Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

В квітні 2017 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 01.06.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №CVX0GA00000061, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 46200 доларів США на строк до 08.06.2017 року, а позичальник зобовязувалась повернути кредит та відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Крім того, умовами договору передбачено, що у випадку порушення зобовязань за кредитним договором позичальник сплачує банку відповідну суму пені, розраховану згідно умов договору. В забезпечення належного виконання зобовязань за вказаним вище кредитним договором між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки. Вказував на те, що позичальник належним чином своїх зобовязань за кредитним договором не виконала, у звязку з чим у неї станом на 15.03.2017 року утворилась заборгованість в сумі 51383,57 доларів США, що еквівалентно 570892,78 грн. Вказана заборгованість складається з наступного: 21222,78 доларів США заборгованість по тілу кредиту% 13291,47 доларів США заборгованість по відсотках за користування кредитом; 3360 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 13509,32 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Вимога банку, предявлена поручителю щодо необхідності виконання зобовязання, залишена поза увагою останнього. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, умови договорів, просив стягнути солідарно з відповідачів на користь банку вище вказану заборгованість в сумі 21222,78 доларів США, що еквівалентно 570892,78 грн., а також судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не зявився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити та не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Справа слухалась у відсутності відповідачів, які не зявились в судове засідання, незважаючи на те, що належним чином були повідомлені судом про час та місце розгляду справи шляхом розміщення відповідного оголошення в засобах масової інформації. Про причини своєї неявки суд не повідомили і не подали відповідної мотивованої заяви про відкладення розгляду справи. У відповідності до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки представник позивача не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідачів, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Так, судом встановлено, 12.06.2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір №CVX0GA00000061, відповідно до умов якого банк зобовязувався надати позичальнику кредитні кошти на споживчі цілі в сумі 42000 долари США на строк до 08.06.2017 року, зі сплатою відсотків за користування кредиту та комісії (а/с 11-13). Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли кредитно-договірні відносини. Умовами договору передбачено, погашення кредиту щомісячними періодичними платежами. У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Так, умовами договору також передбачено нарахування банком пені у випадку неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за договором. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Так, судом встановлено, що з метою забезпечення виконання вказаного зобовязання між позивачем та відповідачем [PERSON] 12.06.2007 року було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобовязалась відповідати перед кредитором за виконання зобовязань за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (а/с 16). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Судом встановлено, що позичальник належним чином своїх зобовязань за договором не виконувала у звязку з чим у неї утворилась заборгованість, яка станом на 15.03.2017 року становить 51383,57 доларів США, що еквівалентно 570892,78 грн. Вказана заборгованість складається з наступного: 21222,78 доларів США заборгованість по тілу кредиту% 13291,47 доларів США заборгованість по відсотках за користування кредитом; 3360 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 13509,32 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Наведене підтверджується відповідним розрахунком заборгованості (а/с 3-7). Судом встановлено, що про наявність заборгованості за кредитним договором та необхідність її погашення боржник та поручитель повідомлялись банком шляхом направлення на їх адресу відповідних повідомлень (а/с 9,14). . Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання (ст. 541 ЦК України). У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі (ст. 543 ЦК України). Так, частиною 2 ст. 1048 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Крім того, наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Зокрема, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу ( ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Право банку на дострокове стягнення заборгованості, відсотків та штрафних санкцій у випадку невиконання позичальником умов договору також передбачене умовами вище вказаного вище кредитного договору. За змістом ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається з розрахунку заборгованості та змісту кредитного договору, зобовязальні правовідносини між позивачем та [PERSON]., які виникають з договору кредиту, не припиненні, а тому сторони несуть цивільно-правову відповідальність за порушення його умов. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, з відповідачів в рівних частках на користь позивача підлягають стягнення понесенні останнім судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 8563,39 грн. та витрат за розміщення оголошення в засобах масової інформації в розмірі 200 грн. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved