Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

В квітні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» та [PERSON], в якому просив стягнути на його користь з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на відшкодування матеріальної шкоди 23991,3 грн. та з [PERSON] 200000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовано тим, що 28.02.2013 року внаслідок ДТП [PERSON], керуючи автомобілем «Chery Amulet», реєстраційний номер [NUMBER], здійснив наїзд на позивача, в результаті чого позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження та тривалий час проходив лікування. Цивільно-право відповідальність [PERSON] була застрахована ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто». У зв'язку з тим, що відповідачі відмовляються відшкодовувати заподіяну шкоду добровільно, позивач змушений був звернутись до суду за захистом. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про розгляд справи повідомлявся неодноразово. Враховуючи те, що участь в судовому засіданні є правом сторони, а не її обов'язком, суд визнав за можливе розглядати справу за відсутності відповідача ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» Відповідач [PERSON] позовні вимоги в частині стягнення з нього моральної шкоди не визнав, проти їх задоволення заперечував, просив відмовити в задоволенні позову до нього. Свої заперечення обґрунтував тим, що ДТП сталося у зв'язку з непереборною силою, що виключає право позивача звертатись з вимогами про стягнення з нього моральної шкоди. В частині вимог до страхової компанії поклався на розсуд суду. Заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази у справі та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 28.02.2013 року близько 22.30 год. [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем «Chery Amulet», реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись по пр. 200-річчя Херсона зі сторони вул. Некрасова в м. Херсоні, в районі перехрестя з вул. Некрасова, здійснив наїзд на пішохода - позивача, який переходив проїжджу частину пр. 200-річчя Херсона по пішохідному переходу. Внаслідок ДПТ згідно висновку судово-медичної експертизи № 425 від 16.04.2013 року позивачу було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя. Після отриманих травм позивач неодноразово перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, що підтверджується долученими до матеріалів справи письмовими доказами (епікризами, листками непрацездатності, квитанціями про оплату ліків та лікування, рецептами про призначення ліків). За час лікування позивачем були витрачені кошти на придбання ряду лікарський засобів та матеріалів медичного призначення, на проведення операцій та лікування в післяопераційний період на сумі 22404,78 грн., що підтверджується відповідними квитанціями та фіскальними чеками. До позовної заяви позивачем також додано листки непрацездатності, з яких вбачається, що він перебував на стаціонарному лікуванні з 28.02.2013 року по 29.03.2013 року та з 01.07.2013 року по 09.07.2013 року. Втрачений заробіток за цей період позивачем розраховано в сумі 1586,52 грн. (розрахунки були перевірені судом). За фактом ДТП було розпочато і проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12013230000000145, за результатами якого 19.12.2013 року слідчим винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв'язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України. Слідчим було встановлено те, що [PERSON] не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода, а також те, що сам пішохід (позивач) в порушення ПДР не вжив заходів для забезпечення своєчасного його виявлення на дорозі в темний час доби та перебував у стані алкогольного сп'яніння. Згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ / 4663344 від 10.07.2012 року цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто». Строк дії договору страхування погоджено з 14.07.2012 року по 13.07.2013 року (включно). Ліміт відповідальності за шкоду заподіяну життю та здоров'ю потерпілого встановлено в розмірі 100000 грн. 26.03.2014 року позивач звернувся до ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» із заявою про виплату страхового відшкодування. На час розгляду справи в матеріалах справи відсутні докази виплати страхового відшкодування. Статтею 6 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Згідно вимог ст. 22.1 цього Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно вимог 36.1 Закону страховик приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Рішення про здійснення страхового відшкодування приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування розглядався в судовому порядку. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що належними та допустими доказами було доведено те, що відбулася дорожньо-транспортна пригода, яку відповідач ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» мав визнати страховим випадком, після чого мав погодити суму страхового відшкодування, прийняти відповідне рішення та здійснити його виплату позивачу. Оскільки на час розгляду справи страхове відшкодування позивачу не сплачено, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими. Визначаючи суму заборгованості, суд виходить з того, що згідно вимог ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Положеннями ст. 25 цього Закону визначено, що у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений закладом охорони здоров'я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - не отримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю. Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідно до матеріалів справи матеріальна шкода, завдана позивачу, складає 23991,3 грн. (з яких 22404,78 грн. - витрати на придбання ряду лікарський засобів та матеріалів медичного призначення для проведення операцій та лікування в післяопераційний період, 1586,52 грн. - втрачений середній заробіток). Отже, вказана сума матеріального збитку підлягає стягненню з відповідача ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на користь позивача. Щодо вимог про стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди слід зазначити наступне. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно вимог ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 1 ч. 2 цієї статті визначено, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого розмір відшкодування зменшується. У зв'язку з тим, що належними та допустими доказами було доведено те, що за участю джерела підвищеної небезпеки під керуванням його власника - відповідача у справі [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої позивач, за відсутності його умислу, отримав тяжкі тілесні ушкодження, тривалий час проходив лікування, переніс ряд операцій, що відповідно завдавало йому сильного душевного болю та страждання, суд вважає, що вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Враховуючи обставини справи, у тому числі встановлену досудовим розслідуванням грубу необережність позивача, суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивача на відшкодування моральної шкоди слід стягнути 10000 грн., що відповідатиме характеру та обсягу страждань, яких він зазнав. При цьому суд не приймає до уваги доводи відповідача [PERSON] відносно того, що ДТП сталося у зв'язку з непереборною силою, що виключає право позивача звертатись з вимогами про стягнення з нього моральної шкоди. Оскільки при визначенні «непереборної сили» відповідач посилався на відсутність освітлення дороги, темний час доби, темний одяг потерпілого, його стан алкогольного сп'яніння, відсутність технічної можливості уникнути наїзд і таке інше. Однак наведені обставини непереборною силою в розумінні цивільного законодавства (надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (ч. 1 ст. 263 ЦК України)) не є, вони свідчать про відсутність вини відповідача, що стало підставою для закриття кримінального провадження. Під непереборною силою слід розуміти об'єктивну, надзвичайну та невідворотну природну, техногенну або іншу подію (наприклад, землетрус, повінь, техногенна катастрофа, воєнні дії тощо), якій особа в даних умовах місця, часу та обстановки не має реальної можливості протистояти, внаслідок чого вимушено вчиняє дії чи бездіяльність, якими завдає шкоди інтересам особи, суспільства. Поняття непереборної сили нерозривно зв'язано з поняттям випадкового причинного зв'язку. Шкода, зумовлена дією непереборної сили, не може бути відвернута не тільки даною особою, а й усіма іншими. Запобігти цій шкоді у принципі не можна, оскільки тут йдеться про випадкові причинні зв'язки, які взагалі не можуть бути передбачені. ДТП за участю позивача та відповідача [PERSON] є випадком, який характеризується певним психічним станом особи та зумовлює відсутність вини. Діючи інакше, як позивач, так і відповідач, могли передбачити настання ДТП та вчинити дії, які б відвернули завдання шкоди. Отже, вимоги про стягнення моральної шкоди є обґрунтованими. Крім того, у зв'язку з тим, що позивач на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, з відповідачів в дохід держави підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 243,6 грн. за вимогами про стягнення матеріальної шкоди та 243,6 грн. за вимогами про стягнення моральної шкоди.

Outcome: partial