Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

В листопаді 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому, з урахуванням остаточно уточнених позовних вимог, просить визнати право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] Н.Й. та [PERSON], визнати право власності позивача на 1/2 частку даної квартири, в обґрунтування якого вказала, що квартира набута сторонами у шлюбі і є спільним майном подружжя, однак відповідач, на ім'я котрого зареєстровано право власності, почав ініціювати позови про визнання відповідача такою, що втратила право на користування даним житлом, тож вона дізналась про порушення її прав і бажає офіційного закріплення за нею права на її половину квартири. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 14.07.2016 року позов [PERSON] задоволено частково, визнано за [PERSON] право власності на 1/2 (одну другу) частини квартири [ADDRESS]. [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд вказаного рішення за нововиявленими обставинами, оскільки скасовано судове рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення. При ухваленні судового рішення від 14.07.2016 року судом відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України враховано, що заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 28.11.2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 09.12.2015 року у цивільній справі № 2-5165/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, встановлено, що квартира [ADDRESS] була придбана сторонами у період шлюбу за спільні кошти подружжя і є їх спільною сумісною власністю, а [PERSON] є її співвласником. В подальшому ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справі від 14.09.2016 року рішення Хмельницького міськрайонного суду від 28.11.2011 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 09.12.2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд. В судовому засіданні заявник заяву про перегляд рішення за ново виявленими обставинами підтримав, просить рішення від 14.07.2016 року скасувати, а в задоволенні позову відмовити, оскільки спірна квартира придбана за кошти перераховані підприємством, на якому працював відповідач, а отже є його особистою власністю. В судовому засіданні представник позивача проти задоволення заяви про перегляд рішення за новоявленими обставинами не заперечує, проте позовні вимоги просить задовольнити, оскільки спірна квартира набута подружжям в період шлюбу, сторони разом проживали до 2010 року, що не заперечується відповідачем. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справі від 14.09.2016 року рішення Хмельницького міськрайонного суду від 28.11.2011 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 09.12.2015 року, якими встановлено, що квартира [ADDRESS] була придбана сторонами у період шлюбу за спільні кошти подружжя і є їх спільною сумісною власністю, а [PERSON] є її співвласником - скасовано, а справу направлено на новий розгляд. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 361 ЦПК України підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду. Водночас, у відповідності до положень ч. 2 ст. 365 ЦПК України, розглянувши заяву, суд може скасувати судове рішення, що переглядається, і прийняти нове судове рішення або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення. З огляду на викладене, з урахуванням положень ст. 361 ЦПК України, рішення Хмельницького міськрайонного суду від 14.07.2016 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову [PERSON] з наступних підстав. Згідно із ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними. Відповідно до ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.08.1982 року. Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 27.09.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 27.05.1998 року між ДКП «Хмельницькбудзамовник» та [PERSON] укладено договір про дольову участь у будівництві квартири № 81 в 120 квартирному житловому будинку № 44 Північного житлового району м. Хмельницький. Відповідно до п. 2.3 вказаного договору після введення житлового будинку в експлуатацію та повного розрахунку замовник передає квартиру забудовнику. Відповідно до рішення виконкому Хмельницької міської ради від 13.08.1998 року № 328-Г затверджено акт державної комісії про прийняттю будинку в експлуатацію. На підставі вказаного рішення [PERSON] видану свідоцтво від 06.12.1998 року про право особистої власності на квартиру [ADDRESS]. У відповідності до ч. 1 ст. 68 СК України (чинної на час розгляду справи) розірвання шлюбу не припиняє спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до п. 19 постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», - вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Виходячи з цього, надбане за час шлюбу майно вважається спільною сумісною власністю подружжя і тому саме відповідач має довести, що спірне майно було придбане ним у шлюбі за кошти, які належали йому особисто. Разом з тим відповідачем не наведено доказів, в силу яких спростовується презумпція спільності майна подружжя, передбачена ст. 22 КпШС України, не здобуто таких доказів і судом. Оскільки, спірна квартира набута сторонами під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі, у зв'язку з чим є спільним сумісним майном подружжя і при поділі належить обом сторонам в рівних частинах, а тому позивач має право на 1/2 її частину. Відповідно до висновку оціночно-будівельної експертизи від 29.06.2016р. № 380/016 ринкова вартість квартири [ADDRESS] становить 399412грн. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з вимогами ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст. 11 КпШС України у тих випадках, коли для окремих вимог встановлено строк позовної давності, він обчислюється, якщо інше не встановлено законом, з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності для звернення із вказаним позовом до суду є безпідставними, оскільки про порушення законного права позивачу стало відомо лише в 2015 році, коли позивач вдруге звернувся з позовом про визнання її такою, що втратила право користування житлом. З наведених підстав позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати в сумі 4097,06 (1997,06 грн. по сплаті судового збору та 2100грн. витрат на проведення судової експертизи).

Outcome: approved