Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

В липні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши, що 30.08.2014 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 407. Від шлюбу 02.07.2015 року народився син [PERSON]. Просив розірвати шлюб, оскільки у нього з відповідачкою склалися неприязні відносини у звязку із чим сімя розпалася остаточно. Вказував, що вони з відповідачкою повністю перестали розуміти один одного, між нами виникла відчуженість і байдужість, позивача не задовольняє відношення відповідачки до нього та до інституту шлюбу, в тому числі до поняття сім'ї, подружньої вірності та відданості. Крім того, позивач наполягав на зміні відповідачкою після розірвання шлюбу прізвища на дівоче «Стешкіна» та стягнути з неї судовий збір. Позивач до судового засідання не зявився, надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти розірвання шлюбу, однак вказувала, що не бажає змінювати прізвище оскільки дитина має прізвище «Кривич». Крім того вказувала, що мешкає разом із дитиною, не працює, знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною, перебуває на обліку в УСЗН Кальміуського району м. Маріуполя, і єдиним її доходом є допомога при народженні дитини у розмірі 860 грн. на місяць. Просила звільнити її від сплати судового збору у звязку із тяжким матеріальним становищем. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 1 статті 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 30.08.2014 року позивач зареєстрував шлюб з відповідачкою у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 407. 02.07.2015 року від шлюбу народився син [PERSON]. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки між сторонами склалися відносини, що виключають спільне проживання, сім'я розпалась та підстав для її збереження немає, подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Виходячи із норм вказаної статті та враховуючи бажання відповідачки залишти прізвище «Кривич» суд відмовляє у задоволенні вимоги позивача щодо зміни прізвища відповідачки на Стешкіну. Відповідно до ст. 82 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк, але не більш як до ухвалення рішення по справі. Враховуючи, що відповідачка не працює, виховує і утримує малолітню дитину, перебуває на обліку в УСЗН Кальміуського району м. Маріуполя, і єдиним її доходом є допомога при народженні дитини у розмірі 860 грн. на місяць, отже [PERSON] знаходиться у важкому майновому стані, суд вважає за можливе задовольнити її клопотання щодо звільнення від сплати судового збору. Відповідно до частин першої, другої статті 79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 88 ЦПК України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина друга цієї статті). Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору (Постанова Верховного суду України від 1 березня 2017 року № 6-152цс17). Відповідно до абзацу 2 пункту 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Виходячи з вищенаведеного, сплачений позивачем при подачі позову судовий збір підлягає поверненню.

Outcome: approved