Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

В липні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та обґрунтовує його тим, що він є власником автомобіля марки «Citroen C4», номерний знак [NUMBER] . 1 квітня 2016 року о 14 годині 50 хвилин відповідач, керуючи автомобілем марки «Volkswagen Golf», номерний знак [NUMBER] , здійснював проїзд перехрестя вул. Борисоглібська та вул. Братська в м. Києві. В порушення п.16.1 ПДР України [PERSON] не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та допустив зіткнення з автомобілем позивача. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю марки «Citroen C4», номерний знак [NUMBER] , були спричинені механічні пошкодження. 11 червня 2015 року [PERSON] уклав з ТОВ «СК «ВіДі-Страхування» договір добровільного страхування наземного транспорту CLAU №5202, за яким позивач застрахував автомобіль від ризику пошкодження його внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Цим договором визначена франшиза в розмірі 2095 гривень, яка відшкодовується не страховиком, а особою, винною у пошкодженні застрахованого автомобіля. Крім того, у виконання договору [PERSON] сплатив ТОВ «СК «ВіДі-Страхування» страховий платіж в розмірі 8002 гривень 90 копійок. Загальний розмір матеріальної шкоди, заподіяної позивачу, становить 10097 гривень 90 копійок (2095 + 8002,90). Однак [PERSON] ухиляється від добровільного відшкодування вказаної шкоди. Тому [PERSON] просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 10097 гривень 90копійок. У судовому засіданні представник позивача Сацик В.О. підтримує позов та наполягає на його задоволенні. [PERSON] жодного разу не з`явився у судового засідання. Він неодноразово у встановленому порядку повідомлявся про час та місце розгляду справи. Ця обставина підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення відповідачу судової повістки (а.с.29) та численною поштовою кореспонденцією (а.с.55-58, 63, 66). Представник ПрАТ «СК «Брокбізнес» Грушко Є.В. покладається на розсуд суду. Представник ТОВ «СК «ВіДі-Страхування» також не з`явився у судове засідання. Він неодноразово у встановленому порядку повідомлявся про час та місце розгляду цивільної справи. Вислухавши пояснення представників позивача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, а також дослідивши подані ними письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] є власником автомобіля марки «Citroen C4», номерний знак [NUMBER] . Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.35). 11 червня 2015 року [PERSON] уклав з ТОВ «СК «ВіДі-Страхування» договір добровільного страхування наземного транспорту CLAU №5202 (а.с.9-21, 39), за яким позивач застрахував вказаний автомобіль від ризику пошкодження його внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 1 квітня 2016 року о 14 годині 30 хвилин в м. Києві на перехресті вул. Борисоглібська та вул. Братська сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобілю марки «Citroen C4», номерний знак [NUMBER] , були спричинені механічні пошкодження. Це підтверджується копією довідки про дорожньо-транспортну пригоду №89012806 (а.с.33-34). Ці обставини свідчать про те, що між сторонами виникли спірні правовідносини, які регулюються Законом України «Про страхування», главою 67 «Страхування» та главою 82 «Відшкодування шкоди» ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.1 ст.1188 цього Кодексу шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується винною особою; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з ч.18 ст.9 Закону України «Про страхування» франшизою є частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Зі змісту постанови судді Подільського районного суду м. Києва від 20 травня 2016 року (а.с.7-8) вбачається, що винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди є [PERSON] , який в порушення п.16.1 ПДР України не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та допустив зіткнення з автомобілем позивача. На підставі ч.6 ст.82 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню. Водночас, договором добровільного страхування наземного транспорту CLAU №5202, укладеним 11 червня 2015 року між позивачем та ТОВ «СК «ВіДі-Страхування», встановлена франшиза в розмірі 2095 гривень. Аналіз цих обставин свідчить про те, що у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 2095 гривень. Однак в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] добровільно виконав вказане грошове зобов`язання. З огляду на це суд вважає, що з відповідача на користь [PERSON] належить стягнути матеріальну шкоду в розмірі 2095 гривень. Відповідно до п.1 ч.2 ст.22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з ч.1 ст.10 Закону України «Про страхування» страховий платіж (страховий внесок, страхова премія) є платою за страхування, яку страхувальник зобов`язаний внести страховику згідно з договором страхування. Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч.2 цієї статті предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. В матеріалах справи міститься квитанція №16208663 від 26 квітня 2016 року (а.с.23), з якої вбачається, що позивач сплатив ТОВ «СК «ВіДі-Страхування» страховий платіж в розмірі 8002 гривень 90 копійок. Однак за своїм змістом та призначенням страховий платіж не є збитками, заподіяними внаслідок пошкодження майна. Тому квитанція №16208663 від 26 квітня 2016 року не містить інформацію щодо предмета доказування та є неналежним доказом в розумінні ст.77 ЦПК України. З огляду на це суд вважає, що підстави для стягнення зі [PERSON] на користь позивача матеріальної шкоди в більшому розмірі відсутні. Тому у задоволенні позову в цій частині [PERSON] належить відмовити. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Встановлено, що [PERSON] сплатив судовий збір в розмірі 704 гривень 80 копійок. Ця обставина підтверджується квитанцією №70 від 24 липня 2018 року (а.с.1). Однак пред`явлений ним позов задоволений на 20,75% (2095 : 10097,90 х 100%). З огляду на це суд вважає, що зі [PERSON] на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 146 гривень 25 копійок (704,80 : 100% х 20,75%).

Outcome: partial