Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

В квітні 2016 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що з відповідачкою зареєстрували шлюб 12 листопада 2011 року в відділі реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №220. В шлюбі народилася дитина [PERSON], [INFO]. Подружні відносини вони припинили з вересня 2015 року. Між ними відсутня взаєморозуміння та довіра, різниця в характерах привела до розірвання шлюбу. Просить розірвати шлюб з [PERSON], після розірвання шлюбу дитину [PERSON] залишити проживати з ним. Позивач [PERSON] позов підтримує, просить задовольнити. Суду пояснив, що до розірвання шлюбу привели сварки та скандали, які виникають через різні погляди на життя, сторони не підтримують подружніх відносин з вересня 2015 року, миритися не бажає. Відповідачка [PERSON] позов визнає, погоджується на розірвання шлюбу, на примирення не згідна. Просить суд шлюб розірвати, дитину залишити проживати з батьком, їй після розірвання шлюбу залишити прізвище [PERSON]. Вислухавши сторін, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Гелета) [PERSON] уклали шлюб 12 листопада 2011 року, який зареєстрували у відділі реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №220, про що свідчить свідоцтво про шлюб. В шлюбі є син [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження. За час спільного проживання належної сім'ї не склалося. Між сторонами часто виникають сварки та скандали, сторони проживають окремо з вересня 2015 року, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, вони втратили почуття любові, взаєморозуміння та довіри один до одного. Сім`я фактично розпалася та існує лише формально. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч. ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між ними носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивача, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved