Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

В липні 2019 року позивач в особі представника -Адвоката Софійського С.Ю., звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки - [PERSON] , про розірвання шлюбу, посилаючись на ті обставини, що 09.08.1975 року сторони зареєстрували шлюб. Від даного шлюбу спільних неповнолітніх дітей сторони не мають. Подружнє життя з відповідачкою не склалось, оскільки у сторін відсутнє взаєморозуміння та спільні інтереси, на сьогодні спільного господарства сторони не ведуть, а тому позивач вимушений звернутись до суду із вищевказаною позовною заявою. Ухвалою від 18.07.2019 року відкрито провадження у вказаній вище справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання, викликано сторін. За приписами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Під час підготовчого засідання представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позові. Просив позов задовольнити, шлюб укладений між сторонами розірвати. Пояснив, що з 12.07.2018 року сторони проживають окремо та не ведуть спільного господарства Відповідачка в підготовче засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена судом належним чином. На поштову адресу суду направила заяву відповідно до якої зазначила, що не заперечує щодо задоволення позовних вимог та просила розглянути справу без її участі. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі в підготовчому засіданні, у зв`язку з існуванням визначених ч.3 ст.200 ЦПК України умов, та задовольнити позовні вимоги з огляду на наступне. З матеріалів справи вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 09.08.1975 року у Переяслав-Хмельницькому міськрайонному відділі реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про що зроблений відповідний актовий запис за № 122, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 6). Згідно пояснень викладених в позовній заяві спільних неповнолітніх дітей сторони не мають. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З наданих пояснень представника позивача вбачається, що на теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають зберігати шлюб, позивач на розірванні шлюбу наполягає. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved