Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

Військова частина [NUMBER] звернулася в суд з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 50 210.32грн. та 1 921.00 грн. судового збору. В обґрунтування заявленого позову у позовній заяві покликалося на те, що Відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] по стройовій частині № 107 від 30.06.2017 молодшого сержанта [PERSON] який прибув з військової частини польова пошта [NUMBER] смт Старичі Львівської області, з 30.06.2017 року зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення, призначено на посаду інструктора навчального взводу підготовки сержантів навчальної роти навчального батальйону військової частини [NUMBER] . Наказом командира військової частини [NUMBER] по стройовій частині від 26.01.2018 року № 19, відповідача звільнено з військової служби у запас відповідно до підпункту «е» (у зв`язку із службовою невідповідністю) частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 26 січня 2018 року виключено із списків особового складу та усіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Перемишлянського районного військового комісаріату Львівської області. Того ж дня Відповідача виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення та проведено розрахунок вартості предметів речового майна з урахуванням зносу, строки носіння якого на момент звільнення не закінчились, яка підлягає утриманню у зв`язку зі звільненням останнього через службову невідповідність на загальну суму - 2659,49 гривень, з якої Відповідач частину коштів сплатив, а саме 604,52 грн, що підтверджується копією платіжного доручення № 88 від 09.02.2018 року, а решту майна на суму 2054,97 грн. залишилась не відшкодованою. Так, Відповідач отримав 5 предметів речового майна згідно переліку, вказаного в довідці - розрахунку начальника речової служби тилу військової частини від 26.01.2018 року за № 3 на загальну суму 2659,49 грн. Відповідач на період проходження військової служби був забезпечений державою всіма видами матеріального забезпечення, в тому числі речовим майном. Відповідно до копії атестату № 1977 на речове майно, яке видано Відповідачу за його попереднім місцем проходження військової служби у військовій частині польова пошта [NUMBER] , роздавальної відомості військової частини [NUMBER] № 27 від 30.09.2017 року (пункт 50) Міністерством оборони України в особі військової частини пп [NUMBER] та військової частини [NUMBER] Відповідачу видано речове майно, згідно визначених норм. Про отримання відповідного майна свідчать підписи Відповідача на вищезазначених документах (копії документів у додатках). На момент виключення зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення, згідно довідки-розрахунку № 3 від 26.01.2018 року за Відповідачем рахувалось речове майно, строки носіння якого не вийшли. Згідно рапорту помічника командира з фінансово-економічної роботи - начальника фінансово-економічної служби військової частини [NUMBER] від 07.08.2018 була розпочата претензійно-позовна робота щодо стягнення суми шкоди завданої державі. Добровільно, в досудовому порядку сума боргу Відповідачем не сплачена. Відповідно до довідки начальника фінансово-економічної служби від 09.07.2018 на даний час сума заборгованості Відповідача перед військовою частиною [NUMBER] не змінилася та складає 2054,97 грн., яку і просять стягнути з [PERSON] та судовий збір за подання позовної заяви до суду.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надавши пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просить позов задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, про причину своєї неявки суд не повідомив, проте знав про розгляд даної справи у суді оскільки подав клопотання про перехід зі спрощеного судового розгляду в загальний позовний розгляд. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши інші матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Статтею 13 ЦПК України\~ визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно доЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що згідно наказу командира військової частини [NUMBER] № 107 від 30.06.2017 року, молодшого сержанта [PERSON] зараховано до списків особового складу військової частини та поставлено на всі види забезпечення, призначено на посаду інструктора навчального взводу підготовки сержантів навчальної роти навчального батальйону військової частини [NUMBER] . Згідно наказу командира військової частини [NUMBER] від 26.01.2018 року № 19, [PERSON] звільнено з військової служби у запас відповідно до підпункту «е» (у зв`язку із службовою невідповідністю) частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 26 січня 2018 року виключено із списків особового складу та усіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Перемишлянського районного військового комісаріату Львівської області. Довідкою-розрахунком №3 від 26.01.2018 року, встановлено, що на момент виключення зі списків особового складу частини за [PERSON] рахувалось речове майно, строки носіння якого не вийшли, а саме: кашкет польовий, шапка-феска, костюм літній польовий, куртка вітро-волого утеплена, штани вітро-волого утеплені, на загальну суму 2659 грн. 40 коп. Платіжним дорученням №88 від 09 лютого 2018 року, стверджено, що [PERSON] сплачено 604,62 грн. за недонос речового майна. Рапортом помічника з фінансово-економічної роботи начальника фінансово-економічної служби військової частини [NUMBER] [PERSON] від 07.08.2018 року та довідкою №1941 від 09.04.2019 року, встановлено, що заборгованість за збитки завдані Державі гр. [PERSON] становить 2054,97 грн. Листом-вимогою про сплату боргу від 11.09.2018 року, встановлено, що командиром військової частини [NUMBER] надіслано вимогу [PERSON] про сплату заборгованості в розмірі 2054.97 грн., та повідомлена що в разі її не виконання будуть змушені звернутися до суду. Згідно до пункту 4 розділу ПІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та в особливий період», затвердженої наказом Міністерства оборони України № 232 від 29.04.2016, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26 травня 2016 за № 768/28898 передбачено, що у разі звільнення з військової служби осіб сержантського складу, які проходили військову службу за контрактом, за службовою невідповідністю, вартість виданих їм предметів речового майна, строки носіння яких не закінчились, утримується з урахуванням зносу та проводяться взаєморозрахунки в разі неотримання військовослужбовцем речового майна, право на отримання якого наступило за час проходження служби. Згідно з п.8 ч.2 ст. 16 ЦК України: «Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди»; Згідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного Кодексу України - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пунктами 2, 3, 4 Постанови Верховної Ради України № 243/95ВР від 23.06.1995 «Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі» відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати. У випадках, передбачених пунктом 14 цього Положення, відшкодування військовослужбовцем і призваним на збори військовозобов`язаним прямої дійсної шкоди, заподіяної державі, здійснюється у кратному співвідношенні до вартості майна. Військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: заподіяння прямої дійсної шкоди; протиправної їх поведінки; причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; вини у заподіянні шкоди. Статтею 22 ЦК України, передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. За правилом статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави(безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: і Повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки позивач підтвердив належними документальними доказами факт заподіяння Державі шкоди в сумі 2054,97 грн., відповідно дана матеріальна шкода підлягає відшкодуванню [PERSON] . Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved