Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 10.06.2020 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 19.06.2020 року. [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до першого відповідача - [PERSON] , другого відповідача - [PERSON] , третього відповідача - [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: відділ реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири володіє квартирою [ADDRESS] , що підтверджує витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності. Однак, після укладення вищевказаного договору, виявилось, що окрім неї та її сім`ї, в даній квартирі зареєстровано місце проживання осіб, котрі з 2017 року фактично не проживають в належній позивачеві квартирі, а саме: Відповідача 1: [PERSON] , [INFO] ; Відповідача 2: [PERSON] , [INFO] ; Відповідача 3: [PERSON] [INFO] . Позивач вказує, що починаючи з 05.07.2017 року їй або ж членам її сім`ї взагалі невідоме фактичне місцезнаходження чи будь які відомості щодо відповідачів, що унеможливлює вирішення питання в позасудовому порядку. Враховуючи, що відповідачі не проживають за місцем реєстрації та не несуть жодної майнової участі в обслуговуванні будинку, на позивача та членів її сім`ї покладається надмірний обов`язок сплачувати більшу плату за комунальні послуги, що в свою чергу призводить до порушення прав позивача як законного власника квартири та створює перешкоди у вільному користуванні належним їй майном. Враховуючи вищенаведене, позивач просить суд визнати [PERSON] [INFO] ; [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням по [ADDRESS] . Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.01.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: відділ реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради. В судове засідання позивач не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. На адресу суду надійшла заява позивача про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задовольнити. Заперечень про вирішення справи з постановлення заочного рішення не подавали. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відзив на позовну заяву не подали. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: відділ реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради в судове засідання повторно не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Пояснень по справі не подавали, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено в статті 43 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, не подав відзив і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ураховуючи, що відповідач по справі у судове засідання не з`явився, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Представник відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і при домової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, діти, батьки власника, інші особи, якщо вони постійно проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство). Відповідно до ст. 71 ЖК України за тимчасової відсутності наймача або членів сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім ' ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. Тимчасова відсутність наймача, членів його сім`ї не потребує згоди інших членів сім`ї. Не має значення і причина відсутності, якщо остання не перевищила шість місяців. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 91255714 від 05.07.2017 та копією договору купівля продажу квартири від 05.07.2017, посвідченим нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо Г.В., зареєстрований в реєстрі за №852. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Позивач посилається на те, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані, але з 2017 не проживають відповідачі по даній справі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено долученою довідкою ТОВ «НАШ-ДОБРОБУТ» вих.№2383 від 09.12.2019 та складеним Актом про фактичне місце проживання ТОВ «НАШ-ДОБРОБУТ» від 09.12.2019, у якому сусідами - мешканцями будинків [ADDRESS] , гр. [PERSON] , гр. [PERSON] , підтверджено, що Відповідачі зареєстровані, але не проживають за адресою: [ADDRESS] , з 2017. Позивач вказує, що відповідачі створюють перешкоди у користуванні житлом та порушують права позивача як власника квартири. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Статтею 155 ЖК України встановлені гарантії прав громадян, які мають в приватній власності жилий будинок (квартири), а саме жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Такі ж гарантії встановлені і ст. 321 ЦК України, згідно якої право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом норм матеріального права, зокрема, ст.156 ЖК України та ст.405 ЦК України правом користування житлом, якій знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , відповідачі не мають права порушувати законні права на володіння та користування належною позивачу квартирою. Враховуючи зазначене, оскільки відповідачі не є власниками будинку, участі в оплаті комунальних платежів не приймають, самостійно дій щодо зняття з реєстрації місця проживання за вказаною адресою не здійснюють, що порушує права власника житла, тому суд приходить до висновку, що вимога позивача щодо позбавлення відповідачів права користування житловим приміщенням підлягає задоволенню шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved