Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

В квітні 2018 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому, після уточнення позовних вимог, просила визнати незаконним та скасувати акт Ленінського ВДВС ММУЮ від 02.07.2015 про реалізацію предмета іпотеки, яка належить [PERSON] , а саме двокімнатної квартири [ADDRESS] ; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів серія та № 261, видане 30.07.2015, про належність ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» на праві власності вказаної квартири; визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений 25.01.2018 між ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. за реєстровим №513. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що на виконанні в Ленінському ВДВС знаходився виконавчий лист № 2-715, виданий Ленінським районним судом м. Миколаєва від 10.06.2009, про звернення стягнення на іпотечне майно, а саме, квартиру [ADDRESS] , що належала їй на праві приватної власності, шляхом проведення прилюдних торгів для задоволення вимог іпотекодержателя ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» та погашення заборгованості в сумі 273619,00 грн. Згідно протоколу № 72 про придбання предмету іпотеки і порядку статті 49 Закону України «Про іпотеку» електронні торги, що проводились 22.04.2015 ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників. Початкова ціна предмету іпотеки становила 190017,50 грн. 27.04.2015 Банк як іпотекодержатель звернувся з заявою про придбання предмету іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог за рахунок майна. У зв`язку з цим, майно передано іпотекодержателю за початковою ціною, державним виконавцем складено відповідний акт про реалізацію предмета іпотеки, Банком зареєстровано спірну квартиру за собою на підставі свідоцтва від 30.07.2015, а у 2018 році відчужено [PERSON] за договором купівлі-продажу від 25.01.2018. Посилаючись на те, що реалізація спірної квартири та її переоформлення зі складенням відповідного акту державним виконавцем відбулась з порушенням діючого на той час законодавства, просила задовольнити вимоги про визнання незаконним та скасування акту державного виконавця на підставі статті 393 ЦК України. Зокрема зазначила, що державним виконавцем порушено Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999, оскільки перед виданням акту він повинен був винести постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, що ним зроблено не було, а самі торги проведені із порушенням Закону України «Про іпотеку» у відповідній редакції та діючого на той час Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 16.04.2014 № 656/5 (далі - Тимчасовий порядок), оскільки інформаційне повідомлення щодо характеристик лоту було неналежним чином оформлене, що призвело до звуження кола потенційних покупців. Крім того, позивач зазначила, що вона не отримувала письмового повідомлення про час та місце проведення електронних торгів та про стартову ціну, за якою майно пропонується до продажу, що вплинуло на результат торгів та потягло порушення її прав та законних інтересів. Посилаючись на те, що вказані обставини є підставою для скасування акту державного виконавця, просила також застосувати наслідки такого скасування, визнавши недійсним та скасувавши свідоцтво про придбання нерухомого майна Банком та визнати недійсним договір купівлі-продажу від 25.01.2018, згідно якого Банк продав спірну квартиру [PERSON] . Заперечуючи проти позову, відповідач [PERSON] подав відзив, в якому посилаючись на необґрунтованість та безпідставність вимог позивача, просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що прилюдні торги та процедура передачі нереалізованого майна стягувачу повністю відповідала діючому на той час законодавству, а також, що позивачем жодним чином не доведено порушення її прав при проведенні торгів та затвердженні їх результатів, що не може бути підставою для скасування акту державного виконавця за статтею 393 ЦК України та застосування відповідних наслідків. 24.07.2020 Інгульським ВДВС також подано відзив на позовну заяву, в якому заначено, що дії державного виконавця при складенні оскаржуваного акту повністю відповідали статті 61 Закону України «Про виконавче провадження та статті 49 Закону України «Про іпотеку», а інші описані позивачем дії містять посилання на порушення організатором електронних торгів, який не є відповідачем у справі, а самою позивачкою не заявлені вимоги про скасування протоколу про придбання предмету іпотеки або визнання торгів, які не відбулись, недійсними, тому її вимоги щодо оскарження акту державного виконавця є передчасними. За такого, просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо скасування акту державного виконавця, а уточнені позовні вимоги від 02.07.2020 щодо визнання недійсним та скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» та про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 25.01.2018 залишити без розгляду на підставі пункту 8 частини першої статті 257 ЦПК України, оскільки такі вимоги не оплачені судовим збором. 11.04.2019 на підставі постанови Миколаївського апеляційного суду матеріали за вказаною позовною заявою повернулись до Ленінського районного суду міста Миколаєва для продовження розгляду. Ухвалою судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 23.04.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні та залучено до участі у справі в якості третьої особи [PERSON] , який після уточнення позовних вимог [PERSON] від 02.07.2020 набув статусу відповідача. Ухвалою суду від 28.09.2020 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 17.12.2020. Ухвалою суду від 25.01.2021 провадження в частині пред`явлення вимог до ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» закрито у зв`язку з припиненням юридичної особи. Від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання від 28.09.2020 про розгляд справи без його участі, зазначив, що позов та доповнення до нього підтримує. 30.11.2020 до суду від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшло клопотання про слухання справи без їх участі, вказала, що позов не визнає з підстав зазначених у відзиві та просили відмовити в його задоволенні, врахувавши висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 22.07.2017 у справі № 6-2677цс16. Інші учасники справи в судове засідання також не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином, що з огляду на матеріали справи не перешкоджає її розгляду за їх відсутності за наявними матеріалами, що повністю узгоджується з приписами статті 223 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до частини п`ятої статті 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи і встановивши фактичні обставини, дійшов наступного. На виконанні у Ленінського ВДВС ММУЮ, а пізніше Інгульського ВДВС знаходився виконавчий лист № 2 - 715 від 10.06.1999, виданий Ленінським районним судом міста Миколаєва про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS] , що належала [PERSON] на праві приватної власності, в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» в сумі 273619,19 грн., за яким відкрито виконавче провадження ВП № 40138845 (а.с.3-4, 18 т. 2) 25.12.2014 Ленінський ВДВС у відповідності до Тимчасового порядку направив документи щодо реалізації на електронних торгах арештованого майна, на яке звернуто стягнення до державної виконавчої служби Головного управління юстиції (а.с.51 т.2). Згідно інформації матеріалів виконавчого провадження торги з продажу спірної квартири призначені на 06.02.2015, 16.03.2016 та 22.04.2015 не відбулись (а.с. 81,83.89 т.2). Зокрема, згідно протоколу № 74898 від 22.04.2015 торги призначені 22.04.2015 щодо продажу лота № 56456, а саме: кімнатоної квартири [ADDRESS] не відбулися через відсутність допущених учасників торгів (а.с.88 т. 2). 23.04.2015 ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України повідомив начальника Ленінського ВДВС про те, що торги, призначені на 22.04.2015 не відбулися (а.с.89 т.2). В свою чергу, державний виконавець Ленінського ВДВС повідомив стягувача про те, що торги не відбулися, на що 27.04.2015 отримав заяву від ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» про залишення за собою нереалізованого майна (а.с.90 т.2). В подальшому на підставі заяви стягувача та договору іпотеки, організатором торгів, а саме ДП «Інформаційний центр» складено протокол №72 про придбання предмету іпотеки в порядку статті 49 Закону України «Про іпотеку» (а.с.93-95 т 2). На підставі наведеного протоколу державним виконавцем складено акт від 02.07.2015 про реалізацію предмета іпотеки, який того ж дня було затверджено начальником Ленінського ВДВС (а.с. 99 т. 2). Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 30.07.2015 приватним нотаріусом Миколаївського МНО Павловою Г.Є. було видано ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів серії та номер: 261 (а.с.182 т. 2). В подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 25.01.2018 Банк відчужив спірну квартиру [PERSON] (а.с.217-221 т.2). Згідно із статті 393 ЦК України серед способів захисту права власності закріплено визнання незаконним та скасування правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власника. Пунктом 1.1. Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 68/5 від 27.10.1999, в редакції, яка діяла не момент проведення прилюдних торгів, зазначено, що це Положення визначає умови і порядок проведення прилюдних торгів з продажу квартир, будинків, підприємств як цілісного майнового комплексу, інших приміщень, земельних ділянок, що є нерухомим майном, на які звернено стягнення відповідно до чинного законодавства, а також розрахунків за придбане майно. Відповідно до пункту 4 розділу Х Тимчасового порядку, якщо електронні торги не відбулися, Організатор не пізніше наступного дня повідомляє про це орган державної виконавчої служби, державним виконавцем якого майно передано на реалізацію. Відповідно до статті 49 Закону України «Про іпотеку» у редакції на час проведення торгів та складення акту протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. У цьому випадку придбання предмета іпотеки іпотекодержателем оформлюється протоколом і актом про реалізацію предмета іпотеки у порядку, встановленому статтею 47 цього Закону, а нотаріус на підставі такого акту видає свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися. Частинами третьою, четвертою статті 47 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що акт про реалізацію предмета іпотеки підписується державним виконавцем, затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, скріплюється печаткою цього органу та не пізніше наступного дня надсилається до організатора прилюдних торгів, який проводив прилюдні торги. Державний виконавець не може відмовити у видачі акта про реалізацію предмета іпотеки, якщо така реалізація здійснювалася відповідно до вимог цього Закону. У разі відмови видати акт про реалізацію предмета іпотеки державний виконавець повинен протягом п`яти робочих днів з дня закінчення строку, встановленого частиною другою цієї статті, повідомити про це організатора прилюдних торгів, іпотекодержателя, іпотекодавця та покупця. Повідомлення, що містить підстави для відмови у видачі акта про реалізацію предмета іпотеки, підписується державним виконавцем і начальником відповідного органу державної виконавчої служби та скріплюється печаткою цього органу. Відмова державного виконавця видати акт про реалізацію предмета іпотеки може бути оскаржена відповідно до законодавства. Судом встановлено, що вказаним вимогам закону оскаржуваний акт державного виконавця від 02.07.2015 відповідає. Водночас згідно частиною дев`ятою статті 62 Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 (в редакції від 05.04.2015) майно передається стягувачу за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалося на реалізацію. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. За фактом такої передачі державний виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно. В копіях матеріалів виконавчого провадження, витребуваних на запит суду, відсутні докази винесення державним виконавцем такої постанови. Проте суд наголошує, що у відповідності до пункту 1.4 Тимчасового положення організація та проведення прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки здійснюються з урахуванням вимог Закону України «Про іпотеку». При цьому суд звертає увагу, що дана норма не містить застереження про те, що вона поширюється виключно на правовідносини з реалізації предмета іпотеки, який реалізується на виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. За такого, оскільки дії державного виконавця при складенні оспорюваного акту відповідали порядку, визначеному у статтях 47, 49 Закону України «Про іпотеку», зокрема, що придбання предмета іпотеки іпотекодержателем оформлюється протоколом і актом про реалізацію предмета іпотеки, складення такого акту без винесення постанови, що було передбачено частиною дев`ятою статті 62 Закон України «Про виконавче провадження», не може беззаперечно свідчити про незаконність такого акту, оскільки така постанова лише засвідчувала факт передачі майна стягувачу в рахунок погашення боргу, що не спростовується дослідженими доказами. Інші доводи [PERSON] стосовно порушень її прав у вигляді неналежного повідомлення її як боржника про проведення торгів та неналежне оформлення інформаційного повідомлення щодо характеристик спірної квартири, що вплинуло на результати торгів та, на її думку, були встановлені рішенням Ленінського районного суду від 04.10.2016 та рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 23.02.2017 (а.с.177 т.2), є помилковими, оскільки рішення від 04.10.2016, яким хоч і були встановлені вказані факти, проте воно було скасовано рішенням суду апеляційної інстанції, а тому не має преюдиційного значення при розгляді цієї справи. А рішенням апеляційного суду від 23.02.2017 у задоволенні позову [PERSON] відмовлено та фактів порушення її прав при проведенні торгів вказаним рішенням не встановлено. При перевірці вказаних доводів при розгляді даної справи суд вважає, що позивачем недостатньо обґрунтовано та жодним чином не доведено, що зазначені нею порушення могли вплинули на результат електронних торгів та свідчити про незаконність складення державним виконавцем акту від 02.07.2015 про реалізацію предмета іпотеки, що є предметом розгляду цієї справи з підстави, передбаченої статтею 393 ЦК України. Оскільки позивачем не доведено обставин, які б свідчили про істотне порушення її прав та законних інтересів при проведенні прилюдних торгів та затвердженні їх результату, хоча в силу статті 81 ЦПК України це є її обов`язком, а також, що судом не встановлено істотних порушень вимог діючого на той час законодавства при складенні державним виконавцем акту, відсутні підстави для визнання незаконним та скасування акту Ленінського ВДВС ММУЮ від 02.07.2015 про реалізацію предмета іпотеки, а саме двокімнатної квартири [ADDRESS] . Оскільки в задоволенні вимоги про скасування акту судом відмовлено, а інші заявлені позивачем вимоги є похідними, відсутні і підстави для визнання недійсним та скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів серія та № 261, видане 30.07.2015, про належність ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» на праві власності спірної квартири, а також про визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного 25.01.2018 між ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. за реєстровим №51. За такого, враховуючи встановлені обставини та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог за недоведеністю. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, а дві інші заявлені позивачем вимоги в уточненому позові від 02.07.2020 є похідними від першої вимоги, яка оплачена позивачем, то відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Outcome: dismissed