Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-31 00:00:00

В лютому 2014 році позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, який в процесі розгляду уточнила - збільшила розмір позовних вимог, мотивуючи свої вимоги,тим,що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 31 березня 1999 року, який за рішенням Бородянського районного суду від 14 березня 2012 року розірвано. В період шлюбу з відповідачем ними було придбано: легковий автомобіль «Опель» д.н.з.[NUMBER], вартістю 40 000; холодильник «Атлант» вартістю 3000 грн.; пральну машину «Бош» вартістю 2245 грн.; мікрохвильову піч «Самсунг» вартістю 740 грн.; диван-софа вартістю 3000 грн.; м'який куточок вартістю 4000 грн.; котел двухконтурний «Мікра-2» з комплектуючими вартістю 4849 грн.; телевізор «LG» вартістю 2500 грн., праску вартістю 300 грн.; кухонний посуд вартістю 500 грн., на загальну суму 61134 грн., що є їх спільною сумісною власністю. Тому просила залишити все спільно нажите майно відповідачу [PERSON], а стягнути з нього на її користь 12 вартості майна, а саме 30567 грн. і просила визнати її особистою власністю телевізор «Самсунг» вартістю 2500 грн. та палас вартістю 500 грн., а всього майна на суму 3000 грн. [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги,тим,що він з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі з 31 березня 1999 року, який за рішенням Бородянського районного суду від 14 березня 2012 року розірвано. За час спільного сімейного проживання ними було спільно придбано майно, а саме: м'який куточок вартістю - 3.500 грн.; меблеву стінку вартістю 3000 грн.; телевізор вартістю 2.500 грн.;праска вартістю 300 грн.; меблева кухонна стінка вартістю 1.500 грн.; холодильник вартістю 3000 грн.; меблевий кухонний куточок вартістю - 800 грн.; ДВД програвач вартістю 600 грн.; кухонний посуд вартістю 500 грн.; палас вартістю 500 грн., майна на загальну суму 16.200 грн. , що був їхньою спільною сумісною власністю, дане спільно нажите майно віддав [PERSON] при добровільному розподіли, яке в подальшому допомогли перевезти батьки [PERSON] і просив визнати його особистою власністю майно, яке придбав за час припинення шлюбних відносин, а саме: холодильник «Атлант» вартістю 2530 грн.; диван вартістю 1000 грн.; м'який куточок вартістю 1750 грн. кухонний посуд вартістю 1000 грн. та легковий автомобіль «Опель» д.н.з.[NUMBER], вартістю 16 000 грн. а всього майна на суму 22280 грн. Просив залишити [PERSON] спільно нажите майно, яке розподілили в добровільному порядку, і яке знаходиться у [PERSON], а саме: м'який куточок вартістю - 3.500 грн.; меблеву стінку вартістю 3000 грн.; телевізор вартістю 2.500 грн.; праску вартістю 300 грн.; меблева кухонна стінка вартістю 1.500 грн.; холодильник вартістю 3000 грн.; кухонний меблевий куточок вартістю 800 грн.; ДВД програвач вартістю 600 грн.; кухонний посуд вартістю 500 грн.; палас вартістю 500 грн.; комп'ютер вартістю 6.500 грн. ; письмовий стіл вартістю 1.700 грн.; кошти в сумі 4.200 грн. за котел. , всього майна на 28600 грн. [PERSON] просив при розподіли залишити собі із спільно нажитого майна подружжя, майно , а саме: пральну машину «Бош» вартістю 2245 грн.;мікрохвильову піч «Самсунг» вартістю 740 грн., всього майна на загальну суму 2985 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала і викладене позивачем в позові підтримала, зустрічний позов не визнала. Представник відповідача [PERSON], в судовому засіданні позов [PERSON] не визнала повністю, зустрічний позов підтримала, суду пояснила, що [PERSON] в добровільному порядку розподілив спільно нажите майно із [PERSON], яке остання перевезла за допомогою своїх батьків, а саме м'який куточок вартістю - 3.500 грн.; меблеву стінку вартістю 3000 грн.; телевізор вартістю 2.500 грн.;праска вартістю 300 грн.; меблева кухонна стінка вартістю 1.500 грн.; холодильник вартістю 3000 грн.; меблевий кухонний куточок вартістю - 800 грн.; ДВД програвач вартістю 600 грн.; кухонний посуд вартістю 500 грн.; палас вартістю 500 грн., майна на загальну суму 16.200 грн., також заперечила про наявність спільного майна яке зазначено в позові позивача [PERSON], а саме диван-софа вартістю 3000 грн., м'якого куточка вартістю 4000 грн., легкового автомобіля «Опель» д.н.з.[NUMBER], вартістю 40000 грн.. Вислухавши пояснення представників сторін, покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON]. дослідивши письмові докази по справі, що позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі 31 березня 1999 року, який за рішенням Бородянського районного суду від 14 березня 2012 року розірвано., визнається сторонами. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. 18 лютого 2014 року рішенням Бородянського районного суду Київської області з [PERSON] було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина в розмірі 500 грн. щомісячно. 16 квітня 2014 року рішенням Бородянського районного суду Київської області [PERSON] було відмовлено у позові про визначення місця проживання дитини, оскільки [PERSON] виявив бажання проживати разом з батьком [PERSON] В обґрунтування своїх вимог [PERSON] та її представник [PERSON] посилаються на те, що в період шлюбу з відповідачем ними було придбано: легковий автомобіль «Опель» д.н.з.[NUMBER], вартістю 40 000; холодильник «Атлант» вартістю 3000 грн.; пральну машину «Бош» вартістю 2245 грн.; мікрохвильову піч «Самсунг» вартістю 740 грн.; диван-софа вартістю 3000 грн.; м»який куточок вартістю 4000 грн.; котел двухконтурний «Мікра-2» з комплектуючими вартістю 4849 грн.; телевізор «LG» вартістю 2500 грн., праску вартістю 300 грн.; кухонний посуд вартістю 500 грн., на загальну суму 61134 грн., просила визнати її особистою власністю телевізор «Самсунг» вартістю 2500 грн. та палас вартістю 500 грн., а всього майна на суму 3000 грн. відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України, хоча жодного доказу на підтвердження не надала, і та телевізор «Самсунг» взагалі не входив до списку розподілу спільно нажитого майна подружжя. В судовому засіданні [PERSON] та її представник заперечували, що відбувся добровільний розподіл майна між сторонами по справі. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] та його представник [PERSON] посилаються на те, що між сторонами фактично відбувся добровільний розподіл майна, а саме [PERSON] отримала від [PERSON] із спільно нажитого майна м'який куточок вартістю - 3.500 грн.; меблеву стінку вартістю 3000 грн.; телевізор вартістю 2.500 грн.;праска вартістю 300 грн.; меблева кухонна стінка вартістю 1.500 грн.; холодильник вартістю 3000 грн.; меблевий кухонний куточок вартістю - 800 грн.; ДВД програвач вартістю 600 грн.; кухонний посуд вартістю 500 грн.; палас вартістю 500 грн. і також забрала речі дитини сина [PERSON] які є неподільні, а саме комп'ютер вартістю 6.500 грн. ; письмовий стіл вартістю 1.700 грн. Від будь-якої компенсації [PERSON] відмовляється. Відповідно до ст..60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності. Як вбачається з показів свідків зі сторони позивача [PERSON] - [PERSON], [PERSON], які засвідчили в судовому засіданні, що [PERSON] вивезла з квартири речі, які нібито надавалися їй у користування, а саме холодильник, меблеву стінку, кухонну стінку, телевізор і палас. Дитячі речі комп'ютер та комп'ютерний стіл дарувалися [PERSON] і тому їх також забрали з квартири [PERSON] , тому суд критично ставиться до їх показів, в частині що ці речі надавалися у користування [PERSON] і приймає їх як доказ того, що між сторонами по справі фактично відбувся добровільний розподіл майна. Свідок [PERSON] лише засвідчила факт проживання [PERSON] разом з [PERSON] Як вбачається з показів свідків зі сторони [PERSON] - [PERSON] син сторін по справі, що його мати [PERSON] вивезла з квартири все майно,залишила пральну машину, мікрохвильову піч і що він з особистих коштів які йому були подаровані на день народження в сумі 4200 грн., віддав матері [PERSON] за котел який остання хотіла забрати з квартири. Свідок [PERSON] засвідчила в судовому засіданні, що бачила біля під'їзду квартири [ADDRESS] грузовий автомобіль на який грузили великі речі, при цьому була присутня матір [PERSON], це було в 2007 році, оскільки свідок заселялася також у квартиру поверхом вище. Свідок [PERSON] та [PERSON] засвідчили, що дійсно між сторонами по справі відбувся добровільний розподіл майна. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.1,4,5 ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо чоловік та дружина не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. При цьому суд не вважає за можливе включити до складу спільного сумісного майна бувшого подружжя сторін майно, яке зазначає позивач зокрема легковий автомобіль «Опель» д.н.з.[NUMBER], вартістю 16000 грн., диван - софа, вартістю 3000 грн., м'який куточок вартістю 4000 грн.,праску вартістю 300 грн., кухонний посуд вартістю 500 грн., м'який куточок вартістю 1750 грн., диван вартістю 1000 грн.,кухонний посуд вартістю 1000 грн., оскільки на момент розгляду справи сторони не надали суду доказів на їх придбання. Згідно з вимогами ст..214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають істотне значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст..60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог заперечень, крім випадків, встановлених ст..61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають істотне значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, покази сторін по справі, їх представників, свідків, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] та [PERSON]

Outcome: partial