Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

В листопаді 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач вказує на те, що 24 жовтня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 53625 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23 жовтня 2013 року. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 17 вересня 2014 року існує заборгованість перед Банком в сумі 246888 грн. 66 коп. Посилаючись на викладене, а також на положення ст.ст. 526,527,530, 1054 ЦК України, позивач просив стягнути на свою користь з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 246888 грн. 66 коп., а також сплачені позивачем судові витрати. В судове засідання позивач не з'явився. Про час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності його представника. Позовні вимоги позивач підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд застосувати строк позовної давності. Посилався на те, що погашення кредиту він припинив здійснювати ще у 2007 році, а у 2008 році добровільно передав автомобіль Банку в рахунок погашення заборгованості за кредитом. Вказував на те, що Банк пропустив строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом. Заслухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. З матеріалів справи вбачається, що 24 жовтня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № NKGDAK000100028, згідно якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 53625 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23 жовтня 2013 року. Відповідно п. 2.2 кредитного договору позичальник зобов'язався сплачувати проценти за користування кредитом, здійснити повне погашення кредиту, сплатити комісію у відповідності з вимогами кредитного договору. Згідно п. 4.1 кредитного договору при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3 даного договору (сплати процентів за користування кредитом, та комісії), Банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 17 вересня 2014 року існує заборгованість перед Банком. Згідно наданого позивачем розрахунку відповідачу нарахована заборгованість в сумі 246888 грн. 66 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 43467 грн. 17 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 63962 грн. 87 коп., заборгованості по комісії - 15240 грн. 08 коп., пені - 124218 грн. 54 коп.. Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22 листопада 1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Вимога позивача про стягнення пені в розмірі, який більш ніж вдвічі перевищує заборгованість відповідача за кредитом, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Враховуючи вимоги норм цивільного, конституційного та міжнародного законодавства, суд вважає можливим зменшити розмір нарахованої Банком пені до 15000 грн. 00 коп.. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов Банку на підставі ст.ст.526, 536, 549, 610, 611 ЦК України підлягає частковому задоволенню. З відповідача на користь Банку слід стягнути заборгованість за тілом кредиту - 43467 грн. 17 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 63962 грн. 87 коп., заборгованість по комісії - 15240 грн. 08 коп., пеню - 15000 грн. 00 коп., а всього - 137670 грн. 12 коп. В іншій частині в позові слід відмовити. Що стосується посилань відповідача про пропуск строку позовної давності, то суд вважає їх помилковими з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Як вбачається з матеріалів справи, у 2011 році Банк звертався до суду з позовом про звернення стягнення на належний відповідачу автомобіль в рахунок погашення існуючої заборгованості за кредитним договором. Відповідач 20 березня 2012 року був присутній в суді апеляційної інстанції при розгляді даної справи та повністю визнав ці вимоги Банку. Вищезазначені дії відповідача, на думку суду, свідчать про визнання ним боргу та переривання перебігу позовної давності. Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені при подачі позову судові витрати.

Outcome: partial