overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

В квітні 2014 року до суду надійшла позовна заява ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В судове засідання представник позивача не прибув, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та пояснив суду, що відповідач [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконував, що призвело до прострочення платежів як за кредитом, так і за процентами; просив стягнути заборгованість по кредитному договору № AN4HCC9F4Z0031 від 25.10.2011 року в розмірі 24119 грн. 56 коп., яка саме складається з заборгованості по кредиту - 11603,84 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 14,02 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 5671,96 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 5205,00 грн., штрафи 500 грн. - фіксована частина, та 1124,74 грн. - процентна складова та сплату судових витрат покласти на відповідача [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв. Суд беручи до уваги відсутність з боку позивача заперечень щодо постановлення по справі заочного рішення та враховуючи факт повторної неявки відповідача в судове засідання та неповідомлення відповідачем про причини неявки до суду на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу по суті у відсутність не прибувшого відповідача на підставі наявних у справі доказів з ухваленням по справі заочного рішення. Станом на 14.03.2014 року [PERSON] має сплатити ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» заборгованість в розмірі 24119 грн. 56 коп., яка саме складається з заборгованості по кредиту - 11603,84 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 14,02 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 5671,96 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 5205,00 грн., штрафи 500 грн. - фіксована частина, та 1124,74 грн. - процентна складова. Відповідно до ч. 1 ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Тому, суд вважає до необхідне позовні вимоги задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 24119,56 грн., та витрати зі сплати судового збору 243,60 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

В квітні 2014 року до суду надійшла позовна заява ПАТ «Альфа Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В судове засідання представник позивача ПАТ «Альфа-Банк» не прибув, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та пояснив суду, що відповідач [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконувала, що призвело до прострочення платежів як за кредитом, так і за процентами; просив стягнути заборгованість по кредитному договору № 490071185 від 22.05.2008 року в розмірі 2097800 грн. 14 коп., яка саме складається з заборгованості по кредиту - 315528,71 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 125495,58 грн., пені - 1656775,85 грн. та сплату судових витрат покласти на відповідача [PERSON] Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не прибула, про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомляла. Суд, враховуючи факт повторної неявки відповідача в судове засідання та неповідомлення відповідачем про причини неявки до суду на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу по суті у відсутність не прибувшого відповідача на підставі наявних у справі доказів з ухваленням по справі заочного рішення. Вивчивши матеріали справи, суд знайшов позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 22.05.2008 року між ПАТ «Альфа Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 490071185 відповідно до якого позивач надав позичальнику кредит у сумі 29552,55 дол. США. Відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором; щомісячні платежі не здійснював, чим порушує права позивача, що спричинило подання позовної заяви та нарахування штрафів. Станом на 04.04.2014 року [PERSON] має сплатити ПАТ «Альфа Банк» заборгованість в розмірі 2097800 грн. 14 коп., яка саме складається з заборгованості по кредиту - 315528,71 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 125495,58 грн., пені - 1656775,85 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Тому, суд вважає до необхідне позовні вимоги задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 718881,16 грн., та витрати зі сплати судового збору 3654,00 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

В квітні 2014 року заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про визнання недієздатною його бабусі [PERSON], [INFO], яка зареєстрована та проживає: [INFO], та призначення його опікуном, посилаючись на те, що внаслідок хронічного розладу [PERSON] не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керуватися ними. В судове засідання заявник не з'явився, до початку розгляду справи надав заяву, згідно якої свої вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в заяві та просив заяву задовольнити. Представники зацікавленої особи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Заперечень щодо заяви до суду не направили. Суд, заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], яка є бабусею заявника, внаслідок хвороби за своїм психічним станом в даний час не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує встановлення над нею опіки, що підтверджується даними пояснень заявника, даними акту амбулаторної комісійної судово - психіатричної експертизи № 245ц від 08.08.2014р. /а.с. 31/. Відповідно до вимог ст. 39 ЦК України, ст.ст.256-259 ЦПК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та ( або ) керувати ними. За правилами ст. 40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Відповідно до ст. 41 ЦК України над недієздатною особою встановлюється опіка. Підставою для задоволення заяви про визнання недієздатним є встановлення судом того факту, що [PERSON] за своїм психічним станом в даний час не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Згідно зі ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до Акту обстеження житлово - побутових умов жителя с. Глибоке [PERSON] від 15.10.2014р., встановлено останній перебуває в належних сімейних відносинах з бабою [PERSON], утримує її, характеризується з позитивної сторони, на обліку у лікарів (психіатра і нарколога) не перебуває, а тому вважають за можливе рекомендувати [PERSON] опікуном [PERSON]. З наданих суду доказів вбачається, що [PERSON] являється бабусею заявника [PERSON] За станом здоров'я [PERSON] може бути опікуном. За таких обставин суд приходить до висновку, що перешкоди для призначення опікуном [PERSON] над недієздатною [PERSON] відсутні, а тому заява підлягає задоволенню. Відповідно до положень ч. 2 ст. 240 ЦПК України, судові витрати в даному випадку, відносяться на рахунок держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

В квітні 2014 року заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що вона проживала однією сім'єю із [PERSON], яка померла [INFO] не менше п'яти років до дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця. В судовому засіданні заявниця та її представник заяву підтримали і пояснили, що встановити факт проживання з [PERSON] необхідно для прийняття спадщини, що залишилась після смерті останньої. Заявниця з [PERSON] проживали однією сім'єю після смерті чоловіка покійної. [PERSON] здійснювла догляд за [PERSON], проводила в її будинок газ та комунікації, поховала її після смерті. Представник заінтересованої особи - Новолабунської сільської ради в судовому засіданні пояснила, що як сільському голові їй відомо, що [PERSON] дійсно проживала з 1 грудня 2003 року по 2 грудня 2013 року однією сім'єю, здійснювала за нею належний догляд, проводила до будинку газ та відповідні комунікації, поховала її після смерті. В судовому засіданні свідок [PERSON], сусідка покійної, дала показання, що заявниця на протязі десяти років проживала однією сім'єю з [PERSON] і проводила її поховання. Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи в повному об'ємі, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. З копії свідоцтва про смерть, виданого Новолабунською сільською радою, актовий запис № 27 від 04 грудня 2013 року, вбачається, що [PERSON] померла [INFO] в селі Юровщина Полонського району. З довідки Новолабунської сільської ради Полонського району №172 від 14 лютого 2014 року вбачається, що заявниця протягом тривалого періоду надавала допомогу [PERSON] в обробітку земельної ділянки та веденні особистого селянського господарства. [PERSON] проводила лікування та здійснювала догляд при хворобі [PERSON] до дня її смерті та похоронила її на кладовищі села Юровщина. Відповідно до довідки Новолабунської сільської ради Полонського району №185 від 21 березня 2014 року [PERSON] похоронила [PERSON], яка померла [INFO]. на кладовищі с.Юровщина Полонського району згідно християнського звичаю здійснила поминальні обіди. З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру за № 36340361 від 16.01.2014 року вбачається, що в спадковому реєстрі за №55604284 заведена спадкова справа після смерті [PERSON], яка померла [INFO] в селі Юровщина Полонського району. Враховуючи, що заявниця не має можливості встановити факт проживання однією сім'єю в позасудовому порядку більше п'яти років, а досліджені у справі докази в їх сукупності підтверджують дану обставину, заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

В квітні 2014 року заявник звернувся в київський районний суд м. Полтави з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. В заяві посилався на те, що згідно свідоцтва про право власності на житло виданого дослідним господарським НДІС згідно розпорядження з розпорядженням від 20.01.1994 року № 43, [PERSON] є на праві приватної спільної сумісної власності співвласником квартири [ADDRESS], іншими співвласниками є - [PERSON], мати заявника та [PERSON] - дідусь заявника. 20.01.1994 року Полтавським бюро технічної інвентаризації нерухомого майна «Інвентаризатор» проведена реєстрація права власності на вказану квартиру. У зазначеному документі вказано прізвище, ім.»я, по батькові [PERSON], тоді як необхідно [PERSON]. Просить суд встановити факт належності [PERSON], правовстановлюючого документу - Свідоцтва про право власності на житло квартиру [ADDRESS]. В судове засідання заявник не з»явився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутність позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник зацікавленої особи ПП ПБТІ «Інвентаризатор» не з»явився, але надав клопотання про розгляд справи без його участі вимоги підтримує, клопотань немає. Суд дослідивши матеріали по справі приходить до висновку, що заява обґрунтована і підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім.»я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім.»ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Так, судом встановлено, що свідоцтво про право власності на житло від 20.01.1994 року виданого дослідним господарством НДІС та зареєстроване колективним підприємством «Інвентаризатор» посвідчує, що квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної, спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідно до копії паспорта виданим Київським РВ ПМУ УМВС Українив Полтавській області 02.12.1996 року зазначено прізвище, ім.»я, по батькові громадянина України [PERSON]. Згідно довідки про присвоєння ідентифікаційного номера прізвище заявника вказано - [PERSON]. Таким чином, суд має достатньо доказів належності свідоцтва про право власності на житло від 20.01.1994 року, виданого дослідним господарством НДІС, [PERSON], [PERSON] та [PERSON], але запис прізвища заявника «Поливаному» зроблено помилково. Допущена в свідоцтві помилка створює заявнику перешкоду як власнику в оформленні документів. На підставі викладеного суд вважає доведеним факт належності заявнику свідоцтва про право власності на житло, виданого 20.01.1994 року на ім'я [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

В квітні 2014 року заявник звернувся до суду із заявою, в якій просила встановити факт належності [PERSON] правовстановлюючого документу - державного акта на право власності на земельну ділянку від 14 серпня 1997 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за реєстровим номером 599, відповідно до якого прізвище власника значиться як «[PERSON]». В обґрунтовування заяви заявник вказувала, що 11 квітня 1997 року був укладений договір куплі-продажу №1-832, земельної ділянки [ADDRESS], між продавцем земельної ділянки [PERSON] і покупцем земельної ділянки - [PERSON], посвідчений державним нотаріусом П'ятої Миколаївської державної нотаріальної контори Козленюк С.І. 13 серпня 2013 року представник позивача [PERSON], діючого на підставі нотаріального доручення, звернувся до реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області з заявою про державну реєстрацію прав та обтяжень на нерухоме майно, але йому було відмовлено, оскільки у вказаному правовстановлюючому документі є розбіжності написання прізвищ власника. Зацікавлена особа по справі - Реєстраційна служба Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області, надала до суду заяву про розгляд справи у відсутність її представників, проти задоволення заяви не заперечувала. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе задовольнити заяву з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення приналежності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не співпадають з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом, вказаних в свідоцтві про народження або в паспорті. Судовим порядком можуть бути встановлений також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав громадян. Судом встановлено, що відповідно до державного акта про право власності на земельну ділянку від 14 серпня 1997 року земельна ділянка [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 6). Зараз заявник бажає отримати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, але не може цього зробити у зв'язку із розбіжностями в правовстановлюючих документах. Враховуючи незначні розходження у документах, суд приходить до висновку, що вимоги заявника про встановлення факту належності правовстановлюючого документу обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

В квітні 2014 року заявник звернувся з заявою про встановлення факту знаходження в шлюбі, у період з 08 січня 1942 року по 01 серпня 1974 рік його матері - [PERSON], яка померла [INFO] з його батьком - [PERSON], який помер [INFO]. В обґрунтування заявленого заявник зазначив, що його мати та батько перебували у зареєстрованому шлюбі та мешкали однією родиною. Після їх смерті залишилось спадкове майно. Заявник є спадкоємцем першої черги за законом. При звернені заявника до нотаріальної контори для оформлення спадкових прав, йому було відмовлено, оскільки ним не було надано свідоцтво про укладання шлюбу між батьками. Вказане свідоцтво було загублено під час війни, в зв'язку з чим підтвердити факт реєстрації шлюбу між батьками та знаходження їх в шлюбі неможливо. Внаслідок чого заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту знаходження в шлюбі його матері з батьком- в судовому порядку. В судовому засіданні заявник наполягав на задоволені вимог про встановлення факту у відповідності до заяви. Представник зацікавленої особи проти задоволення заяви не заперечував. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є рідною сестрою [PERSON] - батька заявника. Крім підтвердила той факт, що [PERSON] та [PERSON] жили разом протягом свого життя, одружились під час Великої Вітчизняної Війни, у них народилось троє дітей. Оскільки вони працювали на залізниці, часто міняли місце мешкання. Свідок [PERSON] пояснив суду, що був сусідом [PERSON] та [PERSON], які мешкали по сусідству як подружжя на протязі п'ятдесяти років, до самої смерті. Мали трьох дітей. При цьому заявник є сином зазначеного подружжя та мешкав з ними. Суд заслухавши заявника, представника зацікавленої особи, свідків, вивчивши матеріали справи встановив наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. У відповідності до копії свідоцтва про народження, що міститься в справі (а.с.7), батьками заявника вказано [PERSON], [PERSON]. Згідно з копіями свідоцтв про смерть, долучених до справи (а.с.5,6), [PERSON] померла [INFO], [PERSON] помер [INFO]. Згідно з наданою Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харцизького міського у правління юстиції в Донецькій області відповіддю (а.с.13), при перевірці за період з 1936 року по 1950 рік по первинним записам, а також з 1949 року по теперішній час по поновленим записам, актовий запис про шлюб на [PERSON] та [PERSON] до ВДРАЦС Харцизького МУЮ у Донецькій області та міським і селищним радам не знайдено. У відповідності з наданою Реєстраційною службою Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиція у Донецькій області відповіддю (а.с.23), при проведенні перевірці архіву за період з 1936 по 1950 роки, актовий запис про шлюб між [PERSON] та [PERSON] - відсутній. У відповідності до ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту реєстрації шлюбу. Факт родинних стосунків також підтверджується долученими до справи фотокартками (а.с.14). Встановлення факту знаходження в шлюбі батьків має юридичне значення для заявника, тому у суду є всі підстави для задоволення заявленого.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

В квітні 2014 року заявник звернулась до суду з заявою про надання їй права на шлюб посилаючись на те, що в 2013 році вона познайомилась з [PERSON], [INFO] з яким на даний час мають намір зареєструвати шлюб. Їхні почуття переросли в кохання і на теперішній час заявник вагітна від [PERSON], тому вони вирішивши створити сім'ю. Її батьки та батьки [PERSON] не заперечують проти їхнього шлюбу і реєстрація цього шлюбу відповідає їх інтересам. Разом з тим вони не можуть зареєструвати шлюб, оскільки заявниця не досягла шлюбного віку. Просить суд надати їй право на шлюб. В судовому засіданні заявниця підтримали свої вимоги. Зацікавлені особи заяву про надання права на шлюб підтримали, проти її задоволення не заперечували, оскільки для того щоб зареєструвати шлюб належним чином потрібне рішення суду про надання права на шлюб. Заслухавши учасників процесу, дослідивши докази суд вважає заяву обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню з наступних підстав: Стаття 22 СК України встановлює шлюбний вік для жінки у вісімнадцять років. Особи, які бажають зареєструвати шлюб, мають досягти шлюбного віку на день реєстрації шлюбу. Відповідно до ст. 23 СК України, право на шлюб мають особи, які досягли шлюбного віку. Однак за заявою особи, яка досягла 16 років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Відповідно до ч. 1 ст. 27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Як вбачається з копії свідоцтва про народження та копії паспорта [PERSON] народилась [INFO], тобто на час звернення до суду з заявою та її розгляду в суді має повні шістнадцять років. Згідно довідки, виданої Слов'яносербською центральною районною лікарнею [PERSON] знаходиться на обліку в Слов'яносербській жіночій консультації в зв'язку з вагітністю. Судом не встановлено будь-яких обставин, які б вказували, що шлюб може зашкодити інтересам заявниці. З огляду на вищевикладене суд вважає, що укладення шлюбу між заявницею та [PERSON] буде відповідати інтересам заявниці і суспільства в зв'язку з чим заява про надання права на шлюб підлягаю задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved