Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на праві власності йому належить сільськогосподарська машина «Причіп-гноєрозкидач» марки 1 ПТУ-4.0, заводський номер 250419, реєстраційний номер [NUMBER], що зареєстрований на імя позивача згідно Свідоцтва про реєстрацію машини серії ІС 034067. Минулого року відповідачка взяла у позивача дане майно в тимчасове користування, після чого його не повернула. На вимоги повернути майно ніяким чином не реагує. Зважаючи на зазначені обставини позивач просить суд постановити рішення, яким витребувати у відповідачки та повернути позивачеві сільськогосподарську машину «Причіп-гноєрозкидач» марки 1 ПТУ-4.0, заводський номер 250419, реєстраційний номер [NUMBER]. Також зазначає, що своїми протиправними діями відповідачка завдала позивачеві моральну шкоду, яку він оцінює в 5000 грн., та просить стягнути з відповідачки. В судовому засіданні позивач підтримав позов та пояснив про обставини, що описані вище. В той же час від додав, що свідоцтво про реєстрацію машини, копію якого надав до матеріалів справи, стосується машини, яку він зібрав з деталей, придбаних у м. Житомирі в приватного підприємця. Після цього в 2015 році позивач провів реєстрацію зазначеної сільськогосподарської машини на власне імя. Проте наполягає на тому, що саме цей гноєрозкидач був переданий відповідачці в користування в 2013-2014 р.р., і вона його не повернула позивачеві. Відповідачка позов не визнала. Пояснила, що в 2014 році придбала у позивача гноєрозкидач. Між сторонами була обумовлена ціна, і вона повністю розрахувалася за придбане майно. А майно, яке хоче витребувати позивач це нова сільськогосподарська машина, яку батько (позивач) зібрав з придбаних ним деталей, та в 2015 році провів державну реєстрацію даної речі на власне імя. За таких умов просить суд відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, 14 квітня 2014 році у ФОП [PERSON] позивач придбав деталі (платформу, борт, вісь, ресору, дишль, циліндр та колеса), про що свідчить акт прийому-передачі, та не заперечується сторонами. Надалі позивач пояснив суду, що з цих деталей він зібрав причіп-гноєрозкидач, який зареєстрував у 2015 році, на підтвердження чого надав свідоцтво про реєстрацію машини серії ІС № 034067. Згідно до вищевказаного свідоцтва, за позивачем зареєстрована машина причіп, реєстраційний номер 36173ВК, марки 1 ПТУ-4.0, заводський номер 250419. Реєстрація проведена 09.06.2015 року. До пакета документів була також надана квитанція до прибуткового касового ордера, видана ФОП [PERSON] 07.04.2015 року, згідно до якої позивач придбав вузли та агрегати до виробу 1 ПТУ-4.0. Згідно до цього ж пакету документів причіп марки 1 ПТУ-4.0, заводський номер 250419 був випущений в 2015 році. Позивач стверджує, що саме ця річ була ним передана позивачці у тимчасове користування в 2014 році, і що саме цю річ не повертає відповідачка, а тому він звернувся до суду та просить захистити порушені права. Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Механізми захисту права власності закріплені Главою 29 Цивільного кодексу України. Зокрема, ст. 387 ЦК України закріплено право на витребування власником свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави ним заволоділа. З контексту вказаної норми вбачається, що позивачем даної категорії справ може бути лише законний власник, тобто особа, яка володіла майном на відповідній правовій підставі. Відповідачем виступає особа, яка безпосередньо заволоділа майном, або набула його за відповідним правочином з третьою особою. Позов про витребування майна за своєю природою є речово-правовим. Обєктом може бути лише індивідуально-визначене майно (яке існує в натурі на момент подання позову) та в позовній заяві має бути чітко визначено всі характеристики та індивідуальні ознаки майна, що витребовується. За умовами ч. 3 ст. 397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. У звязку з цим, позивач повинен довести відсутність у відповідача правових підстав володіння майном. В свою чергу, і сам позивач повинен підтвердити своє право власності на спірне майно надати правовстановлюючі документи або інші докази, що підтверджують дійсну належність спірного майна позивачу, та довести факт незаконності вибуття з його власності спірного майна. В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] надали показання про те, що у позивача був причіп-гноєрозкидач, який він придбав приблизно в 2003-2004 роках. Даною річчю користувався позивач, надавав його в користування відповідачці, а також сусідам. Свідки памятають, що 3-4 роки тому вони перевозили гноєрозкидач від позивача до відповідачки, яка ним користувалася. Надалі мова була про те, що позивач хоче продати гноєрозкидач, і відповідачка згодилася його придбати. За вказану річ протягом 2013-2014 років були сплачені як грошові кошти, так і придбавалися та передавалися картопля, свійська тварина свиня в рахунок виконання зобовязань з проведення повного розрахунку за придбану відповідачкою майно. Надалі позивач сказав, що курс долара США піднявся, та став вимагати доплату. Після незгоди проводити доплату він звернувся з позовом до суду. Отже, в ході розгляду справи позивач не довів суду, що саме причіп марки 1 ПТУ-4.0, заводський номер 250419, рік випуску - 2015 був переданий ним відповідачці в 2014 році, а до цього передавався в користування й раніше протягом 2011-2013 років; і що саме цим виробом відповідачка користувалася ще в 2013 році, а до того - й раніше, і на даний час його не повертає законному власнику. Очевидними є обставини, що позивач ні протягом 2011-2013 років, ні в 2014 році не міг передавати в користування відповідачці причіп 1 ПТУ-4.0 (як зазначено у свідоцтві про його реєстрацію), 2015 року випуску. Адже саме цю річ, 2015 року випуску, позивач просить витребувати у відповідачки, у якої, зі слів позивача, вона перебуває з 2014 року. І в той же час позивач стверджує, що цей причіп він склав з деталей, придбаних 14 квітня 2014 року та 07 квітня 2015 року, державну реєстрацію якої провів 09.06.2015 року. Позивач також не довів, що його річ перебуває у відповідачки станом на час предявлення позову, та продовжують у неї перебувати. Отже, позов про витребування майна з чужого незаконоого володіння не підлягає до задоволення. У відповідності до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За положеннями частини 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Судом враховуються положення постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 р. Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду № 5 від 25.05.01 р.). Протиправні дії відповідачки по відношенню до позивача в ході розгляду справи не були встановлені. А тому суд вважає, що позов в частині компенсації моральної шкоди не підлягає до задоволення. За нормам ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, мають право подавати докази, брати участь в їх дослідженні, давати усні й письмові пояснення судові, подавати свої доводи, висловлювати міркування та заперечення (ст. 27 ЦПК України). Доказуванням є діяльність суб'єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з'ясування дійсних обставин справи, прав і обов'язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів. Обов'язок з доказування покладається на того, хто звернувся за допомогою до суду. Невиконання обов'язку з доказування для сторін й інших суб'єктів правового спору має матеріально-правові і процесуально-правові наслідки. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст. 11 ЦПК України). Суд сприяв тому, щоб позивач подав суду належні і допустимі докази на підтвердження заявлених ним вимог. Проте позивач не довів суду ті обставини, на які він посилався як на підтвердження заявлених позовних вимог. А рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на вищевикладене суд вважає, що заявлений позов є необґрунтованим та недоведеним, а тому не підлягає до задоволення. Позивач не довів суду, що відповідачка порушила його права. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 88 ЦПК України. Оскільки при зверненні до суду позивач не сплатив судові витрати в повному обсязі, і не здійснив їх сплату до закінчення розгляду справи, а суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволенні позову, то несплачені судові витрати підлягають до стягнення з позивача на користь держави.

Outcome: approved