Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

В квітні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі: ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначило, що відповідно до укладеного договору без номеру від 10 січня 2006 року [PERSON] отримав кредит в сумі 5592,90 грн. на платіжну картку зі сплатою 36,00 відсотків на рік за користування кредитними коштами. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Оскільки відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконував, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла станом на 28 лютого 2014 року в загальній сумі 36109,67 грн. та складається з заборгованості за кредитом в сумі 5592,90 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 28321,07 грн., а також, нарахованих на підставі п.8.6. Умов та правил надання банківських послуг, штрафів в розмірі 500грн.(фіксована частина) та 1695,70 грн. (процентна складова). Заочним рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 07 липня 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 10 січня 2006 у сумі 29457, 64 грн, яка складається з 27261, 94 грн -заборгованості за кредитом та процентів за користування кредитом; 500 грн. - штрафу (фіксованої частини),1695, 70 грн -штрафу(процентної складової) та судовий збір у сумі 294, 57 грн. З вказаним рішенням не погодився відповідач та подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати. Відповідач в судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити. Представник позивача до суду апеляційної інстанції не з'явився, згідно листа, проти задоволення скарги заперечував, просив розглянути справу за його відсутності. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Судом першої інстанції при вирішенні справи встановлено, що 10 січня 2006 року між сторонами укладено договір без номеру, який складається із Заяви, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів на відкриття платіжної картки, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5592,90 грн. у межах встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 3 % в місяць із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки ( січень 2009 року) Зважаючи на те, що відповідач належним чином не виконував зобов'язання за кредитним договором, банк звернувся до суду з позовом про стягнення з нього заборгованості, що виникла внаслідок такого невиконання. Вказана заборгованість станом на 28 лютого 2014 року складає 36109,67 грн., з яких заборгованість за кредитом - 5592,90 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 28321,07 грн., нараховані, на підставі п.8.6. Умов та правил надання банківських послуг, штрафи в розмірі 500грн.(фіксована частина) та 1695,70 грн. (процентна складова) (а.с.15-17). Відповідно до судового наказу від 25 січня 2008 року, виданого Першотравневим районним судом Донецької області, з [PERSON] стягнуто на користь закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором без номеру від 10 січня 2006 року у розмірі 8847, 73 грн. та судові витрати в сумі 59, 24 грн.(а.с.27) Ухвалюючи рішення про часткове задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, з нього підлягає стягненню заборгованість за договором за виключенням суми заборгованості, стягнутої за судовим наказом від 25 січня 2008 року. Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на наступне. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оскаржуване рішення зазначеним вимогам закону не відповідає. Апеляційним судом встановлено, що між сторонами 10 січня 2006 року укладено договір без номеру, який складається із Заяви, Умов та правил надання банківських послуг (далі: Умови) та Тарифів.(а.с.7,118-124) Згідно Заяви відповідача, він просив відкрити йому платіжну картку з кредитним лімітом 5600,00 грн, строк дії якого відповідає строку дії платіжної картки, з базовою процентною ставкою - 3% в місяць з порядком погашення заборгованості - щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Підписанням цієї Заяви [PERSON] підтвердив, що ознайомився та згоден з Умовами та Тарифами банку, які були йому надані для ознайомлення в письмовому вигляді. (а.с.8) Приймаючи до уваги те, що відповідач порушив узяті на себе грошові зобов'язання, належним чином та в повному обсязі не сплачував кредит та проценти за його користування, в нього виникла заборгованість. 25 січня 2008 року Першотравневим районним судом Донецької області був виданий судовий наказ, яким стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним від 10 січня 2006 року у розмірі 8847, 73 грн. та судові витрати у розмірі 59, 24 грн.(а.с.27). Зазначена заборгованість складається з тіла кредиту в сумі 5592,90 грн. та відсотків за його користування в сумі 3254,83 грн. У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, і одностороння відмова від зобов'язання виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі, та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, нарахування процентів за користування кредитом після закінчення строку дії договору не передбачено. Строк кредитного договору сторонами визначено до січня 2009 року. Крім того, судовим рішенням вся кредитна заборгованість стягнута, тобто договірних правовідносин між сторонами немає. Більш того, встановлено, що Умови та правила надання банківських послуг не утримують п. 8.6., на який посилався позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення штрафів. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, відповідно до абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Тобто суд першої інстанції не звернув уваги на те, що після видачі судового наказу ( який є формою судового рішення та достроковою вимогою про погашення заборгованості), договірні правовідносини між сторонами припинились і оскільки відповідачем зобов'язання не виконано, то позивач має право на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, проте таких вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» не заявляв. Враховуючи вищевикладене, апеляційний дійшов висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Outcome: partial