Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

В листопаді 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в якому вказував, що 15 листопада 2011 року між ним та відповідачкою був укладений кредитний договір [NUMBER], відповідно до якого банк відкрив позичальнику для задоволення споживчих потреб відновлювальну відкличну кредитну лінію та на день укладення договору встановив на її рахунку ліміт кредитної лінії в розмірі 2 081,88 грн. з можливістю збільшення розміру ліміту в односторонньому порядку, а остання отримала право на неодноразове використання коштів в межах ліміту та зобов'язалася вчасно частинами (по 5,56 % щомісячно) повертати отримані в кредит кошти, а також щомісячно вносити передбачену банківськими тарифами плату за користування кредитом (проценти) в розмірі 0,00001 % річних та плату за обслуговування кредитного ліміту (комісію) в розмірі 1,05 % на місяць, внести інші комісії за обслуговування її, як позичальника, що після їх нарахування включаються до суми кредиту, а в разі порушення умов договору - сплачувати неустойку (штраф) в розмірі 0,01 % від суми непогашеної частки обов'язкового мінімального платежу, але не менше 100 грн. за кожен факт порушення та на вимогу банку достроково повернути отримані кошти. Проте позичальник умови договору належним чином не виконувала в зв'язку з чим станом на 11 вересня 2014 року виникла заборгованість по кредитному договору, а саме заборгованість по кредиту в розмірі 1 716,06 грн. Враховуючи вказані обставини, позивач просив про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором та сплачених ним судових витрат. В судове засідання представник позивача не з'явився, проте в матеріалах справи є заява представника про розгляд справи без його участі та повне підтримання позовних вимог. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі представника позивача, оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення відповідачки [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст. 174 ЦПК України наслідків визнання відповідачем позову, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Зокрема судом встановлено, що 15 листопада 2011 року позивач уклав у письмовій формі з [PERSON] договір на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки за [NUMBER] в якому сторони узгодили всі його умови. З договору та інших письмових доказів, що містяться в матеріалах справи вбачається те, що банк відкрив позичальнику для задоволення споживчих потреб відновлювальну відкличну кредитну лінію та на день укладення договору встановив на її рахунку ліміт кредитної лінії в розмірі 2 081,88 грн. з можливістю збільшення розміру ліміту в односторонньому порядку, а остання отримала право на неодноразове використання коштів в межах ліміту та зобов'язалася вчасно частинами (по 5,56 % щомісячно) повертати отримані в кредит кошти, а також щомісячно вносити передбачену банківськими тарифами плату за користування кредитом (проценти) в розмірі 0,00001 % річних та плату за обслуговування кредитного ліміту (комісію) в розмірі 1,05 % на місяць, внести інші комісії за обслуговування її, як позичальника, що після їх нарахування включаються до суми кредиту, а в разі порушення умов договору - сплачувати неустойку (штраф) в розмірі 0,01 % від суми непогашеної частки обов'язкового мінімального платежу, але не менше 100 грн. за кожен факт порушення та на вимогу банку достроково повернути отримані кошти. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 611, ч. 2 ст. 612, ст.ст. 623-625, ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, зокрема повинен в повному обсязі (в тому числі достроково) повернути отримані кошти, сплатити іншу заборгованість, неустойку, відшкодувати позикодавцю збитки. З матеріалів справи вбачається те, що позичальник дійсно порушила умови договору в частині вчасного повернення кредиту, сплати комісії. В зв'язку з цим станом на 11 вересня 2014 року виникла заборгованість по кредитному договору, а саме заборгованість по строковому та простроченому кредиту в розмірі 1 541,18 грн., по сплаті комісії - 174,88 грн., що знайшло своє повне підтвердження помісячним розрахунком боргу. Банк з невідомої причини без узгодження з позичальником, без відповідної правової або договірної підстави перерозподілив заборгованість шляхом списання нарахованого позичальнику боргу по комісії взамін включення цих сум до заборгованості по тілу кредиту. Разом з тим, це жодним чином не вплинуло на загальний розмір заборгованості, який є обґрунтованим, а також не впливає на суть та обґрунтованість вимог банку, а тому вказана заборгованість на підставі ст.ст. 526, 530 ЦК України підлягає стягненню з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» в повному обсязі. В силу ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачки також підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, а саме 243,60 грн. судового збору.

Outcome: approved