Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-23 00:00:00

В липні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визначити, що частка [PERSON] , яка померла [INFO] , у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, кадастровий № 4810136600:11:075:0005, загальною площею 0,0472 га., розташовану по [ADDRESS] , становила 31/50 її частину. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на 31/50 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також на частину земельної ділянки кадастровий № 4810136600:11:075:0005, що знаходиться за тією ж самою адресою. Єдиним спадкоємцем за законом, а також, за заповітом є син померлої, [PERSON] . 16.08.2018 року [PERSON] звернувся з заявою про прийняття спадщини до Приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Звездової І.В. та 15.01.2019 року отримав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 31/50 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Однак, у видачі Свідоцтва про право на спадщину на частину земельної ділянки було відмовлено у зв`язку з тим, що у державному акті на право власності на земельну ділянку не визначена частка майна, яка належала померлій [PERSON] та запропоновано звернутися до суду для визначення частки майна, що входить до складу спадкового майна. Посилаючись на викладені обставини, позивач просив позов задовольнити. В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Враховуючи викладене, та зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що земельна ділянка кадастровий номер 4810136600:11:075:0005, загальною площею 0,0472 гектарів, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , померлій [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯИ №259774, виданого на підставі рішення Миколаївської міської ради від 01.10.2009 за № 38/39. Із листа приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Звєздової І.В. за вих. № 67/02-14 від 05.06.2019 року вбачається, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на належну частку в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку не має можливості через те, що частки співвласників не встановлені. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності. Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. За ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). За ст. 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівля або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Судом встановлено, що на момент отримання Державного акту на земельну ділянку позивачу належало 19/50 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] - 31/50 часток. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності, коли відсутня можливість його відновлення.

Outcome: approved