Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-02 00:00:00

В лютому 2021 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про захист честі та гідності фізичної особи, ділової репутації, в якому просив визнати, що порушує право на повагу честі, гідності та недоторканість ділової репутації, інформацію, опубліковану 02 лютого 2021 року [PERSON] в інтернет мережі Фейсбук «Facebook» та зобов`язати останнього, протягом десяти днів з дня набрання судовим рішенням законної сили вилучити інформацію, яка визнана, що порушує право на повагу честі, гідності та недоторканість ділової репутації та спростувати поширену інформацію шляхом розміщення в мережі інтернет Фейсбук «Facebook» на сторінці користувача « [PERSON] » повідомлення. Представник позивача надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується трекінгом поштових відправлень з офіційного сайту «Укрпошта»(а.с.26, 31, 32, 39, 43,50) та поштовим поверненням, що повернулося за закінченням терміну зберігання (а.с.51), відзив на позовну заяву не подав, а тому зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. 02 лютого 2021 року [PERSON] на своїй сторінці « [PERSON] » у мережі Фейсбук «Facebook» за адресою: (https://www.facebook.com/profile.php?id=100005596059586) було розміщено текст наступного змісту: «По данным большинства действующих общественных объединений Днепра и области, адвокатских контор и партий, в нашем славном городе действует антиобщественная группировка, небольшая по численности, но очень уникальная.... все её члены имеют психиатрические приговоры от медучреждений, тем и очень опасная! (все данные взяты из компетентных источников и полностью соответствуют действительности). В ОПГ ШИЗ, как прозвали её в ДСР МВД Украины, до десяти постоянных членов. Например - Олег Чередниченко страдающий Недифференцированной шизофренией, с полной размывкой граней межполовых различий и приличия, резким переходом от паранои к ядерному психозу этот типаж используется в ОПГ ШИЗ, для оскорблений сексуального характера с выраженными извращениями, связанными с ними акты гомонасилия, в быту тайно склонен к нездоровому влечению к детям, более к мальчикам, бандитская кличка Чемор. [PERSON] , кличка Компот - сбор информации для ОПГ ШИЗ, передача информации, массовый заброс инстанций заявами и жалобами, неадекватный троллинг судов и судей, лжесвидетельства, страдает кататонимческой шизофренимей, несмотря на то, что по образованию ветеринар, имеет болезненную тягу лечить людей. Иван [PERSON] , он же Крася ШумаХер, выполняет роль страхующего у Компота по забросу заявами, отдельно изображает из себя блогера и журналиста, адвоката, виртуозно выманивает деньги, и впихивает клиентам дезинформацию, болезненная любовь к ночным пьяным автогонкам, страдает на [INFO] , наблюдается у лидера ОПГ ШИЗ, [PERSON] , кличка [PERSON] , склонен изображать из себя [PERSON] , нанимать различные банды для нападений на неугодных, прикидывается тренером баскетболистов при росте 142 см, верит в собственную сказку, что он хозяин гостиниц, при этом украл у государства и продал налево всего одну. Его приёмный сын, [PERSON] , прозвище ЗА-лупко, умелый провокатор, системный мошеник в банковской сфере, маститый попрошайка, разведчик чужих офисов, распространитель ложных слухов, с раннего детства с детдома страдает гебефренической шизофренией, страдает от неё же склонностью к наркомании и болезненной страстью её распространения, страдает многожёнством при этом абсолютно импотентен, на животном уровне имеет тягу к нетрадиционному сексу. С ними адвокат Зеркаль, отбывший более 5 лет строгого режима за разграбление госсобственности, изменивший половые убеждения именно там, после освобождения в поте лица трудился регианальным представителем Днепра.». Також під зазначеним текстом було розміщено фотографії позивача. Відповідач обставину розміщення вказаної інформації у соціальних мережах не спростував. Будь-яких доказів на підтвердження відповідності дійсності розміщеної інформації відповідач суду не надав. Таким чином, предметом спору по даній справі є поширення відповідачем вказаної інформації у мережі Фейсбук «Facebook». Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Приписами ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Нормою ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 10 Європейської Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» від 04 листопада 1950 року, яка ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Приписами ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе та членів своєї сім`ї. Відповідно до вимог ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до Конституції України, життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Згідно з вимогами ч. ч. 1-3 ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Таким чином, за змістом зазначених правових норм, кожному гарантується право на свободу висловлення поглядів, в тому числі право поширювати інформацію без втручання органів державної влади, за умови, що вони діють добросовісно і надають правильну і достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав. Як роз`яснено у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», суди повинні при розгляді справ зазначеної категорії мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. У пункті 18 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України також роз`яснено, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Із досліджених судом матеріалів справи, вбачається, що оспорювана інформація, дійсно була поширена у соціальній мережі « [PERSON] » («Facebook») на сторінці « [PERSON] », яка з огляду на розміщену на ній персональну інформацію (фотографіїї, персональні дані) належить саме відповідачеві. Відповідач обставину розміщення вказаної інформації у соціальних мережах не спростував. Будь-яких доказів на підтвердження відповідності дійсності розміщеної інформації відповідач також суду не представив, а тому поширення вказаної інформації саме таким учасником справи суд вважає доведеними. Як роз`яснено у п. п. 1, 19 постанови Пленум Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. У своєму рішенні у справі «Лінгенс проти Австрії» ЄСПЛ вказав, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так само, відповідно до вимог ч. ч.1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. У своєму рішенні у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії» ЄСПЛ наголосив, що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки. Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене, та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: факти, що вважаються загальновідомими; підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; посилання на незалежне дослідження. Крім того, у разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальної сфери, спорту чи в будь-якій іншій галузі). Право на недоторканість ділової репутації та честі і гідності публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація про нього була поширена з явним злим умислом, тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості особистих тверджень про наміри і позицію таких політичних лідерів. Вимогами ч. 2 ст. 302 ЦК України передбачено обов`язок особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності. Як роз`яснено у п. п. 4. 5 постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року за № 1, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь /поведінки/ загальноприйнятим уявленням про добро та зло. Фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також, на спростування цієї інформації. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. Аналогічна позиція висловлена в правовому висновку, що викладений у постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 6-639цс17. У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави стверджувати про існування презумпції неправдивості відомостей, які завдають шкоди честі, гідності та діловій репутації, а тому обов`язок доведення правдивості такої інформації покладається на особу, яка таку інформацію поширила. Таким чином, перед тим як поширити непідтверджену інформацію негативного змісту щодо особи потрібно вжити певних заходів, щоб перевірити достовірність інформації, яка підлягала розголошенню, та не допустити порушення прав, свобод і законних інтересів. В даному випадку вказаний допис викладено доступною для розуміння пересічним громадянином мовою, а його формулювання вочевидь носять не оціночний, а негативно стверджувальний та принизливий характер по відношенню до позивача. Адже така інформація про позивача не містить в собі сатири, алегорії чи гіпербол тощо, вона не є припущенням чи критикою діяльності позивача, її можна перевірити на достовірність. Зокрема, зі змісту розміщеного відповідачем допису слідує, що позивачем вчинено та продовжують вчинятися ряд діянь, які мають всі ознаки протиправних та суспільно небезпечних, і за які чинним законодавством передбачена, в тому числі, кримінальна відповідальність. Відтак, суд дійшов до переконання, що поширена відповідачем та оспорювана позивачем інформація є фактичним твердженням, та не підпадає під ознаки оціночних суджень, а дані висловлення відповідача виражені у посиланні на відповідні конкретні факти та події. Одночасно із цим, відповідачем в ході розгляду справи суду не було надано будь-яких достатніх, належних та допустимих доказів, які підтверджували б достовірність оспорюваної інформації, що ним була розповсюджена у соціальній мережі Фейсбук «Facebook» стосовно особи позивача. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Таким чином, під час розгляду даної справи судом встановлено, що: відповідачем було здійснено поширення вказаної інформації через власну сторінку у соціальній мережі, що мало наслідком доведення останньої до відома невстановленого широкого кола осіб; поширена інформація безпосередньо стосується особи позивача; поширена інформація має всі ознаки недостовірної та негативної, і це не було спростовано відповідачем; поширення інформації через своє змістовне навантаження завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам позивача, оскільки в ній містяться відомості про події та факти, які не відповідають дійсності. З огляду на наведене, суд визнає поширену в інтернет мережі 02 лютого 2021 року [PERSON] на своїй сторінці « [PERSON] » у мережі Фейсбук «Facebook» за адресою: (https://www.facebook.com/profile.php?id=100005596059586) інформацію наступного змісту: «По данным большинства действующих общественных объединений Днепра и области, адвокатских контор и партий, в нашем славном городе действует антиобщественная группировка, небольшая по численности, но очень уникальная.... все её члены имеют психиатрические приговоры от медучреждений, тем и очень опасная! (все данные взяты из компетентных источников и полностью соответствуют действительности). В ОПГ ШИЗ, как прозвали её в ДСР МВД Украины, до десяти постоянных членов. Например - Олег Чередниченко страдающий Недифференцированной шизофренией, с полной размывкой граней межполовых различий и приличия, резким переходом от паранои к ядерному психозу этот типаж используется в ОПГ ШИЗ, для оскорблений сексуального характера с выраженными извращениями, связанными с ними акты гомонасилия, в быту тайно склонен к нездоровому влечению к детям, более к мальчикам, бандитская кличка Чемор. [PERSON] , кличка Компот - сбор информации для ОПГ ШИЗ, передача информации, массовый заброс инстанций заявами и жалобами, неадекватный троллинг судов и судей, лжесвидетельства, страдает кататоним ческой шизофреним ей, несмотря на то, что по образованию ветеринар, имеет болезненную тягу лечить людей. Иван [PERSON] , он же Крася ШумаХер, выполняет роль страхующего у Компота по забросу заявами, отдельно изображает из себя блогера и журналиста, адвоката, виртуозно выманивает деньги, и впихивает клиентам дезинформацию, болезненная любовь к ночным пьяным автогонкам , страдает на Шизоаффективное расстройство. Недифференцим рованная шизофреним я или шизофрения объединяющая ряд типов на фоне полного нарушения мозгового кровообращения и старческого маразма, наблюдается у лидера ОПГ ШИЗ, [PERSON] , кличка [PERSON] , склонен изображать из себя [PERSON] , нанимать различные банды для нападений на неугодных, прикидывается тренером баскетболистов при росте 142 см, верит в собственную сказку, что он хозяин гостиниц, при этом украл у государства и продал налево всего одну. Его приёмный сын, [PERSON] , прозвище ЗА-лупко, умелый провокатор, системный мошеник в банковской сфере, маститый попрошайка, разведчик чужих офисов, распространитель ложных слухов, с раннего детства с детдома страдает гебефренической шизофренией, страдает от неё же склонностью к наркомании и болезненной страстью её распространения, страдает многожёнством при этом абсолютно импотентен, на животном уровне имеет тягу к нетрадиционному сексу. С ними адвокат Зеркаль, отбывший более 5 лет строгого режима за разграбление госсобственности, изменивший половые убеждения именно там, после освобождения в поте лица трудился регианальным представителем Днепра.» такою, що є недостовірною та, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. Згідно з вимогами ч.1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Приписами ч. 7 ст. 277 ЦК України визначено, що спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Як роз`яснено у п. 18 постанови Пленум Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», обов`язок щодо доведення, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. У пункті 25 зазначеної постанови Верховний суд України зазначив, що спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Отже, вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Оскільки позивачем доведено факт поширення недостовірної інформації відповідачем, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо спростування поширеної інформації шляхом розміщення у соціальній мережі Фейсбук «Facebook» на сторінці користувача « [PERSON] » повідомлення наступного змісту: «СПРОСТУВАННЯ: За цією адресою в мережі інтернет Фейсбук «Facebook» було розміщено інформацію відносно [PERSON] , яка визнана судом такою, що порушує право на його повагу честі, гідності та недоторканості ділової репутації. Перепрошую та вибачаюсь за порушення честі, гідності та ділової репутації [PERSON] за оприлюднення інформації щодо нього» та під спростуванням розмістити текст резолютивної частини рішення суду у даній справі дослівно, без редагування та скорочення. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача понесені позивачем судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved