Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

В мотивуванні позовних вимог позивачка вказала, 05 липня 2013 року між сторонами, був зареєстрований шлюб у Виконавчому комітеті Вільхівської сільської ради Харківського району Харківської області. Від цього шлюбу у сторін є спільна дитина - [PERSON], [INFO], яка мешкає з відповідачкою. Спільне життя з відповідачкою не склалося, шлюбні відносини між сторонами були припинені, та з вересня 2016 року сторони проживають окремо. Відповідачка разом із дитиною поїхала до своєї матері за місце проживанням, де і знаходиться по теперішній час. Відповідачка постійно перешкоджає зустрічі із донькою. Досягнути із Відповідачкою домовленості щодо порядку участі позивача як батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею, у сторін не вийшло. Відповідачка чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з дитиною. Тому позивач вимагає: - зобов'язати відповідача - [PERSON], усунути перешкоди у здійсненні батьківського права на спілкування [PERSON], з його малолітньою донькою - [PERSON], [INFO]; - встановити порядок участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні його дитини - [PERSON], [INFO], шляхом надання [PERSON] можливості здійснювати систематичні побачення з дитиною за місцем свого проживання за адресою: 62431, [ADDRESS] Відповідачка заперечень суду не надала. Позивач на позові наполягав. Дослідивши і оцінивши в сукупності докази матеріалів справи, судом встановлено наступні обставини: Суд вважає доведеним факти, 05 липня 2013 року між сторонами, був зареєстрований шлюб у Виконавчому комітеті Вільхівської сільської ради Харківського району Харківської області. Від цього шлюбу у сторін є спільна дитина - [PERSON], [INFO], яка мешкає з відповідачкою. Означені факти підтвердженя копіями свідоцтво про шлюб та свідоцтва про народження. Спільне життя з відповідачкою не склалося, шлюбні відносини між сторонами припинені, та з вересня 2016 року сторони проживають окремо. Відповідачка разом із дитиною поїхала до батькив, де і знаходиться по теперішній час. Відповідно до ч. 2 ст. 157 Сімейного Кодексу України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно ч. 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 142 Сімейного Кодексу України діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Позивач зазначає, що Відповідачка постійно перешкоджає зустрічі із донькою, що в свою чергу є порушенням вимог ст..141, 142, 157 СК України. Відповідачка чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з дитиною. Така поведінка Відповідачки порушує батьківські права позивача та перешкоджає виконувати свої батьківські обов'язки. Згідно ч. 1 ст. 153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. Відповідно до ч. 3 ст. 157 Сімейного Кодексу України той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. Відповідно до ч. 1 ст. 159 Сімейного Кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Також, відповідно до ст.ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно із ч. 1 ст. 12 вищевказаного Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована Україною 27.02.1991 p., дата набуття чинності для України 27.09.1991) визначено, що «в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини». Згідно із ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» зазначається, що кожна дитина має-право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до Законів України. П.16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на її фізичний розвиток, не спілкується з дітьми у обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними освіти - створились умови, які шкодять інтересам дітей. Згідно з ст.ст. 150, 157 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні. У випадку ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини вони можуть бути позбавлені батьківських прав. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими.

Outcome: approved