Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

В листопаді 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частки заробітної плати щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Вимоги обґрунтовані посиланням на ухилення відповідача від обовязку по утриманню дитини. До суду позивач не зявилась, направивши заяву про розгляд справи в її відсутність, на задоволенні вимог наполягає з підстав, наведених в позові (а.с. 17). Відповідач позов не визнав, мотивуючи власну позицію наданням допомоги на утримання дитини в добровільному порядку. Посилаючись на відсутність правових підстав, в задоволенні позову просить відмовити повністю. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши представлені у справі письмові докази, встановив наступне: Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 28 лютого 1997 року до 20 липня 2015 року. Шлюб був розірваний судом на вимогу відповідача (а.с. 6). Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO] (а.с. 2), який одразу після розірвання шлюбу залишився проживати з матірю. На даний час проживає окремо від батьків, є студентом 1-го курсу денної форми навчання Львівського державного коледжу харчової і переробної промисловості Національного університету харчових технологій (а.с. 5). Вирішуючи питання щодо обгрунтованності заявлених у справі позовних вимог та наявності правових підстав для їх задоволення, суд виходить з наступного: Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. Способи виконання батьками обовязку утримувати дитину згідно із ст. 181 СК України визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Як вбачається з матеріалів справи, з припиненням подружніх стосунків з [PERSON], за домовленістю із дружиною, відповідач протягом квітня 2015 року -липня 2016 року сплачував аліменти на користь колишньої дружини на утримання дитини в добровільному порядку (а.с. 36). Починаючи з вересня 2016 року і до теперішнього часу, в звязку із вступом дитини до навчального закладу в м. Львові, виплата аліментів здійснюється відповідачем шляхом перерахування готівкових коштів на картковий рахунок дитини (а.с. 37-39). 28 серпня 2015 року відповідач уклав повторний шлюб (а.с.28), утримує двох малолітніх дітей (а.с. 29, 30), дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку (а.с. 33), є студентом 5-го курсу Кременчуцького національного університету, навчається за контрактом (а.с. 32, 34-35), має ряд хронічних захворювань, отримує курси лікування дорого вартісними препаратами і потребує обстеження на рівні НІІ Києва для вирішення питання оперативного лікування з подальшою довгостроковою реабілітацією (а.с. 31). Враховуючи положення ст.180 СК України щодо обовязку батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей та їх право визначати способи виконання такого обовязку за домовленістю між собою, з огляду на положення ст.182 СК України, яка визначає обставини, що враховуються судом при визначенні розміру аліментів, суд, здійснюючи судочинство на засадах змагальності сторін, з врахуванням рівності прав сторін щодо їх подання та доведення перед судом їх переконливості, має всі підстави дійти висновку, що позивач, попри наведені нею підстави для предявлення позову ухилення відповідача від обовязку щодо утримання дитини, не довела суду факт такого ухилення, і він не знайшов свого підтвердження на підставі поданих нею письмових доказів. Втім, задекларований СК України примусовий порядок стягнення аліментів є насамперед способом захисту порушеного права дитини, що в даній ситуації, з врахуванням конкретних обставин справи, зокрема, матеріального, сімейного становища відповідача та стану його здоровя, розмір сплачуваних ним аліментів, за наявності передбаченого Законом рівного обовязку батьків по утриманню дитини, за переконанням суду є цілком достатнім для забезпечення розумних потреб дитини, а відтак, доводить ту обставину, що відповідач надає грошову допомогу на утримання дитини в достатньому розмірі, що виключає правову природу необхідності стягнення аліментів в примусовому порядку і свідчить про відсутність підстав для задоволення позову. Питання про судові витрати вирішене судом у відповідності до положень ст..88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed