Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що вона перебувала з зареєстрованому шлюбі з відповідачем. 21.03.2012 року шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] Рішенням Рівненського міського суду у 2011 році було присуджено до стягнення аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, щомісячно, починаючи з 16.12.2011. Однак, відповідач рішення суду не виконує. Додатково зазначає, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню сина. З огляду на зазначене, позивачка звернулась до суду з даним позовом та просить його задовольнити, позбавивши батьківських прав [PERSON], відносно його малолітнього сина. Просить судові витрати покласти на відповідача. Позивачка заявила клопотання про допит свідків, яке було задоволене судом. Відповідачем не було заявлено клопотань; та не був поданий відзив. Позивачка позов підтримала та пояснила суду про обставини, що описані вище. Надала суду висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідач не з'явився в судове засідання. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідач є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Така інформація є відкритою, загальнодоступною та зрозумілою; і при бажанні відповідач мав можливість отримати інформацію про дату і час розгляду справи. Від сторони не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без його участі, відзив на позов до суду не подав, тому судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачка проти такого вирішення справи не заперечує. Представник органу опіки та піклування підтримала висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його малолітньої дитини: сина [PERSON], [INFO] р.н Судом приймається до уваги, що за положеннями статті 49 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) сторони користуються рівними процесуальними правами. Тому суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості розгляду справи без участі відповідача. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Позивачка та відповідач є батьками малолітньої дитини: сина [PERSON], [INFO] Відповідач більше семи років не відвідував дитину. Він ухиляється від виконання обов'язків з її виховання, не піклується про здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток дитини. Догляд за малолітньою дитиною здійснює його мама - позивачка [PERSON], з якою дитина і проживає та перебуває на її повному утриманні та вихованні. В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON], [PERSON], які надали суду показання про те, батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не займається вихованням сина, залишив позивачку сім років тому. Отже, при розгляді справи були підтверджені доводи позивачки про те, що відповідач разом з дитиною не проживає, не цікавляться життям сина, не приділяє увагу його вихованню та не надає матеріальної допомоги на його утримання. Відповідно до висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав стосовно його малолітнього сина, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Таким чином відповідач не виконує приписи СК України щодо належного виховання та матеріального забезпечення дитини. При прийнятті рішення суд зважає на положення діючого законодавства. Позивачка покликалася на положення ч.2 ст. 150 СК України (батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток); ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» (виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.). Суд погоджується з тими доводами, які були наведені позивачкою. Обов'язки та права батьків щодо виховання дитини є основними серед всього комплексу батьківських прав та обов'язків, які закріплені сімейним законодавством. Всі інші права та обов'язки батьків щодо їхніх дітей покликані забезпечувати належне виконання батьками свого основного обов'язку - виховувати дитину. Стаття 150 СК України визначає, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Батьки зобов'язані також піклуватися про фізичний розвиток дитини, який, в свою чергу, тісно пов'язаний зі здоров'ям дитини. Обов'язку батьків піклуватися про духовний розвиток дитини кореспондує право дитини на духовний розвиток, яке включає в себе: право на освіту; право на прояв своїх здібностей; право на свободу світогляду і віросповідання; право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Таким чином, батьки мають сприяти одержанню дитиною належної освіти, прояву нею своїх здібностей, розширенню її світогляду, її самовизначенню щодо сповідання певної релігії або не сповідання ніякої, її зайняттям літературною, художньою, науковою, технічною творчістю. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. За положеннями ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно Сімейного законодавства України, обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач не виконує положення ст. 150 СК України, положення інших законодавчих актів щодо обов'язків з виховання та утримання дитини. А згідно до ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Стаття 164 СК України передбачає підстави для позбавлення судом батьківських прав батьків щодо їх дітей, і такі обставини знайшли своє підтвердження при розгляді справи. Зважаючи на наведене суд дійшов висновку, що заявлений позов про позбавлення батьківських прав підлягає до задоволення, оскільки він є обґрунтованим і доведеним. Суд вважає, що до спірних правовідносин підлягають до застосування норми законодавства, на які покликалася позивачка; і у суду немає підстав для їх незастосування. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved