Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

В липні 2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу на підставі договорів позики. В обґрунтування позову вказує, що в 2012 році передала у власність відповідачу грошові кошти загальною сумою 400 000 (чотириста тисяч) доларів США, що на підставі укладених між ними чотирьох договорів позики: 1) договір позики від 15 червня 2012 р. на суму 100\~000 (сто тисяч) доларів США, відповідно до якого відповідач зобовязувався повернути позивачу вказану суму грошових коштів, скореговану на індекс інфляції, але не більше ніж на 10% річних, у строк до 15 червня 2013 р. включно; 2) договір позики від 15 червня 2012 р. на суму 100\~000 (сто тисяч) доларів США, відповідно до якого відповідач зобовязувався повернути позивачу вказану суму грошових коштів та додатково сплатити відсотки за користування позикою у розмірі 10% річних у строк до 15 листопада 2013 р. включно; 3) договір позики від 07 вересня 2012 р. на суму 100\~000 (сто тисяч) доларів США, відповідно до якого відповідач зобовязувався повернути позивачу вказану суму грошових коштів, скореговану на індекс інфляції, але не більше ніж на 9% річних, у строк до 07 вересня 2013 р. включно; 4) договір позики від 07 вересня 2012 р. на суму 100\~000 (сто тисяч) доларів США, відповідно до якого відповідач зобовязувався повернути позивачу вказану суму грошових коштів та додатково сплатити відсотки за користування позикою у розмірі 9% річних у строк до 07 грудня 2013 р. включно. Відповідно до пункту 5 всіх чотирьох договорів позики, позика вважається повернутою, а відсотки сплаченими (для договорів позики 2 та 4) у випадку наявності на примірниках цих договорів відмітки позикодавця про одержання грошей або наявності розписки позикодавця про повний розрахунок. Станом на дату розгляду справи відповідач не повернув позивачу жодної з сум отриманої позики, чим порушив умови договорів позики. Враховуючи викладене, позивач просила стягнути з відповідача суму боргу за всіма договорами позики з урахуванням індексу інфляції в сумі 5\~741\~465,77 грн. та три проценти річних в сумі 115\~869,5 грн., а всього 5\~857\~335,27 грн. В березні 2015 року через канцелярію суду представником позивача подана заява про збільшення розміру позовних вимог. В змінених позовних вимогах позивач не ставив питання про стягнення індексу інфляції на суму боргу, оскільки остання виражена в іноземній валюті. Також позивачем зроблено перерахунок процентів за користування коштами (для договорів позики 2 та 4) та трьох процентів річних станом на 20 березня 2015 року. Враховуючи вищевикладене позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в сумі 10\~997\~462,64 гривень, що еквівалентно 470\~096,79 доларів США, та судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з урахуванням уточнень та просив суд позов задовольнити. В судовому засіданні 29 жовтня 2014 р. відповідач [PERSON] заперечив факт укладання та підписання ним всіх чотирьох договорів позики. При цьому суду пояснював, що позивачка була позичальником у Банку в якому він працював, має велику кількість непогашених кредитів, а тому він у неї не міг брати кошти в позику. Представником відповідача в цьому ж судовому засіданні заявлено клопотання про призначення почеркознавчої експертизи. Представник позивача підтримав зазначене клопотання. Ухвалою суду від 31 жовтня 2014 р. у справі призначено почеркознавчу експертизу. На час проведення експертизи провадження у справі було зупинено. В лютому 2015 р. матеріали справи повернулись до суду разом з висновком експертів від 10 лютого 2015 р. Ухвалою суду від 13 лютого 2015 р. провадження у справі було відновлено. Заяву про збільшення позовних вимог було вручено представнику відповідача в судовому засіданні 19 травня 2015 р. Тоді ж представник відповідача просив оголосити перерву у судовому засіданні для надання йому можливості ознайомитись із заявою про збільшення позовних вимог та висновком експертів від 10 лютого 2015 р. Клопотання судом задоволене. У судовому засіданні була оголошена перерва до 08 червня 2015 р. 08 червня 2015 р. відповідач у судове засідання не зявився. Представник відповідача 08 червня 2015 р. через канцелярію суду подав клопотання, яким він просив розгляд справи відкласти в звязку з необхідністю виїхати за межі міста та відсутністю у м. Києві самого відповідача. Представник позивача просив відмовити у задоволенні клопотання з огляду на очевидне зловживання відповідачем та його представником своїми правами та тривалому розгляді справи у суді першої інстанції. Судом відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України та вважає за можливе закінчити розгляд справи без участі відповідача та його представника, оскільки справа тривалий час знаходиться в провадження суду і відповідач не позбавлений був можливості надати суду докази на спростування заявлених вимог. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. В червні та вересні 2012 року між позивачем та відповідачем укладено наступні договори позики та на наступних умовах: 1) договір позики від 15 червня 2012 р. на суму 100\~000 (сто тисяч) доларів США, відповідно до якого відповідач зобовязувався повернути позивачу вказану суму грошових коштів, скореговану на індекс інфляції, але не більше ніж на 10% річних, у строк до 15 червня 2013 р. включно; 2) договір позики від 15 червня 2012 р. на суму 100\~000 (сто тисяч) доларів США, відповідно до якого відповідач зобовязувався повернути позивачу вказану суму грошових коштів та додатково сплатити відсотки за користування позикою у розмірі 10% річних у строк до 15 листопада 2013 р. включно; 3) договір позики від 07 вересня 2012 р. на суму 100\~000 (сто тисяч) доларів США, відповідно до якого відповідач зобовязувався повернути позивачу вказану суму грошових коштів, скореговану на індекс інфляції, але не більше ніж на 9% річних, у строк до 07 вересня 2013 р. включно; 4) договір позики від 07 вересня 2012 р. на суму 100\~000 (сто тисяч) доларів США, відповідно до якого відповідач зобовязувався повернути позивачу вказану суму грошових коштів та додатково сплатити відсотки за користування позикою у розмірі 9% річних у строк до 07 грудня 2013 р. включно. Пункт 1 договорів позики 1 та 3 передбачає, що позичальник повинен повернути позикодавцю суму позики, скореговану на індекс інфляції. У той самий час, за період, на який надавалися позики за договорами позики 1 та 3, була зафіксована дефляція, тому договори позики 1 та 3 є безпроцентними. Пункт 3 кожного договору позики вказує на отримання відповідачем сум позики до підписання кожного з договорів. Відповідно до пункту 5 всіх чотирьох договорів позики, позика вважається повернутою, а відсотки сплаченими (для договорів позики 2 та 4) у випадку наявності на примірниках цих договорів відмітки позикодавця про одержання грошей або наявності розписки позикодавця про повний розрахунок. Станом на дату розгляду справи відповідач не повернув позивачу жодної з сум отриманої позики, чим порушив умови договорів позики. Доказів зворотного відповідачем не надано. Статті 58-59 ЦПК України визначають належність та допустимість доказів. Так, відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. При цьому слід зазначити, що факт передачі коштів поясненнями свідків не підтверджується. Відповідач під час розгляду справи дав пояснення, згідно з якими він заперечував факти укладення та підписання ним всіх чотирьох договорів позики. З цих підстав судом призначено почеркознавчу експертизу. На вирішення експертизи поставлено наступні питання: «Чи виконано підписи в двох договорах позики від 15 червня 2012 року в графі «позичальник» [PERSON] чи іншою особою?» та «Чи виконано підписи в двох договорах позики від 07 вересня 2012 року в графі «позичальник» [PERSON] чи іншою особою?». Проведення експертизи було доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. Згідно з висновками експертів від 10 лютого2015 р. № 15579/15580/14-32 за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 756/9508/14-ц, підписи від імені [PERSON], які виконано у двох договорах позики від 15 червня 2012 року та у двох договорах позики від 07 вересня 2012 року у графах «позичальник» (договори № 1-4), виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів; підписи від імені [PERSON], які виконано у двох договорах позики від 15 червня 2012 року та у двох договорах позики від 07 вересня 2012 року у графах «позичальник» (договори № 1-4), виконані самим [PERSON]. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначає, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 1050 ЦК України визначає, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частина 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Право позивача на отримання процентів за користування відповідачем сумою позики (для договорів позики 2 та 4) не суперечить законодавству України, оскільки договір позики, як загальна договірна конструкція, є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи. ЦК України не містить жодного виключення як щодо субєктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором ( ч. 1 ст. 1048 ЦК України). За цих обставин суд доходить до висновку про наявність у позивача вимагати стягнення з відповідача процентів за користування відповідачем позикою за договорами позики 2 та 4. Частина 3 ст. 10 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічний обовязок визначено ч. 1 ст. 60 ЦПК України. Відповідачем доводи позивача належними та допустимими доказами не спростовано. Визначаючи суму заборгованості відповідача перед позивачем, суд виходить з наступного. Пункт 1 всіх договорів позики визначає валютою зобовязань долар США. Абзац 2 п. 3 договорів позики встановлює обовязок позичальника повернути позикодавцю суму позики та процентів у тій самій валюті, в якій була надана позика. Доданий до змінених позовних вимог розрахунок ціни позову у валюті зобовязання визначає грошові вимоги позивача до відповідача наступним чином: сума основного зобовязання 400\~000,00 доларів США; сума процентів за користування відповідачем сумою позики за договорами позики 2 та 4 (27\~616,44+22\~783,56) 50\~400 доларів США; 3 проценти річних 19\~696,79 доларів США. Всього 470\~096,79 доларів США. Змінені позовні вимоги позивача розраховані з застосуванням встановленого НБУ офіційного курсу гривні до долара США станом на 20 березня 2015 р., який становив 2339,4039 грн. за 100 доларів США. Станом на дату винесення рішення, такий курс НБУ встановлено на рівні 2110,2444 грн. за 100 доларів США. В звязку з цим сума позовних вимог підлягає перерахунку (зменшенню) та становить в розмірі 8440000 грн. (400000 дол. США), 415602 грн. 26 коп. (3 проценти річних 19\~696,79 доларів США) та 1063440 грн. (50\~400 доларів США). З врахуванням вищевикладеного суд вважає, що позов законний та обґрунтований та підлягає задоволенню частково на вказану вище суму. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом судової справи, серед іншого, належать витрати, повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 3\~284,22 грн. та 2\~793,47 грн. витрат позивача на проведення судової експертизи. На підставі викладеного,

Outcome: partial