Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

В листопаді 2015 року позивач ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, в якій посилаючись на порушення відповідачем умов кредитного договору, укладеного з ним 08.08.2007 року, просив стягнути з відповідача заборгованість по виплаті кредитних коштів за вказаним договором в розмірі 13821,17 грн. та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не зявився, направив на адресу суду письмову заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Заяв про розгляд справи за його відсутності не направляв, про причини неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Оскільки в судове засідання сторони не зявились, суд відповідно до ч.2 ст.197 КПК України проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. Дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку.\~\~\~\~ Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У відповідності до ст.ст.\~1050,\~1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Порушення вищевказаних умов тягне за собою встановлені наслідки порушення договору позичальником. Як вбачається з матеріалів справи, згідно заяви\~\~від 08.08.2007 року [PERSON] отримав від ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого виступає ПАТ КБ «ПриватБанк», кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 28,80 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. За умовами договору позичальник зобов'язався сплачувати заборгованість за кредитним договором щомісяця. Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, у відповідності до Умов та правил надання банківських послуг, зі змістом яких відповідач був ознайомлений, 08.08.2007 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 250 грн., який 22.08.2007 року збільшено до 21600 грн., а 16.02.2010 року зменшено до 5290 грн. Умови договору [PERSON] належним чином не виконувалися, унаслідок чого утворилась заборгованість, яка за розрахунком банку станом на 18.10.2015 року склала 32 733 грн 40 коп., що включає в себе заборгованість за тілом кредиту у розмірі 6 836,34 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 20 454,52 грн., заборгованість по комісії 5438,54 грн., а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 634,34 грн. (процентна складова). Згідно рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 16.04.2014 року, яке набрало законної сили, внаслідок порушення зобовязання за вказаним кредитним договором, станом на 14.11.2013 року, з відповідача вже було стягнено заборгованість за кредитом (тіло кредиту) у розмірі 6836 грн. 34 грн., відсотки за користування кредитом у розмірі 7490 грн. 90 коп., комісія 4288 грн. 54 коп.,а також штрафи 500 грн. (фіксована частина) та 930,79 грн. (процентна складова), що в сумі склало 20 046 грн. 57 коп. Як встановлено при судовому розгляді справи, позивач, заявляючи відповідні позовні вимоги врахував вказане рішення суду і заявив позов про стягнення боргу за відповідним кредитним договором за вирахуванням вже стягненої суми боргу за цим судовим рішенням, зокрема, ПАТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з відповідача [PERSON] різницю у заборгованості у розмірі 12 686,83 грн., а також штрафи у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 634,34 грн. його процентна складова. Дострокове присудження до виконання основного зобовязання в натурі не тягне його припинення з дня набрання законної сили зазначеного рішення суду і не виключає стягнення процентів, пені і збитків та інших штрафних санкцій, передбачених договором, до дня фактичного задоволення. Відповідач не надав доказів, які свідчать про відсутність заборгованості по відсотках за користування кредитом. Згідно вимог ст. 526 та ч. 2 ст. 615 ЦК України боржник зобовязаний виконати зобовязання належним чином в установлений строк, одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. В силу вимог ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Що стосується заявлених вимог про стягнення штрафу у розмірі 500 грн. фіксована частина і 634,34 грн. процентна складова), то суд приходить висновку про відсутність підстав для їх задоволення виходячи з наступного. Як вбачається з п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Підстави для застосування такого виду відповідальності за порушення строків виконання зобовязань позивач мав станом на 14.11.2013 року, яке останнім реалізовано при подачі відповідного позову до Новобузького районного суду у 2013 році. При цьому, при розгляді вказаного позову, за відповідним рішенням цього суду від 16.04.2014 року вже було стягнуто з відповідача штраф з вказаних підстав (п. 8.6. Умов) у розмірі 500 грн. фіксованої частини та 930,79 грн. його процентної складової. Відповідно до ст. 549 ЦК Українинеустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).\~ \~ Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання\~ (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За змістом вказаної правової норми вбачається, що на відміну від пені, штраф - одноразовий платіж, який сплачується боржником у випадку порушення терміну внесення чергового платежу (порушення графіку платежу). Згідно з положеннями ст. 61 Конституції Україниніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. А тому, зважаючи на те, що за вищевказаним судовим рішення вже присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача штрафу за порушення строків платежів, повторне застосування позивачем відносно відповідача такої міри відповідальності з тих самих підстав є безпідставним. Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача понесені останнім та документально підтверджені судові витрати, судовий збір, у розмірі 1218 грн.

Outcome: partial