Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

В листопаді 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 15 серпня 2019 року Вінницьким районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області, актовий запис №334. В обгрунтування позовної заяви покликається на те, що з 15.08.2019 вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу дітей не мають, однак в добровільному порядку розірвати шлюб відповідач не бажає. Спільне життя не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини. Після демобілізації з Збройних Сил України у вересні 2020 року відповідач переїхав проживати до своїх батьків, що стало причиною розпаду сім`ї. Сім`я існує лише формально. Ухвалою суду від 25 листопада 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. В судове засідання призначене на 01.03.2021 позивач [PERSON] не з`явилась, однак через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю, проти винесення заочного рішення не заперечує. Після розірвання шлюбу бажає залишитись на прізвищі [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судове засідання призначене на 01.03.2021 повторно не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та дату розгляду справи, про що наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, відзиву на позов не надав. З врахуванням вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України, п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 15 серпня 2019 року Вінницьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 15 серпня 2019 у Вінницькому РВ ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області, про що складено відповідний актовий запис № 334, після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище дружині - [PERSON] (а.с.6). Відповідно до ч.3, ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом Згідно з ч.2 ст. 104, ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. За змістом ч.3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Позивач наполягає на розірванні шлюбу і своєму небажанні проживати з відповідачем однією сім`єю. В судовому засіданні встановлено, що сторони з вересня 2020 року разом не проживають, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, що свідчить про стійкість конфлікту між ними та остаточний розпад сім`ї. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб. Приймаючи до уваги відсутність згоди позивача на примирення, суд вважає, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. У позовній заяві позивач також просить після розірвання шлюбу відновити їй прізвище [PERSON] . Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, з врахуванням вимог ст. 113 СК України, позивачу після розірвання шлюбу слід відновити дошлюбне прізвище [PERSON] . Згідно з ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до квитанції №0.0.1900523463.1 від 11.11.2020 позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір в розмірі 840,80 грн. (а.с. 1). З огляду на викладене, необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved