Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

В липні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № VIGWGІ0000004028 від 12.03.2008 року ПАТ КБ «Приватбанк» зобов'язався надати відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 132562 грн. на термін до 12.03.2028 року, а [PERSON] зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Згідно заяви відповідача [PERSON] від 05.08.2008 року кредитний договір № VIGWGІ0000004028 від 12.03.2008 року переведено з валюти гривня в валюту Долар США. Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складає 28783,07 Доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14.04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач [PERSON] повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобовязань за кредитним договором, відповідач [PERSON] сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. В порушення умов кредитного договору [PERSON] свої зобов'язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення відповідачем зобов'язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Станом на 15.04.2015 року прострочена заборгованість [PERSON] склала 29348,30 доларів США, що за курсом 22,92 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 15.04.2015 року складає 672662,94 грн., з яких: -25803,14 доларів США заборгованість за кредитом; -1860,49 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; -192,15 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; -84,59 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до договору: -10,91 доларів США штраф (фіксована частина); -1397,02 доларів США штраф (процентна складова). В забезпечення виконання зобовязання за договором № VIGWGІ0000004028 між банком та [PERSON] було укладеного договір поруки. Відповідно до умов договору поруки, а саме п. 5, позивачем було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за договором № VIGWGІ0000004028. Згідно з п. 6 договору поруки, поручитель зобов'язаний виконати зобов'язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п'яти календарних днів з моменту її отримання. Вимога, що була пред'явлена до поручителя щодо виконання забезпеченого зобов'язання, залишена без задоволення. Оскільки відповідач [PERSON] в добровільному порядку не бажає відшкодувати взяте на себе зобовязання, тому виник даний спір. 31 серпня 2015 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживача та визнання недійсним додаткової угоди до договору про іпотечний кредит № VIGWGІ0000004028 від 12.03.2008 року. Ухвалою суду від 07.10.2015 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживача та визнання недійсним додаткової угоди до договору про іпотечний кредит № VIGWG10000004028 від 12.02.2008 року і обєднано його в одне провадження із первісним позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування свого зустрічного позову [PERSON] вказав, що позивач наголошує на тому, що 12.03.2008 року між ЗАТ Комерційний банк «Приватбанк» і [PERSON] був укладений договір про іпотечний кредит № VIGWG10000004028, за умовами якого позивачу надано кредит в розмірі 132562 гривень на строк до 12.03.2028 року, на придбання у власність окремої квартири з метою постійного проживання за договором купівлі-продажу № 1520 від 06 березня 2008 року, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до умов кредитного договору передбачено сплату відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк перерахував позивальникові кредитні кошти в день укладення договору. 05.08.2008 року за наполяганням працівників банку, ним була написана заява на зміну валюти кредитування з гривні на долари США. Також, 05 серпня 2008 року між ПАТ «Приватбанк» та позивачем була укладена додаткова угода до договору про іпотечний кредит № VIGWG10000004028 від 12.03.2008 року. За умовами даної додаткової угоди передбачено, що банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки. Відповідно до пункту 8 додаткової угоди передбачено, що банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти на строк з 05.08.2008 року по 12.03.2028 року у розмірі 28783,07 доларів США на придбання нерухомості зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,17 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно із абзацом 2 пункту 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач. В силу положень частини 5 статті 11, статті 18 Закону «Про захист прав споживачів», до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору. При цьому, пунктом 4 частини 1 статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що для цілей застосування цього закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Судова практика виходить з того, що відсутність у кредитному договорі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовну сукупність вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, є порушення пункту 2 частини 2 статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» і може бути підставою для визнання договору недійсним в цілому (Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.10.2014 року у справі № 6-26251св14). Тому в зустрічній позовній заяві [PERSON] просив суд визнати недійсною додаткову угоду до договору про іпотечний кредит № VIGWGІ0000004028 від 12.03.2008 року, укладену між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] від 05.08.2008 року. Представник позивача до суду надіслав заяву, в якій заявлений позов підтримує повністю, просить провести судове засідання без його присутності. Відповідач [PERSON] та його представник заявили клопотання про призначення по справі судово-бухгалтерської експертизи. Дане клопотання було задоволено судом 30.11.2015 року (а.с. 126). Однак, через відсутність оплати послуг експерта з боку відповідача [PERSON], ухвала суду залишилась не виконаною (а.с. 156-158). Згодом представником [PERSON] було заявлене клопотання про призначення вищевказаної експертизи в іншій експертній установі, яке було задоволено судом 11.04.2016 року (а.с. 165). Однак, експертною установою було відмовлено в проведенні даної експертизи через відсутність фахівця з даного напрямку (а.с. 181). На виклики до суду 25.05.2016, 16.06.2016 року, 05.07.2016 року та 21.07.2016 року відповідач [PERSON] та його представник не зявились, заяв про розгляд справи за їхньої відсутності до суду не надходило, тому в силу ст. 207 ч. 1 п. 3 ЦПК України, суд залишає зустрічний позов [PERSON] без розгляду. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов в частині стягнення заборгованості з [PERSON] за договором поруки не визнав, про що подав письмове заперечення проти позову, в якому просив суд відмовити в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] як солідарного боржника за договором № VIGWGІ0000004028 від 12.03.2008 року. Суд, вислухавши представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, зокрема: договір іпотечного кредиту № VIGWGІ0000004028 від 12.03.2008 року (а.с. 13-15), де позичальником є відповідач [PERSON], який згідно вказаного договору зобовязувався повернути кредит та несе відповідальність за порушення умов кредиту; додаткова угода до договору про іпотечний кредит № VIGWGІ0000004028 від 12.03.2008 року (а.с. 19-21); договір поруки в забезпечення договору кредиту № VIGWGІ0000004028, де поручителем є відповідач [PERSON] (а.с. 22, 23); заява [PERSON] про продаж іноземної валюти № 4028 від 05.08.2008 року (а.с. 18); розрахунок заборгованості (а.с. 4-8); повідомлення позичальнику та поручителю (а.с. 10), дійшов висновку, що позов ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає частковому задоволенню, як такий, що обґрунтований вимогами ст.ст. 526, 527, 530, 549, 553, 554, 610-612, 625, 629, 1054 ЦК України, а зустрічний позов [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживача та визнання недійсним додаткової угоди до договору про іпотечний кредит № VIGWG10000004028 від 12.03.2008 року слід залишити без розгляду, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦПК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За правилом ч. 1 ст. 541 ЦК України, солідарний обов'язок виникає у випадках, встановлених договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Як зазначено у ч. 2 цієї статті порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Ч. 1 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. За правилом ч. 2 ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойку, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Судом встановлено, що 12.03.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № VIGWGІ0000004028, відповідно до якого кредитор (позивач) зобовязувався надати позичальнику (відповідачу [PERSON]І.) грошові кошти в сумі 132562 гривень, а позичальник зобовязувався повернути кредит та сплатити відсотки відповідно до договору. 12.03.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № VIGWGІ0000004028, за яким вона як поручитель зобовязувалася відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за несвоєчасне виконання боржником усіх його зобовязань за договором про іпотечний кредит № VIGWGІ0000004028 (п. 1 договору). 05 серпня 2008 року ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідач [PERSON] уклали додаткову угоду до договору про іпотечний кредит № VIGWGІ0000004028 від 12.03.2008 року, відповідно до якої наданий відповідачу [PERSON] гривневий кредит було переведено у долари США і сума кредиту склала 28783,07 доларів США. Як було встановлено в судовому засіданні, відповідача [PERSON] не було повідомлено про зміну умов договору № VIGWGІ0000004028 від 12.03.2008 року, хоч сторони змінили істотні умови договору, що стосуються суми кредиту та умов його погашення. Однак, у позовній заяві позивач вказує на те, що відповідно до вимог п. 5, 6 договору поруки позивачем відповідачу [PERSON] було направлено письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобовязань за договором № VIGWGІ0000004028, із зобовязанням протягом пяти календарних днів виконати умови договору поруки № VIGWGІ0000004028 від 05.08.2008 року, який позивачем не було надано суду. В судові засідання представник позивача не зявлявся і у своїй заяві просив розглянути справу у його відсутність. Відповідач [PERSON]А позовні вимоги не визнала і у своїх запереченнях проти позову вказала, що письмова вимога позивача від 21.04.2015 року нею не виконана з тих підстав, що у ній вказувалося на те, що відповідно до договору поруки № VIGWGІ0000004028 від 05.08.2008 року вона є поручителем за кредитним договором № VIGWGІ0000004028 від 05.08.2008 року, укладеного з [PERSON], сума кредиту за договором складає 28783,06 доларів США, про який їй нічого не відомо і договір поруки від 05.08.2008 року між нею та позивачем не укладався і такий договір не було надано суду під час розгляду справи по суті. Під час розгляду справи було встановлено, що договір поруки між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений 12.03.2008 року на забезпечення основного зобовязання за договором про іпотечний кредит № VIGWGI0000004028 від 12.03.2008 року. Про кредитний договір від 05.08.2008 року, на який у предявленій до відповідача [PERSON] вимозі посилався позивач, а саме, він посилався на договір, а не додаткову угоду до договору № VIGWGI0000004028 від 12.03.2008 року, їй до отримання копії позовної заяви нічого не було відомо. В додатках до позовної заяви поданої позивачем до суду він також не надав такого договору та договору поруки від 05.08.2008 року за яким було заявлено позов до відповідача [PERSON], у звязку з чим заявлена до відповідача [PERSON] позовна вимога є безпідставною і задоволенню не підлягає. Оскільки, на час подання позовної заяви заборгованість за кредитом на користь кредитора відповідачем [PERSON] не погашена, тому наявні належні підстави для стягнення з нього заборгованості за зазначеним кредитним договором та нарахованих відсотків за користування кредитом, а відтак позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial