Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

В квітні 2016 року [PERSON] звернулася до суду із згаданим позовом, в яком прохає визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] за набувальною давністю. Свої вимоги мотивує тим, що на праві особистої приватної власності їй належить 1/2 частини спірної квартири. Згідно свідоцтва про право особистої власності інша частина спірної кватира належала [PERSON], який у 1996 році виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації, де [INFO] помер. Починаючи з 1998 року і по теперішній час, тобто понад 10 років, позивачка добросовісно, відкрито та безперервно володіє усією квартирою, сплачує нарахування з її утримання, зробила ремонт у квартирі, тому вважає, що набула право власності на 1/2 частину квартири за набувальною давністю. В судовому засіданні представник позивачки наполягала на задоволенні вимог [PERSON] з підстав, викладених в позовній заяві. Будучи належно повідомленою про час місце розгляду справи, позивачка та представник відповідача в судове засідання не з'явилися, останній звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував. Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши надані сторонами докази судом встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва на право особистої власності на квартиру, виданого 10 листопада 1996 року на підставі розпорядження Комсомольської міської ради №614 від 21 серпня 1993 року, довідки КГ «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» від 01 квітня 2010 року та витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 09 листопада 2015 року квартира [ADDRESS] загальною площею 66,2 кв.м., житловою площею 40,2 кв.м. в рівних частках (по 1/2 частині) належить [PERSON] та [PERSON] (а.с.4,110). Останній помер [INFO] в м.Вятські Поляни Кіровської області Росії, що підтверджується відповідним свідоцтвом (а.с.7,8). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкту нерухомого майна, станом на 23 червня 2016 року відомості про право власності на спірну квартиру інших осіб, у тому числі спадкоємців, або відомості про будь-які обтяження, відсутні (а.с.110). Згідно довідки ОСББ «Дніпро» [PERSON] був зареєстрований за адресою спірної квартири у період з 16 червня 1989 року по 20 жовтня 1996 року. На день смерті [PERSON] в даній квартирі з 19 травня 1989 року зареєстрована [PERSON] (а.с.36). Відповідно до заяви (акту) від 11 лютого 2016 року, складеного членами правління ОСББ «Дніпро», позивачка [PERSON] з момент здачі будинку в експлуатацію у 1989 році і по теперішній час, у повному обсязі утримує спірну квартиру (а.с.32), що також підтверджується наданими позивачкою квитанціями про сплату комунальних послуг за 1998 - 2015 роки (а.с.37-106). Свідок [PERSON] підтвердила в судовому засіданні, що позивачка понад 10 років відкрито проживала в спірній квартирі, робила в ній ремонт. Постановою Верховної ради України від 19 травня 2016 року місто Комсомольськ перейменовано на місто Горішні Плавні, а відповідно до рішення двадцятої сесії сього скликання Комсомольської міської ради від 21 червня 2016 року встановлено найменування представницького органу місцевого самоврядування в місті Горішні Плавні - Горішньоплавнівська міська рада Полтавської області. [ADDRESS] було перейменовано на [ADDRESS]. Розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, спірні правовідносини регулюються нормами цивільного законодавства. Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Частиною четвертою згаданої статті передбачено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до пунктів 1, 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК при розгляді справ про набуття права власності за набувальною давністю правила ст.344 ЦК поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 01 січня 2004 року, то набувальна давність може застосовуватись для набуття права власності на майно, володіння яким почалося не раніше 01 січня 2001 року. Така правова позиція міститься і в ухвалі Верховного Суду України від 20 лютого 2008 р. у справі № 6-27245св07. Оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, судом встановлено, що позивачка [PERSON], будучи обізнаною про те, що 1/2 частина спірної квартири їй не належить, без порушення норм права, починаючи з 1998 року добросовісно заволоділа цим майном і фактичне володіння ним було безперервним (понад 10 років) та очевидним для всіх інших осіб. При цьому [PERSON] ставилась до цього майна, як до власного (експлуатувала, вживала необхідні заходи для утримання майна в належному стані) і у відповідності до положень ст.344 ЦК України набуває право власності на це майно (набувальна давність). Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивачки [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved