено договір оренди земельної ділянки площею 4.35 га, кадастровий номер 6525481000:04:005:0020. Державна реєстрація договору оренди відбулася 22 січня 2010 року, яка проведена Чаплинським районним відділом Херсонської регіональної філії Центру державного земельного кадастру за №4АА001991041073000010. У 2018 році він, вважаючи що строк дії договору визначено по 2018 рік, повідомив орендаря про небажання продовжити його дію та просив підписати угоду про розірвання договору оренди та акт прийому-передачі земельної ділянки. Незважаючи на вказане повідомлення, відповідач у грудні 2019 році направив позивачу додаткову угоду до договору оренди для поновлення договору на той самий строк на тих же умовах. Не погоджуючись з пропозицією орендаря щодо продовження строку дії договору оренди, ним в січні 2020 року повідомлено ТОВ «Славута Юг» про небажання продовжувати договірні відносини та намір самостійно обробляти належну йому земельну ділянку. Однак відповідачем дане його заперечення було проігноровано та дирекція ТОВ «Славута Юг» відмовилася скласти та підписати акт прийому-передачі земельної ділянки, хоча строк дії договору закінчився. Крім того вказує, що в 2018 році, відповідач вніс відомості до реєстру речових прав на нерухоме майно щодо договору оренди укладеного між сторонами та зареєстрував за ТОВ «Славута Юг» право оренди земельної ділянки площею 4.35 га, кадастровий номер 6525481000:04:005:0020, яка належить йому на праві власності, терміном на 10 років. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право оренди земельної ділянки зареєстроване 23 червня 2018 року, строк дії даного речового права 10 років з правом пролонгації. Жодних відомостей із зазначенням дати закінчення права оренди державний реєстратор до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не вніс. Наявність в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право оренди земельної ділянки порушує його права, зокрема право на самостійне господарювання на земельній ділянці, так як ТОВ «Славута Юг» намагається й надалі використовувати земельну ділянку після закінчення терміну дії договору оренди. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] просив суд визнати припиненим договір оренди земельної ділянки, площею 4.35 га, кадастровий номер 6525481000:04:005:0020 який зареєстровано 21.01.2010 року в книзі реєстрації договорів оренди за №4АА001991041073000010 з 21 січня 2020 року, скасувати державну реєстрацію права оренди ТОВ «Славута Юг» земельної ділянки площею 4.35 га, кадастровий номер 6525481000:04:005:0020 та вирішити питання щодо судових витрат. В судовому засіданні позивач повністю підтримав позовні вимоги та просив суд позов задовольнити. Вказував, що в 2019 році звертався до суду з позовом про розірвання договору оренди земельної ділянки, що укладений між ним та відповідачем у 2008 році, так як вважав, що договір закінчився у 2018 році, відповідно до строків, що узгоджені сторонами у договорі оренди. При цьому ним завчасно ще у 2018 році подано заяву орендарю про небажання продовжувати договірні відносини. Рішенням Чаплинського районного суду від 04.02.2020 року у задоволенні його позову було відмолено, так як строк дії договору слід відраховувати з моменту його державної реєстрації, тому отримавши у грудні 2019 року листа від ТОВ «Славута Юг» з проектом додаткової угоди щодо продовження строку дії договору оренди, ним також було надано відповідь про небажання продовжувати договір оренди та про намір самостійно використовувати земельну ділянку. Просив суд позов задовольнити, так як договір оренди укладений між ним та відповідачем припинив свою дію у січні 2020 року, однак незважаючи на це, відповідач відмовляється повертати йому земельну ділянку. Відповідач - представник ТОВ «Славута Юг», будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки. Відзиву на позов не подав. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, з наступних підстав. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 3 ЦК України встановлено, що загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частинами першою-другою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Так судом встановлено, що на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІ-ХС №028303 від 14.09.2000 року, [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 4.35 га, яка розташована на території Григорівської сільської ради з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6525481000:04:005:0020. У 2008 році між [PERSON] , як власником земельної ділянки та ТОВ «Славута Юг» укладено договір оренди земельної ділянки. За умовами вказаного договору, [PERSON] передав, а ТОВ «Славута Юг» прийняв земельну ділянку, що належить орендодавцю на підставі Державного акту ІІ-ХС №028303, загальною площею 4.35 га на строк до 2018 року зі сплатою орендної плати за користування земельною ділянкою в розмірі 1608 грн., який може переглядатися один раз у три роки. Відповідно до розділу Прикінцеві положення вказаного договору, зокрема п. 42, сторонами погоджено, що договір оренди набирає чинності після підписання його сторонами та державної реєстрації. Вищевказаний договір оренди земельної ділянки, без дати його укладення, було зареєстровано «22» січня 2010 року у Чаплинському райвідділі Херсонської регіональної філії Центру державного земельного кадастру за №4АА001991041073000010. Земельна ділянка передана відповідачу в оренду згідно Акту приймання передачі об`єкта оренди та є, разом з планом земельної ділянки, кадастровим планом земельної ділянки, копією Державного акту на право приватної власності на землю та проектом відведення земельної ділянки, невід`ємними частинами договору. Згідно висновку відділу Держкомзему у Чаплинському районі Херсонської області щодо реєстрації договору оренди земельної ділянки встановлено, що договір відповідає чинному законодавству та засвідчено факт реєстрації договору оренди між сторонами. Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права за №230180161 від 29.10.2020 року, 23 червня 2018 року державним реєстратором Херсонської філії державного підприємства «СЕТАМ» Джамалли Р.Х. зареєстровано інше речове право (право оренди) за номер 26823806, підставою виникнення якого є договорі оренди землі №4АА001991041073000010 виданий від 22.01.2010 року. Згідно з витягом, строк дії договору 10 років. Відповідно до запису про реєстрацію речового права кінцевий термін договору оренди не зазначено. У свою чергу, як встановлено судом, зокрема з рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 04.02.2020 року №665/1826/19 та пояснень позивача, наданих ним в судовому засіданні, останній вважаючи, що строк оренди, узгоджений сторонами закінчується 2018 року, в жовтні 2018 року звернувся до орендаря із заявою, у якій вказував про небажання продовжувати договірні відносини, які виникли між сторонами на підставі договору оренди зареєстрованого 21.01.2010 року. У зв`язку з відмовою ТОВ «Славута Юг» повернути належну позивачу земельну ділянку, останній в жовтні 2019 року звернувся до Чаплинського районного суду Херсонської області з позовом до ТзОВ «Славута Юг» про розірвання договору оренди та витребування майна з чужого незаконного володіння. Вказаним рішенням суду в задоволенні позову [PERSON] було відмовлено. Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що хоча договір укладений між сторонами у 2008 році, однак відповідно до вимог ст. 20 Закону України «Про оренду землі» відповідний договір набирає чинності з моменту його реєстрації, тому строк дії договору оренди укладеного між сторонами закінчився 22.01.2020 року. При цьому як вбачається зі змісту вказаного рішення суду, саме такі пояснення надавав представник ТОВ «Славута Юг» у своєму відзиві на поданий позивачем позов. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином суд вважає встановленим та узгодженим сторонами строк дії договору оренди до 21 січня 2020 року. При цьому з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Славута Юг», в місячний строк до закінчення строку дії договору оренди звернулося до [PERSON] із пропозицією укласти додаткову угоду до договору оренди та направило зразок додаткової угоди за якою строк укладеного між сторонами договору оренди поновлювався на той же строк - 10 років на тих же умовах. Як вбачається з адресованого позивачу листа, такий лист датовано 20 грудня 2019 року. У свою чергу позивачем у місячний строк з дня отримання від ТОВ «Славута Юг» листа та додаткової угоди було повідомлено орендаря - 20.01.2020 року, про небажання продовжувати договір оренди та наміри [PERSON] самостійно використовувати належну йому земельну ділянку. А оскільки ТОВ «Славута Юг» відмовляється повернути позивачу земельну ділянку та продовжує її використовувати, вважаючи, що договір оренди є поновленим, останній звернувся до суду з даним позовом. Вирішуючи вказаний спір суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 407 ЦК України, право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою статті 792 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Згідно ч.1 ст. 408 ЦК України, строк договору про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб встановлюється договором і для земельних ділянок державної або комунальної власності не може перевищувати 50 років. Відповідно до ч.1,2 ст.412 ЦК України, право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб припиняється у разі: спливу строку, на який було надано право користування. Право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб може бути припинене за рішенням суду в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Статтею 79 Земельного кодексу України визначено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ст.90 Земельного кодексу України визначено, що власники земельних ділянок мають право на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно п.г ч.1 ст.91 Земельного кодексу України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Відповідно до ст.152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; відшкодування заподіяних збитків. Частиною 1 ст.153 Земельного кодексу України встановлено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Згідно з ст.189 Земельного кодексу України самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюється сільськими, селищними, міськими, районними та обласними радами. У статті 13 ЗУ «Про оренду землі» зазначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст.31 ЗУ «Про оренду землі», договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено. Згідно ст.33 ЗУ «Про оренду землі», по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до спливу строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Тобто, реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків. Для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно частинами 2-5 цього Закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення. Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди. Тобто враховуючи вищевикладені норми матеріального права, переважне право орендаря, може бути порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору. Проте, в даному випадку у справі відсутні докази про намір орендодавця передати спірну земельну ділянку в оренду іншому орендареві. Разом з тим, при наявності вираженого волевиявлення орендодавця на відмову від продовження строку оренди, не може виступати підставою для поновлення орендних відносин між сторонами, а тому подальше направлення ТОВ «Славута Юг» пропозиції про продовження відносин оренди, так само, як і продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку оренди, за вказаних обставин, не може виступати підставою для поновлення орендних відносин між сторонами. Аналогічні висновки щодо застосування вищевказаних норм права викладено, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц, у постановах Верховного суду №61-6190св18 від 20.02.2019, №312/265/17 від 23.01.2019, які згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України підлягають врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права. В даному випадку судом встановлено, що заявою від 20.01.2020 року [PERSON] повідомив ТОВ «Славута Юг» про небажання продовжувати термін дії оренди. Такий лист є достатнім підтвердженням відмови орендодавця від подальшої пролонгації відповідного договору на новий строк. Пунктом 4, 5 договору оренди від 21.01.2010 року передбачено, що після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням. Отже, у передбачені договором строк [PERSON] повідомив орендаря про відсутність наміру продовжувати договір оренди землі. З наведеного вбачається, що наявність заперечень зі сторони орендодавця щодо поновлення договору дають підстави для висновку, що останній висловив своє волевиявлення щодо небажання продовжувати договірні відносини зі ТОВ «Славута Юг», тому у останнього не виникло переважного права орендаря. Крім того, на час направлення листа-повідомлення від 20.12.2019 року та проекту додаткової угоди на адресу орендодавця орендар був обізнаний про небажання продовжувати із ним договір оренди землі, що підтверджується листуванням між сторонами починаючи з 2018 року, а також розглядом цивільної справи про розірвання договору оренди та витребування майна з чужого незаконного володіння, що свідчить про обізнаність ТОВ «Славута Юг» щодо позиції позивача з приводу відмови в продовжені договору оренди. Викладене свідчить, що договір оренди землі, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Славута Юг», та зареєстрований 21.01.2010 року в книзі реєстрації договорів оренди за №4АА001991041073000010 є припиненим згідно ст. 31 Закону України «Про оренду землі» з 21 січня 2021 року. Крім того, суд вважає необхідним зазначити наступне. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У відповідності до приписів п.п.1 та 9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації та рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Згідно з Поставною ВП ВС від 20.11.2019 № 802/3/18-а (11-474апп19), «належним способом захисту права або інтересу є скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності». Відповідно до завдань цивільного судочинства, яке полягає у справедливому та неупередженому вирішенні справ, з метою ефективного захисту порушених прав, оскільки у всіх справах правосуддя й справедливість мають превагу перед строгим розумінням права, суд вважає за можливе прийняти рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію договору оренди землі, укладеного у 2008 році щодо земельної ділянки, площею 4.35 га, кадастровий номер 6525481000:04:005:0020. Таке рішення відповідатиме принципу правової визначеності та гарантуватиме виконання рішення в частині визнання договору оренди припиненим. Враховуючи вищезазначені вимоги суд вважає, що позов [PERSON] підлягає повному задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до частини першої ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з квитанції від 30.10.2020 року, [PERSON] при зверненні до суду сплачено 1682 грн. в рахунок судового збору за дві вимоги немайнового характеру. Оскільки суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1682 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved