Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

В липні 2016 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 20 листопада 2013 року Києво-Святошинським районним судом Київської області ухвалено рішення у справі № 2-2895/12, яким позовні вимоги [PERSON] задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг в сумі 2\~015\~200 грн., 3% річних в сумі 78\~460,65 грн., індекс інфляції 20821,33 грн. а всього 2\~114\~481,98 грн. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 18.02.2014 року рішення від 20.11.2013 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ позивачу було відмовлено у відкритті касаційного провадження. Проте станом на 05 липня 2015 року відповідач свої зобов»язання за договором позики не виконала. Позивач зазначає, що починаючи з 06 липня 2012 року до 05 липня 2015 року період простроченої заборгованості складає 1095 днів. Розмір 3 % річних від простроченої суми боргу становить 181\~368 грн. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції складає 3\~266\~639,20 грн. Інфляційні збитки складають 1\~251\~439,20 грн. Посилаючись на вищевикладене та норми закону, позивач просив суд: стягнути з відповідача [PERSON] на його користь суму коштів у розмірі 1\~432\~807,20 грн. Представник позивача в судове засідання не з»явився. Звернувся до суду із клопотання, в якому просив суд слухати справу за його відсутності позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Просив суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з»явилася. Повідомлялася належним чином, причини неявки суду не відомі. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє з наступних підстав. Статтею 3 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України) передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановленихКонституцією Українита законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно зіст. 15 ЦК Україникожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності дост. 16 ЦК Україникожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим спосedобом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої\~статті 13 цього Кодексу. Судом встановлено, що 27 червня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений договір позики, згідно з яким відповідач отримав від позивача позику у розмірі 3\~ 000\~ 000 гривень, що в еквіваленті дорівнювало 600\~ 000 доларів США, на строк до 26.07.2012 року. Відповідно до ч. 3\~ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ЦПК України) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.11.2013 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг в сумі 2\~ 015\~ 200 грн., 3 % річних в сумі 78\~ 460,65 грн., індекс інфляції 20\~ 821,33 грн., а всього 2\~ 114\~ 481,98 грн. (два мільйона сто чотирнадцять тисяч чотириста вісімдесят одну) грн. 98 коп. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 18.02.2014 року рішення від 20.11.2013 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ позивачу було відмовлено у відкритті касаційного провадження. Проте, станом на 05 липня 2015 року відповідач свої зобов»язання за договором позики не виконала В силу статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 1049 ч.1 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як встановлено ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За приписами статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором. Так, за положеннями ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Судом встановлено, що з 06 липня 2012 року до 05 липня 2015 року період простроченої заборгованості складає 1095 днів. Розмір трьох процентів річних від простроченої суми боргу становить181368,00 грн. (2\~015\~200 х 3% на рік/365 днів х1095 днів заборгованості) = 181\~368,00 грн). Сума боргу з урахуванням індексу інфляції складає 3\~266\~639,20 грн.(2015200,00 грн. х 162,1 %) = 3\~266\~639,20 грн.) \~\~Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позов [PERSON] слід задовольнити, стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість в розмірі 1 432807,20 грн. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони не відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Згідно ст. 88 ЦПК України суд судові витрати покладає на відповідача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved