Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

В листопаді 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про зміну способу стягнення аліментів та стягнення пені за прострочення сплати аліментів, посилаючись на те, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2013 року стягнуто з [PERSON] на її користь на утримання дитини [PERSON], [INFO] аліменти у розмірі 500 грн. щомісячно починаючи з 02 квітня 2013 року і до повноліття дитини. Дитина потребує значно більшого догляду (одяг, шкільне навчання, харчування) та матеріального забезпечення. Відповідач працездатний, інші особи на утриманні відповідача не перебувають. Тому вона звернулася до суду з позовом про збільшення розміру аліментів оскільки не може не даний час повністю забезпечити та задовольнити потреби дитини. На теперішній час відповідач свої зобовязання по сплаті аліментів не виконує, тому має заборгованість у розмірі 26616,07 грн., внаслідок чого позивачка в порядку ст. 196 СК України просить стягнути з відповідача неустойку(пеню) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з період з 02 квітня 2013 року по жовтень 2017 року включно становить 8115,00 грн., а також стягнути неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01 листопада 2017 року по день ухвалення рішення про стягнення пені. Просила позов задовольнити. Позивачка надала суду заяву в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі, просила розглядати справу без її участі, проти заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку у відповідності до ст. 130 ЦПК України, що підтверджується конвертом, який повернувся до суду (а.с.29) та Реєстром на відправлення рекомендованої кореспонденції за 17 січня 2018 року (а.с.28), а тому зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою та знаходяться на її повному утриманні. Сторони сімейно-шлюбні відносини не підтримують, відповідач проживає окремо від дитини. В 2016 році малолітній [PERSON], [INFO] було змінені прізвище «Надточий» на «Черевко», про що 23 липня 2016 року Виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області повторно видано свідоцтво про народження дитини (а.с.10). Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2013 року стягнуто з [PERSON], [INFO], офіційно не працюючого, аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 02 квітня 2013 року до її повноліття, та стягнуто з [PERSON] 229 грн. 40 коп. судового збору у дохід держави (а.с.8-9), про що позивачка отримала виконавчий лист та предявила його на виконання в Великописарівський районний відділ ДВС ГТУЮ у Сумській області. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Разом з тим, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів, який набрав чинності 08 липня 2017 року, до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України внесено зміни, згідно яких розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі та навпаки). Даний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 05 лютого 2014 року (справа № 6-143цс13), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відповідач працездатний, інших утриманців не має, виплати по виконавчим листам не здійснює. З часу ухвалення Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області рішення від 14 травня 2013 року про стягнення аліментів на дитину змінився прожитковий мінімум на дитину відповідного віку. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. При визначенні розміру аліментів суд враховує рівність сторін щодо обовязку утримувати дитину, а тому з огляду на вищенаведене, суд вважає позов обґрунтованим та вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для однієї дитини відповідного віку. Згідно довідки-розрахунку Великописарівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Сумській області, заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на утримання дитини станом на 01 жовтня 2017 року в твердій грошовій сумі становить 26616,07 грн. (а.с.12). Дана сума заборгованості сторонами не оспорюється. Відповідно до ч. 1\~ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, передбачена ст. 196 СК України\~відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України\~умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. За правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які боржник зобов'язаний сплачувати щомісячно, несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обраховується за прострочення кожного зобов'язання окремо. Отже, з урахуванням правої природи пені, як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом\~статті 196 СК України\~пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення аліментних зобов'язань враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення зі сплати аліментів за кожен місяць також буде різним. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України № 6-94цс15 від 01 липня 2015 року та № 6-2589цс15 від 16 березня 2016 р., ухвалених за результатом розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1\~ст. 355 ЦПК України\~(в редакції 2004 року з наступними змінами), яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 4\~ст. 263 ЦПК України). Матеріали справи не містять, а відповідачем не надані докази на підтвердження відсутності його вини щодо несплати аліментів. За таких обставин, суд вважає за необхідне здійснити розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі за період з 02 квітня 2013 року по 31 жовтня 2017 року. Таким чином, виходячи із формули Р = s * р * Q, де: Р - сума пені; s - сума заборгованості; р - ставка пені, у відсотках за день прострочення; Q - кількість днів прострочення, розмір неустойки (пені) за прострочення відповідачем сплати аліментів складає 8115 грн. В матеріалах справи відсутні докази, які слугували би підставою для звільнення відповідача від сплати пені, тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. Що стосуються позовних вимог [PERSON] про стягнення пені з 01 листопада 2017 року по день постановлення рішення, то вони задоволенню не підлягають, оскільки позивачкою не надано доказів про заборгованість [PERSON] щодо сплати аліментів, що позбавляє суд визначитися з обґрунтованістю цієї частини позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі у розмірі 1409,60 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду.

Outcome: approved