Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-17 00:00:00

В листопаді 2016 року представник позивача ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з даним позовом, яким просить стягнути з відповідача на користь ПАТ «АльфаБанк» заборгованість за кредитним договором № 500958872 від 06.09.2014 року у розмірі 37483,25 гривень, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378 грн. В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що 06.09.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримала кредит в сумі 36\~993,93 гривні зі сплатою 15,99% річних та строком повернення кредиту до 08.09.2019 року. Проте свої зобовязання Відповідач належним чином не виконує, в результаті чого станом на 08.09.2016 року в неї утворилась заборгованість в сумі 37483,25 гривень, яка складається з наступного: 28731,31 грн. - заборгованість за кредитом; 2657,61 грн. заборгованість за відсотками; 4894,33 грн.- заборгованість по комісії; 1200,00 грн. штраф. На цей час Відповідач заборгованість не погашає та продовжує ухилятися від виконання зобовязання за договором, що є порушенням законних прав Позивача. З цих підстав Банк і звернувся до суду. 10 березня 2017 року відповідач [PERSON] подала до суду зустрічний позов до ПАТ « Альфа-Банк», в якому просить суд визнати недійсним положення п.2.6; 2.8.1 розділу № 1 Базові умови кредитування « Альфа-Банк» кредитного договору № 500958872 від 06.09.2014 року, що укладено між нею та ПАТ « Альфа-Банк», з моменту кладення даного договору, а також застосувати правові наслідки недійсності умов договору та зобовязати відповідача зарахувати суму незаконно сплаченої комісії у розмірі 4894,33 гривні за надання їй кредиту за договором від 06.09.2014 року в рахунок погашення основного кредитного зобовязання та відмовити відповідачу у стягненні суми комісії. В обґрунтування свого позову посилається на те, що 06.09.2014 року між нею та ПАТ « Альфа-Банк» було укладено Кредитний договір № 500958872, відповідно до умов якого вона отримала 36\~993,93 гривень на споживчі цілі терміном по 08.09.2019 року включно. Стверджує, що п.п. 2.6 та 2.8.1 вищевказаного кредитного договору є несправедливими та дискримінаційними, які суперечать вимогам ст.11 ЗУ « Про захист прав споживачів», що є підставою для визнання вказаних положень недійсними. Вважає, що сплачені кошти як комісія банку за надання їй кредиту та користування ним повинна бути зарахована банком в рахунок погашення осново зобовязання, також вважає, що не має сплачувати банку і комісію, яку заявляють як вимогу по заборгованості за кредитом. З метою захисту порушеного права як споживача звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 10.03.2017 року позови об'єднані в одне провадження для їх спільного розгляду. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом [PERSON] надав пояснення аналогічні змісту первісних позовних вимог, позов підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Проти зустрічного позову заперечувала та просила відмовити в його задоволенні, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним - [PERSON], в судове засідання повторно не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяви про розгляд справи за її відсутності не направляла. Суд, заслухавши представника позивача за первісним позовом, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що 06 вересня 2014 року між ПАТ «Альфа - Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 500958872, відповідно до умов якого Банк надає Позичальникові кредит у сумі 36\~993 гривні 93 копійки у строк з 06.09.2014 року до 08.09.2019 року, та сплатою 15,99 % річних , а Позичальник одержує та повертає кредит і сплачує за його користування проценти, у терміни та на умовах, що передбачені встановленим Кредитним договором, графіком щомісячних платежів (а.с. 4-8). Банк виконав свої зобов'язання за Кредитним договором в повному обсязі. В свою чергу, відповідач свої зобов'язання за Кредитним договором належним чином не виконує, порушивши виконання умов Кредитного договору, в результаті чого виникла прострочена заборгованість, про що відповідач попереджалась Банком шляхом направлення досудової вимоги про дострокове повернення кредиту, а саме: 28.10.2016 року.( а.с.12). Однак, вимога не виконана, відповідач ухиляється від виконання зобовязання і в добровільному порядку заборгованість за договором не погашає. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с.10) станом на 08.09.2016 року за [PERSON] наявна заборгованість за кредитним договором на загальну суму 37\~483 гривні 25 копійок, яка складається з наступного: 28731,31 грн. - заборгованість за кредитом; 2657,61грн. заборгованість за відсотками; 4894,33 грн. - заборгованість по комісії; 1200,00 грн. штраф. Правильність розрахунку не викликає у суду сумнівів. Будь-яких заперечень щодо правильності нарахованої заборгованості, а також доказів, які це підтверджують, відповідачем не надано та не зазначено джерел їх здобуття. Статтями 525, 526, 530 ЦК України передбачено, що зобовязання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Згідно з ст.ст. 610, 611, 625 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених згідно змісту зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобовязань. \~У відповідності до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. ст. 546, 549, 551 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням та задатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути сума, рухоме та нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Статтею 550 ЦК України передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Згідно п.4 кредитного договору, у разі повного або часткового прострочення в частині повернення кредиту та (або) сплати процентів, комісій згідно умов договору відповідач зобовязався сплатити банку штраф у розмірі 50 гривень за кожне прострочення до 4 днів та 150 гривень за кожне прострочення від 5 днів.( а.с.4). Суду не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання відповідно до ст. 617 ЦК України. Отже, враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги Публічного акціонерного товариства « Альфа-Банк» такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] до ПАТ « Альфа Банк» про визнання недійсним окремих положень кредитного договору, слід зазначити наступне. Як встановлено судом, що 06 вересня 2014 року між [PERSON] та ПАТ « Альфа-Банк» було укладено Кредитний договір № 500958872, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 36\~993 гривні 93 копійки строком з 06.09.2014 року до 08.09.2019 року( а.с.4-6). Згідно ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, яка полягає у визнані за суб'єктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладання договорів) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої домовленості. Відповідно до вимог ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 629 ЦК України\~\~договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею\~\~638 УК України встановлено, що договір є укладений, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За вимогами ч.1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлено частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленої законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 627 ЦК України встановлено принцип свободи договору, згідно якому сторони є явними в укладенні договору, виборі контрагента та визначеності умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 6 ЦК України визначено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в зговорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Положення частин першої, другої і третьої цієї статті застосовуються і до односторонніх правочинів. Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в залежній формі згоди з усіх його істотних умов. Ст. 628 ЦК України визначає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Окрім того, відповідно до п. 5 Розділу 1 кредитного договору підписанням цього договору Позичальник підтверджує, що: 1) він попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання Кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також іншої інформації, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство, в тому числі інформацією надання якої вимагається нормами Закону України «Про захист прав споживачів» та нормативними документами НБУ, які його розясненні, зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення. 2) він отримав свій примірник цього договору, що складається з першого та другого Розділів та додатків до нього в дату його укладення; 3) він в письмовій формі ознайомлений з Загальними умовами кредитування ( рефінансування) фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», затвердженими розпорядженням ПАТ « Альфа-Банк» № 1577 від 10 червня 2014 року, які оприлюдненні на інтернет-сторінці Банку за електронною адресою alfabank.com.ua, та які йому розяснені, зрозумілі та з якими він цілком згодний.( а.с.4). Тобто, на час укладення кредитного договору [PERSON] була обізнана основними умовами кредитного договору та вся необхідна інформація їй була надана. Жодних зауважень чи застережень від [PERSON] на момент укладання та підписання кредитного договору не було. Підписання договору свідчить про намір сторін прийняти на себе права та обов»язки, зазначені у договорі. Відповідно до п. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживача» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Як встановлено, позивач за зустрічним позовом не використала свого права на розірвання договору протягом 14 днів з моменту його укладення, жодної заяви на протязі даного строку до ПАТ «Альфа-Банк» не надходило. Згідно зі ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтами регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, про типові відсоткові ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають зобов'язальні відносини. Разом з тим, згідно із частиною другою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначається детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому вираженні) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. Сторони добровільно погодили дані пункти і Позивач за зустрічним позовом належним чином виконувала умови договору та здійснювала усі необхідні платежі протягом 1 року 5 місяців, до 08.02.2016 року включно, чим фактично надала свою згоду на вищевказані умови та комісії. Окрім того, дані послуги, що передбачаються в договорі і за які сплачується комісія не підпадають під визначення послуг за які Банк не може отримувати винагороду. У спірному договорі визначено плату за управління кредитом не за формулою зі змінним величинами, а чітко фіксованою сумою, що підтверджується також графіком платежів, який є невід'ємною частиною кредитного договору. Згідно до п.4 Розділу №2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб», затвердженого розпорядженням №1577 від 10.06.2014 року повернення заборгованості за Кредитом, враховуючи сплату процентів за його користування та сум комісійної винагороди, в тому числі комісійної винагороди за дії Банку, що вчиняються на користь Позичальника з метою сприяння останньому у виконанні ним своїх зобовязань за цим Договором (надалі - комісія за управлення кредитом), а також сум будь-яких інших комісійних винагород, у випадку якщо сплата таких комісійних винагород передбачена умовами Розділу № 1 цього Договору, здійснюється Позичальником щомісячно відповідно до визначених Сторонами умов. У випадку якщо Розділом № 1 цього Договору передбачена сплата комісії за управління кредитом Банк з метою сприяння Позичальнику у виконанні ним своїх зобов'язань за цим договором вчиняє дії на користь Позичальника по управлінню Кредитом, які полягають в наданні Позичальнику комплексу послуг по управлінню Кредитом, що направлені на запобігання виникнення випадків прострочення виконання зобовязань Позичальника за цим Договором рема, але не виключно: послуг з розрахунку суми чергового платежу за цим Договором та/або суми повного дострокового повернення заборгованості за цим Договором, що надаються з використанням телефонного звязку, в Контакт - центрі, через IVR - menu, шляхом направлення SMS повідомлень (SMS - info) на номер Позичальника, що вказаний останнім в Розділі № 1 цього договору, оброблення запитів, що направлені Банку Позичальником із використанням системи Інтернет сервісу «Mу Alfa-BANK » та надання відповідей на відповідні запити Позичальника, тощо; розшук (запит), уточнення, повернення, анулювання, зміна умов переказів згідно до запитів Позичальника; надання довідок щодо розрахунково-касового обслуговування по телефон - них каналах звязку через Контакт - центр чи в електронному вигляді, шляхом направлення SMS повідомлень надходження та зарахування коштів на транзитний рахунок для погашення кредитної заборгованості, (б) зарахування коштів платежу на рахунки погашення кредитної заборгованості, про стан кредитного рахунку; надання виписок з рахунків Позичальника та довідок щодо розрахунково - касового обслуговування по електронній пошті (а) Е - mail виписка по Рахунку СПЗ Позичальника (у разі наявності), (б) Е - mail довідка про стан рахунку за кредитом; надання довідок щодо розрахунково-касового обслуговування Позичальника та виписок Рахунку СПЗ Позичальника (у разі його наявності) за письмовим зверненням Позичальника. За надання вищевказаних послуг Позичальник сплачує Банку Комісію за управління кредитом, розмір та порядок оплати якої визначений Розділом № 1 цього Договору. Окрім того суд звертає увагу, що згідно п. 17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Пункт 2.4 глави 2 розділу II Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України, затверджених постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 255, визначає комісійні доходи і витрати банку як операційні доходи й затрати за наданими або отриманими послугами, сума яких обчислюється пропорційно сумі активу або зобов'язання чи вважається фіксованою. Тобто, комісія за надання та обслуговування кредиту - це плата за послуги банку, що безпосередньо передбачена законодавством. Відповідно до ст. 2 Закону України від 07 грудня 2000 року № 2121-ІН «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. З урахуванням вищезазначеного до переліку супутніх послуг, які можуть бути надані споживачеві при наданні банком споживчого кредиту, зокрема, можуть відноситися: відкриття поточного (карткового) рахунку, здійснення розрахунково-касового обслуговування, забезпечення обслуговування кредитної заборгованості тощо. З урахуванням викладених норм закону розрахункове обслуговування чи обслуговування кредитної заборгованості є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії. Зазначена правова позиція викладена ВССУ у справі № 6-34589ск15. Крім того, ч. 14 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Тому, спірні положення Кредитного договору повністю відповідають вимогам чинного законодавства, про що також зазначає й ВССУ у справі № 6-34008св12. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Отже, оцінюючи докази у їх сукупності, суд вважає що посилання [PERSON] на недійсність положень пунктів 2.6; 2.8.1 розділу № 1 Кредитного договору, нею не доведені та не підтверджені, а відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають. Вимога позивача за зустрічним позовом про зобовязання ПАТ « Альфа-Банк» зарахувати суму незаконно сплаченої комісії у розмірі 4894,33 грн. за надання кредиту в рахунок погашення основного кредитного зобовязання, є похідною від вимог про визнання недійсними пунктів договорів, у звязку з чим також задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Згідно наданої квитанції, ПАТ « Альфа-Банк» понесло судові витрати в сумі 1378 грн. 00 коп. (а.с.1), які підлягають стягненню з [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: dismissed