Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

В квітні 2019р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 24-27) до відповідача [PERSON] , в якому просив суд: - стягнути з відповідача на свою користь 84047,18 грн., в якості відшкодування матеріальної шкоди; 700,0 грн., в якості оплату вартості автотоварознавчого дослідження; всі судові витрати пов`язані з розглядом справи покласти на відповідача. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 17 квітня 2016р. об 23:05 год. на перехресті вул. вул. Жилянської - Л. Толстого в м. Києві мала місце дорожньо - транспортна пригода (далі по тексту - ДТП) за участі автомобілів: «Daewoo Matiz» д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача та «Opel» д.н.з. [NUMBER] під керуванням позивача. Вказана ДТП мала місце з вини відповідача, що встановлено постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 серпня 2016р. В результаті ДТП належний позивачу автомобіль «Opel» д.н.з. [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Згідно з Звітом № 2861 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Opel» д.н.з. [NUMBER] , розмір матеріального збитку становить 84047,18 грн. Оскільки в досудовому порядку відповідач, а також ПАТ «СК «Скайд», в якому була застрахована цивільна відповідальність власників наземних транспортних засобів, згідно договору обов`язково страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів Поліс АЕ/4979862 не здійснюють відшкодування заподіяної шкоди, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх порушених прав до відповідача, враховуючи своє альтернативне право вимоги, як потерпілого, згідно правових позицій Верховного Суду, наведених в постанові від 14 лютого 2018р по справі № 754/1114/15-ц. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 липня 2019р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та залучено до участі у справі, в якості третьої особи без самостійних вимог ПАТ «Страхова компанія «Скайд». В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, наведених в позові, просив суд позов задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач, третя особа, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явилися, поважності причин неявки суду не повідомили, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження строк, відповідач відзив на позов не подавав. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 17 квітня 2016р. об 23:05 год. на перехресті вул. вул. Жилянської - Л. Толстого в м. Києві мала місце ДТП за участі автомобілів: «Daewoo Matiz» д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача та «Opel» д.н.з. [NUMBER] під керуванням позивача. Вказана ДТП мала місце з вини відповідача, що встановлено постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 серпня 2016р. по справі № 761/21657/16-п. Згідно постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 29 липня 2016р. по справі № 761/21634/16-п, провадження по справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за фактом зазначеної ДТП закрито за відсутністю складу адміністративного правовопорушення. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що на час ДТП цивільна відповідальність відповідача була застрахована третьою особою, на підставі договору обов`язково страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів Поліс АЕ/4979862. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, а п. 1) ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачає, що шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Частиною 1 ст. 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. За змістом ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З матеріалів справи № 761/21657/16-п, вбачається, що автомобіль «Daewoo Matiz» д.н.з. [NUMBER] на час ДТП належав ТОВ «Вікторія Фудс». В судовому засіданні представник позивача, не міг пояснити суду, чи перебував у трудових відносинах відповідач з зазначеним товариством на час ДТП і чи виконував він службові обов`язки. Також представник позивача не міг повідомити суду, чи повідомляв позивач третю особу про настання страхового випадку і чи звертався він, в установленому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до третьої особи з заявою про виплату страхового відшкодування. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що внаслідок зазначеної вище ДТП, йому була спричинена матеріальна шкода у вигляді пошкодження належного йому автомобіля «Opel» д.н.з. [NUMBER] . Згідно з Звітом № 2861 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Opel» д.н.з. [NUMBER] , розмір матеріального збитку становить 84047,18 грн. Також, протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною позивача не було надано суду доказів того, чи є на час розгляду справи в суді позивач власником вказаного автомобіля, та чи здійснено позивачем відновлювальний ремонт його автомобіля, враховуючи, що з часу ДТП і до часу звернення до суду з вказаним позовом минуло майже три роки. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди не підлягають задоволенню, при цьому судом враховано, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, висновки ВП Верховного Суду, яка в постанові від 04 липня 2018р. (справа №755/18006/15-ц, провадження №14-176цс18) зазначила, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). При цьому, посилання сторони позивача, щодо альтернативи звернення з позовом про відшкодування шкоди потерпілою особою, як до страховика чи до винної особи, згідно правових позицій Верховного Суду, наведених в постанові від 14 лютого 2018р. по цивільній справі № 754/1114/15-ц нівелюються вищенаведеними правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду. Також судом враховано, що протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною позивача не було подано жодних заяв чи клопотань про забезпечення чи витребування доказів безпосередньо у третьої особи. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про безпідставність вимог про відшкодування матеріальної шкоди, не підлягають задоволенню і вимоги позивача про відшкодування йому вартості автотоварознавчого дослідження. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідача не підлягає стягненню на користь позивача понесені останнім судові витрати.

Outcome: dismissed