Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-03 00:00:00

В липні 2019 року позивач звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача - [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на ті обставини, що 02.09.2003 року сторони зареєстрували шлюб, під час перебування у шлюбі в них народилась спільна дитина [PERSON] [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаємопорозуміння, та зловживання останнім спиртних напоїв. З листопада 2018 шлюбно - сімейні відносини між сторонами припинено, разом вони не проживають, а тому позивач вимушена звернутись до суду із вищевказаною позовною заявою. Ухвалою від 23.07.2019 року відкрито провадження у вказаній вище справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання, викликано сторін. За приписами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Позивачка в підготовче засідання не зявилась, однак на поштову адресу суду направила клопотання про розгляд справи у відсутності позивача. Крім того зазначила, що позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач у свою чергу в підготовчому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, про що подав суду письмову заяву. Строк на примирення просив не надавати, оскільки у цьому немає сенсу, так як сторони дійсно з 2018 року по теперішній час проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі в підготовчому засіданні, у зв`язку з існуванням визначених ч.3 ст.200 ЦПК України умов, та задовольнити позовні вимоги з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 02.09.2003 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Печерського районного управління юстиції у м. Києвіпро що зроблений відповідний актовий запис за № 525, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 11). Сторони по справі мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 12) Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З матеріалів позовної заяви та пояснень відповідача вбачається, що з листопада 2018 року сторони проживають окремо, подружні відносини між ними припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають зберігати шлюб, позивач на розірванні шлюбу наполягає, а відповідач щодо розірвання шлюбу не заперечує, а тому шлюб між ними має бути розірваний. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ст.ст.141, 142 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 384,20 грн. підлягають стягненню на користь позивача з відповідача та підлягає відшкодуванню позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, а саме у розмірі 384,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved