Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

В квітні 2019 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до відповідачів , в якому просила звільнити з-під арешту належний їй на праві власності житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначила про те, що в листопаді 2018 року, при зверненні до органів нотаріату за оформленням договору купівлі-продажу свого будинку, їй стало відомо про наявність арешту її будинку, накладеного під час розгляду Центральним районним народним судом м. Миколаєва справи № 124/87 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на Ѕ частку домоволодіння за померлим, про визнання права власності в порядку спадкування в порядку спадкування на ј частку домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Оскільки матеріали справи містять достатньо даних щодо прав та взаємовідносин сторін, суд вважає можливим розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження, що відповідає приписам ст. 274 ЦПК України. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, підставою оспорюваного обтяження визначено: ухвала народного суду Центрального району б/н від 20.10.1986р. Реєстратор, який вніс цей запис: Перша Миколаївська державна нотаріальна контора. Запис про арешт вказаного майна був внесений до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 21.07.2006р. 14:25:23 за № 3496362. Згідно відповіді Першої миколаївської державної нотаріальної контори № 19/01-16 від 04.01.2019р., Перша миколаївська державна нотаріальна контора була реєстратором накладеної заборони за номером 3496362 від 21.07.2006р. Як зазначено в ухвалі народного суду Центрального району суду б/н від 20.10.1986р., на підставі якої до Реєстру для реєстрації заборон відчуження жилих будинків, квартир та іншого нерухомого майна та арештів накладених судовими та слідчими органами Першої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області за 14.01.1986-21.12.1992р.р. є запис № 38 від 20.10.1986 року про накладення арешту Центральним народним судом на майно [PERSON] ( [ADDRESS] ). В рішенні Центрального районного народного суду м. Миколаєва від 11.02.1987р. по справі № 124/87 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності, в межах розгляду якої і була винесена ухвала від 20.10.1986р. про накладення арешту на нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Скасувати накладений ухвалою Центрального районного народного суду м. Миколаєва від 20.10.1986р. арешт не представляється можливим інакше, як тільки на підставі рішення суду. Таким чином, існуючий на даний час арешт нерухомого майна позивача повністю унеможливлює реалізацію її прав та інтересів як власника щодо володіння та розпорядження належним їй нерухомим майном. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.ст.316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, за наявності арешту (обтяження) накладеного на нерухоме майно порушується право приватної власності, внаслідок чого позивач, яка є законним власником вказаного майна, позбавлена змоги в повному об`ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, в справі міститься достатньо доказів для наявності підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК Украхїни, судові витрати сплачені при подачі позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved