Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

В квітні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, у якому просив суд ухвалити рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором станом на 13.02.2018 року в загальному розмірі 111532,13 грн., яка складається з наступного: 42728,00 грн. - заборгованість за кредитом; 68804,13 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, а також понесений судовий збір. Позов мотивований тим, що 26.06.2014 року відповідач [PERSON] підписав заяву №SAMDN03000171714148, згідно якої отримав кредит в розмірі 40000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на сайті www.privatbank.ua, складає між ним і банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідач [PERSON] не виконував належним чином умови кредитного договору, у звязку з чим у нього утворилася заборгованість, яка станом на 13.02.2018 року становить 111532,13 грн. і складається з наступного: 42728,00 грн. - заборгованість за кредитом; 68804,13 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом. В порушення Умов і правил надання банківських послуг відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, тому позивач змушений був звернутися в суд для захисту своїх прав та інтересів. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести за відсутності представника позивача, підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказував, що визнає суму тіла кредиту, сплачену позивачем суму судового збору і частково нараховані проценти до моменту закінчення строку дії його кредитної картки з урахуванням позиції Верховного Суду у такій справі висловлену у відповідній постанові від 28.03.2018 року, а також просив врахувати сплачені ним 7500 грн. на погашення виниклої заборгованості після закінчення строку дії картки, тобто після червня 2016 року (а.с. 75-76, 79). Заслухавши пояснення відповідача [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 26.06.2014 року відповідач [PERSON] підписав заяву №SAMDN03000171714148, згідно якої отримав кредит в розмірі 40000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на сайті www.privatbank.ua, складає між ним і банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку (а.с. 8-33). Заявою №SAMDN03000171714148 від 26.06.2014 року, яка підписана відповідачем [PERSON], дозволено банку відкрити картрахунок №5218572211208215 (а.с. 9). Відповідач [PERSON] не виконував належним чином умови кредитного договору, у звязку з чим у нього утворилася заборгованість, яка станом на 13.02.2018 року становить 111532,13 грн. і складається з наступного: 42728,00 грн. - заборгованість за кредитом; 68804,13 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом (а.с. 6-7). За таких обставин, суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49, 51 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України. Згідно з вимогами ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або за законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що банк свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу [PERSON] можливість розпоряджатися кредитними коштами на у мовах передбачених договором та в межах кредитного ліміту. Відповідач на підставі п.2.1.1.5.5 договору зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. В судовому засіданні відповідач [PERSON] підтвердив те, що дійсно отримав кошти на платіжну картку, тривалий час користувався наданими коштами, однак на даний час має заборгованість за кредитом. Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість [PERSON] станом на 13.02.2018 року становить 111532,13 грн. і складається з наступного: 42728,00 грн. - заборгованість за кредитом; 68804,13 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом. З банківської виписки, наданої позивачем по картрахунку №5218572211208215 вбачається, що станом на 25.06.2016 року заборгованість [PERSON] складається з наступного: 42645,33 грн. - заборгованість за кредитом; 25728,23 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом, що в загальному розмірі становить 68373,56 грн. (а.с. 94-97). Згідно наданої позивачем АТ КБ «Приватбанк» довідки вбачається, що дата відкриття картрахунку №5218572211208215 26.06.2014 року з терміном дії до 06.2016 року (а.с. 94). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував щодо розміру ставок і сум нарахованих йому банком процентів до закінчення терміну дії його картки №5218572211208215, а саме до 06.2016 року, а щодо нарахованих процентів з липня 2016 року заперечував. Відповідно до\~ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов'язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання. Суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Оскільки у даному випадку, строк дії картки встановлено до 06.2016 року, тому після спливу визначеного строку право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Отже, позовні вимоги про стягнення процентів за період з 01.07.2016 року по 13.02.2018 року (до дати заявленого нарахування позивачем процентів) задоволенню не підлягають, оскільки згідно із правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року (провадження № 14-154цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи викладене, з [PERSON] підлягає стягненню на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором від 26.06.2014 року в загальному розмірі 68373,56 грн., з них: 42645,33 грн. - заборгованість за кредитом; 25728,23 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом. Разом з тим, з виписки по картрахунку №5218572211208215 відповідача [PERSON] суд встановив, що відповідач 19.07.2016 року, тобто після закінчення терміну дії картки поповнив даний картковий рахунок на 7500,00 грн. в погашення заборгованості (а.с. 96). Тому суд\~вважає за\~необхідне стягнути\~з відповідача\~на користь\~позивача заборгованість\~в загальному\~розмірі 60873,56\~грн. (68373,56\~грн.\~-\~7500,00\~грн.), оскільки позичальник не належним чином виконував умови договору та має заборгованість, отже повинен відповідати за порушення взятих на себе зобов'язань. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1762,00 грн. (а.с. 1), а відповідачем у відзиві та в судовому засіданні зазначено про визнання судових витрат у вказаному розмірі, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial