Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

В лютому 2015 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що знаходилась у шлюбі з відповідачем по справі. Від спільного проживання мають сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 27.10.2014 року шлюб між ними розірвано, спільно не проживають. Після розірвання шлюбу неповнолітній син залишився разом з нею, повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання сина відмовляється. Вважає, що він може сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу щомісяця. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, наполягала на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності. При цьому, суду повідомив, що він проживає в шлюбі з іншою жінкою, яка в 2015 році народила від нього дитину. Просив суд розглянути справу і ухвалити рішення з урахуванням цих обставин. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони по справі знаходились у шлюбі. [INFO] від спільного проживання у них народився син [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження (а.с. 3) батьком дитини є відповідач по справі - [PERSON]. Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 27.10.2014 року (а.с. 4) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно довідки від 02.02.2015 року. Виданої об'єднанням власників квартир «Міраж» (а.с. 5) неповнолітня дитина [PERSON], 2005 року народження проживає разом зі своєю матір'ю, позивачем по справі. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів сім'ї, батьків, дітей. Судом з'ясовано, що [PERSON] якими-небудь захворюваннями не страждає, є працездатною особою, працює ревізором в приватному підприємстві «Торговий Дім ПОЛЯКОВ», але все ж таки не має можливість сплачувати 1/4 частину аліментів на утримання сина [PERSON], як вимагає позивач. Із повідомленої відповідачем інформації і представлених документів вбачається, що він проживає з іншою жінкою, яка в 2015 році народила від нього дитину. Згідно довідки про доходи [PERSON] отримує заробітну плату в мінімальному розмірі (а.с. ). При цьому, суд не приймає до уваги доводи позивача в частині обґрунтування стягнення аліментів на утримання дитини додатковими витратами, пов'язаними з її неможливістю самостійно нести всі витрати по утриманню дитини, забезпеченню її всім необхідним з наступних причин. Сімейний Кодекс України розрізняє два види виплат, це стягнення аліментів на утримання дитини (ст. 180), і як окремо, стягнення додаткових витрат на дитину (ст. 185). Позивач, всупереч зазначеному окрему вимогу щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини не заявляла, тому суд розглядав справу в межах заявлених вимог. Крім того, стаття 180 СК України передбачає рівний обов'язок як матері, так і батька утримувати дитину, який є особистим, індивідуальним. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, проаналізувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що в умовах зростання споживчих цін на будь - які потреби, розмір аліментів, який вимагає позивач на утримання дитини, а саме 1/4 частину від заробітку щомісяця, не дозволить відповідачу забезпечувати себе в повній мірі та створювати достатній життєвий рівень, тощо. За таких обставин, суд вважає, що відповідно до ст. 183 СК України розмір аліментів на утримання дитини може складати 1/5 частину з усіх видів доходу відповідача щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, суд приходить до висновку про часткову доведеність та обґрунтованість заявлених вимог, тому вони підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial