Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

В липні 2015 року представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просив встановити факт належності [PERSON], заповіту, посвідченому приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 12.03.2003 року, відповідно до якого [PERSON] заповідав все належне йому майно позивачу, оскільки в ньому допущено помилку у прізвищі спадкоємця та просив визнати за ним, [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на ? частину домоволодіння після смерті [PERSON], померлого 05 жовтня 2006 року, на житловий будинок № 24 по вул. Високій в смт. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області, який належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.12.1982 року посвідченого державним нотаріусом Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] зареєстрованого в реєстрі за н№ 2195. В обґрунтування позову позивач вказав, що 05 жовтня 2006 року помер [PERSON] на випадок своєї смерті він зробив заповіт, відповідно до якого, все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, а також все те, що буде йому належати на день його смерті і на що за законом він буде мати право - заповідав [PERSON]. Даний заповіт було посвідчено 20 березня 2003 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] Оскільки нотаріусом відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] він звернувся до суду з позовом.\~\~ Представник позивача у судове засідання зявився, просив позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені в ньому. Представник Кіровської селищної ради про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, але до суду не з'явився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутність за наявними матеріалами. Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, але до суду не з'явився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутність за наявними матеріалами. Вислухавши сторони, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.\~\~ В судовому засіданні встановлено, що 05 жовтня 2006 року помер [PERSON], про що 10.10.2006 року виконавчим комітетом Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис № 118, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 114223 (а.с. 12). За життя, а саме 20 березня 2003 року [PERSON] склав заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповів спадкоємцю, прізвище якого зазначено [PERSON]. Вказаний правочин було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 172. (а.с. 13) Згідно паспорту серії АМ 829016 (виданий 21.11.2001 року Дніпропетровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області), картки фізичної особи платника податків (видане 005.11.1997 року Державною податковою інспекцією у Дніпропетровському району) прізвище заявника «Миргородський». Відповідно до ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті Порівняльний аналіз даних вищевказаних документів, достовірно вказує на приналежність заявнику заповіту та допущену в ньому помилки в написанні його прізвища. Відповідно до ст. 1216, 1217 та 1220\~ЦК України\~спадкування є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) та здійснюється за заповітом, або за законом та відкривається внаслідок смерті цієї особи. Згідно ч. 1\~ст. 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі\~ст. 1234 ЦК України\~використав своє право на заповіт і згідно\~ст. 1235 ЦК України\~призначив спадкоємцем свого майна [PERSON]. Відповідно до статей\~1233,\~1234,\~1235,\~1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов'язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Згідно\~статті 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.1\~ст.1268 ЦК\~спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину. Відповідно до статті\~1217,\~1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно статті\~1222,\~1223 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У встановлений законом строк представник позивача звернувся до державного нотаріусу Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлого 05 жовтня 2006 року [PERSON]. Однак, постановою від 27 червня 2015 року державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори [PERSON] було відмовлено позивачу у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок № 24 по вул. Високій в смт Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області оскільки заповіт викликає незрозумілості та не підтверджується факт належності померлому 05 жовтня 2006 року [PERSON] спадкового майна. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~(пункт 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. У відповідності зі\~ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. У відповідності до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5\~ст. 1268 ЦК\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3\~ст. 1296 ЦК\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК\~встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті\~1296,\~1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Як передбачено\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до норми\~ст. 392 ЦК України\~вбачається, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати їм документа, який засвідчує його права власності. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Вирішуючи дане питання по суті, суд бере до уваги відомості КП Дніпропетровського району «БТІ» від 06.05.2015 року, згідно яких померлому [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.12.1982 року посвідченого державним нотаріусом Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 2195, якому належала ? спільної частки житлового будинку № 24 по вул.. Високій в сел. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області.(а.с.18) Отже, суд доходить до висновку, що позивач у встановлений законом строк звернувся у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, що є підставою для визнання за ним права власності на майно в порядку спадкування за заповітом, так як іншої можливості оформити своє право на спадкування у нього немає. Відповідно до чинного законодавства Україна законодавчо забезпечує громадянам, організаціям та іншим власникам рівні умови захисту права власності. В силу\~статті 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Таким чином, встановлено неможливість оформлення позивачем спадкових прав на житловий будинок у позасудовому порядку, оформлення яких не порушує законних прав чи інтересів інших осіб, тому суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок № 24 за адресою вул. Високій в смт Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області та господарські будівлі після смерті [PERSON]. Враховуючи, що встановлення наведеного факту має юридичне значення для заявника, суд приходить до висновку про задоволення його вимог. На підставі викладеного і

Outcome: approved