Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

В обґрунтування позову, позивачка [PERSON] посилається на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], який був розірваний на підставі рішення Антрацитівського міськрайонного суду від 26.11.2013 року. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні. Позивачка матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Син часто хворіє, потребує якісного медичного обслуговування, проходження обстеження, яке можна отримати виключно на території України та за кордоном. Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, її фізичним, духовним та моральним розвитком не займається, матеріальної допомоги не надає. Позивачка [PERSON] бажає повезти сина на лікування за кордон, однак не може отримати згоди на такі поїздки у відповідача, на підставі чого вимушена звернутися до суду. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, надала суду клопотання у якому просить розглянути справу у її відсутності (а.с. 6). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки до суду не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать оголошення в газеті «Урядовий Кур'єр» № 22 від 04.02.2017 року. На підставі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 13 лютого 2017 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, з'ясував позицію сторін, дослідив матеріали справи й вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню, за слідуючими підставами: За свідоцтвом про народження (а.с. 9) батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], значаться [PERSON] та [PERSON]. Порядок виїзду за кордон без згоди другого з подружжя (чоловіка) визначено законом України « Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України» від 21.01.1994 року № 3857-Х11, Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення, видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», затвердженого Постановою КМУ від 31.03.1995 року № 231 (із змінами). Стаття 18 цих Правил передбачає, що виїзд за межі України громадян, що не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється (п. 3 Правил) у разі пред'явлення оригіналів документів, або їх нотаріально завірених копій: рішень суду щодо надання дозволу на виїзд за межі України дитині, яка не досягла 16 річного віку без згоди та супроводу другого з батьків». За ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла 16 річного віку, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів, в їхньому супроводі, або у супроводі осіб, уповноважених ними. Таким чином, суд дійшов висновку, що через те, що відповідач [PERSON] - батько неповнолітнього - [PERSON], [INFO], ніякої участі у вихованні і матеріальному забезпеченні дитини не приймає, можливо надати його матері [PERSON] - дозвіл на вивіз дитини [PERSON] за межі України без згоди батька. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved