Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

В обґрунтування позову представник позивача [PERSON] вказувала на те, що земельну ділянку площею 500 кв.м за адресою: [ADDRESS] було надано [PERSON] у безстрокове користування під будівництво індивідуального будинку на підставі рішення виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області № 1 від 07 січня 1960 року. На земельній ділянці [PERSON] збудувала житловий будинок з надвірними будівлями, але своє право власності на будинок за життя не оформила. В листопаді 1968 року відбулась зміна адреси розташування житлового будинку на в`їзд [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] [INFO] спадщину у виді житлового будинку прийняла її донька, [PERSON] , яка вступила у фактичне управління та володіння спадковим майном. Після смерті [PERSON] 25 грудня 2017 року спадщину у виді житлового будинку прийняла її донька, [PERSON] , яка постійно проживала зі спадкодавцем і від спадщини не відмовилась. Інший спадкоємець, [PERSON] , брат позивача, спадщину не прийняв, оскільки на момент смерті матері проживав за іншою адресою. Але позивач [PERSON] не може оформити свої спадкові права на будинок через відсутність свідоцтва про право на спадщину на ім`я її матері. Представник позивача [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, але подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, вказувала, що позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, але подав до суду заяву визнання позову в повному обсязі та проведення розгляду справи за його відсутності. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем з дотримання порядку, встановленого ст. 206 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України до ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій та ухвалює рішення за наявності для того законних підстав. Ознайомившись з заявою відповідача [PERSON] про визнання позову, суд приходить до висновку, що така заява не суперечить закону та достовірно відображає позицію відповідача в даній справі, оскільки подана ним особисто. Від так, визнання відповідачем позову не порушує його права, свободи чи інтереси, тому суд вважає за можливе ухвалити рішення по суті заявлених вимог у підготовчому засіданні. Дослідивши наявні в справі матеріали, суд встановив наступне. Рішенням № 1 від 07 січня 1960 року Виконавчий комітет Люботинської міської ради депутатів трудящих виділив [PERSON] у безстрокове користування земельну ділянку площею 500 кв.м під індивідуальне будівництво за адресою: [ADDRESS] . На виконання вказаного рішення представником Харківського міжміського БТІ був оформлений акт про відведення в натурі земельної ділянки площею 500 кв.м за адресою: [ADDRESS] наданої [PERSON] для забудови. 09 березня 1960 року між Виконавчим комітетом Люботинської міської ради депутатів трудящих і [PERSON] був укладений договір про надання в безстрокове користування земельної ділянкою площею 500 кв.м для будівництва індивідуального житлового будинку в [ADDRESS] . Як вбачається з технічного паспорту, виготовленого станом на 09 жовтня 2019 року, і довідки КП «Люботинське БТІ», на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , в зміненою рішенням виконавчого комітету Люботинської міської ради депутатів трудящих № 26 від 28 листопада 1968 року на в`їзд Тополиний, 10, в 1974 році був збудований житловий будинок літ. «А-1» з прибудовою літ. «А1-1» і ганком літ. «а1» загальною площею 85,30 кв.м, житловою площею 44,40 кв.м. Крім того, на земельній ділянці розташовані господарські будівлі і споруди: літня кухня літ. «Б» з погребом літ. «бп», вбиральня літ. «В», гараж літ. «Г», сараї літ. «Д» і «Е», душ літ. «З», навіс літ. «Ж», свердловина літ. «К», вигрібна яма літ. «Я», огорожа 1-2. У 1974 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , був збудований та набутий [PERSON] , а отже такий будинок не є самовільно збудованим. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим повторно 09 серпня 2019 року відділом державної РАЦС по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Згідно зі ст. 525 ЦК України (в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Тобто спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] . Згідно з ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємець, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав в нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Спадкоємцями на відкриту після смерті [PERSON] спадщину є її донька [PERSON] , що відповідає ст. 529 ЦК України, відповідно до вимог якої при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є діти, той з подружжя котрий залишився, батьки померлого. Згідно з відповіддю Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області від 26 листопада 2019 року після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , з заявою про прийняття спадщини звернулась її донька [PERSON] , на підставі якої 31 липня 1998 року була заведена спадкова справа № 415/1998. Свідоцтво про право власності на спадщину не видавалося. Родинні відносини між [PERSON] та її донькою [PERSON] підтверджуються довідкою про народження № 93 від 10 грудня 2018 року, виданою керівником апарату Акіма Жанааркінського району Карагандінської області Казахстана, та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00021239008 від 19 жовтня 2018 року. Отже спадщина після смерті [PERSON] , що складалася з житлового будинку з надвірними будівлями, належала в цілому [PERSON] [INFO] [PERSON] померла, про що було видано свідоцтво про смерть [NUMBER] від 29 грудня 2017 року. У відповідності до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, у разі якщо він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або він подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно з відповіддю Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області від 26 листопада 2019 року в шестимісячний строк після смерті [PERSON] , з заявами про прийняття або про відмову від спадщини ніхто не звертався, свідоцтва про право власності на спадщину нікому не видавалися. Згідно з довідкою виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області № 18/24/832 від 05 червня 2019 року позивач [PERSON] з 15 жовтня 1991 року постійно проживає та зареєстрована у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Іншими документами - актами ОСН м. Люботин від 15 вересня 2019 року підтверджується, що [PERSON] у спірному будинку проживала разом зі своєю матір`ю [PERSON] та здійснювала за нею догляд до часу смерті. Родинні відносини позивача та її матері підтверджуються свідоцтвом про народження [NUMBER] від 13 лютого 1974 року та свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] від 17 липня 1993 року, яким підтверджується зміна дошлюбного прізвища « [PERSON] » на спільне прізвище « [PERSON] ». Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, після смерті [PERSON] її донька [PERSON] прийнявши спадщину у належний спосіб, набула права володіння, користування й розпорядження житловим будинком. Інший потенційний спадкоємець - [PERSON] , який є сином померлої [PERSON] , спадщину не прийняв, оскільки на день смерті спадкодавця постійно проживав за іншою адресою. Оскільки [PERSON] у належний спосіб прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , але оформити свої спадкові права і отримати свідоцтво про право власності у встановленому порядку вона не може, суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved