Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

В липні 2015 року до суду надійшла вищевказана позовна заява. Вимоги позивача обгрунтовуються такими обставинами. 20.09.2007 року позивач уклав з відповідачем договір довічного утримання згідно якого, позивач був відчужувачем 1/3 частини квартири [ADDRESS], яка належала йому на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності, а відповідач був набувачем зазначеного майна. Відповідно до п. 5. вказаного договору відповідач був забов'язаний надавати позивачу довічне забезпечення у вигляді:забезпечення житлом, шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у відчужуваній 1/3 частки квартири; забезпечення щоденним харчуванням; забезпечення придатним для носіння одягом та взуттям; здійснення догляду та необхідної допомоги; надання побутових послуг. За твердженням позивача, відповідач систематично не виконував умови договору, зокрема, не забезпечував щоденним харчуванням, придатним для носіння одягом та взуттям, не здійснював за ним догляд. Позивач також вказує, що після укладення договору неодноразово хворів, а саме, в 2010, 2011, 2013 та 2015 роках, однак, відповідач в порушення вимог п. 5 договору догляд за ним не здійснював та необхідної допомоги не надавав. Всі комунальні платежі позивач здійснює за свої кошти, хоча відповідач зареєстрований у вищевказаному житловому приміщенні. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав повністю, додатково пояснивши, що відповідач, який є його сином, взагалі з ним не спілкується. На думку позивача, відповідач чекає його смерті з тим щоб вільно розпоряджатись квартирою. Відповідач, який був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення судової повістки, в судове засідання не з'явився. Про причини своєї неявки відповідач не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково враховуючи наступне. Відповідно до ст.755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини, а відповідно до ст. 776 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Судом встановлено, що 20 вересня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений нотаріально посвідчений договір довічного утримання, відповідно до пункту 1 якого [PERSON] передав у власність [PERSON] 1/3 частину квартири [ADDRESS], а [PERSON] зобов'язувався надавати [PERSON] довічне матеріальне забезпечення. Пунктом 5 даного договору було передбачено, що обов'язок набувача майна по наданню відчужувачу довічного забезпечення призначається у вигляді забезпечення його житлом, шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у відчужуваній 1/3 частки квартирі; забезпечення щоденним харчуванням; забезпечення придатним для носіння одягом та взуттям; здійснення догляду та надання необхідної допомоги; надання побутових послуг. Пунктом 8 договору було передбачено, що договір може бути розірваний за згодою сторін, а в разі невиконання його умов та відмови однієї із сторін від добровольного розірвання цього договору - в судовому порядку. З дослідженої судом медичної документації вбачається, що 78 - річний позивач має тяжкі захворювання, після перенесеного інсульту не може самостійно пересуватись. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які багато років знають позивача підтвердили, що [PERSON] (син позивача) ніякої допомоги своєму батьку не надає, не доглядає за ним, ліків не купує, під час перебування позивача в лікарні жодного разу не з'явився. Частина 1 ст. 10 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 даної статті сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Частина 2 ст. 11 ЦПК України визначає, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідач в даній справі не скористався своїми правами щодо подання заперечень на позовну заяву, доказів не подав, в судове засідання не зявився без поважних причин. За таких обставин суд вважає, що відповідач, який систематично не виконує умови договору довічного утримання повинен бути позбавлений того, на що він розраховував під час укладення договору, а відтак, вимога про розірвання договору довічного утримання підлягає задоволенню. Суд також вважає, що вимога про повернення майна (1/3 частини квартири) у даному спорі є зайвою, оскільки об'єктом договору довічного утримання було нерухоме майно - квартира, в якій позивач продовжує проживати та є зареєстрованим, а передання ідеальної частки при укладенні договору довічного утримання за своєю суттю мало юридичний, а не фактичний характер, а тому рішення суду про розірвання договору довічного утримання є підставою для повного поновлення позивача в його правах на майно.

Outcome: partial