Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

В листопаді 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором від 20 серпня 2012 року в загальній сумі 5725 грн. 19 коп. Вказував, що 20 серпня 2012 року між публічним акціонерним товариством Платинум Банк та відповідачкою був укладений договір кредиту, за яким їй був наданий кредит у сумі 4491 грн. 20 коп. строком по 2 вересня 2014 року зі сплатою процентів за користування позичковими коштами 19 червня 2013 року між публічним акціонерним товариством Платинум Банк та позивачем був укладений договір факторингу № 20130619-К, за яким перший відступив останньому право вимоги заборгованих коштів за зазначеним кредитним договором. Посилаючись на те, що за час користування кредитом відповідачка не виконала взяті на себе зобовязання, тому просив стягнути з неї на свою користь зазначену заборгованість та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявилася, про його час та місце була повідомлена належним чином, надала суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, а позов задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні під час розгляду спарви позов не визнала, вказуючи, що побутову техніку, на купівлю якої оформлявся кредит, вона не отримувала, оскільки в той час хворіла, а в теперішній час дізналася, що техніку забрала її тодішня знайома громадянка [PERSON], яка її ошукала, повідомивши, що кредит їй не оформили і техніку з магазину не видали. Проте відповідачка не заперечувала факту підписання та укладання договору кредиту. На останні судові засідання вона не зявилася, про його час та місце була повідомлена належним чином. Під час розгляду справи до участі в ній в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на боці відповідачки, був залучений Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Жовтневого району Миколаївської області, де відповідачка перебуває на утриманні та догляді. Представник залученої третьої особи заперечувала проти задоволення позову, вказуючи, що [PERSON] не отримувала кредитних коштів і побутову техніку. Суд, заслухавши пояснення відповідачки, пояснення третьої особи, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 20 серпня 2012 року між публічним акціонерним товариством Платинум Банк та відповідачкою [PERSON] був укладений в письмовій формі кредитний договір №1755/2819ЕS3М1І. Відповідно до умов договору, відповідачці був наданий кредит у сумі 4491 грн. 20 коп. строком на 24 місяця зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 0,0001 % річних. Погашення кредиту повинно було здійснюватися щомісячними платежами в період з 24 по 29 число кожного місяця в сумі 271 грн. 00 коп. (п.п. 1.1. 1.2 договору). До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обовязку виконання зобовязання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. Крім того, згідно зі ст. 546 та ст. 549 ЦК України зобов'язання може бути забезпечене неустойкою (штрафом, пенею), тобто у разі порушення боржником зобов'язання він повинен передати кредиторові певну грошову суму або інше майно. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов'язку в натурі (ст.ст. 551, 552 ЦК України). Відповідно до п. 4.2. кредитного договору у разі прострочення сплати процентів за користування кредитом та/або частини суми кредиту позичальник зобовязаний сплатити кредитодавцю пеню в розмірі 0,3 % від суми простроченої заборгованості. З матеріалів справи вбачається, що публічне акціонерне товариство Платинум Банк повністю виконало взяті на себе зобовязання, перерахувавши кошти на рахунок ПрАТ Ремпобутехніка для купівлі відповідачкою побутової техніки у виді газової плити та холодильника. Проте позичальниця порушила умови договору в частині вчасного повернення кредиту, а також процентів за користування ним, в звязку з чим за нею утворилася заборгованість. Станом на 19 червня 2013 року за нею рахується заборгованість в загальній сумі 5725 грн. 19 коп., яка складається з наступного: 4491 грн. 20 коп. заборгованість за основною сумою кредиту; 332 грн. 00 коп. заборгованість по процентам; 901 грн. 99 коп. заборгованість по пені. Доказів на спростування цього розрахунку суду представлено не було. Посилання відповідачки та представника третьої особи про неотримання кредитних коштів та побутової техніки суд не приймає, оскільки [PERSON] в судовому засіданні сама підтвердила, що особисто зверталася до представника банку за оформленя кредиту і особисто підписувала кредитний договір, за яким кошти повинні були бути перераховані на рахунок магазину для купівлі нею побутової техніки. Той факт, що техніку можливо отримала інша особа (наприклад, як вказує відповідачка: техніку забрала її тодішня знайома [PERSON], а їй повідомила неправдиву інформацію, що банк не надав кредиту) слід розцінювати як крадіжку, шахрайство тощо (у разі, звичайно, підтвердження цього факту), але це не спростовує укладення відповідачкою кредитного договору і взяття на себе зобов'язань за ним. Зазначена заборгованість нею в добровільному порядку не погашена. 19 червня 2013 року між публічним акціонерним товариством «Платинум банк» та позивачем був укладений договір факторингу № 20130619-К, за яким позивач отримав право вимоги до відповідачки боргу за кредитним договором В той же час, ст. 257 ЦК України визначена загальна позовна давність тривалістю у три роки. Статтею 258 ЦК України визначена спеціальна позовна давність, в тому числі до вимог про стягнення пені позовна давність встановлюється в один рік. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. З матеріалів справи та наданого розрахунку заборгованості вбачається, що борг по пені розрахований за період із серпня 2012 року по червень 2013 року. Проте на час подання позову до суду річний строк позовної давності по вимогам щодо стягнення цієї пені сплив. Заперечення відповідачки проти позову суд також розцінює як і необхідність застосування за її заявою строку позовної давності до вимог щодо стягнення пені. За вкладених обставин, на підставі ст.ст. 526, 530, 549-551, 1049, 1050, 1054 ЦК України, борг, за відрахуванням пені, підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідачки також підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, пропорційно задоволеним вимогам, тобто в розмірі 84 %. Враховуючи викладене,

Outcome: partial