Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

В квітні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 14 квітня 2012 року сталась дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено належний йому на праві власності автомобіль марки «Kia Sportage», номерний знак [NUMBER]. Згідно постанови Носівського районного суду Чернігівської області від 18 травня 2012 року винною особою у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди є [PERSON] Відповідачем при складанні протоколу на місці дорожньо-транспортної пригоди був наданий поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АА №7687320 від 12 жовтня 2011 року, виданий ПрАТ «СК «Статус». [PERSON] звертався до ПрАТ «СК «Статус» з заявою про виплату страхового відшкодування, проте йому було відмовлено у звязку з тим, що [PERSON] станом на момент дорожньо-транспортної пригоди був позбавлений посвідчення водія. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу була заподіяна матеріальна шкода у розмірі 119211 гривень 13 копійок, а також понесені витрати на проведення експертного дослідження з визначення вартості матеріального збитку у розмірі 800 гривень та витрати на попередню розборку автомобіля у розмірі 244 гривень 80 копійок. Власником автомобіля, за кермом якого знаходився [PERSON], було частково відшкодовано матеріальну шкоду у розмірі 64000 гривень. Таким чином, для повного відшкодування завданої матеріальної шкоди [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду, завдану пошкодженням транспортного засобу у розмірі 56255 гривень 93 копійки. У судове засідання представник позивача [PERSON] не зявилась, надала до суду заяву, якою просила проводити розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому порядку. Про своє ставлення до предявленого позову суд не повідомив. На підставі ч.1 ст.224 ЦПК України суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, про що в судовому засіданні оголосив протокольну ухвалу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою Носівського району Чернігівської області від 18 травня 2012 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень (а.с.7). З даної постанови вбачається, що 14 квітня 2012 року о 16 годині 15 хвилин на 22 км автодороги «Бориспіль-Дніпропетровськ» [PERSON], керуючи автомобілем «Volkswagen», номерний знак А [NUMBER], не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу та зіткнувся з автомобілем марки «Кіа», номерний знак [NUMBER], внаслідок чого обидва транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, чим порушив п.п. «в» п.2.3, п.13.1 ПДР України. За правилами ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно з довідки Бориспільського ВДАІ №8991925 (а.с.6) на місці скоєння дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] надав поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АА №7687320, виданий ПрАТ «СК «Статут». У відповідності до звіту ТОВ «Експертно-Асистуюча Компанія «Фаворит» від 03 травня 2012 року вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «Kia Sportage», номерний знак [NUMBER], становить 119211 гривень 13 копійок (а.с.13-54). Крім цього, за проведення автотоварознавчого дослідження позивачем було сплачено 800 гривень, що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера №1430 від 04 травня 2012 року, а також відповідно до рахунку-фактури від 04 травня 2012 року позивачем сплачено 244 гривень 80 копійок за проведення дефектовки автомобіля та часткове розбирання автомобіля (а.с.58,60). Оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність, повязана з експлуатацією автомобіля марки «Volkswagen», номерний знак А [NUMBER], була застрахована у ПрАТ «СК «Статус». [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «Статус» з заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.9). Проте, за наслідком звернення до ПрАТ «СК «Статус» позивачу було відмолено у виплаті страхового відшкодування у звязку з тим, що дану дорожньо-транспортну пригоду не було визнано страховим випадком. В обґрунтування цього ПрАТ «СК «Статус» вказав на те, що відповідно до п.1.4 ст.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особами, відповідальність яких застрахована, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Відповідно до вимог ч.1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.2 та ч.3 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах. Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому матеріальної шкоди. У відповідності до роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року за №4 встановлено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (п.2.2. Правил дорожнього руху України). В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] на законних підставах керував автомобілем. Так, з довідки Бориспільського ВДАІ №8991925 (а.с.6) вбачається, що на момент дорожньо-транспортної [PERSON] здійснював керування автомобілем без посвідчення водія, тобто керував транспортним засобом не на законних підставах. Тому [PERSON] вважається особою, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом. З урахуванням цих обставин в сукупності, суд приходить до висновку, що у [PERSON] виникло зобов'язання відшкодувати матеріальну шкоду, заподіяну [PERSON] Відповідач ухиляється від добровільного відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи те, що власник автомобіля марки «Volkswagen», номерний знак А [NUMBER], виплатила позивачу частину завданої матеріальної шкоди у розмірі 64000 гривень. Тому з [PERSON] на користь позивача належить стягнути матеріальну шкоду у розмірі 56255 гривень 93 копійок. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З квитанції (а.с.1) вбачається, що при предявленні позову [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 562 гривень 56 копійок. Предявлений ним позов задоволений. З огляду на це, з [PERSON] на користь позивача слід примусово стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 562 гривень 56 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved