Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

В листопаді 2020 р. [PERSON] (позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «Смартівей Юкрейн» (відповідач), в якому просив суд визнати недійсним з моменту укладення договір №8794733579 від 23.07.2020 р., укладений між [PERSON] та ТОВ «Смартівей Юкрейн», стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди 10000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.07.2020 р. між сторонами за допомогою мобільного додатку «Smartiway» було укладено кредитний договір №8794733579, за умовами якого позивачу надано кредит у формі відновлювальної кредитної лінії в сумі 5500,00 грн на умовах строковості, зворотності та платності. Після виникнення заборгованості за кредитним договором в розмірі більш ніж 9000,00 грн позивачу почали телефону ти з вимогами сплатити заборгованість. Внаслідок неможливості погашення заборгованості представники відповідача почали телефонувати батькам позивача. Внаслідок систематичних дзвінків та погроз стан здоров`я матері позивача погіршився, батько позивача зазнав матеріальних збитків в розмірі 5000,00 грн у вигляді пошкодженого автомобіля. Позивач вважає, що з боку відповідача вбачаються ознаки нечесної підприємницької діяльності, яка містить елементи примусу, постійних телефонних дзвінків, що є підставою для визнання договору недійсним та відшкодування моральної шкоди, яку позивач оцінює в 10000,00 грн. Вказане стало підставою для звернення до суду з позовом. У відзиві на позов представник відповідача заперечує щодо задоволення позову, зазначає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту його прав, на теперішній час позивач має заборгованість за кредитним договором в розмірі 14273,67 грн. Позивач надав згоду на те, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором, кредитодавець має право передати персональні дані позичальника третім особам (включаючи, але не обмежуючись, бюро кредитних історій, фінансовим установам, агентствам по стягненню боргів тощо) для захисту своїх законних прав та інтересів, стягнення заборгованості за договором, неустойки, збитків та інших засобів правового захисту. Крім цього, відповідач має право надсилати СМС-повідомлення та здійснювати дзвінки з нагадуванням про наявну заборгованість та суму, яка підлягає сплаті. Позивачем не доведено ознак нечесної підприємницької діяльності, кредитний договір укладався з позивачем добровільно, він користувався фінансовою послугою, отримав необхідну інформацію щодо умов договору. Моральну шкоду вважає необгрунтованою та не підтвердженою доказами. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19.11.2020 р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. (а.с. 19) Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.07.2020 р. між [PERSON] та ТОВ «Смартівей Юкрейн» було укладено договір №8794733579, за яким позивачу надано кредит у формі відновлювальної кредитної лінії в розмірі 6000,00 грн, строк користування кредитом 83 дні, пільговий період - 13 днів, відсоткова ставка за один день користування кредитом - 1,49 %, у пільговому періоді- 1,29%, річна відсоткова ставка - 545,34 %, у пільговому періоді - 472,14 % (а.с. 12-15) Згідно ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору недійним та стягнення моральної шкоди, внаслідок ведення відповідачем агресивної підприємницької діяльності при виконанні договору №8794733579 від 23.07.2020 р., яка полягає у примусі, постійному впливі, систематичних телефонних дзвінках. Згідно зі статтею 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Згідно зі статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення правочину) нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: 1) основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; 2) будь-яких застережень щодо прямої чи опосередкованої підтримки виробником продавця або продукції; 3) ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг; 4) потреби у послугах, заміні складових чи ремонті; 5) характеру, атрибутів та прав продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди; 6) права споживача або небезпеки, що йому загрожує. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції. При встановленні того, чи містить підприємницька практика елементи примусу, докучання або неналежного впливу, до уваги береться: 1) час, характер та повторюваність пропозицій щодо придбання продукції; 2) вживання образливих або загрозливих висловів; 3) використання тяжкої для споживача обставини, про яку продавцю або виконавцю було відомо, для впливу на рішення споживача; 4) встановлення обтяжливих або непропорційних позадоговірних перешкод для здійснення споживачем своїх прав за договором, включаючи положення про право споживача розірвати договір або замінити продукцію чи укласти договір з іншим суб`єктом господарювання; 5) загроза здійснити незаконні або неправомірні дії. Як агресивні забороняються такі форми підприємницької практики: 1) створення враження, що споживач не може залишити приміщення продавця (виконавця) без укладення договору або здійснення оплати; 2) здійснення тривалих та/або періодичних візитів до житла споживача, незважаючи на вимогу споживача про припинення таких дій або залишення житла; 3) здійснення постійних телефонних, факсимільних, електронних або інших повідомлень без згоди на це споживача; 4) вимога оплати продукції, поставленої продавцем (виконавцем), якщо споживач не давав прямої та недвозначної згоди на її придбання. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. До позовної заяви не додано жодного належного та допустимого доказу в розумінні ЦПК України, які б підтверджували ведення ТОВ «Смартівей Юкрейн» агресивної підприємницької діяльності при виконанні договору №8794733579 від 23.07.2020 р. Оспорюваний договір 8794733579 від 23.07.2020 р. підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, умови оспорюваного договору не є несправедливими або такими, що створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Крім цього, згідно п. 16.1 Правил надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, ТОВ «Смартівей Юкрейн» має право з власної ініціативи інформувати Позичальника про наявну у нього Заборгованість / прострочену Заборгованість, про строк, що залишився для повернення Кредиту або закінчення дії акційного або пільгового періоду за укладеним Договором, про наслідки порушення умов Договору, про інші питання щодо виконання узятих Позичальником зобов`язань за Договором і цими Правилами будь-яким способом, у будь-якій формі та у будь-який час, зокрема, але не виключно, шляхом: розміщення / виведення відповідної інформації в Мобільному додатку, відправлення відповідних повідомлень за допомогою електронної пошти, служби коротких повідомлень (смс), відправлення листів, звернень, заяв на адресу Позичальника поштою та/або кур`єром, телефонування Позичальнику. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України та частини першої статті 4 ЦПК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України). У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. Позивачем обрано такий спосіб судового захисту як визнання договору недійсним. Відповідно до частини першої і четвертої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 203 ЦК Українизміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно із частиною першою статті 215 ЦК Українипідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У частині першій статті 236 ЦК України передбачено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Дії банку, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, не свідчать про те, що зміст оспорюваних договорів суперечить законодавству. Обраний позивачем спосіб захисту не відповідає характеру порушень, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги. Щодо відшкодування моральної шкоди необхідно зазначити наступне. Статтями 23, 1167 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (з наступним змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може проявлятися, зокрема: в моральних переживаннях в зв`язку з порушенням права власності. Як зазначено у п. 9 вказаної Постанови, Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Між тим, позивачем на виконання вказаних вимог законодавства не було надано суду належних доказів того, що йому було заподіяну моральну шкоду, яку [PERSON] оцінив у розмірі 10000,00 грн., що унеможливлює задоволення позову у цій частині. Крім цього, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від вимоги про визнання недійсним договору, яка задоволенню не підлягають, а тому суд вважає, що у задоволенні позову в цій частині також необхідно відмовити. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи викладене вище, а також те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України обставин, на які він посилається, підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору, відшкодування моральної шкоди, суд не вбачає. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed