Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

В липні 2020р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати Наказ Філії «Оператор Газотранспортної системи України» АТ «Укртрансгаз» № 340-к від 06.04.2020 року про звільнення [PERSON] у зв`язку із скороченням згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України та поновити його на посаді провідного фахівця північної групи економічної безпеки північного сектору безпеки та охоронних заходів апарату з 07 квітня 2020 року. Крім цього просить стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 07.04.2020 року і до моменту його фактичного поновлення на роботі. Пізніше, 30.10.2020 року позивачем було подано заяву про зміну підстави позову, відповідно до якої, обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначає наступне. [PERSON] до 06.04.2020 року працював на посаді провідного фахівця північної групи економічної безпеки північного сектору безпеки та охоронних заходів апарату Філії «Оператор газотранспортної системи України» АТ «Укртрансгаз». У зв`язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 18.09.2019р. № 840 «Про відокремлення діяльності з транспортування природного газу та забезпечення діяльності оператора газотранспортної системи» на виконання наказу від 16.12.2019р. за № 897 «Про скорочення чисельності і штату працівників АТ «Укртрансгаз», позивача було попереджено про наступне звільнення відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням з 01.01.2020р. посади «Фахівець, Провідний» структурного підрозділу Філії «Оператор газотранспортної системи України», апарат, Північний сектор безпеки та охоронних заходів, Північна група економічної безпеки» АТ «Укртрансгаз», після закінчення двомісячного терміну з дня ознайомлення з цим попередженням. У подальшому, 06.04.2020р. Наказом № 340-к позивача було звільнено з посади провідного фахівця північної групи економічної безпеки північного сектору безпеки та охоронних заходів апарату Філії «Оператор газотранспортної системи України» АТ «Укртрансгаз» у зв`язку із скороченням за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до вимог законодавства, одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості, або працевлаштовується самостійно. Позивач зазначає, що станом на 10.02.2020р. у АТ «Укртрансгаз» існували вакантні посади, що не були запропоновані позивачу, зокрема посада провідного фахівця відділу співпраці з правоохоронними органами управління організації службових розслідувань, перевірок та співпраці з правоохоронними органами департаменту безпеки апарату АТ «Укртрансгаз», на яку 20.02.2020р. було призначено іншого працівника. Факт наявності такої вакантної посади підтверджується листом Офісу великих платників податків ДПС України від 07.10.2020р. № 889/14/28-10-04-02-03-12. При цьому згадана посада фактично відповідала тій, яку займав позивач до скорочення. Крім цього, після попередження про звільнення, позивачу було запропоновано вакантні посади згідно з переліками вакантних посад АТ «Укртрансгаз», у зв`язку з чим позивачем було подано заяви про розгляд його кандидатури для призначення на вакантні посади провідного фахівця з питань охорони державної таємниці апарату АТ «Укртрансгаз» та начальника відділу обліку, аналізу та планування закупівель апарату АТ «Укртрансгаз». Проте, із витягу з протоколу засідання комісії з визначення переважного права працівників на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці № 3 від 02.03.2020р. стосовно призначення на посаду провідного фахівця з питань охорони державної таємниці апарату АТ «Укргазтранс», розгляд питання про визначення переважного права позивача відкладено до з`ясування обставин, пов`язаних з допуском до державної таємниці із урахуванням вимог, передбачених ч. 7 ст. 21 Закону України «Про держану таємницю». Станом на день звернення до суду із вказаною позовною заявою дане питання так і не було вирішено, оскільки АТ «Укртрансгаз» не звернулось до Служби безпеки України для отримання відповідного допуску для позивача. Також зазначає, що із витягу з протоколу засідання комісії з визначення переважного права працівників на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці № 5 від 18.03.2020р. вбачається, що комісією було ухвалено рішення не визначати переважне право позивача на залишення на роботі посаді провідного інженера відділу обліку, аналізу та планування закупівель апарату АТ «Укргазбанк» у зв`язку із невідповідністю до кваліфікаційних вимог. Однак позивач вказує, що подавав заяву про залишення на роботі на посаді начальника відділу обліку, аналізу та планування закупівель апарату АТ «Укртрансгаз», а не провідного інженера (т. 1 а.с. 95-101). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 04.08.2020 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб (т. 1 а.с. 51-52). Відповідачем було подано відзив та письмові заперечення, у яких він заперечує проти задоволення позовних вимог з огляду на таке. Як стверджує відповідач, інформація про всі вакантні посади була доступна для всіх працівників підприємства, що підлягали скороченню. Ознайомлення працівників, що підлягають скороченню із такою інформацією здійснювалось департаментом з управління персоналом під підпис. [PERSON] уникав ознайомлення з вакантними посадами АТ «Укртрансгаз», хоча, зважаючи на написані ним заяви про визначення переважного права залишення на роботі, володів цією інформацією. А тому відповідач зазначає, що [PERSON] був обізнаний про наявність вакансії провідного фахівця відділу співпраці з правоохоронними органами управління організації службових розслідувань, перевірок та співпраці з правоохоронними органами Департаменту безпеки АТ «Укргазбанк», проте не скористався своїм правом та не подав відповідної заяви на розгляд Комісії на визначення переважного права працівників на залишення на роботі. Щодо призначення позивача на вакантну посаду провідного фахівця з питань охорони державної таємниці апарату АТ «Укртрансгаз» відповідач повідомляє таке. Згідно зі ст. Закону України «Про державну таємницю» призначення фахівця на посаду, що передбачає забезпечення режиму секретності здійснюється після погодження з органами СБУ та режимно-секретними органами підприємств вищого рівня. Враховуючи це Комісією з визначення переважного права працівників на залишення на роботі 02.03.2020 відкладено розгляд питання про призначення позивача на дану посаду. Пізніше, у зв`язку із відсутністю у позивача відповідного допуску, питання повторно не розглядалось. Крім того, відповідач зазначає, що на момент подачі позивачем відповідної заяви на зайняття цієї посади, уже проходило погодження із Службою безпеки України питання щодо допуску до державної таємниці іншого працівника, якого і було призначено на цю посаду. Щодо інших посад, на які подавав заяви позивач, відповідач зазначає, що Комісією з визначення переважного права працівників на залишення на роботі, у встановленому порядку, було прийнято рішення про невідповідність [PERSON] кваліфікаційним вимогам, стосовно цих посад (т. 1 а.с. 58-61) В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Відповідач проти позову заперечував з підстав, зазначених у відзиві. Заслухавши пояснення учасників та дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] до 06.04.2020 року працював на посаді провідного фахівця північної групи економічної безпеки північного сектору безпеки та охоронних заходів апарату Філії «Оператор газотранспортної системи України» АТ «Укртрансгаз» (т. 1 а.с. 211). У зв`язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 18.09.2019р. № 840 «Про відокремлення діяльності з транспортування природного газу та забезпечення діяльності оператора газотранспортної системи» на виконання наказу від 16.12.2019р. за № 897 «Про скорочення чисельності і штату працівників АТ «Укртрансгаз», позивача було попереджено про наступне звільнення відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням з 01.01.2020р. посади «Фахівець, Провідний» структурного підрозділу Філії «Оператор газотранспортної системи України», апарат, Північний сектор безпеки та охоронних заходів, Північна група економічної безпеки» АТ «Укртрансгаз», після закінчення двомісячного терміну з дня ознайомлення з цим попередженням (т. 1 а.с. 7). У подальшому, 06.04.2020р. Наказом № 340-к позивача було звільнено з посади провідного фахівця північної групи економічної безпеки північного сектору безпеки та охоронних заходів апарату Філії «Оператор газотранспортної системи України» АТ «Укртрансгаз» у зв`язку із скороченням за п. 1 ст. 40 КЗпП України (т. 1 а.с. 20). Відповідно до вимог законодавства, одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості, або працевлаштовується самостійно. Як вбачається з матеріалів справи, станом на 10.02.2020р. у АТ «Укртрансгаз» існували вакантні посади, що не були запропоновані позивачу, зокрема посада провідного фахівця відділу співпраці з правоохоронними органами управління організації службових розслідувань, перевірок та співпраці з правоохоронними органами департаменту безпеки апарату АТ «Укртрансгаз» (т. 1 а.с. 36). Факт наявності такої вакантної посади підтверджується листом Офісу великих платників податків ДПС України від 07.10.2020р. № 889/14/28-10-04-02-03-12. (т. 1 а.с. 102). Як вбачається з матеріалів справи, позивач ознайомлювався із переліком вакантних посад 04.02.2020 року та 24.02.2020 року, проте посада провідного фахівця відділу співпраці з правоохоронними органами управління організації службових розслідувань, перевірок та співпраці з правоохоронними органами департаменту безпеки апарату АТ «Укртрансгаз» не була запропонована (т. 1 а.с. 73, 85). Крім цього, після попередження про звільнення, позивачу було запропоновано вакантні посади згідно з переліками вакантних посад АТ «Укртрансгаз» від 4.02.2020р. та від 24.02.2020р. У зв`язку з чим позивачем було подано заяви про розгляд його кандидатури для призначення на вакантні посади провідного фахівця з питань охорони державної таємниці апарату АТ «Укртрансгаз», начальника відділу обліку, аналізу та планування закупівель апарату АТ «Укртрансгаз», менеджера з організаційного розвитку відділу організаційного розвитку, провідного інженера відділу ремонтів (а.с. 8-15). Проте, із витягу з протоколу засідання комісії з визначення переважного права працівників на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці № 3 від 02.03.2020р. стосовно призначення на посаду провідного фахівця з питань охорони державної таємниці апарату АТ «Укргазтранс», розгляд питання про визначення переважного права позивача відкладено до з`ясування обставин, пов`язаних з допуском до державної таємниці із урахуванням вимог, передбачених ч. 7 ст. 21 Закону України «Про держану таємницю» (т. 1 а.с. 17). Станом на день звернення до суду із вказаною позовною заявою дане питання так і не було вирішено, оскільки АТ «Укртрансгаз» не звернулось до Служби безпеки України для отримання відповідного допуску для позивача. Також з витягу з протоколу засідання комісії з визначення переважного права працівників на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці № 5 від 18.03.2020р. вбачається, що комісією було ухвалено рішення не визначати переважне право позивача на залишення на роботі посаді провідного інженера відділу обліку, аналізу та планування закупівель апарату АТ «Укргазбанк» у зв`язку із невідповідністю до кваліфікаційних вимог. Однак позивач вказує, що подавав заяву про залишенні на роботі на посаді начальника відділу обліку, аналізу та планування закупівель апарату АТ «Укртрансгаз», а не провідного інженера (т. 1 а.с. 18,19). Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації (ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України). Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Згідно з ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Як роз`яснено у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові було запропоновано всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду та існували на день звільнення. Вказана правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду України у справі № 6-40 цс15 від 01.04.2015 року. При цьому, під можливістю роботодавця перевести працівника на іншу роботу слід розуміти наявність вакантних посад не лише на момент попередження робітника про майбутнє звільнення, а й протягом дії усього строку попередження до дня його фактичного вивільнення. Такі вакансії можуть утворюватись зокрема за рахунок закінчення строку дії трудових договорів укладених на визначений термін. Проте, як вбачається із матеріалів справи у АТ «Укртрансгаз» станом на 10.02.2020 року була наявна посада провідного фахівця відділу співпраці із з правоохоронними органами управління організації службових розслідувань, перевірок та співпраці з правоохоронними органами департаменту безпеки апарату АТ «Укргазтранс», однак позивача не було ознайомлено із наявністю даної посади, а вже 20.02.2020 року на дану посаду було призначено іншу особу (т. 1 а.с 238). Отже судом встановлено, що відповідачем усі наявні вакантні посади не було запропоновано позивачу, а тому суд приходить до висновку, що відповідачем, як роботодавцем, не був виконаний обов`язок по працевлаштуванню позивача, як працівника, оскільки йому не були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Відтак, суд вбачає порушення вимог трудового законодавства в частині обов`язку роботодавця запропонувати особі усі вакантні посади, які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду та існували на день звільнення Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позивача було звільнено із порушеннями трудового законодавства, а саме ст. ст. 5-1, 49-2 КЗпП України, а тому слід визнати незаконним наказ Філії «Оператор газотранспортної системи України» АТ Укртрансгаз» № 340-к від 6.04.2020р. про звільнення [PERSON] з посади у зв`язку зі скороченням за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Разом з тим, позовні вимоги в частині скасування наказу задоволенню не підлягають, оскільки оспорюваний наказ виданий відповідною уповноваженою на те посадовою особою в межах її компетенції, а тому розгляд питання про скасування наказу в указаній частині відноситься до компетенції органу або посадової особи, який його видав, а суд лише констатує, що наказ 340-к від 6.04.2020р. про звільнення [PERSON] з роботи є незаконним з огляду на норми КЗпП України. Згідно із ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. У п. 32 постанови Пленуму Верхового Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Відповідно до ч. 2 ст. 235 при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України у справах № 6-41цс15 від 01 квітня 2015р., № 6-3048цс15 від 25 травня 2016р., № 6-1723цс17 від 18 жовтня 2017 р. Згідно наданих відповідачем розрахункових листків, заробітна плата позивача за лютий 2020р. та березень 2020р. становить відповідно 20 533,47 та 31 847,41грн. (т. 1 а.с. 21). Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8.02.1995р. № 100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана ця виплата. Нарахування заробітної плати за час вимушеного прогулу провадиться шляхом множення середньоденного заробітку на кількість робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на кількість робочих днів. Після ділення заробітної плати позивачів за лютий та березень 2020р. на фактично відпрацьовані протягом цього часу робочі дні, середньоденна заробітна плата [PERSON] складає (20 533,47 + 31847,41) : (20 + 21) = 1277,58грн. Виходячи з того, що вимушений прогул з 7 квітня 2020р. по 8 червня 2021р. складає 287 робочих днів, з відповідача на користь позивача відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України підлягає стягненню середній заробіток в розмірі 287х1277,58 = 366 665,46грн. з відрахуванням при виплаті податків та обов`язкових платежів, передбачених законодавством України. При зверненні до суду з цим позовом позивач звільнений від сплати судового збору, позовні вимоги, що підлягають задоволенню одночасно мають майновий та немайновий характер, то відповідно до ст.ст. 3, 6 Закону України «Про судовий збір» в порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2270 коп. Крім того, рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць відповідно до п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України підлягає допущенню до негайного виконання. На підставі викладеного,

Outcome: approved