Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

В листопаді 2017 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 19 серпня 2006 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] 14 березня 2007 року у них народився син [PERSON] На даний час шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені. Спільне подружнє життя [PERSON] з відповідачем не склалося у звязку з різними поглядами на сімейне життя та обовязки, на підставі чого між ними виникають постійні сварки. Зважаючи на це, [PERSON] просить розірвати шлюб. Крім цього, малолітній син [PERSON] проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач ухиляється від участі у вихованні сина, матеріальної допомоги не надає. Тому [PERSON] просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту предявлення позову до суду, і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] надала через канцелярію суду заяву, в якій вказала, що позов підтримує та просить суд його задовольнити, розгляд справи здійснити за її відсутності, а також не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.19,22). Проте, про своє ставлення до предявленого позову суд не повідомив. На підставі ч.1 ст.280 ЦПК України суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, про що в судовому засіданні проголосив протокольну ухвалу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 19 серпня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб (а.с.5). Відповідно до ч.1 ст.110 та ч.2 ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд задовольняє його і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач не бажає жити однією сімєю з відповідачем. Збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. Ці обставини є самостійною та достатньою підставою для розірвання шлюбу. Докази, які б спростовували обґрунтованість цього висновку, в матеріалах справи відсутні. Крім того, 14 березня 2007 року у сторін народився син [PERSON], що підтверджуються копією свідоцтва про народження, виданого на його імя (а.с.6). На даний час малолітній син проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. У відповідності до ч.1 ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ч.1 та ч.2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. В матеріалах справи відсутні докази, які підтвердили б те, що відповідач добровільно приймає участь в утриманні сина [PERSON] З огляду на це, суд вважає допустимим примусово стягувати з [PERSON] аліменти на утримання сина. При визначенні розміру аліментів суд виходить з того, що позивач позбавлена можливості самостійно забезпечувати утримання малолітнього сина. Відомості про те, що [PERSON] має незадовільний стан здоровя, скрутне матеріальне становище або ж на його утриманні перебувають інші діти, непрацездатні дружина та батьки, в матеріалах цивільної справи відсутні. З огляду на ці обставини в сукупності, суд вважає допустимим стягувати з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання малолітнього [PERSON] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову до суду і до дня досягнення дитиною повноліття. Згідно з ч.1 та ч.6 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З квитанції, що міститься в матеріалах цивільної справи (а.с.1), вбачається, що при предявленні позову до суду [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 640 гривень за позовну вимогу про розірвання шлюбу. Предявлений нею позов задоволений. Тому із [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 640 гривень. При предявленні позову [PERSON] не сплатила судовий збір за позовні вимоги щодо стягнення аліментів, оскільки вона звільнена від сплати судового збору за предявлення даної позовної вимоги. Предявлений нею позов задоволений. Тому із [PERSON] належить стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 640 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved