Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

В липні 2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області, третя особа Запорізька районна державна нотаріальна контора, та просила визнати за нею право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Запорізька область, Запорізький район, селище Кушугум, вул. Шевченка, 45. В обґрунтування позову зазначила, що вона є дочкою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження ІV-ЖС № 405332. Девятнадцятого листопада 2005 року померла її мати. Після її смерті відкрилась спадщина. 16.03.2015 р. рішенням Запорізького районного суду Запорізької області позивачці надано додатковий строк для прийняття спадщини. В зазначений строк вона вернулась до державного нотаріуса Запорізької районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. 19.05.2015 р. нотаріусом відмовлено в оформленні свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок № 45 по вулиці Шевченка в смт. Кушугум Запорізького району Запорізької області, який належав її матері [PERSON], яка померла 19.11.2005 р., яка проживала та була зареєстрована на день смерті у жилому будинку № 45 по вулиці Шевченка в смт. Кушугум Запорізького району Запорізької області. Позивач посилається на те, що житловий будинок належав її прабабці [PERSON]. Разом з прабабкою за вказаною адресою проживала та була зареєстрована мати позивачки [PERSON]. [PERSON] померла 08.04.1992\~р. За життя [PERSON] склала заповіт, згідно якого все своє майно заповіла онуці [PERSON]. Остання заяви до нотаріальної контори не подавала, однак постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [INFO], разом з бабусею. Після смерті бабусі вона володіла зазначеним майном, проживала в цьому будинку та вела господарство, тобто фактично вступила в управління майном, а отже є такою, що прийняла спадщину. Позивачка вказує, що є спадкоємцем першої черги, прийняла спадщину після смерті матері. Оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно та його державна реєстрація, її право підлягає судовому захисту. Належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання позивач в судове засідання не зявилась, про причини неявки суд не повідомила. Належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання представник позивача в судове засідання також не зявилась, надала суду заяву від 17.09.2015 р., в якій зазначає, що підтримує позов та просить розглянути справу без участі позивача та його представника. Повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи представник Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області в судове засідання не зявився. До суду від відповідача надійшла заява № 01-45/688 від 25.08.2015 р., за змістом якої відповідач просить розглянути справу без участі представника відповідача, щодо позовних вимог покладаються на розсуд суду. Повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи представник третьої особи Запорізької районної державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, у листі № 1617/02-14 від 18.08.2015 р. просить розглядати справи за відсутності представника третьої особи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши докази, які містяться у справі, суд встановив наступне. Згідно копії рішення виконкому Кушугумської селищної ради № 21 від 08.10.1959\~р. [PERSON] надано право індивідуального будівництва житлового будинку на земельній ділянці розміром 1200 кв.м. та зобовязано отримати всю технічну документацію на право побудови житлового будинку. Згідно копії договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки від 28.06.1960 р. виконком селища Кушугум, згідно рішення виконкому № 21 від 08.10.1959 р., надав [PERSON] земельну ділянку площею 1200 кв.м. на якій забудовник зобовязався побудувати житловий будинок. Тридцятого березня 1971 року селищна комісія прийняла житловий будинок № 45 по вулиці Шевченка в с. Кушугум, побудований [PERSON], про що складено Акт прийомки індивідуального будинку, копія якого міститься у справі. Згідно копії свідоцтва про смерть серії II-ЖС № 499918 [PERSON] померла 08.04.1992 р. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 18.02.1983 р. у виконкомі Кушугумської селищної ради та зареєстрований в книзі записів нотаріальних дій під № 34. Згідно даного заповіту все своє майно вона заповіла своїй онуці [PERSON]. Як вбачається з копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 00014488876 від 23.09.2014 р. після укладення шлюбу [PERSON] мала прізвище «Юднікова». Відповідно до довідки виконавчого комітету Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області № 1682 від 11.09.2015 р., після смерті [PERSON] її онука [PERSON] фактично управляла цим будинком, за цією адресою вона була зареєстрована, проживала, вела господарство, утримувала будинок, тобто вона ним володіла та користувалась, була головою цього домоволодіння до дня своєї смерті 19.11.2005 р. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Оскільки встановлені під час судового розгляду обставини дають підстави вважати, що [PERSON] вступила в управління та володіння спадковим майном, суд приходить до висновку, що за життя вона прийняла спадщину. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії І-ЖС № 023055 [PERSON] померла 19.11.2005 р. За змістом копії свідоцтва про народження серії ІV-ЖС № 405332 батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії 1-ЖС № 104206 [PERSON] після одруження з [PERSON] взяла прізвище «Смольнякова». Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ЖС № 037380 після розірвання шлюбу з чоловіком [PERSON] залишила прізвище «Смольнякова». Згідно копії свідоцтва про шлюб серії 1-ЖС № 107061 [PERSON] після одруження з [PERSON] взяла прізвище «Семенюта». Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 16.03.2015 р. [PERSON] надано додатковий строк для прийняття спадщини, що відкрилась після смерті її матері [PERSON], померлої 19.11.2005 р. два місяці. З копії спадкової справи, витребуваної судом вбачається, що [PERSON] прийняла спадщину, звернувшись з відповідною заявою до Запорізької районної державної нотаріальної контори. Крім неї інших спадкоємців немає. Постановою № 943/02-31 від 19 травня 2015 року позивачу відмовлено в оформленні права на спадщину. Постанова мотивована тим, що на житловий будинок не подані правовстановлюючий документ та витяг з Реєстру прав власності. Згідно технічного паспорту, складеного станом на травень 2015 року, домоволодіння складається з житлової будівлі літ. А, сараю літ. Б, сараю літ. Г, літньої кухні літ. В, душу літ. Д, вбиральні літ. Е, підвалу літ. Ж, зливної ями літ. З. З дослідженого технічного паспорту вбачається, що самочинних побудов немає. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності [PERSON] на спірний житловий будинок за життя набула правомірно, оскільки успадкувала його після смерті [PERSON], однак правовстановлюючий документ не отримала. Згідно ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Зазначені обставини дають підстави вважати, що житловий будинок № 45 по вулиці Шевченка в смт. Кушугум Запорізького району Запорізької області увійшов до спадкової маси після смерті [PERSON] Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Позивачка є такою, що прийняла спадщину, оскільки в межах встановленого судом додаткового строку звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008\~року №\~7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Системно проаналізувавши докази у справі суд дійшов висновку, що [PERSON] успадкувала за законом майно, що належало спадкодавцю [PERSON], у тому числі житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: Запорізька область, Запорізький район, селище Кушугум, вул. Шевченка, 45, однак позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріальній конторі. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Враховуючи, що обставини на які посилається позивач знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, суд приходить до остаточного висновку про обґрунтованість позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved