Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

В лютому 2016 року заявниця звернулася із зазначеною заявою до суду, в якій просила встановити факт, що вона проживала однією сімєю з травня 2009 року з громадянином [PERSON] до дня його смерті 24 жовтня 2015 року. В обґрунтування заяви зазначала, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, в тому числі на квартиру [ADDRESS], на яку вона претендує в порядку спадкування за законом четвертої черги спадкування. Посилаючись на те, що між ними не був зареєстрований шлюб, а для оформлення спадщини необхідно підтвердити, що вони проживали спільно однією сімєю, але в адміністративному порядку це зробити не можливо, тому просила підтвердити такий факт в судовому порядку. Заявниця та її представник в судовому засіданні заяву підтримали та просили задовольнити. Представники заінтересованої особи в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви з підстав відсутності належних доказів на підтвердження цього факту. Суд, заслухавши пояснення заявниці, її представника, представника заінтересованої особи, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. 24 жовтня 2015 року в м. Миколаєві помер [PERSON]. На день своєї смерті він проживав в [INFO], що підтверджується довідками з місця проживання житлово-експлуатаційної контори Південь № 7 (а.с. 53, 59). Цивільний кодекс України визначає порядок спадкування за законом та за заповітом. При спадкування за законом спадкоємці одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ст. 1258 ЦК України). Положення ЦК України визначають п'ять черг спадкування за законом (ст.ст. 1261-1265), в тому числі у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264). Заявниця стверджувала, що проживала проживала однією сім'єю з померлим з травня 2009 року, що необхідно їй для оформлення спадщини після його смерті. Тобто звернення до суду з цією заявою їй необхідно для підтвердження факту, що має юридичне значення проживання однією сім'єю з померлим не менше п'яти років до часу його смерті. Згідно зі ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи і про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України). Також, в ст. 256 цього ж Кодексу визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу (п. 5 ч. 1 цієї статті). На підтвердження обґрунтованості своєї заяви [PERSON] представила покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] В своїй сукупності ці покази підтверджують, що заявниця проживала разом з померлим [PERSON] з 2009 року і до часу його смерті однією сім'єю: вони вели спільне господарство та мали спільний бюджет; мали взаємні права та обов'язки; разом витрачалися на побутові речі та продукти харчування, ремонт жила; відносилися та спілкувалися один з одним як чоловік та дружина. Жоден із показів свідків не суперечить один одному і вони не різняться між собою, що могло б вказувати на їх надуманість та на змову із заявницею. Їх пояснення були об'єктивні та послідовні. Те, що вони не змогли однозначно вказати дату з якого заявниця почала мешкати спільно з [PERSON], то це не можна розцінювати як непідтвердження факту спільного проживання. Більшість свідків зазначили, що вони почали мешкати разом з 2009 2010 року. При цьому, свідок [PERSON], яка є тіткою заявниці, вказала, що у лютому 2009 року племінниця в телефонній розмові повідомила, що почала спільно проживати з чоловіком, старшим за неї за віком, а навесні вона приїжджала до них і познайомилася з [PERSON] Також, свідок [PERSON] повідомила, що познайомилася із [PERSON]С та її співмешканцем улітку 2010 року. Це також підтвердила своїми свідченнями сусідка [PERSON] [PERSON] Крім того, на доповнення підтвердження факту проживання однією сім'єю є також акт про проживання, підписаний сусідами і завірений житлово-експлуатаційним підприємством (а.с. 10), відповідно до якого [PERSON] проживала разом однією сім'єю із [PERSON] з 2009 року в [ADDRESS] Також, на підтвердження цього факту суду надано лікарське свідоцтво про смерть та довідка про поховання, з яких вбачається, що їх отримала заявниця, яка займалася його похованням. Таким чином, суд приходить до висновку, що дослідженими вище доказами підтверджується той факт, що [PERSON] і [PERSON] проживали спільно однією сімєю з травня 2009 року і до 24 жовтня 2015 року, тобто більш як пять років до дня смерті спадкодавця. Обставин, що спростовують заяву в судовому засіданні не виявлено, а встановлення даного факту необхідно заявниці для оформлення спадщини. Посилання представника заінтересованої особи на те, що факт спільного проживання не був підтверджений такими доказами як спільні фотографії та квитанції про витрати чи сплату комунальних послуг, суд не приймає як обґрунтовані, оскільки спільні фотографії або ж документи про витрати не можуть слугувати безумовним і обов'язковим доказом на підтвердження спільного проживання. Такий факт може бути підтверджений й іншими доказами, визначеними ст. 58 ЦПК України.

Outcome: approved