Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

В лютому 2014 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON], в обґрунтування якого вказала, що вироком Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 30.07.2013 року відповідач засуджений за ч.1 ст.115, ч.1 ст.71 КК України до 9 років позбавлення волі. Вироком Апеляційного суду Донецької області від 12.12.2013 року, вирок Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 30.07.2013 року в частині призначення покарання скасовано, та остаточно призначено покарання у вигляді 11 років позбавлення волі. Родичами відповідача відшкодовано завдану матеріальну шкоду, а також виплачено 1000,00грн. в рахунок моральної шкоди, яку засуджений зобов'язувався виплачувати щомісячно, однак більше ніяких платежів не поступало. В результаті злочинних дій [PERSON], який відібрав життя у її сина, позивачка перебуває у стані постійної депресії, син був для неї найближчою людиною та його втрату неможливо відшкодувати ніякими грошима. Посилаючись на те, що відповідачем їй завдано значних моральних страждань, просить стягнути на її користь завдану моральну шкоду в розмірі 50000,00грн., а також 300,00грн. за надання правової допомоги. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач до судового засідання не з'явився, в теперішній час відбуває покарання в Єнакієвській виправній колонії управління державної пенітенціарної служби України в Донецькій області №52, надав письмові заперечення на позовні вимоги, в яких вказав, що позов не визнає, оскільки вони з позивачкою досягли згоди про те, що він сплатить моральну шкоду в розмірі 20000,00грн. по 1000,00грн. щомісячно, за умови, що строк покарання буде винесено на розгляд суду та [PERSON] його оскаржувати не буде, що нею дотримано не було, вона подала апеляційну скаргу, тому він відмовляється сплачувати суму завданої моральної шкоди. Також вказав, що на його утриманні перебуває малолітня дитина. Просив справу розглянути за його відсутності. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що вироком Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 30.07.2013 року [PERSON] засуджений за ч.1 ст.115, ч.1 ст.71 КК України до 9 років позбавлення волі. Вироком Апеляційного суду Донецької області від 12.12.2013 року, вирок Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 30.07.2013 року в частині призначення покарання скасовано, та остаточно призначено покарання у вигляді 11 років позбавлення волі. Відповідно до п.31 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів» при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди за позовом потерпілого суди повинні керуватися відповідними положеннями Цивільного кодексу України та роз'ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Згідно ст.1167 ЦК України, роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, в п.2, п.5 постанови «Про судову практику в справах відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. №4, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. На обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що в кримінальному провадженні, по якому [PERSON] було засуджено за вчинення злочину, її визнано потерпілою. У відповідності з ч.4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного суду України в п.17-1 постанови N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», виходячи з правил ст.ст.4, 5 ЦПК і ст.ст.28, 49, 50 КПК України потерпілий, тобто особа, якій злочином заподіяно моральну шкоду (внаслідок посягання на здоров'я, честь, гідність, знищення майна, позбавлення годувальника тощо), має право пред'явити позов про її відшкодування у кримінальному процесі або в порядку цивільного судочинства. Згідно ч.2 п.3 вищевказаної постанови, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Факт заподіяння позивачці моральної шкоди, яка виразилась в душевних стражданнях, переживаннях, що негативно вплинуло на її психоемоційний стан, стосунки із близькими та знайомими, позбавило спокою, змусило її докладати додаткових зусиль для організації свого життя, знайшло своє підтвердження в судовому засіданні. За таких обставин, підстави для стягнення на користь позивачки моральної шкоди наявні. Проте в матеріалах кримінального провадження у відношенні [PERSON] міститься розписка, з якої вбачається, що відповідачем частково відшкодовано моральну шкоду, а саме в розмірі 1000,00грн., у зв'язку з чим суд, з врахуванням характеру та обсягу моральних страждань, яких зазнала позивачка, тяжкість вимушених змін у її житті та інші обставини, виходячи із засад розумності та справедливості, приходить до висновку про часткове задоволення позовної заяви та з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути суму завданої моральної шкоди в розмірі 49000,00грн. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. У відповідності до ч.3 ст.79 ЦПК України до судових витрат належать, в тому числі, витрати на правову допомогу. Як вбачається з матеріалів справи, витрати на правову допомогу, понесені позивачкою складають 300,00грн. Позивачка має право на відшкодування судових витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Виходячи з наведеного, суд вважає, що вимоги позивачки щодо стягнення судових витрат на правову допомогу в розмірі 300,00грн. є обґрунтованими та підлягають стягненню на користь позивачки з відповідача. Також відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 490,00грн., від сплати якого, відповідно до закону, звільнена позивачка. На підставі викладеного,

Outcome: partial