Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

В листопаді 2017 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» про припинення поруки за договором поруки №09-08-П/38 від 09 квітня 2008 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» в особі начальника відділення №38 філії «Центральне регіональне управління» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Корнієнко Ірини Михайлівни, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», та поручителем - [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 09.04.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», та [PERSON] було укладено договір поруки №09-08-П, за умовами якого позивач поручився перед банком за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором №09-08-И/38 від 09.04.2018 року. Разом з тим, позивач вказує, що через невиконання позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором банк, скориставшись наданим йому цим договором правом вимагати дострокового погашення кредитних коштів, направив на адресу позичальника вимогу про дострокове повернення кредитних коштів, чим, в свою чергу, змінив строк виконання основного зобов'язання. При цьому, позивач вказує, що оскільки боржник вищенаведені вимоги не виконав, 24.11.2015 року банк звернувся до Печерського районного суду м.Києва з позовом до неї та [PERSON], як до солідарних боржників, про стягнення заборгованості за кредитним договором. В той же час, враховуючи ту обставину, що ухвалою Печерського районного суду м.Києва у відкритті провадження за вказаним позовом було відмовлено, позивач вважає, що в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука за Договором поруки від 09.04.2008 року є припиненою, адже банк, змінивши строк виконання основного зобов'язання шляхом пред'явлення до позичальника дострокової вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, протягом шести місяців від дня настання цього строку не пред'явив до неї, як до поручителя, позову про стягнення заборгованості. Ухвалою суду від 08.11.2017 року було відкрито провадження у справі за вказаним позовом. В судовому засіданні, яке відбулося 11.12.2017 року, суд, не виходячи до нарадчої кімнати, постановив ухвалу, якою задовольнив клопотання представника позивача про приєднання до матеріалів справи копії ухвали Печерського районного суду м.Києва від 24.12.2015 року про повернення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» його позовної заяви до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором. 04.01.2008 року через канцелярію суду надішли письмові пояснення третьої особи - [PERSON] щодо позову, в яких останній заперечував щодо усних пояснень представника відповідача про дотримання банком строків на звернення до суду з позовом до поручителя та дію поруки до повного виконання умов кредитного договору. Ухвалою суду від 04.01.2018 року розгляд цивільної справи за позовом [PERSON] до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа: [PERSON], про припинення поруки продовжено за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 28.02.2018 року. 09.02.2018 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позов, в якому останній вказував, що твердження позивача про пропуск пред'явлення до нього вимог є необгрунтованими та такими, що не відповідають дійсності, адже в провадженні Макарівського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Крім того, у вказаному відзиві відповідач заперечував щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності щодо заявлених ним вимог, відсутності поважних причин його пропуску та відповідного клопотання. Ухвалою суду від 26.02.2018 року було закрито підготовче провадження за позовною заявою [PERSON] до ПАТ «КБ «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа: [PERSON], про припинення поруки, та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.04.2018 року. В судовому засіданні представник позивача, який є також третьою особою по справі, - [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність і необґрунтованість, а також на відсутність підстав для визнання поруки припиненою. Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 09.04.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», та [PERSON], було укладено Кредитний договір №09-08-И/38, на підставі умов якого банк надав позичальнику в користування грошові кошти в розмірі 140 000,00 доларів США з платою за користування кредитними ресурсами у вигляді 14% річних, а [PERSON], враховуючи положення п.3.2 Кредитного договору, зобов'язався повністю повернути отримані кошти до 08.04.2028 року, здійснюючи погашення заборгованості щомісяця в термін з «26» по останнє число (включно) кожного місяця для погашення заборгованості по кредитних ресурсах у складі щомісячного Ануїтентного платжеу, розмір якого за договором становить 1 762,69 доларів США. Для забезпечення виконання [PERSON] умов вказаного Кредитного договору, 09.04.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», та [PERSON] було укладено Договір поруки №09-08-П/38 року, згідно умов якого позивачка, як поручитель, зобов'язалась перед банком відповідати в повному обсязі за своєчасне виконання боржником зобов'язань за укладеним між банком та позичальником Кредитним договором. При цьому, слід зазначити, що п. «б» п.3.4 Кредитного договору передбачено, що банк має право вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів у наступних випадках: позичальник в період дії цього Договору порушував будь-які умови цього Договору, у тому числі: позичальник несвоєчасно або не в повному обсязі здійснював зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом та/або на сплату процентів і комісійної винагороди, відповідно до п.п. 3.2, 4.3, 4.4. Звертаючись до суду з позовом про визнання припиненою поруки, як зобов'язання, встановленого вищенаведеним договором поруки від 09.04.2008 року, позивач, як на підставу для його задоволення, посилається на те, що, банк, скориставшись наданим йому кредитним договором правом вимагати дострокового погашення кредитних коштів, змінив строк виконання основного зобов'язання шляхом направлення на адресу позичальника вимоги про дострокове повернення кредитних коштів, однак не пред'явив до неї, як до поручителя, позову протягом шести місяців, починаючи від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. Так, регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, ч.4 ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч.4 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення ч.4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України у справі №6-53цс14 від 17.09.2014 року, у справі №6-933цс15 від 09.09.2015 року та у справі №6-3087цс від 23.03.2017 року. Крім того, слід зазначити, що як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.24 постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року за №5, сама по собі умова договору по дію поруки до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Так, як вже зазначалось вище, позивач, як поручитель, зобов'язалася перед банком відповідати за зобов'язаннями [PERSON], які випливають з Кредитного договору та полягають у поверненні наданого кредиту. Між тим, як встановлено в судовому засіданні, банк, у зв'язку з порушенням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, використав передбачене ч.2 ст.1050 ЦК України та п.3.4 Кредитного договору право на дострокове повернення кредитних ресурсів, повідомивши про це позичальника шляхом направлення останньому письмової вимоги про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором, яка була отримана ним 04.06.2015 року. При цьому, як вбачається зі змісту вимоги про дострокове погашення кредиту, суму заборгованості за кредитним договором позичальник мав сплатити протягом 30 днів. Таким чином, з урахуванням вищенаведених положень законодавства, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» змінив строк виконання основного зобов'язання, а саме встановив строк виконання основного зобов'язання в 30 днів з моменту отримання даної вимоги, тобто до 04.07.2015 року. Заперечуючи щодо задоволення позову, відповідач, в обгрунтування своєї позиції, посилався на відсутність підстав для визнання поруки припиненою через наявність в провадженні Макарівського районного суду Київської області цивільної справи за позовом банку до позивача та позичальника про стягнення заборгованості, а також звернення до Печерського районного суду м.Києва з відповідним позовом ще 24.11.2015 року. Проте, вказані посилання відповідача суд оцінює критично, адже, як встановлено в судовому засіданні, вказаний позов було подано до суду 17.10.2016 року, тобто з пропуском шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання. Крім того, суд зауважує, що звернення банку з відповідним позовом до Печерського районного суду м.Києва ще 24.11.2015 року не свідчить про дотримання відповідачем шестимісячного строку для такого звернення, адже, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 24.12.2015 року позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договором було повернуто заявнику. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та зважаючи на те, що обставини, на які посилався позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до ПуАТ «Банк «фінанси та Кредит», третя особа [PERSON], про визнання поруки, що виникла на підставі Договору поруки №09-08-П/38 від 09.04.2008 року, укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON], такою, що припинена, підлягає задоволенню. Посилання відповідача на необхідність застосування строку позовної давності судом не можуть бути прийняті до уваги, адже якщо порука припинилася (у тому числі й на підставі непред'явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання), інститут позовної давності застосовано бути не може, оскільки право кредитора на пред'явлення вимоги до поручителя та обов'язок поручителя відповідати перед кредитором за порушене позичальником зобов'язання припинилися. (постанова ВСУ від 14 вересня 2016 року по справі № 6\-1451цс16). Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640,00 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду Враховуючи наведене та

Outcome: approved