Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-30 00:00:00

В квітні 2019 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою, в якій просила суд: встановити фактспільного проживання однією сім?єю її ( [PERSON] ) та [PERSON] , з 2012 року до часу відкриття спадщини внаслідок смерті останнього, а саме: [INFO]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що починаючи з 2012 року вона постійно проживала за адресою: [ADDRESS] , з [PERSON] та його мамою - [PERSON] , яка померла [INFO] , однією сім`єю. Вони вели спільне господарство, мали спільні витрати, права і обов`язки. Після смерті [PERSON] , рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 липня 2015 року, [PERSON] було визнано недієздатним, а її призначено опікуном над недієздатним [PERSON] В послідуючому, вона зареєструвалася в квартирі [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. Після його ( [PERSON] ) смерті відкрилась спадщина на1/2 частину кв. [ADDRESS] . За життя, [PERSON] заповіт не складався. Спадкоємці 1-3 черги за законом після смерті [PERSON] відсутні. А тому, вона має право на прийняття спадщини після смерті [PERSON] , як спадкоємець четвертої черги, так як єособою, що проживала із спадкодавцем однією сім`єю в одному приміщені більше п`яти років до часу відкриття спадщини. В серпні 2018 року вона звернулась з заявою до Першої київської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, після померлого [INFO] [PERSON] Однак, для встановлення факту проживання однією сім`єю з померлим не менше 5 років, їй було рекомендовано звернутися до суду. Оскільки, для оформлення спадщини після померлого [PERSON] їй необхідно встановити факт спільного проживання однією сім`єю із спадкодавцем понад п`ять років до дня його смерті, а тому вона змушена звернутися до суду. Ухвалою суду від 15 квітня 2019 року до участі у справі в якості заінтересованої особи було залучено Київську міську раду. В судовому засіданні заявниця та її представник на задоволенні заяви наполягали в повному обсязі, з підстав, викладених у заяві. Представник Першої київської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився; про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; надіслав на адресу суду належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] та направив заяву про розгляд справи за відсутності представника нотконтори; рішення суду просив прийняти відповідно до чинного законодавства. Представник Київської міської ради в судове засідання не з?явився; про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку; причину неявки суду не сповістив; заперечень на заяву не надіслав; заяв про оголошення по справі перерви чи подальший розгляд за його відсутності до суду не направив, як і не направив свого представника для прийняття участі у розгляді справи. Суд, заслухавши пояснення заявниці та її представника, допитав свідків [PERSON] та [PERSON] , розглянув подані документи, повно і всебічно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об?єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт (ч.1 ст.319 ЦПК України). Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, що [PERSON] народився [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження, виданого 22 серпня 1962 року Дарницьким бюро записів актів громадянського стану, актовий запис за № 2208 (а.с.33). Згідно довідки МСЕК, [PERSON] , 1962 року народження встановлено інвалідність з дитинства, безстроково. Висновок: потребую постійного стороннього догляду та нагляду (а.с.15). Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2002 року [PERSON] визнано недієздатним та встановлено над ним опіку (а.с.16). Розпорядженням Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 16 грудня 2002 року № 2018 призначено [PERSON] , 1936 року народження, опікуном над сином [PERSON] , 1962 року народження, який за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва визнаний недієздатним внаслідок душевної хвороби (а.с.17). Згідно з розпорядження від 11 лютого 2003 року за № 185, Шевченківською районною державною адміністрацією видано Свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого квартира [ADDRESS] належить на праві спільної власності [PERSON] та [PERSON] , в рівних частках кожному (а.с.23). 23 квітня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В. посвідчено заяву, від імені [PERSON] , згідно якої, остання, звернулась до Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації з проханням, призначити її ( [PERSON] ) недієздатному сину - [PERSON] , [INFO] , другого опікуна [PERSON] (а.с.19). [INFO] [PERSON] (мати недієздатного [PERSON] ) померла, про що свідчить копія свідоцтва про смерть, виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві 24 квітня 2015 року Серія [NUMBER] (а.с.29). Як вбачається із висновку органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 03 червня 2015 року №109/02/35-4542, орган опіки та піклування не заперечував проти призначення [PERSON] опікуном над недієздатним [PERSON] (а.с.20). Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 липня 2015 року подання Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, як органа опіки та піклування задоволено, ухвалено: встановити опіку над недієздатним [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] та призначити опікуном над ним [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.22). Згідно висновку органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації №109/02/35-6492 від 28 липня 2015 року, орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації не заперечував проти реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.21). Як вбачається із Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва від 29 серпня 2018 року у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] з 31 серпня 1979 року та [PERSON] з 18 серпня 2015 року. 01 червня 1962 року недієздатний [PERSON] , [INFO] помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть, видана 04 червня 2018 року Дунаєвицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, Серія [NUMBER] (а.с.16). Відповідно до ч.1 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. 21 серпня 2018 року [PERSON] звернулась до Першої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] , з яким вона проживала однією сім?єю не менш, як п?ять років до дня його смерті. Як вбачається із відповіді Першої Київської державної нотаріальної контори від 08 листопада 2018 року за №1114/02-14 на заяву [PERSON] , останній було повідомлено, що після померлого [INFO] [PERSON] , за заявою [PERSON] була заведена спадкова справа за №987/2018. Для встановлення факту проживання однією сім?єю з померлим не менше 5 років, згідно зі ст. 1264 ЦК України, [PERSON] було запропоновано звернутися до суду (а.с.30). В судовому засіданні заявниця зазначила, що встановлення факту постійного (спільного) проживання із спадкодавцем ( [PERSON] ) однією сім`єю протягом п`яти років, до дня його смерті, є необхідним для оформлення нею спадкових прав після померлого [PERSON] , зокрема, підтвердження її права на спадкування, як спадкоємця четвертої черги. Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3 ст. 1268 ЦК України). Право на спадкування мають особи визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч.1, 2 ст.1223 ЦК України). Згідно ст1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім?єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Отже, предмет доказування при розгляді справ про встановлення факту проживання однією сім`єю передусім складає сукупність обставин, що є згідно із законом основними ознаками сім?ї; спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов?язків. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що дуже добре знає [PERSON] , так як проживає з нею по сусідству. Приблизно познайомилася з нею в 2012 році та має дружні стосунки. У дворі будинків постійно бачила [PERSON] , він їй здавався відлюдькуватим, як одного так і разом з заявницею. Зазначила, що неодноразово бувала у них за місцем їх проживання у квартирі [ADDRESS] . Окрім заявниці та [PERSON] в квартирі також проживала і мама [PERSON] . На її погляд заявниця проживала з [PERSON] та його мамою, як одна родина, вели спільне господарство, були пов?язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Свідок [PERSON] , зазначив, що добре знає заявницю, бо вона є дружиною його рідного брата. З сім?єю [PERSON] вони знайомі давно, так як це їх рідня і [PERSON] зі своїм чином [PERSON] постійно приїздили до них у готі у Хмельницьку область. Відповідно до договору довічного утримання від 13 травня 2009 року, після смерті [PERSON] йому належить 1/2 частина квартири [ADDRESS] . Він також постійно приїздив до вищезазначеної квартири та підтверджує, що [PERSON] з 2012 року до дня смерті [PERSON] постійно проживала з останнім у квартирі, піклувався про нього та його матір. Готувала їжу, прала речі, прибирала житло, сплачувала комунальні платежі, забезпечувала одягом, ліками та належним лікуванням. Зі свого боку, [PERSON] та [PERSON] допомагали заявниці, на її прохання, виконувати незначну роботу по домашньому господарству. У них були спільні витрати, спільне господарство. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 21 Постанови ?Про судову практику у справах про спадкування? від 30 травня 2008 рооку № 7, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява підлягають задоволенню, та слід встановити факт проживання однією сім`єю позивачки з недієздатним [PERSON] в період часу з 2012 року до часу відкриття спадщини [INFO] . На підставі викладеного та

Outcome: approved