Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

В листопаді 2013 року представник позивача [PERSON], від імені позивача [PERSON] звернлась в Миколаївський районний суд Миколаївської області з позовом до Реєстраційної служби Миколаївського районного управління юстиції, третя особа - Веснянська сільська рада Миколаївського району Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку. Свої вимоги представник позивача мотивувала тим, що 27.04.2001 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування земельної ділянки, за яким [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв у дар земельну ділянку розміром 0,1111 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що знаходиться в [ADDRESS]. Отримавши в дар зазначену земельну ділянку позивач [PERSON] не звернувся до відповідних органів для отриманні державного акту на землю. На сьогоднішній день отримання державного акту законом не передбачено, а тому реєстраційна служба відмовила позивачу у реєстрації вказаного договору дарування у зв`язку з ненаданням саме державного акту. Враховуючи викладене представник позивача просила задовольнити позов. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву про підтримання позову та розгляд справи у її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про визнання позову та розгляд справи у її відсутності. Представник третьої особи Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області в судове засідання не з`явився, однак направив до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника третьої особи та не заперечував проти задоволення позову. Дослідивши докази по справі, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що 27 квітня 2001 року між [PERSON], в інтересах якого діяла його законний представник - [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування земельної ділянки, за яким [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв у дар земельну ділянку, розміром 0,1111 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що знаходиться в [ADDRESS]. Відповідно до п.п.1,4 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» окрім іншого, державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках встановлених законом. Статтею 23 Земельного Кодексу України, в редакції 1990 року, який діяв на час укладення договору дарування було передбачено, що право власності на земельну ділянку або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Тобто, на час укладання договору дарування, законодавством, який діяв на той час, момент виникнення права власності на земельну ділянку пов`язувався не з укладанням договору, а з отриманням державного Акту, який був належним правовстановлюючим документом, якій посвідчує право власності на земельну ділянку. Декретом Кабінету Міністрів України №15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 року було зупинено видачу державних актів на земельні ділянки надані громадянам під будівництво та обслуговування жилого будинку та господарських будівель на період з 15.01.1993 року по 01.02.2002 року. З 01.05.2009 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об`єднання земельних ділянок» у пункті 2 Прикінцевих та перехідних положень було передбачено, що право власності на земельні ділянки , придбані за цивільно-правовими угодами, по яким не було видано державних Актів, посвідчуються цими угодами ( тобто у даному випадку договором дарування) та долученими до них державними актами попередніх власників, на яких здійснено відповідну позначку нотаріусом, який посвідчував перехід права власності. Таким чином, правовстановлюючими документами позивача для реєстрації права власності його земельної ділянки можуть бути державний Акт на ім`я позивача, або договір дарування з долученим державним Актом попереднього власника з відміткою нотаріуса про перехід права власності до позивача. Сам по собі договір дарування, укладений до 01.05.2009 року правовстановлюючим документом без додавання державного Акту на землю не є. Крім того, з роз`яснень приватного нотаріуса Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області від 22.05.2013 року, долучених до матеріалів позовної заяви, вбачається, що державний акт, на підставі якого була посвідчена угода, приєднаний до примірника угоди, що залишається у справах нотаріуса. Видача правовстановлюючих документів на майно зі справ нотаріуса передбачена лише у випадку розірвання укладеного договору. Отже, з системного аналізу вищезазначених вимог Закону, які діяли на час виникнення вказаних правовідносин, вбачається, що позивачу [PERSON] необхідно було своє право власності на земельну ділянку зареєструвати в Веснянській сільській раді Миколаївського району Миколаївської області та отримати Державний акт на право власності на землю, яка (реєстрація) на 2005 рік була підставою для виникнення права власності на спадкову земельну ділянку. Згідно п. 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №703 від 22 червня 2011 року, що діяв на час звернення позивача до реєстраційної служби для реєстрації права власності на земельну ділянку, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, ( в даному випадку ) є державний акт на право власності на земельну ділянку, рішення суду , що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області від 30 квітня 2013 року [PERSON] було відмовлено у державній реєстрації права власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Разом з цим, згідно вимог ст. 328 Цивільного Кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно статті 15 Цивільного Кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до вимог статті 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути також і визнання права. З врахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] правомірно набув право власності на земельну ділянку шляхом прийняття її в дар, а тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved