Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

В липні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору оренди нежитлового приміщення, зобов`язання звільнити зайняте приміщення та стягнення матеріальної та моральної шкоди, частково в подальшому змінивши позов, посилаючись на те, що 01 грудня 2010 року укладено договір оренди нежитлового приміщення, розташованого за адресою [ADDRESS], що належить їй на праві власності на підставі судового рішення від 21 лютого 2008 року та зареєстроване в Селидівському БТІ 21 квітня 2008 року під реєстраційним № 9374147, відповідно до умов цього договору відповідачка повинна щомісячно сплачувати орендну плату в сумі 5000 грн., а в разі несвоєчасної оплати договір розривається автоматично, однак умови договору оренди неодноразово порушувались, у зв'язку з чим за період з 2011 року по 2013 рік утворилась заборгованість з орендної плати в сумі 65645 грн., 08 червня 2011року відповідачці було направлено попередження про розірвання договору оренди, в зв'язку з порушенням його умов та несплатою орендної плати, а потім 24 жовтня 2012 року повторне попередження, але відповідачка на них не відреагувала. Вважає, що такими обставинами з боку відповідачки їй завдано моральну шкоду у сумі 2000 грн., а також матеріальні збитки у вигляді витрат на лікування в зв'язку з хвилюваннями з цього приводу у сумі 1347,80 грн. Просила розірвати договір оренди нежитлового приміщення, зобов'язати відповідачку звільнити займане приміщення за вказаною адресою, стягнути з відповідачки на її користь моральну шкоду у сумі 2000 грн., матеріальну шкоду у сумі 1347,80 грн., заборгованість з орендної плати у сумі 65645 грн. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 26 грудня 2013 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору оренди нежитлового приміщення, зобов`язання звільнити зайняте приміщення та стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено. З вказаним рішенням не погодилась позивачка [PERSON] та оскаржила його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким зобов`язати звільнити зайняте приміщення та стягнути заборгованість по орендній платі в сумі 65645 грн. В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції суд першої інстанції невірно прорахував строк договору оренди, а саме строк дії договору складає 2 роки 363 дні, а не три роки, а тому договір не підлягав нотаріальному посвідченню і реєстрації, відповідно висновок суду, що договір оренди неукладений є помилковим, крім того, у зв`язку з тим, що позивачкою відповідачці направлено попередження про розірвання договору, то договір є з цього часу розірваний, а відповідачка займає належне їй приміщення безпідставно. Позивачка [PERSON] в судове засіданні апеляційного суду не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивачки [PERSON] В судовому засіданні апеляційного суду підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання апеляційного суду не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник відповідвчки [PERSON] у судовому засіданні апеляційної інстанції просила апеляційну скаргу відхилити. Заслухавши суддю - доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що що строк спірного договору перевищує три роки і відповідно до вимог статей 793,794 ЦК України договір оренди нежитлового приміщення підлягав нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, а тому він не є укладеним і не створює прав та обов'язків для сторін спору, а тому і вимоги позивачки про розірвання договору оренди нежитлового приміщення, звільнення нежитлового приміщення за цим договором, стягнення заборгованості по сплаті орендної плати в сумі 65645 грн., матеріальної та моральної шкоди не належать задоволенню як необґрунтовані. З зазначеним висновком апеляційний суд частково не погоджується. Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що 01 грудня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] підписаний договір оренди нежитлового приміщення, приміщення магазину «Продукти» за адресою [ADDRESS], площею 68 м.кв, для розміщення торгівлі продовольчими товарами. Пунктом 2.1. договору строк договору встановлюється з 01 січня 2011року по 31 грудня 2013 року і набирає чинності з моменту його підписання. Згідно із пунктом 3.1. орендна плата по договору визначена в місяць 5000 грн. Ухвалою від 21 лютого 2008 року Селидівський міський суд Донецької області у справі № 2-245-2008 визнав мирову угоду, якою визнав за [PERSON] право власності на 3/10 частки приміщення магазину за адресою [ADDRESS], а також 23/40 сотих часток приміщення магазину загальною площею 216,6 м.кв за адресою [ADDRESS]. Згідно із витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 18580628, виданого 21 квітня 2008 року Селидівським БТІ, за [PERSON] проведено реєстрацію права власності на 3/10 частки нежитлової будівлі приміщення магазину за адресою [ADDRESS], та № 18580467, виданого 21 квітня 2008 року Селидівським БТІ, за [PERSON] проведено реєстрацію права власності на 23/40 частки нежитлової будівлі приміщення магазину за адресою [ADDRESS]. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Вимоги щодо форми договору оренди нежитлового приміщення визначені статтями 793, 794 ЦК. Статтями 793, 794 ЦК України передбачено, що договір найму або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконувати свої обов'язки відповідно до договору (ст.631ЦК). Відповідно до ст. 640 ЦК України договір, що підлягає і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації. Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, договір оренди, підписаний сторонами 01 грудня 2010 року, діє з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2013 року і набирає чинності з моменту його підписання, тобто строк спірного договору перевищує три роки, тому відповідно до вимог ст.ст. 793, 794 ЦК України підлягав нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, у зв'язку з чим спірний договір не є укладеним і не створює прав та обов'язків для сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 640 ЦК України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна. З огляду на викладене, суд першої інстанції вірно визначив, що вчинення договору оренди нежитлового приміщення пов'язується ще і з реальним переданням цього майна наймачеві (орендарю) з оформленням в обов'язковому порядку додатковим документом (актом), підписаним сторонами договору. Суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку про те, що що вимоги позивачки про розірвання договору оренди нежитлового приміщення та стягнення заборгованості по сплаті орендної плати в сумі 65645 грн. не належать задоволенню як необґрунтовані, а також про те, що вимоги про відшкодування моральної та матеріальної шкоди не ґрунтується на законі, оскільки предметом спору є правовідносини, що випливають з приводу договору оренди і це виключає захист прав позивача у обраний ним спосіб. Таким чином, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені правовідносини, що склалися між сторонами і їм надана належна оцінка, в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Але суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову про розірвання договору оренди нежитлового приміщення, стягнення заборгованості з орендної плати, матеріальної та моральної шкоди, безпідставно не врахував, що позивачкою надано докази про належність їй на праві власності спірного приміщення магазину за вищевказаною адресою, в той час як відповідачкою не надано документів, на підставі яких вона користується зазначеним приміщенням, а отже відповідачка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа спірним приміщенням, а тому рішення в частині відмови у задоволенні позову про звільнення приміщення підлягає скасуванню із зобов`язанням [PERSON] звільнити займане нежиле приміщення магазину за адресою [ADDRESS], яке належить [PERSON] В решті частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Outcome: partial