Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

В липні 2019 року Позивачі звернулися до суду з зазначеним позовом, в якому просять: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 11 липня 2018 року, зареєстроване за реєстром № 6-461, видане державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Домашенко В.В. на ім`я [PERSON] на ј частину житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , скасувати запис про державну реєстрацію прав за вказаним свідоцтвом та зобов`язати нотаріуса Десятої Київської державної нотаріальної контори видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на ј частину житлового будинку з відповідними надвірними будівлями га спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з внесенням відповідних змін в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно. Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 11 липня 2018 року, зареєстроване за реєстром № 6-462, видане державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Домашенко В.В. на ім`я [PERSON] на ј частину житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , скасувати запис про державну реєстрацію прав за вказаним свідоцтвом та зобов`язати нотаріуса Десятої Київської державної нотаріальної контори видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на ј частину житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з внесенням відповідних змін в Державний реєстр речових прав па нерухоме майно. Свій позов обґрунтовують тим, що вони на сьогоднішній день володіють по 1/4 частині кожний житловим будинком, що розташований по [ADDRESS] , а відповідач володіє ј частиною спірною житлового буд инку ([ADDRESS] ), але фактично сторони є співвласниками одного і того ж житлового будинку, оскільки будинку під номером [ADDRESS] не існує. З метою захисту свого порушеного права позивачі змушені знову звертатись до суду з позовом щодо визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом від 11 липня 2018 року та видачі їм нових свідоцтв про право на спадщину за законом на 1/4 частину житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] , оскільки в позасудовому порядку вони не мають змоги захистити своє право на володіння та розпорядження спірним будинком. Представник позивача - адвокат Шумило Н.М. подала до суду письмову заяву про слухання справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач подала заяву про слухання справи за її відсутності та визнання позову в порядку ст. 206 ЦПК України, просила позов задовольнити. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.» Відповідно до ч 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду , якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Виходячи з вищевказаної норми законодавства, законодавець чітко не обмежує випадки, коли судом може бути визнане недійсним свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України, право власності насувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2018 року у справі № 362/593/17, що набрало законної сили, було скасовано запис в Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 19.12.2006 року щодо реєстрації за [PERSON] права власності 1/1 (цілу) частку нерухомого майна, а саме - житлового будинку [ADDRESS] ; зобов`язано нотаріуса Десятої Київської нотаріальної контори внести зміни до свідоцтва про право на спадщину реєстровий № 6-670 від 03 листопада 2016 р., виданого Десятою Київською державною нотаріальною конторою [PERSON] на спадкове майно [PERSON] , який номер 10 лютого 2014 року, змінивши 1/2 частку спадкового майна житлового будинку під номером [ADDRESS] , на 1/4 (одну четверту) частку в спадщині шляхом видачі [PERSON] нового свідоцтва про право наспадщину кожному на 1/4 частину спадкового майна - житлового будинку під номером [ADDRESS] : зобов`язано нотаріуса Десятої Київської нотаріальної контори внести зміни до свідоцтва про право на спадщину реєстровий № 6-671 від 03 листопада 2016 р., виданого Десятою Київською державною нотаріальною конторою [PERSON] на спадкове майно [PERSON] , який помер [INFO], змінивши 12 частку спадкового майна житлового будинку під номером [ADDRESS] , на 1\\4 (одну четверту) частку в спадщині шляхом видачі [PERSON] новогосвідоцтва про право на спадщину кожному на 1 4 частини спадкового майна - житлового будинку під номером [ADDRESS] (а.с. 10). Зазначене рішення суду було винесено з метою виправлення допущенної колись помилки, що порушує право позивачів на належне володіння та користування спірним будинком, а саме помилка була допущена в нумерації будинку, а саме помилково було зазначене під [ADDRESS] , замість [ADDRESS] . На виконання вказаного рішення суду позивачі отримали свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.07.2018 року за реєстровими номерами 6-461 та 6-462, по ј частині кожний на житловий будинок під номером [ADDRESS] , тобто на неіснуючий фактично і юридично житловий будинок (а.с. 12, 15). Відповідно до роз`яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. За таких обставин, суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки воно не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідачів), а тому заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved