Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилається на те, що рішенням Дубенського міськрайонного суду від 11 травня 2016 року вирішено стягувати з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON] [INFO] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно і до досягнення повнолітгя. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», внесено зміни у ст. 182 Сімейного кодексу України, де вказано, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Наразі прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить 1492 гривні. Як вбачається з довідки Дубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби від 10.01.2018 року №272 відповідач сплачував аліменти на утримання нашого сина в сумі 738 гривень, що є нижче межі встановленої для дитини відповідного віку. Окрім цього, відповідно до довідки відділу освіти Дубенської районної державної адміністрації від 21.12.2017 року [PERSON] звільнений з роботи згідно наказу № 54 від 06.11.2017 року. Тобто, на даний час він не отримує стабільного регулярного доходу. Вона працює та отримує дохід, що підтверджується довідкою відділу освіти Дубенської РДА від 13.12.2017 року, проте він не дозволяє в повному обсязі забезпечувати потреби дитини, враховуючи те, що обов'язок по утриманню дитини лежить на обох батьках. Конституцією України визначено основні права й обов'язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, у ч.2 ст. 51 Основного Закону зазначається, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України відповідач зобов'язаний утримувати своїх неповнолітніх дітей. У разі ухилення від цього обов'язку кошти на утримання стягуються в судовому порядку. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною згідно з Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 p. № 789-ХІІ) дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першою статгі 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В підготовчому судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві та дали аналогічні пояснення. Відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечує проти задоволення задоволення позову. Судом встановлено, що рішенням Дубенського міськрайонного суду від 11 травня 2016 року стягнуто з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON] [INFO] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно і до досягнення повнолітгя (а.с.7). Згідно вимог\~ст. 180 Сімейного Кодексу України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3\~ст.181 Сімейного Кодексу України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини ( аліменти ) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або ) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1\~ст.192 Сімейного Кодексу України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Отже, положення ст. 192 Сімейного кодексу України регулює зміну розміру аліментів, тобто їх зменшення або збільшення. У частині 1 ст. 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановленихрішенням суду. Отже, підставою для збільшення розміру стягнутих аліментів, є перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. \~Відповідач в підготовчому засіданні визнав позовні вимоги та не заперечував проти їх задоволення, тому враховуючи пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі викладеного та ст.ст.\~180,\~181,\~184,\~192 Сімейного Кодексу України,\~23Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»,\~

Outcome: approved