Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

В липні 2018 р. позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги, просить стягнути з відповідача [PERSON] грошові кошти в сумі 28 914, 77 грн., з яких інфляційні втрати - в сумі 23305,64 грн. та 3% річних від простроченої суми - 5609,13 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 16.10.2006 р. у справі №2-П-450/2006 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та ухвали Подільського районного суду м.Києва від 23.04.2010р. у цій-же справі про виправлення описки, з [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування боргу за договором позики стягнуто 46 061,50 грн., з яких 43 624,00 грн. -матеріальна шкода; 2 000,00 грн.-моральна шкода; 436,24 грн,- державне мито за звернення до суду з матеріальним позовом; 1,26 грн.- державне мито за звернення до суду з позовом нематеріального характеру. 04.06.2010 р. видано виконавчий лист, який передано до ДВС Подільського районного управління юстиції у м. Києві для примусового виконання. Боржник судове рішення не виконав, виконання грошового зобов`язання прострочив, а тому позивач звернулася з позовом до суду, в результаті розгляду якого рішенням Апеляційного суду Київської області від 23.02.2013р. у справі №2-871/2011 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошового зобов`язання з врахуванням інфляційних та 3% річних з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто кошти в сумі 46 911,07 грн., з яких 40 073,59 грн. у вигляді суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з 16.07.2007р. по квітень 2011 року; 6 254,20 грн. у вигляді 3% річних від простроченої суми за період з 16.07.2007 року по квітень 2011 року, а також судові витрати. За станом на 31.03.2014р. боржник [PERSON] грошове зобов`язання за договором позики також не виконав, виконання грошового зобов`язання прострочив на новий строк, а тому позивач звернулася з позовом до суду, в результаті розгляду якого заочним рішенням Подільського районного суду м.Києва від 07.10.2015р. у справі № 758/3552/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошового зобов`язання з врахуванням інфляційних та 3% річних з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто кошти в сумі 44 027,18 гри., з яких 36 145,33 грн. інфляційні втрати за період з 01.05.2011 року по 31.07.2015року; 5 564,75 грн. у вигляді 3% річних від простроченої суми за період з 01.05.2011 року по 31.07.2015 року, а також судові витрати. Проте і вподальшому, за період з 01.08.2015р. по час звернення до суду відповідач [PERSON] рішення Подільського районного суду м.Києва від 16.10.2006р. про стягнення з нього у відшкодування боргу за договором позики грошей в сумі 46 061,50 грн. також не виконав, продовжує прострочувати виконання грошового зобов`язання, а отже має нести відповідальність за порушення грошового зобов`язання за весь час прострочення, в даному випадку- з 01.08.2015 року. Одночасно просив стягнути судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу у розмірі 6700 грн. Провадження у справі відкрито ухвалою від 01.10.2018 р. з призначенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представником відповідача поданий відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що зобов`язання відповідач виконав частково, повернувши позивачу долари США в сумі, яка в еквіваленті на момент виникнення правовідносин дорівнювала 12 376,00 грн., в іншій частині Відповідач свій грошовий обов`язок перед Позивачем не виконав та не повернув останньому долари США в сумі, яка в еквіваленті на момент виникнення правовідносин дорівнювала 43 624,00 грн. У зв`язку із цим, з Відповідача на користь Позивача були стягнуті кошти в сумі 46 061,50 грн., з яких: 43 624,00 грн. - матеріальна шкода; 2 000,00 грн. - моральна шкода; 436,24 грн. - сплачене державне мито за звернення до суду з позовом майнового характеру; 01,26 грн. - сплачене державне мито за звернення до суду з позовом немайнового характеру. Сума договору позики між сторонами було визначено в доларах США, а не в національній валюті України - гривні, а відтак, спираючись на ч. 2 ст. 625 ЦК України та правову позицію Верховного суду України викладену в справі №6-771 цс 15, а саме вказав на те, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору позики між позивачем та Відповідачем, індексації не підлягає, а відтак, просив відмовити в задоволені позову. Позивачем подана відповідь на відзив, в якій сторона позивача зазначала, що доводи відповідача про неможливість застосування до спірних правовідносин на стадії виконання судового рішення положень ст.625 ЦК України також не ґрунтуються на чинному законодавстві, а виходячи з вищезазначеної норми права, боржник несе цивільну відповідальність за весь час прострочення в тому числі і на стадії примусового виконання судового рішення. В даному випадку, [PERSON] боргове зобов`язання в сумі 46061,50 грн. не виконав з часу відкриття виконавчого провадження і примусового виконання рішення, тобто з 09.10.2012р. Вищезазначене боргове зобов`язання залишалося невиконаним і на день звернення позивача до суду з цим позовом, тобто на 31.07.2018р., що підтверджується довідкою державного виконавця від 27.07.2018р., а тому позивач і реалізовує своє право відповідно до ст.625 ЦК України, звернувшись з позовом про стягнення з боржника грошового зобов`язання з врахуванням інфляційних та 3% річних від простроченої суми боргу. Позивач та її представник, будучи у належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, позивачем подана заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності її представника, в якій також просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник в судове засідання повторно не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до закону, представником відповідача подано клопотання про відкладення розгляду справи з посиланням на погіршення свого стану здоров`я та звернення до лікаря. При цьому представник відповідача представником неодноразово подавалось клопотання про відкладення судового засідання - 14.04.2020 р. (а.с. 109) та 19.08.2020 р. (а.с. 118), а відтак, чергове клопотання про відкладення судового засідання, поважність причин неявки в яке не підтверджене документально, може свідчити про намір сторони відповідача затягнути розгляд справи. А відтак, враховуючи наявність відзиву сторони відповідача та повторність неявки сторони відповідача в судове засідання, суд вважає відсутніми підстави для відкладення розгляду справи, а тому, беручи до уваги заяву позивача про розгляд справи без її участі, судовий розгляд справи проводить за відсутності учасників справи. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 16.10.2006 р. у справі №2-П-450/2006 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та ухвали Подільського районного суду м.Києва від 23.04.2010р. у цій-же справі про виправлення описки, з [PERSON] на користь [PERSON] відшкодування боргу за договором позики стягнуто 46 061,50 грн., з яких 43 624,00 грн. -матеріальна шкода; 2 000,00 грн.-моральна шкода та державне мито. 04.06.2010 р. видано виконавчий лист, який передано до ДВС Подільського районного управління юстиції у м. Києві для примусового виконання. Заочним рішенням Подільського районного суду м.Києва від 07.10.2015р. у справі № 758/3552/14-ц позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу - задоволено; стягнуто з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , кошти в сумі 44 027 (сорок чотири тисячі двадцять сім) грн.18 коп., з яких: -36 145,33 грн. - сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції в період з 01 травня 2011 року по 31 липня 2015 року; - 5 564,75 грн. - 3% річних від простроченої суми в період з 01 травня 2011 року по 31 липня 2015року; - 1 900,00 грн. - витрати на правову допомогу; - 417,10 грн. - сплачений судовий збір за звернення до суду. Всі вищевказані грошові зобов`язані на час подачі позову до суду відповідач не виконав, що підтверджується повідомленням Подільського районного ДВС від 27.07.2018 р. № 1/34609713 (а.с. 13). За доводами сторони відповідача, останнім частково повернуто суму боргу за договором позики в доларах США, як і саме визначення зобов`язання в такому договорі у доларовому еквіваленті, а тому стягнення в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України не може бути застосовано. Перевіряючи твердження сторін у справі, слід зазначити про таке. Згідно з ч.4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який набрав законної сили. Суть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Так, як вбачається з рішення Подільського районного суду м.Києва від 16.10.2006 року, по справі №2-П-450/2006 (а.с.72-73) та ухвали Подільського районного суду м.Києва від 23.04.2010 року про виправлення описки (а.с.74,) встановлено, що 29.12.2003 року, [PERSON] передала [PERSON] кошти в сумі 56 000,00 грн. з тим, щоб останній здійснив їх обмін на долари США. Зобов`язання виконане частково, обмін коштів здійснено лише на суму 12 376,00 грн.. Обмін залишку кошті в сумі 43 624,00 грн. відповідач не проводить, а тому з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті кошти в сумі 46 061,50 грн., з яких: - 43624, 00 грн. - матеріальна шкода; - 2000,00 грн. - моральна шкода; - 436,24 грн. - сплачене державне мито за звернення до суду з позовом майнового характеру; - 01,26 грн. - сплачене державне мито за звернення до суду з позовом немайнового характеру. Згідно з рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 23.02.2012 року, на підставі вищевказаного рішення Подільського районного суду м.Києва, позов [PERSON] задоволено частково і з [PERSON] стягнуті кошти в сумі 46911,07 грн., з яких: - 40 073,59 грн. - у вигляді суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, в період з 16.07.2007 року по квітень 2011 року; - 6 254,20 грн. - у вигляді 3% річних від простроченої суми, в період з 16.07.2007 року по квітень 2011 року; - 463,28 грн. - сплачений судовий збір за звернення до суду; - 120,00 грн. - витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи. Заочним рішенням Подільського районного суду м.Києва від 07.10.2015р. у справі № 758/3552/14-ц позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу - задоволено; стягнуто з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , кошти в сумі 44 027 (сорок чотири тисячі двадцять сім) грн.18 коп., з яких: -36 145,33 грн. - сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції в період з 01 травня 2011 року по 31 липня 2015 року; - 5 564,75 грн. - 3% річних від простроченої суми в період з 01 травня 2011 року по 31 липня 2015року; - 1 900,00 грн. - витрати на правову допомогу; - 417,10 грн. - сплачений судовий збір за звернення до суду. Щодо позовних вимог про стягнення 3 % річних, суд дійшов такого висновку. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Так, судом встановлено, що відповідачем не виконано умов укладеного із позивачем договору позики в повному розмірі, що сторонами не заперечується, оформленого розпискою, а відтак, боржник зобов`язаний сплатити позивачу суму основного боргу та 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних витрат, суд звертає увагу на те, що вимога позивача про стягнення цієї суми інфляційних витрат була заявлена ним виходячи із загальної суми боргу, що складається із 46 061,50 грн. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству України. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у гривні. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року (провадження № 6-2134цс15), від 08 лютого 2017 року (провадження № 6-1905цс16). А відтак, позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача інфляційних витрат з грошового зобов`язання визначеного в гривні, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що позивач має право на отримання з відповідача пені за порушення строків виплати грошового зобов`язання за період з 01.08.2015 р. (оскільки рішенням суду від 07.10.2015 р. стягнуто 3 % річних та інфляційні витрати по 31.07.2015 р.) по дату останніх уточнених вимог (24.03.2020 р.) Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 07 червня 2017 року у справі № 6-282цс17 та Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Правилами ч.2 ст. 625 ЦК України визначено, що в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. А відтак, суд не погоджується із запереченнями відповідача про безпідставність вимог позивача про стягнення заявлених ним у позові сум, адже позивачем розрахунки здійснені не з суми визначеної в іноземній валюті, а з гривневого еквіваленту боргу, відсотки та інфляція за яким були вже предметом судового розгляду. Так, суд погоджується з розрахунком періоду, наданим позивачем для обрахунку часу прострочення, починаючи з 01.08.2015 р. по 01.03.2020 р. (а.с.98-101). Під час оцінки наданого розрахунку суд також врахував, що відповідач не подавав заперечень саме щодо його обґрунтованості та розміру. Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь інфляційних втрат та 3% річних за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, є законними та обґрунтованими, оскільки по своїй суті становлять відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов про задоволення позову, оскільки вимоги засновані на законі, є обґрунтованими та доведені в судовому засіданні. Крім того, позивач просила стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 5700 грн. Відповідно до ч.1,2 ст 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.1, 2 ст 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до квитанцій № № 27213, 127222, 127224, (105-106А), 027207 (а.с. 19), № 127211 (а.с. 45) адвокатом Соляник Д.П. прийнято від позивача всього за надання правової допомоги суми у розмірі 5700 грн. (п`ять тисяч п`ятсот гривень), натомість позивачем заявлено 6700 грн., а відтак, відсутнє підтвердження оплати послуг адвоката на суму 1000 грн. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 704,80 грн. та підтверджені понесені судові витрати на правничу допомогу в розмірі 5700 грн., а загалом - 6404,8 грн. На підставі викладеного, ст.ст.11, 15, 16, 509, 526, ч. 2 ст. 625 ЦК України,

Outcome: approved