Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

В квітні 2013 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати [PERSON], [INFO], батьком [PERSON], [INFO], та внести зміни в актовий запис у Красногвардійському відділі РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області про народження [PERSON], [INFO], за № 2162 від 16.09.1992 року, зазначивши в графі «батько» прізвище - «[PERSON]» замість «[PERSON]». В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав на те, що у 1990 році його мати [PERSON] познайомилася з відповідачем [PERSON], який проживає в будинку [ADDRESS], що знаходиться напроти будинку, в якому проживають позивач з матір'ю. З 1990 року по березень 1992 року мати позивача перебувала у цивільному шлюбі з відповідачем. Наприкінці 1991 року його мати завагітніла, а через деякий час після цього вони припинили фактичні подружні стосунки. Від цивільного шлюбу матері позивача з відповідачем [INFO] народився позивач. Відомості про батька позивача зазначені відповідно до ч. 1 ст. 125 Сімейного Кодексу України, та батьком позивача зазначено - [PERSON]. Ні в дитинстві, ні зараз відповідач не визнає позивача своїм сином, тобто ніколи не цікавився його життям, в нього не було інтересу до того, як він ріс, розвивався, навчався. Мати позивача з невідомих йому причин не зверталася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення батьківства, але у зв'язку з тим, що позивачу вже виповнилося 18 років і він досяг повноліття, він бажає самостійно звернутися до суду за захистом свого права та інтересу і визнати батьківство [PERSON] відносно нього в судовому порядку. Пізніше позивач уточнив правові підстави своїх позовних вимог та вказав такою підставою ст. 53 Кодексу про шлюб та сім'ю України. Ухвалою суду відповідача по справі було уточнено на [PERSON]. В судове засідання позивач не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, раніше надав суду заяву, в якій підтримав свої уточнені позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Справу просив розглянути без його участі. Відповідач та його представник в судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, раніше надали клопотання, в якому просили відмовити позивачу в задоволенні його позову та справу просили розглянути без їх участі. Ще раніше надали суду письмові заперечення, в яких зазначили, що відповідач ніколи не проживав із матір'ю позивача [PERSON], не вів з нею спільного господарства та сімейного бюджету. На протязі більше двадцяти років матір позивача не зверталась до [PERSON] із питанням визнання батьківства, утримання дитини. Пред'явлення позову для нього стало великою несподіванкою. Тому, звісно, [PERSON] ніколи не визнавав себе батьком [PERSON], оскільки не знав та не міг знати про його існування. Також, зазначили, що ст. 53 Кодексу про шлюб та сім'ю України не має такої підстави визнання батьківства, яка ґрунтується на проведеній медичній молекулярно-генетичній експертизі. Вивчивши матеріали справи, вислухавши свідка, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] народився [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження від 16.09.1992 року, серії [NUMBER] (а.с.6). Матір'ю [PERSON], згідно свідоцтвом про народження від 16.09.1992 року, серії [NUMBER], є [PERSON]. Батьком [PERSON] записано [PERSON], відповідно до ч. 1 ст. 125 Сімейного Кодексу України. Позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання батьківства, в якому вказав, що його біологічним батьком є [PERSON]. Відповідач та його представник заперечували проти задоволення даного позову, оскільки позивач та його матір на протязі двадцяти років до нього з цього приводу не зверталися, а також відповідач не проживав з матір'ю позивача однією сім'єю та не вів з нею спільного господарства, що на їхню думку є обов'язковою підставою для визнання батьківства, яка передбачена ч. 3 ст. 53 Кодексу про шлюб та сім'ю України. Також, вони зазначали, що матір позивача на час народження позивача перебувала в зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, згідно свідоцтва про розірвання шлюбу - матір позивача з 29 вересня 1981 року була розлучена з [PERSON], актовий запис № 1149, що спростовує твердження відповідача та його представника щодо знаходження матері позивача на час його народження в зареєстрованому шлюбі. Що стосується тверджень відповідача та його представника щодо того, що позивач та його матір на протязі двадцяти років до нього не зверталися з приводу батьківства, а також того, що відповідач не проживав з матір'ю позивача однією сім'єю та не вів з нею спільного господарства, то ці обставини не є імперативними для визнання чи не визнання батьківства з огляду на наступне. Згідно з ч. 2-3 ст. 53 Кодексу про шлюб та сім'ю України (в редакцій чинній на час виникнення правовідносин), в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Так, позивач досяг повноліття 12 червня 2010 року, після чого в нього виникло право звернення до суду з даним позовом, згідно ч. 2 ст. 53 Кодексу про шлюб та сім'ю України (в редакцій чинній на час виникнення правовідносин). Тому, твердження відповідача та його представника про те, що позивач та його матір на протязі двадцяти років до нього не зверталися є безпідставними, оскільки таке право виникло у позивача лише з 12 червня 2010 року. Крім того, по даній справі була проведена судова медична молекулярно-генетична експертиза, за результатами проведення якої був складений висновок експерта № 301 від 01.11.2013 року (а.с.34-38), який згідно ч. 3 ст. 53 Кодексу про шлюб та сім'ю України (в редакцій чинній на час виникнення правовідносин) є доказом, що з достовірністю підтверджує батьківство відповідача відносно позивача. Згідно вказаного висновку вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON], [INFO], і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв'язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,9999 % (а.с.36). Відповідач та його представник заперечували проти прийняття судом вищевказаного висновку експерта, як доказу по даній справі, оскільки ст. 53 Кодексу про шлюб та сім'ю України не має такої підстави визнання батьківства, яка ґрунтується на проведеній медичній молекулярно-генетичній експертизі. Разом з тим, ч. 3 ст. 53 Кодексу про шлюб та сім'ю України (в редакцій чинній на час виникнення правовідносин) не обмежене коло доказів, які можуть бути взяті судом до уваги, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. В судовому засіданні була допитана свідок [PERSON], яка є матір'ю позивача, і яка вказала, що на протязі 1990-1992 років вона проживала з відповідачем в цивільному шлюбі, вони вели спільне господарство та мали статеві зв'язки, в наслідок чого народився позивач. Також, вказала, що саме відповідач забирав її з дитиною з пологового будинку. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши усі докази по справі та з урахуванням висновку експерта по проведеній судовій медичній молекулярно-генетичній експертизі, суд вважає за можливе визнати [PERSON], [INFO], батьком [PERSON], [INFO], та внести зміни в актовий запис у Красногвардійському відділі РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області про народження [PERSON], [INFO], за № 2162 від 16.09.1992 року, зазначивши в графі «батько» прізвище - «[PERSON]» замість «[PERSON]». Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слідує стягнути судовий збір в сумі 114 грн. 70 коп., а також достягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 128 грн. 90 коп. Крім того, відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи відносяться витрати, пов'язані з проведенням судових експертиз. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, позивачем [PERSON] було сплачено вартість проведення судової медичної молекулярно-генетичної експертизи у розмірі 4240 грн. 92 коп., що підтверджується Договором про надання послуг № 301/1648 від 21.10.2013 року та квитанцією № 32476.1372.1 від 21.10.2013 року, які належить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved