Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

В листопаді 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у спілкуванні та вихованні дитини, в якому просив постановити рішення, яким зобов'язати [PERSON] не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною: [PERSON], [INFO]; визначити способи його участі у вихованні дитини [PERSON], [INFO] шляхом встановлення часу спілкування з ним не менш ніж два рази на тиждень у суботу та неділю, щоб він з 10-00 год. у суботу забирав дитину за місцем його проживання, перебування та з цього часу постійно знаходився з дитиною та повертав його на адресу мешкання, перебування відповідачки не пізніш 10-00 год. у неділю; встановити також час його спілкування і спільного відпочинку з сином у час літнього відпочинку таким чином: першу половину серпня (не менш 15 календарних днів) з 1 серпня по 15 серпня включно дитина проводить з ним, [PERSON]; зобов'язати відповідачку за два дні до дня його зустрічі з дитиною надати йому точну інформацію щодо фактичного місця проживання, перебування дитини, а у разі настання змін у місці знаходження дитини, повідомити про це його особисто не пізніш, ніж на наступний день з дня настання таких обставин. В обґрунтування позову позивач вказав, що 21 вересня 2010 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою, від якого вони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Шлюб з відповідачкою фактично розпався, більш одного року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, син залишився проживати разом з матір'ю. На протязі всього часу, що він не проживає разом з відповідачкою, вона не дає йому можливості спілкуватися з дитиною та брати участь у його вихованні. Він сплачує аліменти на утримання дитини, а також намагається приймати участь у його вихованні, утриманні, розвитку його здібностей. Але з огляду на те, що відповідачка перешкоджає йому приймати участь у вихованні дитини, він не може реалізувати своє право та одночасно обов'язок приймати участь у вихованні дитини. Виконавчий комітет Заводської районної ради у місті Дніпродзержинську своїм рішенням № 121 від 20.08.2014 року встановив порядок його спілкування з дитиною та участі у його вихованні в наступному порядку: «Визначити [PERSON] порядок побачення з малолітнім сином таким чином: раз на тиждень у вихідний день з 9-00 год. до 19-00 год., за попередньою домовленістю з матір'ю.». Відповідачка відмовилась виконувати це рішення виконкому,а тому поивач судовому порядку просив встановити інший порядок його спілкування з дитиною та участі у його вихованні, враховуючи його розпорядок життя. Він є інвалідом 3 групи від загального захворювання і має особливості життєвого розпорядку, що не було враховано у Рішенні Виконавчого комітету Заводської районної ради у місті Дніпродзержинську № 121 від 20.08.2014 року. Звернувшись до органу опіки та піклування Виконавчого комітету Заводської районної ради у місті Дніпродзержинську, в усному порядку йому роз'яснили, що змінювати будь-що служба не має повноважень та запропонували звернутись до суду. Зазначив, що він вжив всіх необхідних заходів, щоб вирішити питання про участь у вихованні дитини без залучення органів державної влади та суду, але відповідачка перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, посилаючись на обставини зазначені в позові. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, посилаючись на прив»язаність дитини до матері та на стан здоров»я дитини. Представник третьої особи Служби у справах дітей Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, просили суд розглянути справу без їх участі та винести рішення з урахуванням інтересів дитини відповідно до чинного законодавства. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов'язані поважати дитину. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Тобто визначені головні напрями виховного процесу, який мав би зосереджуватися на основних суспільних цінностях - повазі до інших людей, любові до членів своєї сім'ї, родини. Згідно зі ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Право батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов'язків щодо неї. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті та прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Дитина має природну потребу і право спілкуватися з батьком, тому мати не повинна перешкоджати його особистим контактам з дитиною. Правило ч. 2 ст. 157 СК України додатково підкреслює обов'язок того із батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь в її вихованні, хоча збереження у нього цього обов'язку прямо випливає зі ст. 141 СК України, згідно якої мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Право на спілкування з дитиною та участі у її вихованні того з батьків, хто проживає окремо від дитини, кореспондує обов'язок того, з ким проживає дитина, не чинити перешкод у здійсненні свого права. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 21 вересня 2010 року знаходяться в зареєстрованому шлюбі (а.с.10), від якого [INFO] у них народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19 листопада 2010 року (а.с.9). Сімейно-шлюбні відносини між сторонами не склалися, а тому з 2013 року сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, спільного сімейного бюджету не мають, дитина залишалися проживати з матір'ю. Між сторонами виник спір щодо участі батька у спілкуванні з дитиною, що підтверджується матеріалами справи та поясненнями сторін. Тому, за заявою позивача (а.с.25), рішенням Виконавчого комітету Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради № 121 від 20 серпня 2014 року, було визначено [PERSON] порядок побачення з малолітнім сином : раз на тиждень у вихідний день з 9-00 год. до 19-00 год., за попередньою домовленістю з матір'ю (а.с.10). Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною у присутністю іншої особи - ч.ч.1-2 ст. 159 СК України. Відповідно до частини другої ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», батьки, які проживають окремо від дитини, мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Як встановлено у судовому засіданні, позивач має бажання спілкуватися з дитиною, брати участь у її вихованні. Інтереси дітей захищаються передусім і не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Слід звернути увагу на положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. За принципом 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена з матір'ю. Вивчивши матеріали справи, суд погоджується з рішенням Виконавчого комітету Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради № 121 від 20 серпня 2014 року і вважає за необхідне надати можливість позивачу регулярних побачень та спілкувань з дитиною. На підставі вище викладеного та з урахуванням того, яку роль відіграє фактичне розлучення з батьками дитини, тієї обставини, що права батьків є рівними, виходячи з пріоритету прав дитини, урахувавши вік дитини, який станом на час розгляду справи є 4 роки 4 місяці, а також те, що переїзди з одного місця мешкання матері до іншого місця проживання батька можуть негативно вплинути на стан здоров'я дитини, а також тієї обставини, що малолітні діти, як правило більше потребують жіночого догляду та материнської турботи та враховуючи той факт, що дитина не може бути заручником особистих відносин батьків, в інтересах дитини, яка є малолітньою, суд вважає за необхідне встановити спосіб участі позивача у вихованні малолітнього сина [PERSON], [INFO], шляхом усунення перешкод складених [PERSON] - [PERSON] у спілкуванні з сином [PERSON], [INFO], та визначивши час спілкувань [PERSON] з сином, надавши можливість [PERSON] регулярних побачень та спілкувань з дитиною: кожної суботи або неділі( за домовленістю з матір»ю дитини ) з 10 до 18 години, не порушуючи режиму дня дитини у присутності матері [PERSON]. У задоволенні іншої частини позовних вимог [PERSON] - відмовити. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути сплачений ним судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved