Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

В лютому 2020 року позивач звернувся до суду із позовом в якому просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №27, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем 10 січня 2020 року про стягнення з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором №1535661929101 від 24.06.2015 року, договором про відступлення прав вимоги, укладеного 10.08.2018 року між Публічним акціонерним товариством «Фідобанк» (код ЄДРПОУ 14351016) та Публічним акціонерним товариством «Кредобанк», додатковим договором №1 до договору про відступлення прав вимоги від 10.08.2018 року у розмірі 26 815.89 грн. Мотивував вимоги позову тим, що 24.06.2015 року між ПАТ «ФІДОБАНК» та позивачем було укладено договір кредиту №1535661929101 за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 10 000.00 грн., а позичальник зобов`язувався повернути наданий кредит і сплати відсотки за користування в сумі, строки, на умовах, що передбачені в цьому договорі. В подальшому, випадково він дізнався про те, що існує виконавчий напис №27 від 10.01.2020 року вчинений нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. про стягнення з нього на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором №1535661929101 від 24.06.2015 року в розмірі 26 815.89 грн. З виконавчого напису вбачається, що відповідач на підставі договору відступлення права вимоги від 10.08.2018 року є правонаступником ПАТ «ФІДОБАНК». Однак, він не отримував жодних повідомлень про наявність заборгованості ні від АТ «Кредобанк» ні від правонаступника про якого він дізнався лише із змісту виконавчого напису, не отримував жодних повідомлень про зміну кредитора за кредитним договором або вимог про погашення заборгованості від правонаступника, включаючи відповідача. Виходячи із змісту виконавчого напису він має заборгованість за кредитним договором. Проте, йому невідомо про обставини чи при вчиненні виконавчого напису нотаріус, третя особа отримувала від відповідача первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо). Розрахунок боргу, здійснений відповідачем щодо наявності грошового зобов`язання позивача по кредиту, процентах річних та комісій, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника. З огляду на вищевикладене, виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог ст. 88 ЗУ «Про нотаріат». Позивач вважає, що виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки нотаріус вчинив його з порушенням вимог законодавства, а саме не перевіривши безспірності розміру заборгованості. А відтак нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис. Оскільки досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивач змушений звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою суду від 06.02.2020 року відкрито провадження у даній цивільній справі. Від представника відповідача 11.03.2020 року до суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 30.04.2020 року судом витребувано докази у справі. Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги позову та просив суд про їх задоволення. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином про день та час розгляду справи. Вислухавши вступне слово позивача, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, судом встановлено наступне. 24.06.2015 року між ПАТ «ФІДОБАНК» та позивачем було укладено договір кредиту №1535661929101 за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 10 000.00 грн., а позичальник зобов`язувався повернути наданий кредит і сплати відсотки за користування в сумі, строки, на умовах, що передбачені в цьому договорі. В подальшому, випадково, як зазначив в судовому засіданні позивач він дізнався про те, що існує виконавчий напис №27 від 10.01.2020 року вчинений нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. про стягнення з нього на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором №1535661929101 від 24.06.2015 року в розмірі 26 815.89 грн. З виконавчого напису вбачається, що відповідач на підставі договору відступлення права вимоги від 10.08.2018 року є правонаступником ПАТ «ФІДОБАНК». Однак, позивач не отримував жодних повідомлень про наявність заборгованості ні від АТ «Кредобанк» ні від правонаступника про якого він дізнався лише із змісту виконавчого напису, не отримував жодних повідомлень про зміну кредитора за кредитним договором або вимог про погашення заборгованості від правонаступника, включаючи відповідача. Виходячи із змісту виконавчого напису позивач має заборгованість за кредитним договором, проте, йому невідомо про обставини чи при вчиненні виконавчого напису нотаріус, третя особа отримувала від відповідача первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо). Розрахунок боргу, здійснений відповідачем щодо наявності грошового зобов`язання позивача по кредиту, процентах річних та комісій, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника. З огляду на вищевикладене, виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог ст. 88 ЗУ «Про нотаріат». Позивач вважає, що виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки нотаріус вчинив його з порушенням вимог законодавства, а саме не перевіривши безспірності розміру заборгованості. А відтак нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис. Оскільки досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивач був змушений звернутись з даним позовом до суду. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (Закон № 3425-XII). Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Пунктом 2.3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 передбачено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.ст. 77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Нотаріус при вчиненні виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а перевіряє безспірність заборгованості в контексті наявності документів з урахуванням положень Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 20.05.2015 року № 6-158цс15, яка відповідно до ст.. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для усіх судів України. Як було встановлено під час судового розгляду позивач не отримував вимоги про усунення порушення кредитних зобов`язань, не отримував також повідомлень про зміну кредитора за кредитним договором або вимог про погашення заборгованості від правонаступника, а тому не мав можливості подати свої заперечення стосовно розміру заборгованості. А тому, суд приймає до уваги твердження позивача, що нотаріусу не були подані всі необхідні документи, визначені Порядком та Переліком, приватний нотаріус не встановив безспірність заборгованості на підставі належних документів та вчинив виконавчий напис на підставі неналежної нормативної підстави. Крім того, у виконавчому написі вказано тільки підстави правонаступництва прав та обов`язків за кредитним договором ПАТ «Кредобанк» та відповідача у справі, підстава правонаступництва прав та обов`язків за Кредитним договором у виконавчому написі не зазначена. Таким чином приватним нотаріусом не було встановлено чи дійсно відповідачеві належить право вимоги за кредитним договором, тобто чи є відповідач належним стягувачем заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на підтвердження факту безспірності заборгованості відповідач мав би надати нотаріусу первинні бухгалтерські документи, чеки, квитанції, та інше, які підтверджують факти оплати або неналежної оплати позивачем кредитної заборгованості. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнанні їх. Зокрема, документом, що може (з врахуванням заяв чи листів боржника) підтверджувати такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. З урахуванням наведено, слід дійти до висновку, що у розпорядженні нотаріуса були відсутні документи, необхідні для стягнення заборгованості у безспірному порядку: оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання. Згідно ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. З огляду на означене, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і повному з`ясуванні обставин справи, суд приходить до висновку про доведеність обставин, якими обгрунтовуються позовні вимоги і позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача 1261 грн. 20 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved