Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

В листопаді 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до колективного підприємства «Хмельницький обласний інформаційно-обчислювальний центр» про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 22820 грн. 25 коп., компенсації за несвоєчасну її виплату в розмірі 22066 грн. 69 коп., 60350 грн. 16 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 10000 грн. моральної шкоди, в обґрунтування якого вказав, що наказом директора КП «Хмельницький обласний інформаційно-обчислювальний центр» №8 від 18 травня 2012 року його було звільнено з 21 травня 2012 року з посади головного інженера на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з скороченням штату працівників. На час звільнення у відповідача перед ним був борг по заробітній платі у розмірі 22820 грн. 25 коп., що підтверджується даними проведеної управлінням праці, соціального захисту населення і охорони здоров'я Хмельницької міської ради перевірки, який досі їй не виплачено. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим законом. Згідно із п.3 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, компенсації підлягає заробітна плата разом з сумою індексації, яку одержують громадяни в гривнях на території України. Компенсація втрати частини цієї заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, розмір якої за період з січня 2013 року по жовтень 2016 року становить 22066 грн. 69 коп. (22820 грн. 25 коп. - заборгованість по заробітній платі х 1.967% - індекс інфляції за період з січня 2013 року по жовтень 2016 року - 22820 грн. 25 коп.= 22066 грн. 69 коп.). Імперативним приписом ч.1 ст.117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Виходячи з цих вимог чинного законодавства за час затримки з вини відповідача розрахунку при звільненні, а саме з червня 2012 року по листопад 2016 року, тобто за 54 місяці, розмір відшкодування середнього заробітку у відповідності до п.8 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року Порядку обчислення середньої плати становить 60350 грн. 16 коп.). (1094 грн. - заробітна плата за березень 2012 року+1094 грн. - заробітна плата за квітень 2012 року =2188 грн.: 41 - число робочих днів у березні та квітні 2012 року=53 грн.36 коп. - середньоденна заробітна плата х 1131 - число робочих днів за період з червня 2012 року по листопад 2016 року включно = 60350 грн.16 коп. Крім того незаконними діями та бездіяльністю відповідача її було тривалий час позбавлено права отримати заробітну плату, чим заподіяно їй моральну шкоду, яка проявилася у перенесених душевних і моральних стражданнях, психологічному дискомфорті й почутті безнадійності у верховенстві закону, погіршення самопочуття, необхідності докладати додаткові зусилля для захисту порушених відповідачем трудових прав. Розмір моральної шкоди вона оцінює в 10000 грн. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просила задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, надав суду пояснення в яких вказав, на підприємстві відсутні бухгалтерські документи щодо нарахування заробітної плати позивачу, в подальшому подав клопотання про відкладення розгляду справи у звязку із зайнятістю в іншому судовому процесі. Разом з тим доказів поважності не прибуття в судове засідання представник не надав, у звязку з чим клопотання про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. Наказом директора КП «Хмельницький обласний інформаційно-обчислювальний центр» №8 від 18 травня 2012 року [PERSON] було звільнено з 21 травня 2012 року з посади головного інженера колективного підприємства «Хмельницький обласний інформаційно-обчислювальний центр» на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з скороченням штату працівників, вказана обставина визнається сторонами. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що [PERSON] станом на 01.09.2011 року не виплачено заробітну плату в розмірі 22820 грн. 25 коп., що підтверджується відомостями заборгованості по заробітній платі за 2011 рік та 2010 рік, які надані до суду відділом трудових відносин та зайнятості населення управління праці, соціального захисту населення і охорони здоров'я Хмельницької міської ради, які надавалися колективним підприємством «Хмельницький обласний інформаційно-обчислювальний центр» у зв'язку з перевіркою дотримання законодавства про працю. Крім того судом встановлено з акту №1681 відділу трудових відносин та зайнятості населення управління праці, соціального захисту населення і охорони здоров'я Хмельницької міської ради перевірки додержання законодавства про працю, що станом на 22 листопада 2011 року на колективному підприємстві «Хмельницький обласний інформаційно-обчислювальний центр» порушено вимоги ст. 30 Закону України «Про оплату праці» щодо обов'язку власника або уповноваженого ним органу забезпечити достовірний облік виконуваної працівниками роботи та бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку; порушено вимоги ст. 115 КЗпП та ст. 24 Закону України «Про оплату праці» щодо своєчасності виплати заробітної плати (заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Представником відповідача на спростування вказаних обставин не надано до суду доказів про те, що [PERSON] виплачена заборгованість по заробітній платі та повідомлено, що відомості про виплату заробітної плати працівникам на підприємстві не збереглися. Згідно ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За таких обставин суд вважає, що вимога [PERSON] про стягнення 22820грн.25 коп. заборгованості по заробітній платі підлягає задоволенню. Згідно вимог ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум в строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Визначаючи розмір виплат за час затримки виплати заробітної плати , суд керується вимогами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, відповідно до якого обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Представник відповідача, на запит суду, не надав відомостей про заробітну плату позивача за березень, квітень 2012 року, а тому компенсація за час затримки розрахунку при звільненні позивача за період з 1 червня 2012 року по 15 листопада 2016 року становить 60350 грн.16 коп. (1094 грн.+1094 грн. (де 1094 гривні мінімальна заробітна плата) : 41 день х 1131 день. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача компенсації за несвоєчасну її виплату в розмірі 22066 грн. 69 коп., суд враховує, що відповідно до положень ч. 5 ст. 95 КЗпП України, ст. ст. 33, 34 Закону України «Про оплату праці» заходами державного регулювання оплати праці є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати провадиться підприємством згідно зі ст. 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці», Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, у разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податку й обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення компенсації. Як роз'яснено у рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно із п. п. 2, 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача і компенсація втрати частини цієї заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, розмір якої за період з січня 2013 року по жовтень 2016 року становить 22066 грн. 69 коп. (22820 грн. 25 коп. - заборгованість по заробітній платі х 1.967% - індекс інфляції за період з січня 2013 року по жовтень 2016 року - 22820 грн. 25 коп. = 22066 грн. 69 коп.). Крім того, згідно вимог ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи, що відповідачем тривалий час не виплачено позивачеві заборгованість по заробітній платі, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 грн., підлягають частковому задоволенню в розмірі 5000 грн. При цьому суд враховує характер та обсяг моральних страждань, їх тривалість, тяжкість, вину відповідача, вимогу розумності та справедливості. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог в розмірі 1102,37грн.

Outcome: partial