Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

В листопаді 2019 року ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулося до суду із указаним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що між ним та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії AM № 113470 від 06.12.2016 року, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією автомобіля Lexus NX 300Н, д.н.з. [NUMBER] . 13.04.2017 року в місті Житомир сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля під управлінням водія [PERSON] , автомобіля Volkswagen LT 35, д.н.з. [NUMBER] , під управлінням водія [PERSON] та автомобіля ЗАЗ 110557, д.н.з. [NUMBER] , під управлінням водія [PERSON] . В результаті ДТП було пошкоджено застрахований в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» автомобіль. Згідно з постановою Богунського районного суду м. Житомира від 17.08.2017 року особою, винною в скоєні адміністративного правопорушення, що призвело до настання вищевказаної ДТП, визнано водія [PERSON] . За змістом позовної заяви ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на підставі заяви страхувальника про настання страхового випадку та страхового акту сплатило страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 16 890 грн. 30 коп., після виплати якого у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» виникло право вимоги до [PERSON] про відшкодування завданої шкоди. Товариство вказує у позовній заяві, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент настання страхової події була забезпечена в ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/2524731 та 31.01.2019 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» звернулося з вимогою про відшкодування завданої майнової шкоди до ПрАТ «СК «ВУСО», однак третьою особою було відмовлено у здійсненні страхового відшкодування на підставі пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». З огляду на викладене у позовній заяві, ПрАТ СК «ПЗУ Україна» просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь завдану майнову шкоду в розмірі 16 890,30 грн. та витрати на оплату судового збору. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 06.12.2019 року по справі відкрито спрощене позовне провадження. Представником позивача на адресу суду подано заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, відзив на позовну заяву до суду не надходив. Представник третьої особи - ПрАТ «СК «ВУСО» у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду невідомі. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе, за згодою представника позивача, провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 06.12.2016 року між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії AM №113470, застрахованим транспортним засобом за яким є автомобіль Lexus NX 300Н, д.н.з. [NUMBER] . Зі змісту постанови судді Богунського районного суду м. Житомира Гулак Н.А. від 17.08.2017 року у справі №295/4312/17 слідує, що 13.04.2017 року в м. Житомир сталася ДТП за участю застрахованого автомобіля Lexus NX 300Н, д.н.з. [NUMBER] , під управлінням водія [PERSON] , автомобіля Volkswagen LT35, д.н.з. [NUMBER] , під управлінням водія [PERSON] та автомобіля ЗАЗ 110557, д.н.з. [NUMBER] , під управлінням водія [PERSON] В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Даною постановою [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що призвело до настання вищевказаної ДТП. Відповідно до страхового акту № UA2017041300026/L01/01 від 15.05.2017 розмір страхового відшкодування по даній події на підставі розрахунку становить 16 890,30 грн. 16.05.2017 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» за заявою ПАТ «Креді Агріколь Банк» (вигодонабувач) було перераховано на користь авторизованого (гарантійного) СТО суму страхового відшкодування в розмірі 16 890 грн. 30 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 4278. Судом також встановлено, що ПрАТ СК «ПЗУ Україна» звернулося до ПрАТ «СК «ВУСО», як страховика цивільно-правової відповідальності [PERSON] із вимогою від 31.01.2019 року про відшкодування завданої майнової шкоди, однак листом від 05.09.2019 ПрАТ «СК «ВУСО» відмовило у здійсненні страхового відшкодування на підставі пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно зі ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Частина 2 цієї статті встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин). Відповідно до частини 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно з абзацом другим ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно п. 4. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до п.п. 37.1.4. п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Зазначена стаття визначає можливість відмови страховика у виплаті страхового відшкодування страхувальнику в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж встановлених строків. Разом з тим, положення цієї статті не містять підстав для відмови у задоволенні вимоги страховика, який виплатив страхове відшкодування згідно з договором майнового страхування, до особи, відповідальної за завдані збитки, про відшкодування виплачених ним фактичних сум у межах, передбачених договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Оскільки позивач виплатив грошові кошти на відшкодування завданих дорожньо-транспортною пригодою збитків, він має право регресної вимоги до відповідача на відшкодування понесених збитків. У постанові від 05.06.2018 року по справі №910/7449/17 Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновок, що закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про його виплату не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою та підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу збитку на підставі договору добровільного майнового страхування. З огляду на наведене, позовна заява ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 921 грн. 00 коп.

Outcome: approved