Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

в липні 2018 року відкрите провадження у справі за позовом, в якому [PERSON] просила: стягнути із [PERSON] на її користь 68 640 грн. та 704,80 грн. судового збору. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона перебувала в шлюбі із [PERSON]. 19.12.2012 року ними придбаний автомобіль Renault Kangoo. [PERSON] не визнає за нею права спільної сумісної власності на автомобіль, без її згоди продав його, від сплати компенсації половини його вартості відмовляється. Відповідач заперечував проти позову. Свої заперечення обґрунтовував тим, що до суду не надано доказів, що автомобіль був реалізований саме за вартістю, яка складає 137 280 грн. Надана оцінка автомобіля не являється доказом, який може братись до уваги, оскільки він не був присутній під час огляду автомобілю, не міг висловити свої зауваження. Сам автомобіль проданий, питання про визнання договору купівлі-продажу недійсним не ставиться. Третя особа [PERSON] позов не підтримала. Третя особа [PERSON] позиції щодо позову не висловив.\~ 19.11.2018 року закрите підготовче провадження. 03.01.2019 року розгляд справи відкладений, через неявку представника відповідача, яка звернулась до суду із клопотанням про відкладення розгляду в звязку із хворобою. 20.03.2019 року проведений розгляд справи по суті, без участі сторони позивача, яка звернулись до суду із заявою про розгляд справи без їх участі. В ході розгляду справи заслухано представника відповідача, досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи, з яких встановлено, що 20.07.2005 року між сторонами зареєстрований шлюб, який згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.07.2016 року розірваний. 19.12.2012 року за відповідачем зареєстрований спірний автомобіль (а.с. 9). Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч. 3-4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення\~ правового режиму спільного сумісного майна на певний обєкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один з них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (постанова ВСУ від 27.04.2016 року, справа № 6-486цс16). Згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2017 року № 11 вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Представником відповідача не заперечувалось, що автомобіль набутий у власність за час шлюбу. Доказів, що таке придбання відбулось за особисті кошти відповідача не надано. Отже, він є обєктом спільної сумісної власності сторін та підлягає поділу. Встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 24.01.2018 року (а.с. 87) його реалізовано за 49 000 грн. Згоди на даний продаж позивач не надавала. Отже, його вартість слід їй компенсувати, при визначенні якої суд враховує, що договір купівлі-продажу підтверджує реалізацію спірного автомобіля та засвічує дійсну його вартість. В свою чергу, звіт про оцінку майна колісно-транспортного засобу (а.с. 12) суд відхиляє, в звязку із тим, що його не можна вважати повним та обєктивним, адже огляд обєкта оцінки не проводився, технічний стан записаний зі слів замовника, проведений на підставі статистичних даних та оголошень з веб-сайту з продажу автомобілів, які мають схожі технічні характеристики. Дана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 23.01.2019 року, справа № 487/4377/17. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути половину вартості автомобіля зазначеної в договорі\~ купівлі-продажу від 24.01.2018 року, тобто 24 500 грн. В свою чергу, позивачем сплачений судовий збір за звернення до суду із позовом в розмірі 704,80 грн., позов задоволений в частині, яка становить 35,69 % від заявлених вимог, тому\~ на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на його користь підлягає до стягнення судовий збір пропорційно до суми задоволених вимог в розмірі 252,83 грн.

Outcome: partial