Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

В квітні 2017 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що вона з 29 квітня 2012 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від сумісного проживання мають дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, на даний час вони проживають окремо. Дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, хоча здоровий, працездатний та має можливість надавати таку допомогу. В зв'язку з цим просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка до суду подала заяву, в якій підтримала позовні вимоги та заявлені обставини на їх обґрунтування, а також просила розглянути справу без її участі. Відповідач подав до суду заяву, в якій визнав позовні вимоги, також просив розглянути справу без його участі. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновків про наступне. Судом встановлено, що сторони з 29 квітня 2012 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від спільного проживання мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER], видане виконавчим комітетом Веснянської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області 29 серпня 2012 року). На даний час сторони проживають окремо, дитина проживає з позивачкою і відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, хоча здоровий, працездатний та має можливість надавати таку допомогу. Дані обставини визнаються сторонами та ними не оспорюються. За змістом ч. 8 ст. 7, ч. 2 ст. 150, ст. 180 СК України, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Нормами ст. 18 Конвенції про захист прав дитини закріплено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до положень ч. 1 ст. 182 СК України, п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Наведені норми імперативно закріплюють обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки відповідач неналежно виконує свої зобов'язання по утриманню дитини, тому аліменти на її утримання підлягають стягненню в судовому порядку. Суд, при визначенні суми аліментів, яка підлягає стягненню, враховує невиконання відповідачем батьківського обов'язку по утриманню дитини та перекладання батьківського обов'язку по утриманню та вихованню дитини на позивачку, хоча зобов'язаний утримувати дитину і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя нарівні з позивачкою. Взято до уваги те, що по віку та здоров'ю відповідач являється працездатним, інших аліментних зобов'язань немає, а тому спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини, яка потребує регулярної батьківської матеріальної допомоги. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд присуджує стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів.

Outcome: approved