Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

В листопаді 2017 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому виклала свої наступні вимоги. 10 лютого 2017 року помер її батько [PERSON] і після його смерті відкрилася спадщина на нерухоме майно у виді житлового будинку, розташованого за адресою: Миколаївська область, Вітовський (раніше Жовтневий) район, с. Шевченкове, вул. Миру, 25. Спадкове оформлення права власності на це нерухоме майно необхідно вчиняти нотаріально чого вона не взмозі здійснити через відсутність вірним чином оформлених правовстановлюючих документів: за свого життя первісний власник будинку, купивши його за належним договором, не зареєстрував його в належному органі, а також договір купівлі-продажу був втрачений за невідомих обставин. Посилаючись на те, що вона прийняла спадщину, але через зазначені обставини не може оформити її в нотаріальному порядку, хоча батько, на підставі договору купівлі-продажу, володів будинком на праві власності, тому просила суд винести рішення про визнання за нею права власності на дане спадкове майно. В судове засідання сторони не зявилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, від позивачки на адресу суду надійшла заява з проханням справу розглядати без її участі, а позов задовольнити. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 10 лютого 2017 року в с. Шевченкове Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області помер громадянин [PERSON] і після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно у виді житлового будинку, розташованого за адресою: Миколаївська область, Жовтневий (Вітовський) район, с. Шевченкове, вул. Миру, 25. Положення ч.ч. 1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Відповідно до ст. 1234 та ст. 1235 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю; право на заповіт здійснюється особисто; заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. За свого життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 2 жовтня 2008 року секретарем Шевченківської сільської ради Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області, яким заповів на випадок своєї смерті все належне йому майно громадянці [PERSON]. В той же час остання, в передбачений законом шестимісячний термін (18 липня 2017 року), подала до Вітовської державної нотаріальної контори Миколаївської області заяву про відмову від спадкування за складеним відносно неї заповітом. Таким чином, спадкування після смерті [PERSON] повинно здійснюватися за законом. Закон вирізняє пять черг спадкування (ст.ст. 1261-1265 ЦК України). Відповідно до ст. 1261 ЦК України до спадкоємців першої черги відносяться і діти спадкодавця, тобто позивачка в даній справі. Вона спадщину прийняла, так як подала в передбачений законом шестимісячний строк заяву до Жовтневої державної нотаріальної контри Миколаївської області про прийняття спадщини. В подальшому вона оформила в нотаріальному порядку земельні ділянки, які залишилися після смерті батька. Однак далі, під час оформлення спадщини у виді будинку отримала від нотаріуса письмове розяснення про неможливість оформлення спадщини на нього в нотаріальному порядку, оскільки не представила належним чином оформлений оригінал правовстановлюючого документу на будинок із його належною реєстрацією. За пунктами 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз'яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Що і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом. З матеріалів справи вбачається, що у неї відсутня можливість отримати правовстановлюючі документи у позасудовому порядку. Так, первісний власник будинку [PERSON] за свого життя купив його у радгоспу ім. Шевченко Жовтневого району, уклавши письмовий договір купівлі-продажу від 25 квітня 1991 року, відповідно до якого право власності на будинок на час продажу належало продавцю згідно із записами в погосподарській книзі. Договір був посвідчений секретарем Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області. Однак далі договір в органі реєстрації - КП «ММБТІ» зареєстрований не був. В той же час, це не скасовує належність будинку власнику [PERSON] на час його смерті. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що будинок належав за життя [PERSON], а тому він входить до складу спадщини після його смерті і в порядку спадкування повинен відійти спадкоємцям, тобто позивачці в справі як єдиній спадкоємиці за законом першої черги, яка прийняла спадщину. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, вона не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на нерухомість в порядку спадкування. Враховуючи викладене,

Outcome: approved