Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

В лютому 2020 представник позивача ТОВ «Теплопостачсервіс», в особі директора звернулися до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив суд: стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 25550,64 грн, суму заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого постачання гарячої води в розмірі 5386,29 грн, суму інфляційних втрат нарахованих позивачем на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення у розмірі 4133,20 грн, суму інфляційних втрат нарахованих позивачем на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 749,30 грн, суму 3% річних, нарахованих позивачем на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення у розмірі 1706,10 грн, суму 3% річних, нарахованих позивачем на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 311,91 грн, а також понесені судові витрати у розмірі 2102,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що позивач є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та надає зазначені послуги в тому числі і відповідачу за адресою: [ADDRESS] , власником якої є відповідач. [PERSON] не здійснює оплату за надані послуги, у зв`язку з чим станом на 10.12.2019 утворилася заборгованість за житлово-комунальні послуги. За таких підстав, позивач просить суд ухвалити рішення, про стягнення заборгованості з [PERSON] . Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Шкірая М.І. від 06 лютого 2020 року, відкрито спрощене позовне провадження у справі. Згідно розпорядження керівника апарату Голосіївського районного суду м. Києва № 400 від 04.06.2020 дану цивільну справу при повторному авторозподілі розподілено в провадження судді Голосіївського районного суду м. Києва Мазур Ю.Ю. Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ст.ст. 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм правом та не направив суду відзив на позовну заяву. Представник відповідача надав до суду клопотання, в якому просить надати відповідачу додатковий строк для подання відзиву на позовну заяву та просить розглядати справу в судовому засіданні з повідомленням сторін. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України. Підставою для звернення до суду із вказаним позовом є стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, що становить 37837 гривень 44 копійки. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Частиною 6 ст. 279 ЦК України, визначено, що суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Отже, предметом позову є відшкодування збитків завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, розмір якої не перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з викликом сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Відповідачем не зазначено будь-яких обставин, що перешкоджають ухваленню судового рішення за наявними у справі матеріалами за правилами спрощеного позовного провадження. Враховуючи вищевикладене, суддя приходить до висновку, що в задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, слід відмовити. Також суд зазначає, що відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Встановлення позивачу строку для надання відзиву на позовну заяву є безпідставним та необгрунтованим і не може бути задоволено судом, оскільки представник відповідача не зазначив жодних поважних причин пропуску строку, а також не надав жодних доказів на підтверження поважних причин пропуску строку. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. ТОВ «Теплопостачсервіс» з 01 липня 2014 року є виконавцем послуг централізованого опалення та постачання гарячої води, та надає зазначені послуги в тому числі і позивачу та нараховує плату за них, згідно затверджених тарифів. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Договір № М4/13 від 05.11.2018, укладений між сторонами по справі «Про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води» за адресою: [ADDRESS] , у якому погоджено всі істотні умови, у тому числі про предмет договору та умову про порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги, зокрема: за предметом Договору - виконавець зобов`язався надавати споживачу послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, а споживач зобовязався вчасно оплачувати надані послуги у строки і на умовах, передбачених договором; за порядком оплати послуг - календарний місяць і щомісячну оплату сторони визначили, як розрахунковий період і систему оплати послуг, згідно яких платежі за отримані послуги споживач вносить не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим (п. ІІ Договору). Враховуючи викладене, позивач є споживачем житлово-комунальних послуг. Позивач звернувшись в суд з позовом, зазначає, що споживачу надавалися житлово-комунальні послуги, від даних послуг споживач не відмовлявся та продовжував їх фактично споживати, тобто між сторонами наявні договірні відносини. Виходячи з постанови Верховного суду України від 20 квітня 2016р., справа № 6-2991цс15 (споживачі зобов`язанні оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі). Окрім того відповідач, отримуючи щомісячно рахунки жодного разу не звернувся із запереченням щодо боргу. [PERSON] тривалий час не виконує належним чином договірні зобов`язання та норми законодавства, щодо оплати за спожиті комунальні послуги в повному обсязі, у зв`язку з чим за період з грудня 2015 р. по жовтень 2016 р. утворилася заборгованість перед заявником за житлово-комунальні послуги на суму: з централізованого опалення на суму 25550,64 грн та за період з жовтня 2016 по грудень 2019 з централізованого постачання гарячої води на суму 5386,29 грн. Відповідно до положень ст. 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст.16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Згідно ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. За п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користується ними, а відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не підставою для звільнення споживача від обов`язку по оплаті за ці послуги. Зазначена позиція викладена в постанові Верховного суду України у справі 6-2954цс15, постанова від 20 квітня 2016р. ТОВ «Теплопостачсервіс», що надавало споживачу послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води безперебійно та належної якості. Претензій з боку споживача щодо неякісного надання послуг не надходило. Розрахунки за спожиті комунальні послуги проводилися відповідно до тарифів затверджених: Постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та розпорядженням КМДА. Будинок, де розташована квартири боржника, обладнана загальнобудинком вузлом комерційного обліку теплової енергії. Документи, які підтверджують наявність вузла комерційного обліку тепла та проходження метрологічної повірки згідно чинного законодавства, додані позивачем. Отже, з моменту набуття права власності на квартиру відповідач отримує від позивача комунальні послуги, зокрема послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, від наданих послуг не відмовляється, та фактично споживає їх. Як вбачається з матеріалів справи, що між позивачем і відповідачем, що є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , склалися фактичні договірні відносини щодо надання житлово-комунальних послуг. Статтею 162 Житлового кодексу України передбачено, що власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно п. 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 плата за надані послуги вносяться споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплої енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа. З огляду на те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина 1 статті 509 Цивільного кодексу України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 Цивільного кодексу України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Також, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача мають правове обґрунтування з посиланням на докази відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, а тому позов підлягає до задоволення. Судом безспірно встановлено, що позивачем надаються комунальні послуги відповідачу як власнику квартири. Фактично, на час звернення до суду з позовом, відповідач має заборгованість перед позивачем, що підтверджується наданим суду розрахунком. З урахуванням наведеного та вимог закону, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 25550,64 грн, суму заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого постачання гарячої води в розмірі 5386,29 грн, суму інфляційних втрат нарахованих позивачем на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення у розмірі 4133,20 грн, суму інфляційних втрат нарахованих позивачем на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 749,30 грн, суму 3% річних, нарахованих позивачем на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення у розмірі 1706,10 грн, суму 3% річних, нарахованих позивачем на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 311,91 грн. З урахуванням задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2102,00 гривень.

Outcome: approved