Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

В.о. начальника служби у справах дітей Вовчанської районної державної адміністрації Харківської області звернувся до суду з вказаним позовом, в обгрунтування якого зазначив, що відповідно до свідоцтва про народження дитини [PERSON] , [INFO] її батьками є [PERSON] та [PERSON] . З 2013 року дитина [PERSON] залишилася без батьківського піклування, так як її батько [PERSON] відбував покарання за вироком суду у місцях позбавлення волі, мати [PERSON] рішенням суду позбавлена батьківських прав стосовно дочки [PERSON] . З 2013 року по теперішній час дитина [PERSON] проживає у сім`ї опікунів [PERSON] , та [PERSON] , батьки участі у вихованні та догляді за дитиною не беруть, її фізичним, духовним та моральним розвитком не займаються і не цікавляться, матеріальної допомоги не надають. Просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] . В судове представник позивача не з`явився, повідомлявся судом про час та місце розгляду справи завчасно та належним чином. Надав суду заяву про підтримання позовних вимог, просив їх задовольнити, справу розглядати у його відсутності. Відповідач до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщався судом завчасно та належним чином. Заяв клопотань про відкладення розгляду справи не надав. Треті особи в судове засідання не з`явилися, повідомлялися судом про час та місце розгляду справи завчасно та належним чином. Надали суду заяви про підтримання позовних вимог, просили їх задовольнити, справу розглядати у їх відсутності. За таких обставин на підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні й суспільні інтереси в спосіб, визначений законами України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частини 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Відповідно до фотокопій свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно 26 вересня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вовчанського районного управління юстиції Харківської області батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 3). Відповідно висновку начальника служби у справах дітей Вовчанської районної державної адміністрації Харківської області та акту обстеження умов проживання від 22 березня 2018 року дитина [PERSON] , [INFO] , позбавлена батьківського піклування та проживає у сім`ї опікунів [PERSON] , та [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , де створені всі необхідні умови для навчання та відпочинку, необхідний одяг, предмети особистої гігієни, продукти харчування. Між опікунами та дитиною тісні родинні відносини (а.с. 21-22). Згідно із ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 7 статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як зазначає Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При цьому, згідно з роз`ясненням Пленуму ВСУ ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) Європейський суд з прав людини наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, параграф 58). У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Судом встановлено, що з початку 2013 року батьки [PERSON] самоусунулися від виконання батьківських обов`язків, батько дитини - [PERSON] відбував покарання за вироком Вовчанського районного суду Харківської області від 26 червня 2012 року у місцях позбавлення волі (а.с. 64-67), мати дитини - [PERSON] рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 06 грудня 2016 року позбавлена батьківських прав стосовно дочки [PERSON] , [INFO] (а.с.14). На даний час батько - [PERSON] , проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться її фізичним та духовним розвитком, матеріальної допомоги не надає (а.с.19). Дитина [PERSON] виявляє бажання приживати з опікунами [PERSON] , пояснення у матеріалах справи (а.с. 27). Згідно висновку Вовчанської райдержадміністрації Харківської області від 23 жовтня 2019 року є доцільним позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 21-22). Таким чином,суд приходить до висновку, що позовні вимоги служби у справах дітей про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп., так як позивач був звільнений від сплати судового збору, відповідно до вимог ч.6 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved