Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

В листопаді 2019 року позивач звернулась до суду з позовом в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до 29.12.2020. але не до досягнення нею 23 років. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням 27.08.2007. Від шлюбу у них народилась донька - [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем. За рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва сплачував на її користь аліменти на утримання доньки до досягнення останньою повноліття. На даний час донька досягла повноліття та продовжує навчання та продовжує навчання на п`ятому курсі денного відділення у Миколаївському інституті права Національного університету «Одеська юридична академія» на контрактній основі. На даний час позивач знаходиться у декретній відпустці за доглядом за дитиною до чотирьох років, у зв`язку з чим не має змоги допомагати донці як раніше. В свою чергу відповідач працює у філії «Днопоглиблювальний флот» ДП «Адміністрація морських портів України», на посаді заступника начальника з технічних питань, з його декларації за 2018 рік вбачається, що його заробітна плата за 2018 рік складає 3892000,00 грн., це приблизно 324333,00 грн. на місяць. Оскільки донька сторін навчається у вищому навчальному закладі на контрактній основі, стипендії не отримує, джерел доходів не має, враховуючи те, що відповідач не є інвалідом, знаходиться у працездатному віці, непрацездатних батьків на утриманні не має, він зобов`язаний та має можливість утримувати свою неповнолітню доньку. Також позивач зазначила, що на утриманні відповідача перебуває троє малолітніх дітей 2009, 2012 та 2015 року народження, а також він виховує четверту дитину 2002 року народження, сина дружини від іншого шлюбу, який навчається в Одеському національному морському університеті за кошти відповідача. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 02.12.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання, призначене на 16.03.2020 на 09:30 годину сторони не з`явилися, представник відповідача надала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю надати відзив на позов, посилаючись на неотримання відповідачем копії позовної заяви з додатками. Розгляд справи було відкладено на 23.04.2020. У судове засідання, призначене на 23.04.2020 на 11:30 годину сторони не з`явилися, представник відповідача надала клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на запровадження на території України карантину та неотримання відповідачем копії позовної заяви з додатками. Розгляд справи було відкладено на 09.06.2020. У судове засідання, призначене на 09.06.2020 на 16:00 годину сторони не з`явилися, представник відповідача надала клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на запровадження на території України карантину та те, що копію позовної заяви з додатками вона отримала лише 04.06.2020. Розгляд справи було відкладено на 07.07.2020. У судове засідання, призначене на 07.07.2020 на 09:20 годину, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Позивач надала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача надала до суду клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на запровадження на території України карантину, та зазначила, що позивач отримав копію позовної заяви лише 03.07.2020. Крім того, вказала, що нею, з метою надання суду достатніх та достовірних доказів, подано адвокатські запити від 30.06.2020 до Миколаївського інституту права Національного університету «Одеська юридична академія» та від 06.07.2020 до КНП ММР «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2». Вирішуючи клопотання про відкладення розгляду справи, суд бере до уваги наступне. За змістом статті 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статті 6 Конвенції кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гуржій проти України» від 01.04.2008, «Олександр Шевченко проти України» від 26.04.2007). Поряд з цим, національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення Європейського суду з прав людини від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України»). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (рішення Європейського суду з прав людини від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України»). Судом враховується, що з 12.03.2020 на всій території України установлено карантин (постанова КМ України «Про запобігання поширенню на території України короновірусу COVІD-19» від 11.03.2020 № 211) та враховуються рекомендації Ради Суддів України про запровадження особливого режиму роботи на період карантинних заходів, про можливість здійснювати судовий розгляд справ без участі сторін по можливості (лист РСУ від 16.03.2020 № 9рс-186/20). Таким чином, явка до суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані судом поважними. Тому з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень суду. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Вирішуючи питання про можливість відкладення розгляду справи, суд приймає до уваги те, що межі відкладення розгляду справи не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини від 27.06.2000 у справі «Фрідлендер проти Франції»). Провадження по вказаній справі відкрите 02.12.2019, при цьому представником відповідача вчетверте було подано клопотання про відкладення розгляду справи. Суд звертає увагу на те, що постанова Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 не зупинила роботу судів і не містить заборони участі сторін у судових засіданнях, з 12.05.2020 карантинні заходи пом`якшені, дозволена робота адвокатських офісів. Тобто, представник відповідача як адвокат мала можливість брати участь при розгляді справи, незважаючи на введений на території України карантин, на запровадження якого вона посилається, як на підставу відкладення розгляду справи. Беручи до уваги викладене, враховуючи вимоги закону щодо строків розгляду справ, а також те, що представник відповідача вчетверте подає клопотання про відкладення судового засідання, суд не вбачає підстав для подальшого відкладення розгляду справи та розцінює подану нею заяву, як затягування розгляду цивільної справи, оскільки відповідач та його представник у разі виявлення бажання не бути присутніми в судовому засіданні через карантинні заходи, не були позбавлені можливості надати суду відзив на позов та/або докази по суті спору в обґрунтування заперечень проти позову. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, приходить до наступного. Як встановлено судом, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 27.08.2007, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис №411. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом запису актів про народження Виконкому Миколаївської міської Ради народних депутатів Миколаївської області, актовий запис №2427, [INFO] у сторін народилась донька - [PERSON] . З довідки ОСББ «Корабел» №375 від 08.10.2019 вбачається, що позивач та [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки Миколаївського інституту права Національного університету «Одеська юридична академія» №123 від 17.09.2019 [PERSON] є студенткою першого курсу магістратури денної форми навчання зазначеного навчального закладу. Навчання здійснюється на контрактній основі, стипендія не нараховується і не виплачується. Термін навчання за програмою магістр з 01.09.2019 по 29.12.2020. Згідно індивідуального договору №3648293-2019 про підготовку фахівця магістра, укладеного між Національним університетом «Одеська юридична академія» Міністерства освіти і науки України в особі ректора [PERSON] і [PERSON] , витрати на підготовку контрактника за спеціальністю та ступенем вищої освіти, за перший рік навчання становлять 26450,00 грн., за кожен наступний рік навчання - 30074,00 грн. За даними декларації суб`єкта декларування - [PERSON] , вбачається, що заробітна плата отримана ним за основним місцем роботи за 2018 рік склала 3892000,00 грн. За даними декларації суб`єкта декларування - [PERSON] , вбачається, що заробітна плата отримана ним за основним місцем роботи за 2019 рік склала 730022,00 грн. За даними декларації суб`єкта декларування - [PERSON] , вбачається, що заробітна плата отримана ним за основним місцем роботи склала 113576,00 грн. за звітний період з 01.01.2020 по 03.03.2020 (період перед звільненням, який не був охоплений раніше поданими деклараціями). Як вбачається з позовної заяви, відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу доньці на період навчання, оскільки є працездатним, проте в добровільному порядку таку допомогу не надає. Крім того, суд звертає увагу, що позивач в позовній заяві вказує, що на утриманні відповідача також перебуває троє малолітніх дітей та повнолітній син дружини від іншого шлюбу, що підтверджується вищевказаними деклараціями. Матеріалами справи підтверджується, що на утриманні позивача також перебуває малолітній син - [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та проживає разом з позивачем. Згідно довідки Комунального закладу Миколаївської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» №198 про потребу дитини (дитини-інваліда) у домашньому догляді від 12.12.2018, [PERSON] з 13.01.2019 потребує домашнього догляду. Згідно зі статтею 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син які продовжують навчання. Відповідно до статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] є повнолітньою, навчається на денній формі навчання, а відтак потребує матеріальної допомоги, оскільки саме по собі перебування на денній формі навчання свідчить про неможливість її працевлаштування впродовж часу навчання. Також, відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. Відповідно до частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вище наведене, а також те, що повнолітня донька сторін навчається на денній формі навчання, за такого, потребує матеріальної допомоги у зв`язку із навчанням, а також те, що відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу не надає та відсутність доказів його непрацездатності та неможливості надання матеріальної допомоги, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. При визначенні розміру аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, суд враховує всі фактичні обставини справи, а саме те, що відповідач має задовільний стан здоров`я, є працездатним, перебування на його утриманні трьох малолітніх дітей та повнолітнього сина дружини від іншого шлюбу, а також те, що обов`язок утримувати своїх повнолітніх дітей покладається на обох батьків, та вважає достатнім стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду і до закінчення терміну навчання - 29.12.2020. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial