Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

В листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, який в січні 2016 року уточнив та просив визначити, що частка померлої 07.08.2014 року [PERSON] в праві спільної сумісної власності на житловий будинок, що знаходиться в смт. Ювілейне, Дніпропетровського району Дніпропетровської області, вул. Соснова, буд. 11, становила 1/2 частину; визнати недійсними в 1/4 частині свідоцтва про право на спадщину за законом, видані державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори [PERSON] 28 березня 2015 року, зареєстровані в реєстрі за № 1-1135 та № 1-1138, видані на ім'я [PERSON] на спадкування 1/2 частки житлового будинку та 1/2 частки земельної ділянки (кадастровий номер 1221455800:02:001:0333) площею 0,1500 га, що розташовані в смт. Ювілейне Дніпропетровського району Дніпропетровської області по вул. Соснова, буд. 11; припинити право власності [PERSON] на 1/4 частку житлового будинку та на 1/4 частку земельної ділянки (кадастровий номер 1221455800:02:001:0333) площею 0,1500 га в смт. Ювілейне, Дніпропетровського району Дніпропетровської області, вул. Соснова, буд. 11; визнати недійсними в 1/4 частині свідоцтва про право на спадщину за законом, видані державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори [PERSON] 28 березня 2015 року, зареєстровані в реєстрі за № 1-1143 та № 1-1146, видані на ім'я [PERSON] на спадкування 1/2 частки житлового будинку та 1/2 частки земельної ділянки (кадастровий номер 1221455800:02:001:0333) площею 0,1500 га, що розташовані в смт. Ювілейне, Дніпропетровського району Дніпропетровської області, вул. Соснова, буд. 11; припинити право власності [PERSON] на 1/4 частку житлового будинку та на та 1/4 частки земельної ділянки (кадастровий номер 1221455800:02:001:0333) площею 0,1500 га в смт. Ювілейне, Дніпропетровського району Дніпропетровської області, вул. Соснова, буд. 11; визнати за ним, [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку літ А, загальною площею 213,1 кв.м., житловою площею 101,7 кв.м., тераси літ. а, огорожі № 1-4, замощення І, та на 1/2 частину земельної ділянки (кадастровий номер 1221455800:02:001:0333) площею 0,1500 га, призначеної для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться в смт. Ювілейне, Дніпропетровського району Дніпропетровської області, вул. Соснова, буд. 11; скасувати запис про державну реєстрацію права власності до Державного реєстру прав на 1/2 частку житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться в смт. Ювілейне, Дніпропетровського району Дніпропетровської області, вул. Соснова, буд. 11 за [PERSON]; скасувати запис про державну реєстрацію права власності до Державного реєстру прав на 1/2 частку житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться в смт. Ювілейне, Дніпропетровського району Дніпропетровської області, вул. Соснова, буд. 11 за [PERSON]; судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позову [PERSON] вказав, що 07 серпня 2014 року померла його дружина [PERSON]. Під час шлюбу ними було побудовано житловий будинок за адресою: смт. Ювілейне Дніпропетровський район Дніпропетровської області вул. Соснова, буд. 11, право власності на який було зареєстровано за дружиною. Земельна ділянка (кадастровий номер 1221455800:02:001:0333), на якій знаходиться спірний будинок, була приватизована дружиною під час шлюбу. 21 липня 2015 року він звернувся до державного нотаріуса Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори з відповідною заявою, проте Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.07.2015 року йому було відмовлено, оскільки з правовстановлюючих документів не вбачається можливим встановити правовий режим власності спадкового майна (право приватної власності чи право спільної сумісної власності). Право власності на будинок № 11 було зареєстровано у встановленому законом порядку на момент виникнення такого права, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15772839 від 31.08.2007 року. Право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га, призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, розташовану в смт. Ювілейне, вул. Соснова, 11, підтверджувалось державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 618731, виданим Ювілейною селищною радою згідно рішення № 572-9/V від 23.10.2007 року. Як йому стало відомо після ознайомлення з матеріалами спадкової справи № 448/2014, Державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори [PERSON] 28.03.2015 року були видані свідоцтва про право власності на спадщину після померлої [PERSON] на імя [PERSON] та [PERSON], кожному, на 1/2 частку житлового будинку та на 1/2 частку земельної ділянки (кадастровий номер 1221455800:02:001:0333) площею 0,1500 га, що розташовані в смт. Ювілейне, вул. Соснова, 11. Таким чином, до складу спадщини мала увійти лише частка померлої дружини, тобто 1/2 частка спадкового майна, а свідоцтва про право на спадщину мали бути видані двом спадкоємцям на 1/4 частку спадкового майна,кожному. Видачею свідоцтв про право на спадщину на користь відповідачів на все майно, в тому числі і з урахуванням його 1/2 частки як співвласника, порушило його законне право на отримання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні після смерті одного з подружжя, а тому він звернувся до суду за захистом свого матеріального права. Позивач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Відповідач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Представник третьої особи Служби у справах дітей Дніпропетровської районної державної адміністрації, що виступає в інтересах малолітнього відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні. Третя особа державний нотаріус Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори [PERSON] надала суду лист про розгляд справи без присутності представника нотаріальної контори (а.с.61). Вислухавши сторони, свідків, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 60 СК України,\~вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. У судовому засіданні встановлено, що 19 березня 1988 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб (том №1 а.с.10). Від шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Під час шлюбу подружжям було побудовано житловий будинок, що розташований за адресою: смт. Ювілейне вул. Соснова, буд. 11 Дніпропетровський район Дніпропетровської області, право власності на який було зареєстровано за [PERSON] Земельна ділянка, на якій розташований спірний будинок, [PERSON] приватизувала ще під час шлюбу. 07 серпня 2014 року [PERSON] померла, що підтверджується актовим записом № 62 від 12 серпня 2014 року Виконавчого комітету Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області (том №1 а.с.11). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно. Відповідно до ст. 70 Закону України «Про нотаріат», у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. Відповідно до п. 1.5. глави 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з них видається нотаріусом за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Право власності [PERSON] на спірний будинок було зареєстровано у встановленому законом порядку на момент виникнення такого права, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15772839 від 31.08.2007 року (том №1 а.с.19). Право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1500 га, призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, розташовану в смт. Ювілейне, вул. Соснова, 11, підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 618731, виданим Ювілейною селищною радою згідно рішення № 572-9/V від 23.10.2007 року (том №1 а.с.17). Частинами 1, 2 ст. 71 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. У встановленому законом порядку, [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право власності в спільному майні подружжя на 1/2 частку житлового будинку та земельної ділянки після смерті дружини [PERSON], померлої 07 серпня 2014 року. Однак, позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право власності в спільному майні подружжя, оскільки не підтверджується факт спільної сумісної власності спадкового майна, а саме: житлового будинку та земельної ділянки, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28 липня 2015 року (том №1 а.с.12). Встановлено, що 28 березня 2015 року державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], а саме: на імя [PERSON] на 1/2 частку земельної ділянки (кадастровий номер 1221455800:02:001:0333) площею 0,1500 га, призначеної для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, розташованої в смт. Ювілейне, вул. Соснова, 11 (свідоцтво про право на спадщину за законом від 28.03.2015 року зареєстроване в реєстрі за №1-1138), та на 1/2 частку житлового будинку літ А, загальною площею 213,1 кв.м., житловою площею 101,7 кв.м., що знаходиться в смт. Ювілейне, Дніпропетровського району Дніпропетровської області, вул. Соснова, буд. 11, розташованого на земельній ділянці площею 0,15 га (свідоцтво про право на спадщину за законом від 28.03.2015 р. зареєстроване в реєстрі за № 1-1135); та ні імя [PERSON] на 1/2 частку земельної ділянки (кадастровий номер 1221455800:02:001:0333) площею 0,1500 га, призначеної для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, розташованої в смт. Ювілейне, вул. Соснова, 11 (свідоцтво про право на спадщину за законом від 28.03.2015 року зареєстроване в реєстрі за № 1-1146), та на 1/2 частку житлового будинку літ А, загальною площею 213,1 кв.м., житловою площею 101,7 кв.м., що знаходиться в смт. Ювілейне, Дніпропетровського району Дніпропетровської області, вул. Соснова, буд. 11, розташованого на земельній ділянці площею 0,15 га (свідоцтво про право на спадщину за законом від 28.03.2015 року зареєстроване в реєстрі за № 1-1143). Відповідно до ст. 63 СК України, чоловік та дружина мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, їх частки визнаються рівними. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України,\~також передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною\~\~власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 370 ЦК України та ст. 70 СК України,\~у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак обєкта права власності. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України. Окрім цього, згідно Правової позиції Верховного Суду України, висловленої в Постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-2710цс15, виходячи зі ст. 30 ЗК України 1992 року, при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими обєктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення, у разі будівництва подружжям на земельній ділянці будівель і споруд право власності на земельну ділянку відповідно виникає й в учасників спільної власності на ці будівлі та споруди. Аналогічне право в учасників спільної власності на будівлі і споруди виникає при приватизації земельних ділянок, на яких останні знаходяться. Такі самі норми містяться в нині чинних ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України. Позивач в своєму позові просить визнати, що частка померлої 07 серпня 2014 року [PERSON] в праві спільної сумісної власності на житловий будинок, що знаходиться в смт. Ювілейне по вул. Сосновій, 11 Дніпропетровського району Дніпропетровської області становила 1/2 частку (позовна вимога під № 1), однак суд вважає дану позовну вимогу ,як помилково заявлену, оскільки відповідно до ст. 25 ЦК України у момент смерті припиняється цивільна правоздатність фізичної особи, тобто в силу ст. 3 ЦПК України, статей 27 - 31 ЦПК України, суд не вправі вирішувати питання про права осіб, які не є сторонами процесу та у зв'язку зі смертю не мають цивільної процесуальної правоздатності і дієздатності. При розгляді справ про спадкування питання про частку у спільній сумісній власності подружжя вирішується із врахуванням офіційного тлумачення ч. 1 ст. 61 СК України, наданого у Рішенні Конституційного Суду України у справі № 17-рп/2012 від 19 вересня 2012 року. Аналізуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що на момент смерті [PERSON], самій померлій та її чоловіку (позивачу по справі), належало кожному право власності по 1/2 частці спірного майна. Таким чином, до складу спадщину мала увійти лише частка спадкодавці [PERSON], тобто 1/2 частка спадкового майна, а свідоцтва про право на спадщину мали бути видані двом спадкоємцям кожному на 1/4 частку спадкового майна. Видача свідоцтв про право на спадщину на користь [PERSON] та [PERSON], на все майно, в тому числі і з урахуванням 1/2 частки [PERSON] як співвласника, порушило законне право позивача на отримання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні після смерті дружини. На даний час позивач позбавлений можливості оформити своє право власності на 1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки, як за чоловіком померлої 07 серпня 2014 року [PERSON], через наявність правовстановлюючих документів (свідоцтв про право на спадщину) на зазначене майно, виданих державним нотаріусом на імя відповідачів. У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності визнається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або законність набуття права власності не встановлена судом. Крім того, у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивач, як чоловік спадкодавиці [PERSON] набув право на 1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Ювілейне, вул. Соснова, буд. 11, як на частку у спільному майні подружжя. Внаслідок чого, позовні вимоги про визнання недійсними в 1/4 частині свідоцтв про право на спадщину за законом та припинення прав власності на 1/4 частину спадкового майна, також підлягають задоволенню, оскільки є похідними та не потребують окремого обґрунтування судом. Щодо позовних вимог позивача про\~\~скасування державної реєстрації права власності відповідачів на житловий будинок та земельну ділянку, слід зазначити наступне. Положеннями ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Зважаючи на те, що судом прийнято рішення про припинення права власності відповідачів на частки у спадковому майні: житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Ювілейне, вул. Соснова, буд. 11, суд приходить до висновку, що позовні\~вимоги позивача в частині скасування запису про державну реєстрацію права власності на 1/2 частки житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Ювілейне, вул. Соснова, буд. 11 підлягають задоволенню. Таким чином, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджені доказами дослідженими в судовому засіданні та поясненнями свідків, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених\~\~обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є\~\~обґрунтованими та доведеними,\~\~у зв'язку з чим задоволенню підлягають в повному обсязі. Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] половину судових витрат повязаних зі сплатою судового збору в розмірі 2196,52 грн., оскільки [PERSON] як батько малолітнього [PERSON] несе за нього відповідальність майнового та не майнового характеру. На підставі викладеного,

Outcome: approved