Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-17 00:00:00

В лютому 2019 р. позивач [PERSON] звернулась до Подільського районного суду м.Києва з позовом, в якому, уточнивши свої позовні вимоги, просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором в розмірі 44 585,5 грн., з яких: 40 000,0 грн. - сума основного боргу, 841,64 грн. - 3% річних, 1 540,0 грн. - індекс інфляції, 2 203,86 грн. - втрати (реальні збитки) - проценти за користування кредитними коштами. Свої вимоги мотивує тим, що 05 вересня 2018 р. між позивачем та відповідачем укладено договір про спільну діяльність, відповідно до п.2 якого позивач передав відповідачу 40 000,0 грн., про отримання яких відповідач склав розписку. За умовами договору станом до 01.10.2018 р. відповідач мав виконати взяті на себе зобов`язання стосовно початку роботи мобільної кав`ярні. Однак у встановлений договором строк на час звернення позивача до суду відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, в зв`язку з чим позивач просить стягнути заборгованість з урахуванням індексу інфляції, 3% річних та передбачених п.10.3 зазначеного Договору збитків. Провадження у справі відкрито ухвалою від 05.03.2019 р. (суддя Войтенко Т.В.) з призначенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу від 03.09.2019 р. матеріали вищевказаної справи передані для розгляду судді Ларіоновій Н.М. Позивач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена відповідно до вимог закону, подала заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначила про те, що просить позов задовольнити в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив (заперечення) на позовну заяву. На підставі ст.223 ч.4, 280 ЦПК України суд ухвалює рішення в заочному порядку на підставі доказів, наданих позивачем. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 05 вересня 2018 року між [PERSON] (Сторона-1 за договором) та [PERSON] (Сторона-2 за Договором) було укладено Договір про спільну діяльність, відповідно до п.1.1. якого сторони за цим Договором зобов`язуються, шляхом об`єднання коштів та зусиль, спільно діяти у сфері надання послуг мобільного харчування для досягнення таких спільних господарських цілей: відкриття мобільної кав`ярні та отримання прибутку від її діяльності. Відповідно до п.2 вищевказаного Договору позивач, як Сторона-1, зобов`язався протягом 3-х днів з дня підписання Договору поетапно або одноразово надати кошти для спільної діяльності в розмірі 40 000,0 грн. Дане зобов`язання позивачем виконане та передано відповідачу вказана сума, про отримання від позивача коштів у вказаному розмірі відповідач склав власноручно розписку від 05.09.2018 р., оригінал якої наданої позивачем та міститься в матеріалах справи. Як вбачається з вищевказаної розписки, відповідач зобов`язався повернути, згідно з договором про спільну діяльність від 05.09.2018 р., протягом 3-х місяців - до 05.12.2018 р. Відповідно до п.3 вищевказаного Договору відповідач, як Сторона-2, зобов`язався: забезпечити оформлення всіх дозвільних документів на місце розташування кавомобіля та реалізації кавових напоїв на місце його локації за цим Договором, строк виконання яких за п.5.1 Договору був встановлений для відповідача - 14-21 днів з дня укладання Договору. Відповідно до п.10.2 Договору його дія може бути припинення за письмовою заявою однієї зі Сторін у разі невиконання другою Стороною своїх зобов`язань; у цьому разі всі невигідні наслідки розірвання покладаються на винну Сторону. Відповідно до п.10.3 Договору за порушення умов цього Договору винна Сторона відшкодовує спричинені цим збитки в порядку, передбаченому Договором та чинним законодавством України. Як вбачається з матеріалів справи, 23.11.2018 р. засобами поштового зв`язку позивачем надіслана відповідачу заява, якою [PERSON] повідомила [PERSON] про припинення Договору на підставі п.10.2 в зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань та про необхідність повернення наданих останньому коштів в розмірі 40 000,0 грн. Спір між сторонами виник з підстав невиконання зобов`язання відповідачем. Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. В судовому засіданні достеменно встановлено, що 05.09.2018 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір про спільну діяльність, за яким позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 40 000,0 грн., а відповідач не виконав свої зобов`язання за Договором у встановлений даним договором строк та не повернув кошти позивачу. Даний договір укладений між сторонами у простій письмовій формі, підписаний обома сторонами. На підтвердження отримання відповідачем коштів від позивача за вищевказаним Договором позивачем наданий оригінал розписки від 05.09.2018 р. У суду відсутні підстави ставити під сумнів оригінал вищевказаного боргового документа. На підтвердження виконання зобов`язань або повернення коштів відповідачем не надано доказів. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином, згідно з умовами договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - згідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, які завжди висуваються. Згідно зі ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій борг, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом або не слідує із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ЦК України встановлено, що, якщо в зобов`язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (дату). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із ч.1, 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наданий позивачем розрахунок сум інфляції та 3% річних відповідає вимогам закону. Враховуючи те, що відповідач не надав доказів на спростування доводів та доказів позивача, позивачем наданий суду оригінал боргового документу відповідача - розписки від 05.09.2018 р., то, таким чином, в судовому засіданні достеменно встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем на час розгляду справи становить: 40 000,0 грн. - сума основного боргу, 841,64 грн. - 3% річних за період з 06.12.2018 р. (наступний день за граничною датою повернення коштів) по 19.08.2019 р., 1 540,0 грн. - індекс інфляції за період з 06.12.2018 р. (наступний день за граничною датою повернення коштів) по 19.08.2019 р., Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача суми в розмірі 2 203,86 грн. суд зазначає таке. Статтею 22 ЦК України врегульовані питання відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч.1). Відповідно до ч.2 ст.22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ч.3 ст.22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Як вбачається з матеріалів справи, частину коштів в сумі 20 000,0 грн. було перераховано [PERSON] на картковий рахунок відповідача за рахунок кредитних коштів позивача, а в зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань на неповерненням коштів за період з 01.10.2018 р. по 01.12.2018 р. позивач був змушений сплатити проценти за користування кредитними коштами в загальному розмірі 2 203,86 грн. Дані обставини підтверджуються випискою з карткового рахунку позивача. Оскільки відповідач не виконав свої зобов`язання у встановлений п.5.1 Договору про спільну діяльність від 05.09.2018 р. строк (14-21 днів з дня укладання Договору), то суд вважає, що сплачені позивачем проценти за користування кредитними коштами за період з 01.10.2018 р. по 01.12.2018 р. є витратами, які позивач зробила для відновлення свого порушеного права, а тому є реальними збитками для позивача. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що вимоги позивача в цій частині також підлягають задоволенню. А відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором про спільну діяльність від 05.09.2018 р. в розмірі 44 585,5 грн., з яких: 40 000,0 грн. - сума основного боргу, 841,64 грн. - 3% річних, 1 540,0 грн. - індекс інфляції, 2 203,86 грн. - втрати (реальні збитки). На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими, заснованими на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Оскільки дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача на підставі ст.141 ч.1 ЦПК України підлягає стягненню сплачений позивачем при подачі позову судовий збір в розмірі 769,0 грн. (за квитанцією № 4431013 від 21.02.2019 р.). На підставі вищевикладеного, ст.ст.11, 15, 16, 526, 527, 530, 612, 625 ЦК України,

Outcome: approved