Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

В липні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дітей, посилаючись на те, що відповідач є батьком їх неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які перебувають на її утриманні. На даний час сторони спільно не проживають, відповідач не приймає участь у вихованні дітей та в добровільному порядку ніякої матеріальної допомоги на їх утримання не надає. Просила суд стягнути з відповідача щомісяця аліменти в розмірі 1000 гривень на кожну дитину та судові витрати на правову допомогу. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав. Відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що він не має наміру платити аліменти позивачці, але натомість погоджується купувати одяг дітям та забезпечити необхідним побутом для розвитку дітей. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач є батьком неповнолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які перебувають на утриманні позивачки, що підтверджується довідкою Рідківської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області № 624 від 11 липня 2017 року. Діти не перебувають на диспансерному обліку в лікарні, сторони проживають окремо. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Приймаючи до уваги, що відповідач як батько зобовязаний приймати участь в утриманні своїх дітей на рівні із матірю, суд вважає обґрунтованими заявлені позовні вимоги щодо стягнення аліментів з відповідача на утримання своїх дітей. При цьому, суд у відповідності до вимог ст. 182 СК України враховує матеріальне становище та стан здоровя дітей, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, який є працездатного віку, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність у нього рухомого та нерухомого майна та інші обставини, що мають істотне значення. Слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ч. 1 ст. 184 СК України суд визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі за заявою одержувача. Заявляючи вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень на кожну дитину, позивачка зазначила, що відповідач зобовязаний на рівні із нею матеріально забезпечити дітей та спроможний щомісячно сплатити вказану суму аліментів на утримання дітей. Приймаючи до уваги, що відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає недоведеними належними та допустимими доказами посилання позивачки про те, що відповідач має можливість сплати аліменти на дітей саме в розмірі 1000 гривень щомісяця на кожну дитину. Враховуючи у сукупності досліджені докази та виходячи з принципу справедливості та розумності, а також обовязку обох батьків приймати участь в утриманні своїх дітей, суд вважає за необхідне присудити відповідачу аліменти на утримання [PERSON] та [PERSON] в розмірі 900 гривень на кожну дитину щомісяця, а [PERSON] в розмірі 720 гривень щомісяця, що не є меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Суд, визначаючи час з якого слід присудити аліменти на дитину, приймає до уваги, що позовна заява подана до суду 20 липня 2017 року, а відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Заперечення відповідача на позов з тих підстав, що він має намір купувати одяг дітям та забезпечити їх необхідним побутом, суд вважає безпідставним, зважаючи на те, що сторони не досягли домовленості щодо способів утриманням ними своїх дітей, а відповідно до розяснень, викладених у пункті 17\~Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати по справі. Крім того, відповідно до ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, відносяться, зокрема, витрати на правову допомогу. Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду був наданий договір про надання правової допомоги № 11/07/17 укладений між позивачкою [PERSON] та адвокатом [PERSON], а також квитанцію про оплату послуг адвоката в сумі 950 гривень, акт приймання наданих послуг від 11 липня 2017 року, що є підтвердженням оплати витрат на правову допомогу в сумі 950 гривень. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах визначений статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» і він не можеперевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. В той же час, відповідно до розяснень, викладених у абз. 2 п. 48 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зважаючи на участь у судовому засіданні по даній справі представника позивачки адвоката [PERSON], суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на правову допомогу у вигляді оплати послуг представника адвоката відповідно до акта прийому надання послуг, в якому викладені дії безпосередньо пов'язані із наданням правової допомоги у даній справі із розрахунку вартості наданої допомоги в сумі 950 гривень, яка не перевищує граничний розмір, передбачений ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». На підставі ст.ст. 180-184, 191 Сімейного кодексу України, ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»,

Outcome: partial