Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

В лютому 2016 року [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про визнання недійсними договору дарування будинку № 1 по вул. Прибузькій в с. Пирогівці Хмельницького району, договору дарування земельної ділянки площею 0,25 га розташованої по вул. Прибузькій, 1 в с. Пирогівці Хмельницького району та договору дарування земельної ділянки площею 0,25 га розташованої на території Пироговецької сільської ради (с. Пирогівці Хмельницького району Хмельницької області) з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, укладених 24.10.2013 року між [PERSON], як дарувальником та [PERSON], як одарованим, посвідченими приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу. В обґрунтування вимог позивач вказував, що йому на праві власності належали вище зазначені будинок та земельні ділянки, які він за договорами дарування відчужив відповідачу. Укладенню цих договорів дарування передувала домовленість про те, що відповідач буде надавати позивачу допомогу по господарству, забезпечувати його необхідними продуктами харчування, доглядати на за ним до смерті. Під час укладення вказаних договорів, він з їх текстом не ознайомлювався, так як вважав, що з відповідачем вони про все домовилися. Після підписання договорів відповідач періодично навідувався до нього, купував продукти, проте з часом перестав надавати допомогу. В січні 2015 року відповідач почав виганяти його з будинку. Після цього він звернувся до нотаріуса, яка і розяснила йому, що він подарував належний йому будинок та земельні ділянки [PERSON] З огляду на ці обставини позивач вказує, що укладаючи договори дарування з відповідачем, він помилявся щодо обставин, які мають істотне значення і ця помилка сталася внаслідок вмовлянь зі сторони відповідача, який обіцяв належним чином піклуватися про нього. Крім того, він помилявся щодо природи правочину, так як насправді хотів укласти договір довічного утримання. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві та просили задовольнити його в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечили вказавши на те, що позивач подарував будинок та земельні ділянки добровільно, повністю був ознайомлений з текстом договорів. Приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилася, про день та час слухання справи повідомлена своєчасно, а тому суд вважає зо можливе справу слухати у її відсутності. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 24 жовтня 2013 року між [PERSON], як дарувальником та [PERSON], як обдарованим було укладено договір дарування будинку № 1 по вул. Прибузькій в с. Пирогівці Хмельницького району, договір дарування земельної ділянки площею 0,25 га розташованої по вул. Прибузькій, 1 в с. Пирогівці Хмельницького району та договір дарування земельної ділянки площею 0,25 га розташованої на території Пироговецької сільської ради (с. Пирогівці Хмельницького району Хмельницької області) з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, які були посвідчені приватним нотаріусом Хмельницької міського нотаріального округу [PERSON] Під час підписання даних договорів позивач їх текст не читав, у звязку з тим, що є особою похилого віку та довіряв своєму сину [PERSON] Укладаючи вказані договори, позивач сподівався, що відповідач по справі буде доглядати за ним, надавати йому необхідну допомогу по господарству, забезпечувати продуктами харчування. Після укладення вказаних договорів позивач залишився проживати у своєму будинку, де проживає і по теперішній час, а відповідач навідував його на перших порах, періодично забезпечував продуктами та надавав допомогу у вирішенні побутових питань. В лютому 2016 року позивач дізнався про те, що насправді він уклав договори дарування, а не довічного утримання, як він вважав до цього часу. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили суду, що [PERSON] є особою похилого віку, інвалідом ІІ групи, а тому потребує стороннього догляду. Таку допомогу йому надавав [PERSON], однак останнім часом припинив догляд, оскільки стосунки між ними погіршилися. Допитані судовому засіданні за клопотанням відповідача свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] обставин укладення оспорюваних договорів не повідомили, а тому суд до уваги їх покази не приймає. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно з ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч.1 ст. 229 К України). Згідно п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» вбачається, що відповідно до\~статей 229 - 233 ЦК України\~правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою\~\~для визнання правочину недійсним Згідно зі ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обовязок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Постановою судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі № 6-202цс15 висловлена наступна правова позиція, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими\~\~обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Встановлені в судовому засіданні обставини обєктивно вказують на те, що при укладенні договорів дарування від 24.10.2013 р. зі сторони позивача мала місце помилка щодо природи даного правочину і щодо прав та обовязків сторін за договором, а тому вищевказані договори слід визнати недійсними. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved