Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

В лютому 2015 року [PERSON] звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій, з урахуванням наданих уточнень, просила усунути перешкоди в користуванні та володінні належним їй майном, шляхом виселення [PERSON] та [PERSON] з самовільно зайнятого ними домоволодіння [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення і зняти [PERSON] в управлінні державної міграційної служби в Дніпропетровській області з реєстраційного обліку у вищевказаному домоволодінні, а також стягнути з відповідачів судові витрати по справі. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що [INFO] помер її батько, який був власником спірного домоволодіння. У цьому домоволодінні зареєстровані позивачка та відповідачка [PERSON], але остання за вказаною адресою тривалий час не проживала та батькові не допомагала. Оскільки батько тяжко хворів та потребував допомоги, позивачка проживала разом із батьком та допомагала йому. В 2009 році батько склав заповіт, яким заповів своє майно позивачці, яка після смерті батька оформила свої спадкові права та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищевказане домоволодіння. В травні 2013 року, коли позивачка перебувала в лікарні, відповідачі виламали вхідні двері та самовільно поселилися в домоволодінні [ADDRESS], який належить позивачці. При цьому, відповідачі відмовляються в добровільному порядку виселитися з вказаного домоволодіння та погрожують позивачці фізичною розправою, а також перешкоджають їй та її родині проживати у власному будинку. В квітні 2015 року [PERSON] пред'явила зустрічну позовну заяву, в якій просила встановити факт прийняття нею спадщини після смерті [PERSON], яка померла [INFO], визнати частково недійсним в 1/6 частині свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 15 липня 2014 року, видане державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. та зареєстроване в реєстрі за № 2-866, на ім'я [PERSON], згідно з яким [PERSON] успадкувала домоволодіння [ADDRESS], що складається з житлового будинку літ. А-1 житловою площею 51,4 кв.м., загальною площею 68,9 кв.м., вбиральні літ. Б, стін сараю літ. В, визнати за нею право власності на 1/6 частину вказаного домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO]. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що вони з відповідачкою є рідними сестрами. Їхні батьки в 1986 році за спільні кошти придбали домоволодіння [ADDRESS], яке належало їм на праві спільної власності, оскільки вони перебували в шлюбі. [INFO] їхня матір померла. На день її смерті їй належала половина спільного з батьком майна, тобто 1/2 частина домоволодіння [ADDRESS]. Позивачка на день її смерті була малолітньою, але була зареєстрованою в домоволодінні та є такою, що прийняла спадщину у вигляді 1/6 частини спірного домоволодіння. Позивачка звернулася до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, але їй відмовили, оскільки вона не надала правовстановлюючих документів про право власності матері на спірне майно. Ухвалою суду первісний позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] були об'єднані в одне провадження. В судовому засіданні позивача за первісним позовом та відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] і її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги за первісним позовом та просили задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалися на обставини викладені в позовній заяві. В задоволенні зустрічного позову просили відмовити в повному обсязі. Відповідачі за первісним позовом та позивачка за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення первісного позову та просили відмовити [PERSON] в задоволенні її вимог. Зустрічну позовну заяву підтримали та просили задовольнити. При цьому, вказали на обставини, які викладені в зустрічній позовній заяві. Представник Головного управління державної міграційної служби в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив. Представник Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій просила розглянути дану справу без її участі у зв'язку із виробничою завантаженістю. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] за первісним позовом та позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] належить на праві власності домоволодіння [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 15.07.2014 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-866 (а.с.9). Вказане домоволодіння [PERSON] успадкувала після смерті свого батька [PERSON], померлого [INFO]. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрами, що не заперечували й самі сторони. [PERSON] вказала, що домоволодіння [ADDRESS], хоча й належало їхньому батькові, було спільною власністю їхніх обох батьків - [PERSON] та [PERSON]. Так, судом встановлено, що спірне домоволодіння належало [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 16.01.1986 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-125 (а.с.44-45). Мати [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] [INFO] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Красногвардійської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис № 1451 від 12.09.1995 року (а.с.48). [PERSON] у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті своєї матері, оскільки була зареєстрована за однією з померлою адресою та у встановленому законом порядку звернулася до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, якою (нотаріальною конторою) була заведена спадкова справа № 253/2015, копія якої знаходиться в матеріалах даної справи (а.с.65-78). Відповідно до ч. 1 ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивачки за зустрічним позовом в частині встановлення факту та встановити факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Проте, 20 квітня 2015 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO], на спірне домоволодіння, оскільки нею не надані правовстановлюючі документи на вказане нерухоме майно (а.с.78). [PERSON] просила визнати частково недійсним в 1/6 частині вищевказане свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 15 липня 2014 року, видане державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. та зареєстроване в реєстрі за № 2-866, на ім'я [PERSON], згідно з яким [PERSON] успадкувала домоволодіння [ADDRESS] та визнати за нею право власності на 1/6 частину вказаного домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO]. Разом з тим, факт належності батькам сторін - [PERSON] та [PERSON] домоволодіння [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності, судом не встановлювався та з такими вимогами позивачка не зверталася, а відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Тому, решта позовних вимог [PERSON] у зустрічній позовній заяві є необґрунтованими та безпідставними, а тому, суд вважає необхідним відмовити в їх задоволенні. Судом встановлено, що в належному [PERSON] домоволодінні [ADDRESS], який вона успадкувала після смерті батька, проживають її сестра [PERSON] та [PERSON]. Крім того, [PERSON] зареєстрована у вказаному домоволодінні. [PERSON] просила усунути їй перешкоди в користуванні та володінні належним їй майном, шляхом виселення [PERSON] та [PERSON] з самовільно зайнятого ними домоволодіння [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення і зняти [PERSON] в управлінні державної міграційної служби в Дніпропетровській області з реєстраційного обліку у вищевказаному домоволодінні. Правовими підставами своїх позовних вимог вона вказала ст. ст. 386,391 ЦК України та ст. ст. 116, 150, 155 ЖК України. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Разом з тим, судом встановлено, що [PERSON] була зареєстрована та проживає у спірному домоволодінні, як член сім'ї попереднього власника (дочка). Факт постійного проживання [PERSON] у спірному домоволодінні підтвердили допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які є сусідками, та [PERSON], яка є тіткою сторін. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно з ст. 157 ЖК України, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Разом з тим, відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Проте, [PERSON] та її представником не доведено суду належними доказами, що [PERSON] вчиняються дії вказані в ч. 1 ст. 116 ЖК України, у зв'язку з чим, були би підстави для її виселення. Натомість, свідок [PERSON], яка є сусідкою повідомила, що це саме [PERSON] псувала майно у спірному домоволодінні. Тому, суд вважає безпідставними та необґрунтованими вимоги [PERSON] в частині виселення [PERSON] з домоволодіння [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення і зняття її в управлінні державної міграційної служби в Дніпропетровській області з реєстраційного обліку у вищевказаному домоволодінні. Натомість, [PERSON] не є та не був членом сім'ї власника спірного домоволодіння, не є чоловіком [PERSON] (даний факт не встановлювався та сторонами такі вимоги не заявлялися). При цьому, судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований офіційно за іншою адресою, що не заперечувалося сторонами. За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним на підставі виселити [PERSON], 1964 року народження, з самовільно зайнятого ним домоволодіння [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] слідує стягнути судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial