Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

В листопаді 2015 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила суд здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS], мотивуючи своївимоги наступним. Так, позивач стверджує, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 08.06.2001 року, шлюб між сторонами розірвано. За час спільного проживання у зареєстрованому шлюбі вони спільно набули: квартиру [ADDRESS], яка була оформлена на відповідача. Позивач вказує, що згоди щодо поділу майна вони не досягли, а тому просила поділити вищевказане майно в судовому порядку. В судове засідання позивач та її представник не з'явились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, відповідно до вимог ст.74 ЦПК України. Разом з тим направили на адресу суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, зазначивши, що позов підтримують в повному обсязі, проти винесення заочного рішення по справі не заперечують (а.с. 49) Відповідач в судове засідання не з'явився, клопотань про відкладення розгляду справи не направив, хоча про час та місце розгляду справи також повідомлявся належним чином, відповідно до вимог ст.74 ЦПК України (а.с. 40) Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутність сторін, оскільки неявка відповідача не перешкоджає ухваленню заочного рішення, проти чого не заперечував позивач. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зважаючи на викладене та враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення дійсних взаємовідносин між сторонами, суд вважає за можливе за згодою позивача постановити рішення у справі на підставі наявних доказів в порядку заочного провадження згідно ст. ст.224-226 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Встановлено, що 08.06.2001 року Відділом реєстрації актів громадського стану Залізничного районного управління юстиції м. Києва за актовим записом №295 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, після одруження подружжю було присвоєно прізвище «[PERSON]» (а.с. 11) Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 20 січня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 53) Як вбачається з відповіді Київського міського бюро технічної інвентаризації № 6915 (И-2016) від 01.06.2016 року на запит суду, квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житло забезпечення 15.12.2006 року наказ № 2274-С/КІ. (а.с. 52) Таким чином, встановлено, що сторони за час спільного проживання у зареєстрованому шлюбі подружжя спільно набули наступне майно: квартиру [ADDRESS]. Квартира на праві власності зареєстрована за відповідачем - [PERSON] Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім'я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України) Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Таким чином, враховуючи, що набута сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства квартира [ADDRESS] є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя жодною із сторін не надано, тому суд дійшов висновку про її поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачкою і відповідачем право власності - за кожним на ? частину вказаної квартири.

Outcome: approved