Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

В липні 2014р. позивач ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], третя особа: ПАТ «Південьзахідшляхбуд», в якому просив суд: стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь прострочену заборгованість за договором кредитної лінії № 645/31/1 від 20 грудня 2012р., яка станом на 15 травня 2014р. складає 67106169,46 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 54376505,0 грн.; заборгованість за процентами - 4708837,8 грн.; пеня за непогашення процентів - 199739,0 грн.; пеня за непогашення кредиту - 3129571,98 грн.; відшкодування 3% річних за непогашення кредиту - 660326,28 грн.; відшкодування 3 % річних за непогашення процентів - 40681,14 грн.; втрати від інфляції за несплату процентів - 223206,83 грн.; втрати від інфляції за несплату кредиту - 3767301,43 грн., а також стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір. Свої позовні вимоги позивач ПАТ «Державний ощадний банк України» обґрунтовував тим, що 20 грудня 2012р. між позивачем та третьою особою було укладено договір кредитної лінії № 645/31/1 (далі по тексту - кредитний договір) з максимальним лімітом кредитування в розмірі 55000000,0 грн. та сплатою 17,5% річних за користування кредитними коштами. В забезпечення належного виконання зобов'язань третьої особи за кредитним договором, 20 грудня 2012р. між позивачем, третьою особою та відповідачем було укладено договір поруки № 645/31/1-7 (далі по тексту - договір поруки), відповідно до якого відповідач зобов'язався перед позивачем відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання третьою особою зобов'язань за кредитним договором (пункт 1.1 договору поруки). Оскільки ні третя особа, ні відповідач повністю не виконали зобов'язання, передбачені кредитним договором та договором поруки, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. В свою чергу, в порядку ст. 123 ЦПК України, відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до позивача та третьої особи за первісним позовом, в якому просив суд визнати недійсним договір поруки. Свої зустрічні позовні вимоги [PERSON] обґрунтовував тим, що він за виконання боржником перед кредитором не поручався. Договір поруки ним не підписувався. Про існування вказаного договору поруки відповідач дізнався лише тоді, коли отримав позов та додані до нього матеріали з Шевченківського районного суду м. Києва. Оскільки він не вчиняв жодних дій, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків, а саме не підписував договір поруки, то наданий банком до суду договір поруки є недійсним. В судовому засіданні представник ПАТ «Державний ощадний банк України», первісний позов підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просив суд первісний позов задовольнити, а зустрічний позов залишити без задоволення. Представник [PERSON] проти задоволення первісного позову заперечувала, зазначаючи, що вимоги до [PERSON] як до поручителя є безпідставними та необґрунтованими, та просила задовольнити зустрічний позов і відмовити в задоволенні первісного позову. Третя особа за первісним позовом/ відповідач за зустрічним позовом ПАТ «Південьзахідшляхбуд» про час та місце розгляду справи було повідомлено в установленому законом порядку, свого представника не направила, поважності причин неявки не повідомила, заперечення на позови не подавались. Суд, заслухавши пояснення представників: ПАТ «Державний ощадний банк України», [PERSON], розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позови, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що первісний позов не підлягає задоволенню, а зустрічний позов слід задовольнити з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 20 грудня 2012р. між первісним позивачем та третьою особою за первісним позовом було укладено кредитний договір з максимальним лімітом кредитування в розмірі 55000000,0 грн. та сплатою 17,5% річних за користування кредитними коштами. В обґрунтування заявлених первісних позовних вимог, стороною позивача за первісним позовом було надано в якості письмового доказу копію договору поруки, укладеного між сторонами за первісним позовом та третьою особою. Відповідно до пункту 1.1 договору поруки, відповідач за первісним позовом зобов'язався перед позивачем за первісним позовом відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання третьою особою зобов'язань за кредитним договором. Пунктом 2.2 договору поруки передбачено, що у разі порушення позичальником (третьою особою) виконання зобов'язання, кредитор (позивач) має право вимагати від поручителя (відповідача) виконання зобов'язання позичальника перед кредитором згідно з умовами кредитного договору та договору поруки, в порядку, передбаченому цим договором. Пункт 2.5 договору поруки передбачає, що якщо при настанні строку виконання зобов'язання відповідно до кредитного договору позичальником не буде виконано зобов'язання та не сплачено відповідний платіж кредитору, позичальник та/або кредитор зобов'язуються повідомляти поручителя про невиконання позичальником зобов'язання та прострочення строку платежу за кредитним договором. При цьому поручитель зобов'язується протягом п'ятнадцяти календарних днів з моменту направлення повідомлення кредитора або позичальника виконати зобов'язання за кредитним договором. У зв'язку з невиконанням боржником умов кредитного договору, третю особу та відповідача було повідомлено листом-вимогою від 04 квітня 2014р. № 26/3-06/613-3733 про необхідність виконання зобов'язань за кредитним договором. Але ні третя особа, ні поручитель повністю не виконали зобов'язання, передбачені кредитним договором. Звертаючись до суду з зустрічним позовом, позивач за зустрічним позовом наголошував, що ним не підписувався вищезазначений договір поруки. Відповідно до висновку експертів Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України від 03 жовтня 2016р. № 47/1, який було проведено на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 27 січня 2015р., підписи від імені [PERSON] в графах «підпис Поручителя», «Оригінальний примірник цього Додаткового договору разом зі всіма додатками отримано після його підписання _____________», «Поручитель: [PERSON]» договору поруки № 645/31/1-7, який укладений 20 грудня 2012р. між ПАТ «Державний ощадний банк України», [PERSON] та ПАТ «Південьзахідшляхбуд», виконані не [PERSON], а іншою особою; рукописний запис «20.12.12» в графі «Оригінальний примірник цього Додаткового договору разом зі всіма додатками отримано після його підписання _____________» договору поруки № 645/31/1-7, який укладений 20 грудня 2012р. між ПАТ «Державний ощадний банк України», [PERSON] та ПАТ «Південьзахідшляхбуд», виконаний не [PERSON], а іншою особою; рукописний запис «[PERSON]» в графі «Оригінальний примірник цього Додаткового договору разом зі всіма додатками отримано після його підписання _____________» договору поруки № 645/31/1-7, який укладений 20 грудня 2012р. між ПАТ «Державний ощадний банк України», [PERSON] та ПАТ «Південьзахідшляхбуд», виконаний не [PERSON], а іншою особою. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частинами 1, 3-5 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 547 ЦК України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). При розгляді справи судом встановлено, що договір поруки підписаний не відповідачем, а іншою особою. За таких обставин, недотриманою є вимога ст.ст. 207, 547 ЦК України щодо письмової форми вчинення правочину - договору поруки. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Оскільки судом на підставі зібраних доказів беззаперечно встановлено, що [PERSON] не вчиняв жодних дій, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків, а саме не підписував договір поруки, то вказаний договір поруки є недійсним. Частиною 1 ст. 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що [PERSON] не підписувався оспорюваний договір поруки, а тому суд приходить до висновку, що заявлений первісний позов не підлягає задоволенню, а зустрічний позов слід задовольнити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з кожного з відповідачів за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 182,7 грн. та по 2639,04 грн. - витрати на проведення судової експертизи.

Outcome: approved