Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

в лютому 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 38337 грн. 35 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем 19.02.2008 року був укладений кредитний договір б/н, відповідно до умов якого позивач надав позичальнику кредитні кошти в вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на умовах, встановлених Умовами та Правилами надання банківських послуг у Приватбанку, банківськими тарифами. Взяті на себе зобов`язання, відповідно до умов кредитного договору, банк виконав у повному обсязі. Проте відповідач, незважаючи на це, порушив його, оскільки, своєчасно не погашав кредит, внаслідок чого станом на 13.12.2020 року утворилася заборгованість по кредитному договору в розмірі 38337 грн. 35 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом 14 585 грн. 17 коп., заборгованість за процентами 23 752 грн. 18 коп. 30.03.2021 року представник відповідача [PERSON] адвокат Вишневський А.А. надав відзив, в якому просив в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовити, зокрема з огляду на відсутність належних доказів стосовно узгодження сторонами його умов щодо визначення розміру процентної ставки за користування кредитними коштами (в тому числі приєднання відповідача до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку). Представник АТ КБ «ПриватБанк» надійслав відповідь на відзив, у якій останній зазначав, що 19.02.2008 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір у вигляді підписаної позичальником анкети-заяви про приєднання, згідно якої останній приєднався до запропонованих банком Умов та правил надання банківських послуг, банківських тарифів, погодивши право банку змінювати розмір кредитного ліміту, процентної ставки тощо. В межах вказаного договору [PERSON] отримав від банку кредитну картку з встановленим кредитним лімітом, активно користувався кредитними коштами, проте взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість, що підтверджується належними та допустимими доказами (розрахунком заборгованості та випискою з рахунку позичальника). За таких обставин, представник банку просив задовольнити позов у повному обсязі. В свою чергу від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких останній просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позов. Представник позивача в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи є заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача адвокат Вишневський А.А. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх необґрунтованість, про що ним зазначено в відзиві на позов. Разом з тим, просив застосувати позовну давність (з позовом банк звернувся 02.02.2021 року, термін дії картки до 12/2015 року, при цьому не може вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього). Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] 19.02.2008 року був укладений кредитний договір б/н, в якому сторони узгодили всі його умови. Договір складається з анкети-заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг, банківських тарифів. Так, згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст.1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст.1049, ст.1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором. Як зазначалося вище, відповідачем 19.02.2008 року була підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, остання містить положень щодо внесення плати за користування кредитом (процентів), а саме, в розмірі 3 % в місяць (в подальшому розмір процентної ставки неодноразово змінювався, як в сторону зменшення, так і збільшення). При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором. Згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 13.12.2020 року відповідачу нараховано заборгованість за кредитним договором у розмірі 38 337 грн. 35 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом 14585 грн. 17 коп., заборгованість за процентами 23752 грн. 18 коп. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором відповідачем у передбаченому законом порядку не спростовано. Водночас, представником відповідача подано заяву про застосування позовної давності. Перевіряючи обґрунтованість вказаної заяви, суд виходить з наступного. Так, згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Зокрема, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). При застосуванні правил позовної давності за кредитами з використанням платіжних карт слід виходити з того, що картка діє в межах визначеного нею строку, який одночасно є строком повного погашення кредиту. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК ) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України) сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З матеріалів справи вбачається, що термін дії картки, виданої відповідачу, встановлений до 12/2015 року. Згідно виписки з особового рахунку відповідача, останній після закінчення строку дії картки не здійснював жодних витрат, наявні операції щодо нарахування банком процентів, штрафних санкцій. Також наявні відомості щодо поповнення картки 13.10.2017 року, списання коштів 28.02.2018 року, 25.05.2018 року. Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також тоді, коли предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. Також вжитий позивачем засіб позасудового захисту свого порушеного права, а саме звернення за виконавчим написом нотаріуса, до визначених ст. 264 ЦК України підстав переривання позовної давності не належить. Як встановлено судом, платіж від 13.10.2017 року був здійснений під час примусового виконання виконавчого напису нотаріуса (в подальшому за рішенням суду був визнаний таким, що не підлягає виконанню), решта платежів була зарахована в порядку списання коштів з іншого рахунку боржника (відкритого за договором - послуга «Скарбничка»), що не може свідчити про добровільне визнання позичальником свого боргу. Разом з тим, переривання перебігу позовної давності можливе лише добровільними діями позичальника. За такого, враховуючи те, що з позовом банк звернувся 02.02.2021 року, тобто поза строком позовної давності, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню на користь позивача й понесені ним судові витрати.

Outcome: dismissed