Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

В липні 2013 р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12 квітня 2010 р. відповідач взяв в нього у борг грошові кошти в сумі 236800,00 грн. на строк до 12.05.2010 року з умовою продовження договору до 12.06.2010 року під 15% річних в місяць. В зазначений термін відповідач борг йому не повернув, у зв'язку з чим позивач вимушений звернутися до суду, за захистом свого порушеного права. Просив суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у сумі 473600,00 грн. та судовий збір в розмірі 3441,00 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання оповіщався, за місцем проживання, про причини своєї неявки суду не повідомив, заперечень та клопотання про відкладення розгляду справи не надіслав, представника до суду не направив. Позивач та його представник не заперечували проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши надані докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 12 квітня 2010 року між сторонами було укладено договір позики на суму 142000,00 грн. із строком повернення до 12 травня 2010 року з умовою продовження договору до 12.06.2010 року під 15% в місяць та загальною сумою сплати заборгованості розмірі 163300,00 грн. (а.с.6-7). Також, 12 квітня 2010 року між сторонами було укладено ще один договір позики на суму 94800,00 грн. із строком повернення до 12 травня 2010 року з умовою продовження договору до 12.06.2010 року під 15% в місяць та загальною сумою сплати заборгованості розмірі 109000,00 грн. (а.с.8-9). Факт укладення договорів позики між позивачем та відповідачем, отримання відповідачем від позивача позики на суму 142000,00 грн. та 94800,00 грн, а також волевиявлення відповідача повернути отримані в борг гроші у визначені строки, підтверджується розписками, підписаними відповідачем [PERSON] Проте у зазначений, у розписках строк відповідач борг не повернув. У відповідності з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності з ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Судом достовірно встановлено, що договір позики (боргові розписки від 12 квітня 2010 р.) відповідачу повернуті не були і знаходиться у позивача, оскільки їх оригінали надавалися суду для огляду, що підтверджує наявність зобов'язання відповідача перед позивачем. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач обґрунтовуючи свої вимоги зазначив, що до стягнення з відповідача підлягають грошові кошти за борговими розписками в розмірі 473600,00 грн. Разом з тим, у судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідачем не виконано зобов'язання за договорами позики лише в загальному розмірі 272300,00 грн. =(163300,00 грн. + 109000,00 грн.), яка підлягає до стягнення в судовому порядку. Позивачем в порядку ст. 60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів, щодо боргових зобов'язань відповідача на решту суми 201300,00 грн. =(473600,00 грн. - 272300,00 грн.) боргового зобов'язання, а тому в цій частині вимоги до задоволення не підлягають. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши докази, які є у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення частково на суму боргу 272300,00 грн., яка була підтверджена в судовому засіданні борговими розписками. З урахуванням задоволення позовних вимог відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача, підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 2723,00 грн.

Outcome: partial