Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

В лютому 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS], посилаючись на те, що відповідач, родич колишньої свекрухи, його покійної дружини [PERSON], був зареєстрований у квартирі з 2013 року, однак до квартири не вселявся, житловою площею не користується без поважних причин, обов'язки, які витікають з договору найму житлового приміщення не виконує. У судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечували. Відповідач до судового засідання не зявився, причини неявки суду не пові домив, про час та місце розгляду справи був повідомлений у відповідності до ст..128 ч.11 ЦПК України. З відома позивача, суд вважає можливим постановити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Заслухавши позицію позивача, покази свідків [PERSON], [PERSON]., дослідивши надані докази, судом встановлено наступні фактичні обставини та витікаючі з них спірні правовідносини. Так судом встановлено,що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом №2-1164 від 23.11.2017 року. Згідно Довідки про склад сімї №79 від 23.11.2017 року виданої ОСМД «Карпенко 202224» за вказаною адресою зареєстрований відповідач [PERSON], [INFO]. Судом було встановлено, що відповідач у вищезазначеній квартирі не проживає з моменту реєстрації з 21.06.2013 року, спірною житловою площею не користується без поважних причин, витрати, пов'язані з оплатою житлово-комунальних послуг [PERSON] не несе, вказане знайшло своє підтвердження дослідженими письмовими доказами по справі, зокрема Актом про не проживання від 29.01.2018 року.. Дослідивши в сукупності надані докази, суд вважає встановленим факт відсутності [PERSON] у жилому приміщенні спірної квартири, понад чотири роки без поважних причин. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК України, зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ст. 156 ч. 1 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] оскільки не проживає в спірній квартирі без поважних причин більш строків, встановленних ст. 71 ЖК України. За змістом ст. ст. 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили, є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання у цьому будинку. Оскільки між позивачкем та [PERSON] відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування житловим приміщенням, останній не проживає та не користуються зазначеною квартирою більше чотирьох років, суд вважає, що [PERSON] втратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS], та підлягає зняттю з реєстрації за вказаною адресою.

Outcome: approved