Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

В лютому 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідач по справі зареєстрований в її квартирі, але фактично не проживає в неї. У зв`язку з наведеним позивач просить позов задовольнити, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надав до суду клопотання про слухання справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином за місцем реєстрації, відзиву щодо позову та клопотань до суду не направив, про причини неявки в судове засідання не повідомив. За даних обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 27.12.2004 року за номером 35, виданого органом приватизації при Кремидівській сільській раді квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної спільної часткової власності в рівних частках [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Загальна площа квартири складає 45,7 кв.м. Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 08.02.2018 року по справі №504/3907/17 позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено. Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї від 14.02.2020 року №166 виданої Кремидівською сільською радою Лиманського району Одеської області [PERSON] належить 1/5 частини жилої квартири. Розташованої за адресою: [ADDRESS] . На житловій площі проживають три члена сім`ї та зареєстровані шість членів сім`ї: [PERSON] , 1937 р.н., дата реєстрації: 29.12.1978 року ; [PERSON] , 1960 р.н., дата реєстрації: 16.04.1994 року; [PERSON] , 1965 р.н., дата реєстрації:03.04.1987 року; [PERSON] , 1992 р.н., дата реєстрації: 17.03.2009 року; [PERSON] , 1963 р.н., дата реєстрації: 14.12.1998 року; [PERSON] , 1987 р.н., дата реєстрації: 02.09.2003 року. Згідно акту обстеження житлово - побутових умов від 13.11.2019 року складеного комісією у складі депутата сільської ради [PERSON] , свідків - сусідів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] встановлено, що у квартирі, розташованої за адресою: [ADDRESS] , значиться зареєстрований, але не проживає більше двох років [PERSON] , 1963 р.н. Його майна та особистих речей в квартирі немає. Відповідно до ч.1 ст.383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має право використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: проживати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386,391 Цивільного кодексу України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 Цивільного кодексу України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім`ї власника будинку(квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно, таким чином виникнення права членів сім`ї власника будинку(квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім`ї на користування цим будинком. Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 15,16, 386, 391 ЦК гарантовано власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. У відповідності до положень норм статей 16,391,386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. ( ст.391 Цивільного кодексу України). Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини другої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню, оскільки позивачем надано достатньо доказів, які б дозволили дійти обґрунтованого висновку про те, що відповідач дійсно без поважних причин не проживає квартирі, розташованої за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved