Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 18.01.2021 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 19.01.2021 року. Позивач, [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивовано тим, що між позивачем, [PERSON] , яка народилася [INFO] , та відповідачем, [PERSON] , [INFO] , 29 травня 2003 року за №219 зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області. Від шлюбу у подружжя народилися доньки [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження відсутнє, дані підтверджені паспортом матері серії [NUMBER] , видане Ужгородським МВ УМВС Закарпатської області, паспортом дитини) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 21 березня 2007 року). Позивач стверджує, що фактично шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені та не можуть бути поновлені, спільне господарство ними не ведеться. Подальше сумісне життя і збереження сім`ї неможливе. Причиною для подання заяви про розірвання шлюбу є відсутність сімейних стосунків, відсутність почуттів прихильності та любові один до одного, взаємоповаги та взаєморозуміння, що є передумовою для подружніх відносин. Позивач вважає, що збереження сім`ї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим. Збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам та інтересам доньок, тому позивач вважає за можливе і доцільне припинити юридичний зв`язок з відповідачем шляхом розірвання шлюбу. Згідно прохальної частини позовної заяви, позивач просить суд: розірвати шлюб між [PERSON] , яка народилася [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 29 травня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області за №219. Неповнолітніх дітей: [PERSON] , яка народилася [INFO] та [PERSON] , яка народилася [INFO] , залишити з матір`ю [PERSON] . Стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати. В судове засідання позивач не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Через канцелярію суду позивач та її представник подали спільну заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовної заяви не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку: Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що між позивачем, [PERSON] , яка народилася [INFO] , та відповідачем, [PERSON] , [INFO] , 29 травня 2003 року за №219 зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, що підтверджується свідоцтвом про одруження Серії [NUMBER] від 29.05.2003, оригінал якого міститься у матеріалах справи. Від шлюбу у подружжя народилися доньки: [PERSON] , [INFO] (паспорт громадянина України № [NUMBER] , виданий 19.11.2018, орган що видав:2110, місце видачі м. Ужгород, Закарпатської області) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 21 березня 2007 року). Позовна заява не містить відомостей щодо наявності між сторонами майнового спору. Суд констатує, що відповідачем жодних заперечень з приводу обставин зазначених у позовній заяві не подано, окрім того відповідачем подано заяву про те, що він не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності зі ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч.3 та ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує щодо задоволення позову то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] виявився невдалим, сімейне життя не склалося, шлюбних стосунків вони не підтримують, тобто даний шлюб існує тільки формально. Враховуючи вищенаведені обставини справи, визнання позову в цій частині відповідачем, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Згідно з ст. ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 160 СК України передбачає, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно позовної заяви між подружжям немає спору щодо місця проживання доньки, яка перебуває на повному утриманні та залишається проживати із матір`ю. Вказане відповідачем не заперечувалось. Враховуючи вищенаведені обставини справи, визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Згідно з ст. ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено повністю, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір. На підставі викладеного, ст.ст. 112, 113, 115, 180, 181, 183, 185, 191 Сімейного кодексу України, та

Outcome: approved