Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

В обґрунтування позову представник позивача вказував, що в жовтні 2017 року банк запустив новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Відповідач [PERSON] звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 31 травня 2019 року. На підставі укладеного договору відповідачу [PERSON] були надані кредитні кошти у розмірі 20000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок на умовах передбаченими договором, а відповідач в свою чергу зобов`язання за договором не виконував. Внаслідок прострочення відповідачем зобов`язання перед банком станом на 03 березня 2021 року виникла заборгованість по кредиту в загальному розмірі 26449,49 грн. Оскільки відповідач не бажає в добровільному порядку погашати заборгованість, то позивач вимушений був звернутися з даними позовом до суду. Ухвалою суду від 27 липня 2021 року будо відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України суд при розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а також заслуховує усні пояснення сторін та показання свідків. У визначений судом строк відповідач [PERSON] подав відзив від 12 серпня 2021 року в якому він вимоги позивача не визнав, вважаючи їх необґрунтованими, та просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що анкета-заява від 31 травня 2019 року є єдиним документом, який ним підписаний особисто та зі змістом якого він був ознайомлений. Інші документи, подані разом з позовом, не підтверджують того, що в день підписання анкети-заяви його було ознайомлено саме з тим Витягом з Умов і правил обслуговування фізичних осіб при наданні банківських послуг та Тарифами за карткою Monobank, на які посилається позивач. Відповідач [PERSON] зауважив, що до подібного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17. Також відповідач висловив незгоду з представленим позивачем розрахунком заборгованості, оскільки відсутність окремого визначення суми використаних кредитних коштів, з використанням яких проведено розрахунки, унеможливлює проведення перевірки такого розрахунку. До того ж, на переконання позивача, з його боку існує переплата по відсоткам за користування кредитом, що може свідчити про відсутність документального підтвердження виникнення заборгованості з його боку. Представником позивача [PERSON] подано відповідь на відзив від 20 серпня 2021 року, в який він наголосив на тому, що в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» для укладання договорів пр. надання фінансових послуг використовується електронний договір та застосовується електронний підпис, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 207 ЦК України. Звертаючись до Банку, відповідач [PERSON] погодився на використання електронного цифрового підпису в якості аналогу його власноручного підпису. Підписуючи анкету-заяву, [PERSON] приєднався та був ознайомлений з Умовами обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», Тарифами за карткою Monobank і Паспортом споживчого кредиту, що підтвердив шляхом накладення електронного цифрового підпису. Без проходження процедури попереднього погодження з вказаними вище документами відповідач не мав би змоги проводити банківські операції з використанням кредитних коштів. Правомірність укладення кредитного договору в електронній формі підтверджується практикою Верховного Суду. Але відповідач [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, що й призвело до виникнення заборгованості. Відповідач скористався кредитними коштами в розмірі встановленого ліміту 20000,00 грн. та навіть перевищив його на 6449,49 грн. і така заборгованість підтверджується не лише розрахунком, а й випискою по рахунку. Відповідач [PERSON] скористався своїм процесуальним правом і подав заперечення на відповідь на відзив від 30 серпня 2021 року, в яких вказав на таке: подані позивачем документи щодо наявної заборгованості не являються первинними бухгалтерськими документами в розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та не підтверджують факт отримання відповідачем кредитного ліміту у 2500,00 грн. та 20000,00 грн. відповідно; рух коштів у виписці суперечить розрахунку заборгованості. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, але разом з позовом подав заяву про підтримання позовних вимог та проведення розгляду справи без участі представника позивача. В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти позовних вимог заперечив та в доповнення до обставин, викладених у процесуальних заявах по суті справи, пояснив, що за отриманням кредитної карти Monobank він прийшов до відділення АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», яке розташоване на вул. Кооперативна в м. Харкові, де працівник банку видав йому кредитну картку, а він натомість віддав анкету-заяву, підписану ним власноруч. Більше ніяких документів він не підписував та для ознайомлення не отримував. В подальшому він використовував кредитну карту у побутових потребах, але з початком карантину припинив нею користуватися. До того часу повернення кредитних коштів він здійснював через термінали. Суд, вислухавши пояснення відповідача [PERSON] , дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне. Так, в жовтні 2017 року АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» запустив новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Особливістю даного проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення. [PERSON] звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 31 травня 2019 року, згідно умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом, якого є платіжна картка. У заяві зазначено, що [PERSON] згоден з тим, що ця заява разом із Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту становить між ним та банком Договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомлений та погодився з вказаними вище документами, які були надані йому для ознайомлення. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). До анкети-заяви позивачем долучено як невід`ємні частини спірного договору витяг з Умов і правил обслуговування рахунків фізичної особи ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» в редакції, затвердженій рішенням правління ПАТ «Універсал Банк» № 33 від 27 вересня 2017 року, Тарифи, Паспорт споживчого кредиту «Картка monobank» та Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача. Разом з тим, позивачем не надано належних доказів того, що Умови і правила обслуговування рахунків фізичної особи, Тарифи, Паспорт споживчого кредиту «Картка monobank» та Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача були надіслані або вручені споживачу у вказаній редакції та підписані відповідачем. В поданих суду процесуальних заявах по суті справи представник позивача наголошував на тому, що Договір про надання банківських послуг від 31 травня 2019 року був укладений зі [PERSON] у формі електронного документу з використанням відповідачем електронного цифрового підпису, зазначеного в анкеті-заяві від 31 травня 2019 року 03979093294EF55C3BE2FE007AC4B8AADB2D21022E9D716EF10C2C53E2965D6201. Але представником позивача не представлено суду належних і допустимих доказів на підтвердження застосування електронного документу та використання відповідачем ЕЦП на підтвердження укладення Договору про надання банківських послуг від 31 травня 2019 року та ознайомлення відповідача зі змістом документів, які є складовою частиною такого Договору. Натомість представником позивача подані суду докази укладення [PERSON] інших договорів, заснованих на його заявах від 20 вересня 2019 року та від 27 грудня 2019 року, які демонструють документальне оформлення застосованої форми електронного документу і використання відповідачем під час укладення таких догорів електронного цифрового підпису 03979093294EF55C3BE2FE007AC4B8AADB2D21022E9D716EF10C2C53E2965D6201. Такі докази не підтверджують викладені позивачем в позові обставини щодо укладення Договору про надання банківських послуг від 31 травня 2019 року, але вказують на те, що позивач міг подати належні і допустимі докази на підтвердження обґрунтованості заявленого позову, але не виконав свого процесуального обов`язку подати усі наявні у нього докази. Надані позивачем Умови обслуговування рахунків фізичної особи ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Згідно позиції Великої Палати Верховного Суду, яка зазначена в постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 щодо необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору зі [PERSON] позивач АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» дотримав вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Укладений між сторонами кредитний договір від 31 травня 2019 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить умов про розмір процентної ставки, комісії, про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, про строк повернення кредиту. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу [PERSON] . Умови і правила обслуговування рахунків фізичної особи, Тарифи, Паспорт споживчого кредиту «Картка monobank» та Таблиця обчислення загальної вартості кредиту, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитом, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що оскільки витяг з Умов та правил обслуговування рахунків фізичної особи, Тарифи, Паспорт споживчого кредиту «Картка monobank» та Таблиця обчислення загальної вартості кредиту, які представлені позивачем в даній справі, не містить підпису відповідача [PERSON] , тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору укладеного між сторонами 31 травня 2019 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитом та неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ПК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі, сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником [PERSON] кошти в добровільному порядку кредитору АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд дійшов висновку, що позивач АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання позичальника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, тобто тільки щодо стягнення тіла кредиту. За підрахунками позивача, наведеними у розрахунку заборгованості, станом на 03 березня 2021 року заборгованість [PERSON] по сплаті кредиту складає 26449,49 грн. На обґрунтування наявної заборгованості позивачем надана виписка за договором, укладеним з [PERSON] , сформована станом на 10 лютого 2021 року щодо здійснених банківських операцій. З метою більш детального аналізу змісту банківської виписки суд викликав представника позивача для дачі особистих пояснень. Але представник позивача [PERSON] не з`явився в судове засідання та не скористався процесуальним правом дачі пояснень з метою доведення правомірності та обґрунтованості поданих ним доказів під час їх досліджень. Так, виписка охоплює період з 01 червня 2019 року і по 10 лютого 2021 року та відображає в собі банківські операції за карткою, яка була видана [PERSON] у цей період. Беручи до уваги встановлене під час судового розгляду право позивача АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» вимагати від відповідача [PERSON] виконати обов`язок повернути фактично отримані суми кредитних коштів, тобто тіло кредиту, суд проаналізував зміст банківської виписки, поданої позивачем, та встановив наступне. Так, за час виконання кредитного договору, укладеного 31 травня 2019 року, який охоплюється періодом з 01 червня 2019 року і по 10 лютого 2021 року (остання дата в банківській виписці), позичальник [PERSON] використав кредитні кошти банку в загальному розмірі 36635,86 грн. на власні побутові потреби. За той самий час позичальник [PERSON] повернув на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» шляхом зарахування на картковий рахунок грошові кошти в загальному розмірі 19884,50 грн. Підсумовуючи викладене, суд встановив, що відповідач [PERSON] перед Банком станом на 03 березня 2021 року заборгував по тілу кредиту 16751,36 грн. Саме в такому розмірі суд вважає заборгованість обґрунтованою, тому задовольняє позовні вимоги частково і стягує з відповідача визначену вище заборгованість. Ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому суд стягує частково з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у зв`язку зі зверненням з позовом до суду, а саме судовий збір в сумі 1437,67 грн.

Outcome: partial