Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

В лютому 2014 р. позивач звернувся із позовом до Управлінням комунальним майном Луганської міської ради про визнання права власності на 1/18 частку квартири в порядку спадкування за законом, в обґрунтування якого зазначив, що квартира [ADDRESS] загальною площею 67,2 кв.м належала на праві власності у рівних частках на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом по приватизації житлового фонду Луганського міськвиконкому від 30.07.1993 [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], кожному з власників належало по 16 частки квартири. [INFO] батько позивача [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після його смерті відкрилась спадщина, що складалась з 16 частки квартири. На день смерті батька позивач був зареєстрований у спірній квартирі разом з ним, тобто спадщину, як спадкоємець першої черги, прийняв. [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтво про право власності на спадщину за законом після померлого [PERSON] на 118 частку квартири кожна. Належна позивачу 1/18 спадкова частка квартири залишилась відкритою. На неї свідоцтво про право власності за законом не видавалось.14 лютого 2014 року позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спірну 1/18 частку квартири, але в зв'язку із відсутністю у позивача правовстановлюючих документів на спірну квартиру йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. В зв'язку із чим позивач просив суд визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом як спадкоємцем першої черги на 118 частку квартири квартиру [ADDRESS] після смерті [PERSON], що помер [INFO]. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні позовній заяві. Відповідач - Управління комунальним майном Луганської міської ради надав суду заяву в якій просить суд розглядати справу за відсутністю представника та прийняти рішення по справі на розсуд суду. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, вважала, що позивач не має права звертатись після строку , визначеного для прийняття спадщини, а саме через 17 років. Вважала посилання позивача щодо пропущеного строку на тривалий судовий розгляд таким, що не відповідає дійсності, оскільки судовий розгляд [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], про визначення порядку користування квартирою вселення та за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про припинення права власності, стягнення частки вартості квартири розпочався через 7 років після смерті спадкодавця. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справі в їх сукупності, прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог з наступних підстав. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ним позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК одним із способів захисту цивільних прав є визнання права судом. Виходячи з системного аналізу зазначених норм права, за захистом права власності на спадкове майно позивач вправі звернутись з позовом про визнання права власності на спадщину, що відповідає способу захисту права, встановленого п.1 ч.2 ст.16 ЦК України. Відповідно до ст.ст.1216,1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) і яке здійснюється за заповітом або за законом. Згідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1220,1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи; часом відкриття спадщини є день смерті особи; місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини; право на спадкування мають особи, визначені в заповіті, а у разі неохоплення заповітом всієї спадщини - спадкоємці за законом. Відповідно до ст.1258,1261,1262 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово; першу чергу с правом на спадкування мають дружина (чоловік) та діти спадкодавця Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст.1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким , що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з часу відкриття спадщини він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. Згідно п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК є правом, а не обов'язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами статті 625 цього Кодексу. Рішенням Ленінського районного суду м. Луганська від 09 жовтня 2012 р. №2-384 (а.с.4) встановлено, що в 1997 році помер [PERSON], після його смерті свідоцтво про право власності отримали [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по 1/18, а 1/18 залишилась не оформленою. 14 лютого 2014 р. позивач звернувся до державного нотаріуса четвертої Луганської державної нотаріальної контори із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] батька [PERSON] на 1/18 частки квартири. У Постанові про відмову у вчинені нотаріальної дії від 14 лютого 2014 р. зазначено, що «на 1/18 частки вищевказаної квартири Свідоцтво не видано. Ця частка залишена відкритою для сина померлого [PERSON], який прийняв спадщину, так як місце його проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS], де був зареєстрований та проживав померлий, що перевірено за даними Довідки № 419, виданої 29.102013р. МКП «Центрожилком» філіал №5. Спадкоємець який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 Цивільного кодексу він не заявив про відмову від не. Тобто на 1/18 частку квартири спадкоємцем за законом відповідно до ст 1261 Цивільного кодексу України є син померлого [PERSON] - [PERSON]». (а.с 6). Підставою для відмови у видачі Свідоцтва про право на спадщину було відсутність документів, що підтверджують право власності на частку квартири, що є предметом спадщини. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, яка в частині 1 вказує на підстави звільнення від доказування, зокрема, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано суду відповідних доказів на підтвердження права власності померлого [PERSON] на частку квартири, що є предметом даного позову, не заявленого відповідного клопотання про витребування доказів. Надане Рішенням Ленінського районного суду м. Луганська від 09 жовтня 2012 р. №2-384 (а.с.4), з огляду на склад сторін та предмет судового розгляду не є преюдиціним, не є доказом підтвердження права власності померлого [PERSON] на частку квартири. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed