Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

В квітні 2012 року ПАТ КБ «Надра» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про визнання кредитного договору нікчемним та повернення коштів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24 грудня 2007 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого являється позивач, та [PERSON] був укладений кредитний договір № 24/12/2007/980-ПТП/2905, відповідно до умов якого відповідачем було отримано грошові кошти на споживчі витрати у сумі 27 000 гривень. Дані кошти були отримані відповідачем в касі банку, разом з тим, кредитний договір сторонами не підписано, відтак через недотримання письмової форми правочину, він являється нікчемним. З огляду на те, що отримані [PERSON] кошти повернуто лише в сумі 3 783 грн 77 коп., просили визнати кредитний договір нікчемним та застосувати реституцію, стягнувши з відповідача 23 216 грн. 23 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, надав заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити, проти проведення заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач, будучи належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, в судове засідання повторно не з'явилась, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутність не надала. За наявності умов, передбачених ч. 1 ст. 224 ЦПК України, судом було ухвалено проводити заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали кримінальної справи по обвинуваченню [PERSON] за ч. 2 ст. 190 КК України, судом встановлено таке. З матеріалів справи вбачається, що 24 грудня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 24/12/2007/980-ПТП/2905 (а.с. 6-7). Даний договір сторонами підписаний не був. Відповідно до копії заяви на видачу готівки № 3294 від 24 грудня 2007 року (а.с. 9), [PERSON] було отримано в касі банку кошти в сумі 27 000 гривень, дана обставин також підтверджується копією меморіального ордеру № 47 від 24 грудня 2007 року (а.с.8). Факт отримання коштів [PERSON], підтверджується рішення Хмільницького міськрайонного суду від 06 лютого 2012 року (а.с.12), вироком Хмільницького міськрайонного суду від 04 листопада 2011 року (а.с.66-71) та поясненнями [PERSON] (а.с.63-65) щодо обставин отримання коштів, наявними в матеріалах кримінальної справи № 1-61/11. З розрахунку заборгованості по кредитному договору вбачається, що позивачу повернуто кошти в розмірі 3 783 гривні 77 коп, тому станом на 09 лютого 2011 року заборгованість [PERSON] становить 23 216 гривень 23 коп. (а.с.10-11). Оцінивши досліджені докази в порядку ст. 121 ЦПК України, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч.2 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір, укладений з недодержання письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином кредитний договір № 24/12/2007/980-ПТП/2905 від 24 грудня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] являється нікчемним через недотримання сторонами вимог ч. 2 ст. 207, ч. 1 ст. 1055 ЦК України. Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно роз'яснень, які містяться в п.п. 4, 5 Постанови Пленуму Верхового Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам, відповідно до статті 215 ЦК України, необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 ЦК тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК України тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Таким чином, позовна вимога щодо визнання кредитного договору нікчемним правочином задоволенню не підлягає, оскільки даний правочин являється нікчемним в силу ч. 2 ст. 1055 ЦК України, а спору щодо його нікчемності з матеріалів справи не вбачається. Відповідно до ч. 1ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. З огляду на те, що на виконання правочину відповідачем було одержано кошти, їх неповернута частина підлягає поверненню позивачу, а позов в частині стягнення коштів - задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі ст. ст. 1055,207, 215, 216 ЦК України,

Outcome: dismissed