Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

В лютому 2017 року [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить стягнути з [PERSON], [INFO], на свою користь аліменти на утримання дітей: доньки [PERSON], [INFO], доньки [PERSON], [INFO], доньки [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини заробітку(доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня предявлення позову і до досягнення донькою Ксенією повноліття, тобто до 21.01.2018 року, а потім 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня предявлення позову і до досягнення донькою [PERSON] повноліття, тобто до 11.01.2023 року, а потім ? частини заробітку(доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня предявлення позову і до досягнення донькою [PERSON] повноліття, тобто до 11.07.2024 року. Через канцелярію суду позивач подала уточнення до позовних вимог згідно яких просить: стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: доньки [PERSON], [PERSON], [PERSON] в розмірі ? частини заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку; 1/3 частину заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, а потім ? частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також надала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений судом належним чином. В судові засідання призначені на 26.07.2017 року та 14.08.2017 року представник відповідача подав заяви, якими просив розгляд справи відкласти у звязку із зайнятістю в іншій справі та хворобою, проте доказів поважності неявки до суду не надав. Судове засідання призначене на 26.07.2017 року було відкладене за клопотанням представника відповідача. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку. Разом з тим, з огляду на стислі та визначені процесуальним законом терміни розгляду справи, суд не убачає підстав для подальшого відкладення слухання даної справи і вважає за можливе розглянути справу в межах наданих доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували з 26.03.2005 року у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16.12.2014 року /а.с. 5-6/. Від спільного проживання сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] /а.с. 7,9,10/. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачається, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ст. 180 СК України відповідач зобовязаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, проте відповідач від виконання свого батьківського обовязку ухиляється і матеріальної допомоги на утримання дітей позивачу не надає. Відповідно до ст.27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 Конвенції про захист прав дитини передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до Конвенції ООН про права дитини діти мають право на належне спілкування та допомогу. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. В силу ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п.п. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За правилом, встановленим ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Разом тим, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання трьох неповнолітніх дітей в повному обсязі. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються від дня предявлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу аліментів за один місяць. Згідно ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір. На підставі ст.ст. 180-183 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved