Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

Військово-цивільна адміністрація м. Торецьк Донецької області, яка діє в інтересах малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей. Свої вимоги позивач обгрунтовує злісним невиконанням відповідачем покладених на неї батьківських обов`язків, що є загрозою для здоров`я та життя малолітніх дітей. Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 24.02.2020 року було відкрито провадження у даній справі та призначене підготовче судове засідання. (а.с. 37). В свою чергу, ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 18.03.2020 року підготовче провадження у справі було закрито, призначено судовий розгляд справи по суті (а.с.46). Представник позивача, в особі спеціаліста першої категорії служби у справа дітей військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області, підтримала позовні вимоги у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Відповідач проти позову заперечувала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, виходячи з принципів законності, об`єктивності, справедливості та розумності, заслухавши особисті пояснення сторін, судом встановлено наступне: [PERSON] (відповідач) є матір`ю малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відомості про батька записані зі слів матері відповідно до вимог ст.135 СК України. Наведене підтверджено наявними в матеріалах справи свідоцтвами про народження (а.с.10, 11). З 02.04.2019 року малолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебувають на обліку служби у справах дітей, під соціальним супроводом Торецького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, як діти, що опинились у складних життєвих обставинах. На підставі акту відвідування родини від 02.04.2020 року служби у справа дітей військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області, зазначені вище малолітні діти надійшли до дитячого відділення КНП «Центральна міська лікарня» м.Торецька Донецької області. Стан дітей на момент надходження до лікарні був середньої тяжкості (голодні, худорляві, бліді, хворі на карієс та педикульоз), що становило загрозу для їхнього життя. Даний факт підтверджений листом вищезгаданого медичного закладу на адресу позивача від 09.10.2019 року №2120 (а.с.19). 24.04.2019 року, по досягненню трирічного віку, малолітня [PERSON] , [INFO] , була переведена до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей міста Торецька, де знаходиться до теперішнього часу. Відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , 07.05.2019 року було складено акт про дитину, покинуту в закладі охорони здоров`я, у зв`язку з чим останній було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (розпорядження керівника військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області від 21.08.2019 року №665р) та влаштовано до державного закладу Будинок дитини «Антошка» у м.Краматорськ Донецької області на повне державне забезпечення (розпорядження керівника військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області від 20.12.2019 року №970р). З наявних у справі матеріалів вбачається, що мати (відповідач) своїх малолітніх дітей у зазначених вище державних закладах не відвідує, життям та здоров`ям малечі не цікавиться. З особистих пояснень відповідача, наданих суду під час судового засідання 15.05.2020 року стало відомо, що останнього разу мати навідувала дітей близько одного року тому, при цьому кого саме із дітей та в якому закладі відбувалось відвідування мати пояснити не змогла (а.с.20). Відповідач підтвердила інформацію соціальних служб про те, що дійсно проживає в однокімнатній квартирі зі своїм співмешканцем, який, зі слів відповідача, є батьком дітей, проте, офіційно як батько у свідоцтвах про народження не зазначений. Співмешканець офіційно не працює, має випадкові нерегулярні заробітки, харчується за рахунок соціальних виплат на дітей, що отримує відповідачка, приводить до помешкання своїх друзів, які періодично залишаються на ніч в квартирі, харчуються тощо. Більш того, з письмових пояснень відповідачки, що наявні в матеріалах справи вбачається, що остання витрачала призначені малолітнім дітям гроші на себе та співмешканця з його друзями, у зв`язку з чим зазначала про відсутність харчування для дітей (а.с.21,22,24). Постановою Дзержинського міського суду Донецької області від 14.05.2019 року у справі №225/1638/19 [PERSON] (відповідач) визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП (ухилення від виконання батьківських обов`язків) з накладенням стягнення у вигляді попередження (а.с.23). Громадську характеристику на відповідача позивачеві отримати не вдалося, у зв`язку з тим, що [PERSON] , що зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS] , зі слів сусідів, має двох дітей, проте вдома з`являється дуже рідко, сусіди її практично не бачать, де вона переважно перебуває невідомо (а.с.26). Слід зазначити, що відповідач була неодноразово попереджена соціальними службами щодо неприпустимості способу життя, який вона веде, щодо загрози, яку цей спосіб життя становить для малолітніх дітей, про можливість розгляду питання щодо позбавлення її батьківських прав, однак, станом на час розгляду справи відповідач свого ставлення до способу життя та виховання дітей не змінила, на зауваження соціальних служб не відреагувала, виявлені недоліки не виправила (а.с.27,29). Більш того, в судовому засіданні відповідачка повідомила суду про народження нею [INFO] третьої дитини (доньки), яку, зі слів відповідача, вона годує не груддю, а дитячою сумішшю. Свідоцтво про народження третьої дитини суду надано не було. Згідно зі ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Отже, звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, позивач в якості підстав посилається на ухилення та свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками по вихованню та утриманню дітей, як-то, відсутність матеріального забезпечення, доказів піклування про здоров`я дітей, їх фізичний та моральний розвиток тощо. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідність харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці мають забезпечувати, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовими рішеннями, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в як найкращих інтересах дитини. Згідно висновку №24 від 21.12.2019 року комісії з питань захисту прав дітей військово-цивільної адміністрації м.Торецьк Донецької області, позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] є доцільним (а.с.4). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо наявності правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Окрім того, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище малолітніх дітей, які залишились без батьківського піклування, а також, відповідача, яка є працездатною особою, не є людиною з інвалідністю. Суд приймає до уваги повідомлений відповідачкою в судовому засіданні факт народження нею [INFO] третьої дитини, однак, вважає за доцільне зазначити, що це не позбавляє відповідача від обов`язку щодо виконання батьківських обов`язків у вигляді піклування та утримання двох старших дітей. Доказів непрацездатності відповідачем суду не надано. З огляду на наведене, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ,в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви, тобто з 04.02.2020 року, до досягнення [PERSON] , [INFO] повноліття, а потім на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти стягувати за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на доньку [PERSON] , щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та продовжувати до її повноліття. З урахуванням обставин справи, суд вважає, що стягнута сума аліментів буде достатньою для нормального виховання і забезпечення малолітніх дітей. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача за один місяць підлягає негайному виконанню, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України. Враховуючи задоволення позову у повному обсязі, а також з огляду на звільнення позивача від сплати судового збору за законом, судовий збір у розмірі 840,80 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, відповідно до вимог ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved