Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-06 00:00:00

В листопаді 2018 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстрації. Позовні вимоги мотивував тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 22.09.2016 р. він є власником Ѕ частки житлового будинку [ADDRESS] , в якому він проживає. Разом з ним в будинку зареєстровані та проживають донька [PERSON] та дружина [PERSON] Також, зареєстрована, проте не проживає колишня дружина [PERSON] Позивач в позові вказує, що з відповідачем вони перебували у шлюбі, який 30.11.2010 р. було розірвано. 18.04.2014 р. він зареєстрував шлюб та проживає спільно з [PERSON] , з якою виховує дочку [PERSON] . В позові також вказано, що реєстрація відповідачау будинку позбавляє позивача в повному обсязі його права володіти, користуватись і розпоряджатись майном на власний розсуд. Тому він просить визнати [PERSON] , такою, що втратила право на користування жилим приміщенням у будинку за адресою: [ADDRESS] , та зняти її з реєстраційного обліку. Відповідач добровільно зніматись з реєстрації не бажає, тому він змушений звернутись з даним позовом до суду. Позивач [PERSON] , будучи повідомлений належним чином про день та час розгляду справи, в судове засідання не з`явився, проте від нього надійшла заява, в якій він просить справу розглядати у його відсутність. У заяві також вказано, що позовні вимоги він підтримує та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Також, в заяві вказано, що [PERSON] , його колишня дружина не проживає за адресою: [ADDRESS] із 2004 р. по даний час, вони з нею не бачиться, не спілкуються і він не знає де вона знаходиться в даний час. Також, в заяві вказано, що його покійний батько придбав Ѕ частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] у 1983 році. Після смерті батька будинок перейшов у власність матері [PERSON] Після смерті матері [PERSON] , 1938 р.н., яка померла [INFO] , згідно свідоцтва про право на спадщину від 22.09.2016 р. він є власником Ѕ частини даного житлового будинку, а інша Ѕ частина належить [PERSON] , вона не є членом його сімї, на даний будинок у неї оформлені документи, окремі рахунки по оплаті ЖКГ. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, згідно ст.128 ЦПК України, вважається повідомленою належним чином. У справі достатньо матеріалів про правовідносини сторін, за таких обставин суд вважає, що справу можливо розглядати без участі відповідача. Позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює судове рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.09.2016 р. [PERSON] належить Ѕ частки у праві власності житлового будинку [ADDRESS] . Згідно довідки виконавчого комітету Уманської міської ради Черкаської області від 27.07.2018 р. по [ADDRESS] , зареєстровані та проживають: [PERSON] ; дружина [PERSON] , донька [PERSON] , одночасно [PERSON] , яка зареєстрована, не проживає за відповідною адресою за свідченнями сусідів з 2004 р. Відповідно до акту обстеження від 27.07.2018 р. за підписами голови квартального комітету [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] [PERSON] дійсно не проживає. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Умані Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна буд-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі 6-ти місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє колишніх членів його сім`ї права користування займаним приміщенням. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами ЖК України» відповідно до ст. 107 ЖК України (аналогічна ст.167 ЖК України) наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, утворення сім`ї в іншому місці, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі наведеного вище суд дійшов висновку, що вимога позивача про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме Ѕ частиною житлового будинку [ADDRESS] , є законною, обґрунтованою і підлягає задоволенню. Позовна вимога про надання дозволу на зняття з реєстрації за адресою: пров. Калиновий [ADDRESS] - не підлягає задоволенню з таких підстав. З норм статей 3, 7, 10 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-IV від 11.12.2003 вбачається, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється вповноваженим органом реєстрації - виконавчим органом міської ради - відповідно до затверджених Кабінетом Міністрів України правил на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення цієї особи права користування житловим приміщенням. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 ЦПК України. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання суду дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням суду є контроль за легітимністю прийняття рішень. Виходячи зі змісту положень ЦПК України щодо компетенції суду, останній не може підміняти інший державний орган та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього державного органу. Судовий захист повинен сприяти відновленню порушеного права особи, яка звернулася за таким захистом. У зв`язку з наведеним суд вважає, що вимога позивача про встановлення порядку виконання судового рішення, відповідно до якого після набрання ним законної сили, це рішення є підставою для зняття з реєстраційного обліку [PERSON] з Ѕ частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , не може бути задоволена. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстрації, - підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial