Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

В липні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за сплату житлово-комунальних послуг у розмірі 8942,93 грн. та судові витрати у розмірі 768,40 грн. Як на підставу позовних вимог позивач вказав, що він є співвласником житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , за вказаною адресою також зареєстровані його колишня дружина [PERSON] та їх спільний неповнолітній син [PERSON] . На сьогоднішній день вони з відповідачем не перебувають у законному шлюбі, проте проживають за однією адресою. З моменту розірвання шлюбу кошти на утримання квартири та надання житлово-комунальних послуг сплачує тільки позивач, відповідач не проводила жодної оплати на утримання житла, крім того, на між сторонами не досягнуто жодної згоди щодо відшкодування витрат на утримання квартири. За період з 05.02.2018 по момент звернення до суду з позовом, позивач сплатив кошти на утримання квартири та надання житлово-комунальних послуг у розмірі 17885,86 грн. Оскільки сторони проживають в одній квартирі відповідач зобов`язана сплачувати половину вартості житлово-комунальних послуг. За такого, позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25.09.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. У судове засідання, призначене на 10.06.2020 15:30 годину, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач надав до суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, та просив їх задовольнити. Представник відповідача надала до суду письмову заяву в якій просила розгляд справи провести за її відсутності, позовні вимоги не визнала в повному обсязі та проти їх задоволення заперечує. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 17.09.2004, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Матвєєвою І.М., зареєстрованого в реєстрі за №1239. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 05.02.2018 по цивільній справі №489/2392/17. Згідно довідки Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Світанок» №1-25.06 від 25.06.2019 за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; власником особового рахунку є позивач. За приписами частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В свою чергу за положенням частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами статей 319, 322 ЦК України, власність зобов`язує, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. За статтею 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Відсутність самого договору між сторонами не звільняють мешканців квартири від обов`язку оплати комунальних послуг, оскільки, в силу вимог статті 162 ЖК України, наймач (власник) зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Крім того, Правила користування приміщеннями житлових будинків затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, зобов`язують наймача, власника й орендаря житлового приміщення оплачувати житлово-комунальні послуги. Враховуючи положення статті 541 ЦК України зобов`язання з оплати комунальних послуг мають солідарний характер. Таким чином, особи, які проживають в квартирі власника, несуть солідарні зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до вимог частини першої статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Відповідно до статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються зокрема на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань ЖКГ. У відповідності зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Зі змісту рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 05.02.2018 по цивільній справі №489/2392/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу слідує, що спільний син сторін по справі [PERSON] є неповнолітнім, а батьки є законними представниками неповнолітніх дітей і повинні сплачувати витрати за своїх дітей. Таким чином, позивач та відповідач мають сплачувати витрати за комунальні послуги дитини солідарно, тобто кожен по 1/2 частині. Таким чином позовні вимоги позивача про відшкодування Ѕ частини сплачених ним коштів на утримання квартири та оплату житлово-комунальних послуг ґрунтується на законі. Між тим, суд не погоджується з розміром заборгованості, вказаним позивачем. З матеріалів справи встановлено, що на утримання та сплату житлово-комунальних послуг за квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , в період з 08.06.2018 по 24.04.2019 позивачем було сплачено 17775,86 грн., які складаються з: 8421,27 грн. - сплата за опалення; 4588,07 грн. - за електроенергію; 501,60 грн. - газопостачання; 1701,04 грн. - платежі населення за воду; 2563,88 грн. - квартплата. При цьому суд не враховує надану позивачем квитанцію №0.0.1261319512.1 від 07.02.2019, в призначенні платежу якої вказано: «за електроенергію від [PERSON] , о/р [NUMBER] , [ADDRESS]», оскільки оплата проводилась не позивачем, а [PERSON] за оплату житлово-комунальної послуги за іншою адресою. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування відповідачем Ѕ частини сплачених позивачем коштів на утримання квартири та оплату житлово-комунальних послуг в період з 08.06.2018 по 24.04.2019 у розмірі 8887,93 грн. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 763,67 грн.

Outcome: partial