Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

В квітні 2017 року [PERSON] звернувсь з позовом до Старокостянтинівської районної ради Хмельницької області, Відділу культури, національностей, релігії та туризму Старокостянтинівської районної державної адміністрації Хмельницької області, Районного центру культури Старокостянтинівської районної ради Хмельницької області імені [PERSON] про солідарне стягнення середньомісячного заробітку з 27 грудня 2014 року та на час винесення рішення за весь час затримки розрахунку з посади директора районного центру культури Старокостянтинівської районної ради. В обґрунтування позову посилався на те, що 08 грудня 2014 року голова Старокостянтинівської райради видав розпорядження №106 «Про звільнення [PERSON]М.» відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України, п.6.1 контракту від 16 грудня 2009 року. Постановою Старокостянтинівського районного суду від 06 квітня 2015 року його поновлено на посаді та стягнуто грошові кошти за час вимушеного прогулу. Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2015 року вказане рішення Старокостянтинівського районного суду змінено та прийнято нове рішення, яким скасовано розпорядження №106 «Про звільнення [PERSON]М.» від 08.12.2014 року, в решті позовних вимог відмовлено. Колегією суддів встановлено та не заперечувалося сторонами у судовому засіданні, що наказ про звільнення [PERSON] з посади директора районного центру культури не видавався, трудова книжка також не видавалася та повний розрахунок не був проведений, що свідчить про те, що фактичного звільнення [PERSON] не відбулося. Постанову Вінницького апеляційного суду виконано і у звязку з цим виконавче провадження закрито. Крім того, в травні 2015 року він звернувся з позовом до Старокостянтинівської районної ради, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмету позову - Відділ культури, національностей, релігії та туризму Старокостянтинівської районної державної адміністрації про стягнення заробітної плати та моральної шкоди. За результатами розгляду справи винесено рішення, яке 18 жовтня 2016 року переглядалося апеляційним судом Хмельницької області де і встановлено, що наказ про звільнення [PERSON] з посади директора районного центру культури не видавався, трудова книжка також не видавалася та повний розрахунок не був проведений, що свідчить про те, що фактичного звільнення [PERSON] не відбулося. Крім того, позивач стверджує, щоб уникнути відповідальності Старокостянтинівська районна рада 16 жовтня 2015 року змінила назву з Районного центру культури Старокостянтинівської районної ради Хмельницької області на Районний центр культури Старокостянтинівської районної ради Хмельницької області імені [PERSON]. Таким чином, відповідачами не проведено вчасний розрахунок із займаної ним посади, чим порушено його право на працю та отримання належної заробітної плати, а тому він має право на належну компенсацію завданої шкоди, тобто відповідачі повинні відшкодувати йому середньомісячний заробіток за весь час затримки розрахунку. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просить позов задовольнити, з вищенаведених підстав. Представник відповідача - Старокостянтинівської районної ради, позов не визнала, заперечила проти його задоволення та пояснила, що рішенням сесії Старокостянтинівської районної ради від 16.12.2009 року [PERSON] був призначений директором районного центру культури Старокостянтинівської райради і між ним та головою райради було укладено контракт на строк до 16 грудня 2014 року. Після закінчення контракту райрада не проголосувала за продовження трудових відносин з [PERSON], тому за фактом відбулось припинення трудових відносин за контрактом і з ним проведено розрахунок. Запис про звільнення з посади директора неможливо зробити у трудову книжку [PERSON], оскільки вона завжди знаходилась у останнього. Позивач не знаходиться у трудових відносинах із відповідачем Старокостянтинівською районною радою. Представник відповідача - Відділу культури, національностей, релігії та туризму Старокостянтинівської райдержадміністрації позов визнала, мотивуючи це тим, що хоч [PERSON] не був звільнений з посади директора районного центру культури, але зарплату не отримував. Крім того, [PERSON] ключі від кабінету директора не повернув, періодично приходив у робочий кабінет директора, однак ніяких посадових обовязків, як директор - не виконував, так як було призначено в.о. директора іншу особу. З метою недопущення [PERSON] до роботи, Районного центру культури Старокостянтинівської районної ради був перейменований в Районний центр культури Старокостянтинівської районної ради імені [PERSON]. Представник відповідача - Районного центру культури Старокостянтинівської районної ради Хмельницької області імені [PERSON] позов не визнав, заперечив проти його задоволення та пояснив, що [PERSON] після закінчення контракту фактично був звільнений, але запис про своє звільнення з посади директора він у своїй же трудовій книжці не зробив. Позивач не знаходиться у трудових відносинах із відповідачем Районним центром культури Старокостянтинівської районної ради імені [PERSON]. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справі, прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, ч.3 ст.61 ЦК України, передбачає, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З огляду на зазначене, судом враховується, що постановою Старокостянтинівського районного суду від 06 квітня 2015 року визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Старокостянтинівської райради №106 від 08 грудня 2014р. «Про звільнення [PERSON]М.». Поновлено [PERSON] на посаді директора районного центру культури Старокостянтинівської районної ради Хмельницької області. Стягнуто з Старокостянтинівської районної ради Хмельницької області на користь [PERSON] 12\~807,97 грн. середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, 3000 грн. моральної шкоди, 536,92 грн. витрат на правову допомогу. За результатами апеляційного оскарження цієї постанови, Вінницьким апеляційним адміністративним судом 02 липня 2015 року, постанову Старокостянтинівського райсуду від 06 квітня 2015 року скасовано та прийнято нову постанову, якою визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Старокостянтинівської райради №106 від 08 грудня 2014р. «Про звільнення [PERSON]М.» та в задоволенні решти позову відмовлено. У вищезазначеній постанові колегією суддів встановлено та не заперечувалося сторонами в судових засіданнях, що наказ про звільнення [PERSON] з посади директора районного центру культури не видавався, трудова книжка також не видавалася та повний розрахунок не був проведений, що свідчить про те, що фактичного звільнення [PERSON] не відбулося. Постанова Вінницького апеляційного адміністративного суду набрала законної сили, в касаційному порядку не оскаржувалася, тому встановлений в ній факт того, що [PERSON] не був звільненим і перебуває в трудових відносинах із відповідачем суд вважає преюдиційним та таким, що не потребує доведення сторонами, тому приймає його до уваги. Крім того, факт свого звільнення з посади директора Районного центру культури Старокостянтинівської районної ради заперечує й сам позивач у позовній заяві. Відповідно до ч.2 ст.47 КЗпП, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Як вбачається із вищезазначеної статті КЗпП, обов`язок роботодавця провести розрахунок із працівником настає лише після звільнення останнього. Оскільки звільнення позивача не відбулося, вимоги позивача про виплату йому середньомісячного заробітку за період з 27 грудня 2014 року по теперішній час є безпідставними. Виходячи з вищевикладеного, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення середньомісячного заробітку з 27 грудня 2014 року по теперішній час оплати праці на посаді директора районного центру культури Старокостянтинівської районної ради. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed