Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

В квітні 2017 р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги, просить позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] по відношенню до малолітньої дочки [PERSON],[INFO]; стягнути з відповідачівна користь державного закладу або фізичної особи, якій буде передана малолітня дитина, аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі по 1/4часткіз кожного, з усіх видів заробітку (доходів), але не менш 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з моменту подачі позовної заяви до суду і подовжувати до виповнення повноліття дитини. Свої вимоги позивач мотивує тим, що, [INFO] року в Київському міському центрі репродуктивної та перинатальної медицини гр. [PERSON] народила дівчинку та вирішила залишити дитину в закладі охорони здоров'я. Та на той час дитина була переведена у Київську міську дитячу клінічну лікарню № 2 за адресою: м. Київ, проси. Алішера Навої, 3, у зв'язку зі станом здоров'я.Батьки дівчинки гр. [PERSON], [INFO], місце народження: м. Київ та [PERSON], [INFO], місце народження: м. Київ, які проживають за адресою: [ADDRESS] відмовились від дитини, у зв'язку зі станом здоров'я дівчинки. При реєстрації актового запису про народження малолітньої [PERSON], [INFO], відомості про батьків дитини громадян [PERSON] та [PERSON] до актового запису про народження дитини внесені згідно заяви органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації відповідно до ст. 133 Сімейного кодексу України.Розпорядженням Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 07.11.2016 № 741 малолітню [PERSON], [INFO] р.н було влаштовано до Київського міського будинку дитини «Берізка», який розташований за адресою: м. Київ, вул. М.Жукова, 4. За весь час перебування дівчинки у Київському міському будинку дитини ніхто з родичів та батьки не зверталися щодо відвідування доньки, або повернення її на виховання. [PERSON] та [PERSON] неодноразово запрошували до служби у справах дітей щодо вирішення подальшої долі дитини, але нажаль вони ігнорували запрошення та жодного разу не з'являлись.Відповідно до інформації Київського міського будинку дитини ні батьки, ні близькі родичі жодного разу не відвідували дитину, не цікавились її здоров'ям, не ставили питання про повернення в сім'ю. Тому, 06.03.2017 року було винесено на засідання комісії з питань захисту прав дитини Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, на якому було прийнято рішення щодо доцільності позбавлення батьків дівчинки батьківських прав.Також, згідно листа Подільського управління Головного управління Національної поліції України в місті Києві від 04.04.2017 № 4544/125/53/03-17, під час відвідування квартири за адресою: [ADDRESS], де проживає родина гр.. [PERSON], [INFO] та гр. [PERSON], [INFO] встановлено, що вищевказана родина за місцем мешкання характеризується негативно. Гр. [PERSON] в 2007 році та в 2009 році затримувався співробітниками ОВС за зберігання наркотиків. З 2002 року гр. [PERSON] перебуває на обліку в Подільському УП ГУНП у місті Києві, як особа споживач наркотичних засобів. В усній бесіді з працівником Подільського управління поліції, мешканці сусідніх квартир повідомляли, що квартиру [NUMBER] часто відвідують підозрілі особи, які можуть вживати наркотичні засоби. Відповідачі не виконують особисті немайнові обов'язки по піклуванню про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не займається забезпеченням здобуття дитиною освіти, не створюють належні умови для розвитку її природних здібностей та жодного разу не звернулись до служби щодо побачення з дитиною, або повернення її на виховання. З огляду на зазначене, батьки дитини самоусунулася від своїх батьківських обов'язків, не дбає про фізичний та розумовий розвиток своєї доньки. До початку судового засідання представник позивача, який одночасно є і представником органа опіки та піклування, [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримала в повному обсязі. Проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON], будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву, в зв'язку з чим відповідно до вимог ст.281 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 14 лютого 2018 року провадження у справі стосовно вимог до [PERSON] закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України (2017 р.) в зв'язку зі смертю відповідача, а спірні правовідносини не допускають правонаступництва. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків. Як вбачається з наданих документів, батьками малолітньої [PERSON], [INFO], є відповідач у справі [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 21.10.2016 року, виданого Оболонським районним у місті Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №1956. Батьки дитини записані відповідно до ст. 133 СК України як подружжя. Батько дитини - [PERSON] помер [INFO] р. Судом встановлено, що відповідно до заяви від 30.08.2016 року батьки- [PERSON] та [PERSON], відмовилися забрати дитину з пологового будинку у зв*язку із станом здоров*я останньої. Зазначене також підтверджується актом закладу охорони здоров*я від 30.08.206 р. складеного заступником директора з лікувальної роботи Київського місього центру репродуктивної та перинатальної медицини Воробей Л.І. та начальником Оболонського УП ГУНП у м. Києві Ніконовим М.М. Розпорядженням Подільської районної в м. Києві державної адміністрації від 07.11.2016 року № 740 малолітній [PERSON], [INFO] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Як вбачається з наданих стороною позивача довідки №061/150-176 від 04.04.2017 р., виданої Київським міським будинком дитини «Берізка», малолітня [PERSON], [INFO] перебуває у вказаному закладі та за весь час перебування мати її не відвідує. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України, ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані виховувати свою дитини, піклуватися про його здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, забезпечити одержання ним повної загальної середньої освіти, готувати дитину до самостійного життя. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, то вони можуть бути позбавленні батьківських прав. Згідно листа Подільського управління Головного управління Національної поліції України в місті Києві від 04.04.2017 № 4544/125/53/03-17, під час відвідування квартири за адресою: [ADDRESS], де проживає гр. [PERSON], встановлено, що остання за місцем мешкання характеризується негативно. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач, відмовилась від дитини, тим самим, самоусунулась від її виховання, стосунків із дочкою не підтримує, не піклується як мати про свою дитину, не цікавиться станом її здоров'я, будь-якої матеріальної допомоги на утримання, лікування та розвиток дитини не надає, не виконує своїх батьківських обов'язків, місце її перебування на день розгляду справи невідоме. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 Постанови № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст.12 ч.2 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. В судовому засіданні достеменно встановлено, що залишивши в серпні 2016 р. дитину після народження в пологовому будинку, відповідачка вихованням не займається, необхідних умов для розвитку дитини не надає, долею та здоров'ям дитини не цікавиться, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, наміру повернути дитину собі не виявляє, маючи при цьому об'єктивну можливість, тим самим свідомо нехтує своїми обов'язками. Відповідачкою доказів на спростування доказів позивача не надано, в т.ч. і доказів того, що в серпні 2016 р. її стан здоров'я не дозволяв забрати дитину з пологового будинку. Тим самим, суд вважає, що відповідач без поважних причин не забрала народжену дочку з пологового будинку. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок про те, що відповідачка [PERSON]., не забрала дитини з пологового будинку без поважних причин і з 30.08.2016 р., маючи об'єктивну можливість, не цікавилась долею дитини та піклувалась про неї. Відповідно до ст.164 ч.1 п.1 Сімейного кодексу батьки можуть бути позбавлені батьківських прав у випадку, якщо не забрали дитину з пологового будинку без поважної причини та протягом 6 місяців не виявили щодо неї батьківського піклування. Статтею 8 ч.2 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (з ост.змінами), яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.09.1991 р., передбачено, що Україна, як держава-учасниця, зобов'язана поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи сімейні зв'язки. На підстави ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавленнябатьківських прав мають, в т.ч. і орган опіки та піклування. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до сімейного життя. В силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Звисновку органу опіки та піклування Подільської районної в м. Києві державної адміністрації від 23.03.2017 р. № 106-1777 вбачається, що мати дитини ([PERSON], [INFO].н.) чи інші родичі, до Київського міського будинку дитини щодо провідування малолітньої [PERSON] чи повернення її на виховання не зверталися. За вищевказаним висновком від 23.03.2017 р. Подільська РДА у м.Києві, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбативи [PERSON] батьківських праві відносно її малолітньої дочки [PERSON] Судом встановлені факти, які свідчать, що відповідач не бажає повертати дитину собі на виховання та виконувати свої батьківські обов'язки, в зв'язку з чим суд, як крайньою мірою, вважає за необхідне позбавити відповідача батьківських прав відносно її малолітньої дочки. Декларацією прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїхбатьків і вусякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до вимог ст. 164 СК України позбавлення батьківських прав є правовим способом захисту прав і інтересів дитини. Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується відсутність належної уваги до дитині з боку матері, небажання відповідача та її свідоме ухилення займатися вихованням дитини та матеріально забезпечувати дочку, спілкуватися з нею, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки це буде відповідати інтересам дитини. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав є обгрунтованими та заснованими на законі, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, в зв*язку з чим підлягають задоволенню. Відповідно до ст.166 СК України для відповідача настають правові наслідки позбавлення її батьківських прав. Вирішуючи вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дитини, суд вважає за необхідне зазначити про таке. Згідно з ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.51 ч.2 Конституції України, ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Приписами ст.182 ч.2 СК України (в редакції, яка діє з 08.07.2017 р.) встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.181 ч.3 Сімейного кодексу України аліменти на утримання дитини можуть присуджуватися в долі від доходу батька. Відповідно до ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач є особою молодого віку, працездатна, стан здоров'я задовільний, утриманців не має, дитина проживає у дитячому будинку. За вказаних обставин суд, з метою дотримання прав та інтересів малолітньої дитини, вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог, та стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дочки в розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказаний розмір аліментів є доцільним, відповідає інтересам сторін та чинному законодавству. Аліменти підлягають стягненню на користь на користь опікуна дитини - фізичної особи, яка буде призначена органом опіки та піклування Подільського району м.Києва, або на користь дитячого закладу, в який буде влаштована дитина. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно зі ст.191 СК України аліменти підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 07 квітня 2017 р. Також з відповідача згідно ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 1 280,0 грн. (за 2 вимоги немайнового характеру по ставкам, що діяли на час звернення позивача, який був звільнений від сплати судового збору, до суду). На підставі ст. 430 ч. 1 п. 1 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ст.164 ч.6 СК України копія рішення після набрання ним законної сили підлягає направленню до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського РВ ДРАЦС у м.Києві для внесення відмітки до актового запису № 1956 від 21.10.2016 р. про народження дитини, складеного Оболонським районним у місті Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. На підставі викладеного, Декларації прав дитини, Конвенції про права дитини, ст.51 ч.2 Конституції України, ст.ст.3, 150, 155, 157, 164, 166, 180-182, 191 СК України, ст.ст.11, 12 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved