Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

В листопаді 2017 року [PERSON], діючи в інтересах неповнолітнього [PERSON], звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала на те, що 29 квітня 2017 року помер [PERSON] За час свого життя [PERSON] склав заповіт, яким на випадок своєї смерті зробив наступне розпорядження: квартиру [ADDRESS] заповів своєму онуку [PERSON] Позивач від імені [PERSON] звернулась до Бориспільської міської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Проте, в отриманні свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, оскільки не надано документів, що підтверджують право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. У звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру [PERSON] змушена звернутися до суду з вказаним позовом, тому що в досудовому порядку оформити право власності на спадщину позивач не має можливості. Тому [PERSON] просить суд визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом право власності на квартиру [ADDRESS]. У судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали предявлений позов та наполягали на його задоволенні. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позову та надав відзив на позов. В обґрунтування відзиву представник відповідача вказав на те, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі на квартиру, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. До складу спадщини можуть входити права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, тому до позивача не може в порядку спадкування перейти право власності на квартиру [ADDRESS], у звязку з тим, що таке право спадкодавцем не було набуто у встановленому законом порядку. Представник відповідача вказав на те, що спірна квартира не перебувала у власності померлого [PERSON] Оскільки, квартира перебувала лише в користуванні спадкодавця та жодних дій щодо оформлення права власності у порядку, передбаченому законом, спадкодавець не вчинив. За вказаних обставин представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що у задоволенні предявленого позову належить відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 квітня 2017 року помер [PERSON] Це підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого на його імя, серії 1-ОК №398264 (а.с.12). За час свого життя, а саме: 07 квітня 2017 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №194, яким квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], заповів [PERSON], [INFO] (а.с.11). У відповідності до ч.1 ст.1268, ч.1 ст.1269 та ч.1 ст.1270 ЦК України спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З копії спадкової справи №305/2017, заведеної Бориспільською міською державною нотаріальною конторою, вбачається, що [PERSON], діючи в імені малолітнього сина [PERSON], подала заяву про прийняття спадщини в межах встановленого шестимісячного строку (а.с.64). Таким чином [PERSON] у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті [PERSON] Незважаючи на це, отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом [PERSON] не може, оскільки представником спадкоємця за заповітом [PERSON] не надано правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS]. Про що державний нотаріус Бориспільської міської державної нотаріальної контори [PERSON] склала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1730/02-31 від 02 листопада 2017 року (а.с.75). Відповідно до ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять виключно ті права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради народних депутатів №5-Б від 05 січня 1989 року [PERSON], відселеному з барака по вул. Кірова, 40 на сімю з трьох чоловік надано 2-х кімнатну квартиру №23, житловою площею 29,7 кв.м. по вул. Кірова, 40 (а.с.84-85). У звязку з цим, [PERSON] отримав ордер №53 на право зайняття 2-х кімнатної квартири загально площею 29,7 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.86). Рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради№ 42-2-VII від 17 грудня 2015 року «Про перейменування окремих вулиць, провулків, площі та водного обєкту міста Борисполя», зокрема вул. Кірова було перейменовано на вул. Великопромінська. Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. За змістом ч.1 ст.5 цього Закону у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на обєкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстровано (а.с.26) У відповідності до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Згідно з положенням ст.9 ЖК Української РСР громадяни мають право на приватизацію квартир державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад. Відповідно до порядку, передбаченого ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири. Передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Всупереч цьому, спадкодавець не вчинив будь-яких дій, спрямованих на набуття ним у власність квартири [ADDRESS]. Згідно з ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Встановлено, що [PERSON] у встановленому законом порядку не набув право власності на спірну квартиру. З огляду на це, в порядку спадкування до [PERSON] не перейшло право власності на квартиру [ADDRESS]. Тому суд вважає, що підстави для визнання за [PERSON] права власності на зазначений обєкт нерухомого майна відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed