Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-28 00:00:00

В обґрунтування заяви зазначається, що чоловік заявниці в 2010 році поїхав до м. Донецьк, і з того часу не повернувся. Заявниця звернулася до правоохоронних органів, [PERSON] був оголошений у розшук, але до цього часу він так і не розшуканий. Він не дає про себе знати, відомості про місце його перебування невідоме, він не телефонує та не листується. За наведеного заявниця просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] померлим. В судовому засіданні заявниця підтримала заяву та пояснила суду про обставини, що описані вище. Додала, що їй повідомили про вирогідну загибель [PERSON] , але надати доказів на підтвердження цієї інформації не може. Також заявниця зазначила, що вона не може укладати цивільно-правові договори щодо надання комунальних послуг, оскільки власником будинку, у якому вона проживає з дітьми, є [PERSON] . Тому звернулася до суду з відповідною заявою. Представник заінтересованої особи просить справу розглядати без їх участі. Зауважує, що заявниця не надала всі необхідні відомості щодо [PERSON] , зокрема, про місце його народження. А це унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення заяви про оголошення особи померлою. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що заява не підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, 10.07.1995 року між заявницею та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Від шлюбу у заявниці є двоє дітей. Однак заявниця не вказала дітей як заінтересованих осіб а, на думку суду, це є важливо, оскільки у суді вирішується питання про оголошення померлим батька дітей [PERSON] . Також заявниця не просила допитати їх у якості свідків. Розгляд справи без залучення осіб, на чиї права чи інтереси може вплинути рішення суду, не буде правильним. Надалі суд звертає увагу на наступне. Відповідно до частини першої статті 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Оголошення громадянина померлим має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме. Отже, рішення про оголошення фізичної особи померлою може бути прийняте судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців; 3) неможливість одержання відомостей про місце перебування особи, незважаючи на вжиті заходи. Особливістю цієї категорії справ, є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина. Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Системний аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років у місці її постійного проживання не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. Тобто особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення фізичної особи померлою ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи (правова презумпція). При розгляді справ вказаної категорії судам слід, крім іншого, з`ясовувати, чи може бути відсутність особи умисною, тобто чи не переховується вона від правоохоронних органів з метою уникнення юридичної відповідальності. Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 226/3053/18 (провадження № 61-11048св19). Заявницею були надані докази того, що у [PERSON] немає підстав переховуватися від правоохоронних органів з метою уникнення юридичної відповідальності. Проте заявницею не надані безумовні докази на підтвердження того, що [PERSON] міг загинути чи померти, а це унеможливлює оголошення особи померлою. Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 461/424/15-ц (провадження № 61-35636св18). Отже, сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років у місці її постійного проживання не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Окрім того суд звертає увагу й на те, що заявниця зазначила, що оголошення її чоловіка померлим необхідно для того, щоб вона змогла укласти договори на постачання електроенергії, газу, тощо. Проте заявниця не надала суду доказів того, що без зазначеного рішення суду у неї є труднощі в укладенні цивільно-правових договорів на отримання комунальних послуг. Окрім того, відповідно до статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Отже, у заявниці не повинно бути перешкод в укладенні договорів з огляду на приписи зазначеного Закону. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Приймаючи рішення про відмову у задоволенні заяви про оголошення померлим [PERSON] суд дійшов висновку про те, що заявницею не надано належних та допустимих доказів для встановлення обставин, на підставі яких можливо б було зробити вірогідне припущення про смерть [PERSON] , а відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років у місці її постійного проживання, реєстрації, саме по собі не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Також заявниця не залучила до участі у справі всіх осбі, чиїх прав та інтересів може стосуватися дане рішення.

Outcome: dismissed