Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

В квітні 2014року позивачка [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом , вимоги якого було уточнено під час розгляду справи, в якому просила стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на її користь суму боргу по договору позики , яка була оформлена у вигляді розписки , на загальну суму 51 850гривень 97 копійок, яка складає з суми основного боргу - 32 000гривень, стягнення процентів за користування чужими грошима у сумі 3 109гривень 70 копійок, інфляційних втрат у сумі 5 416гривень 27 копійок, неустойки 3% річних у сумі 1 325гривень, моральної шкоди у сумі 10 000гривень. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - [PERSON] позов підтримав, в обґрунтування заявлених вимог суду пояснив наступне. 01 червня 2013року мати позивачки [PERSON] надала в боргу [PERSON] та [PERSON] грошові кошти у сумі 80 000гривень , строком на 3 місяці - до 01.09.2013року., про що було написано розписку. Дані грошові кошти були надані відповідачам з умовою того, що борг буде повертатися разом з відсотками, але в розписці це вказано не було. 04 вересня 2013року відповідачі повернули лише 10 000гривень, пообіцяли , що віддадуть весь борг з урахуванням 15% річних за користування грошовими коштами. 10 жовтня 2013року [PERSON] повернула [PERSON] ще 10 000гривень. 01 березня 2014р. між позивачкою [PERSON] та [PERSON] було укладено договір уступки права вимоги, згідно якого до позивачки переходить право [PERSON] вимагати повернення суми боргу від [PERSON] та [PERSON] , сума боргу у розмірі 60 000гривень, а також штрафу, пені та відсотків. Наприкінці березня 2014року [PERSON] померла. 02 квітня 2014року після переговорів, [PERSON] віддала позивачці через [PERSON] ще 10 000гривень, 30 квітня 2014року - 3000гривень, 31 травня 2014року - 5 000гривень, 03 липня 2014року - 5 000гривень, 01 серпня 2014 року - 5 000гривень, таким чином загальна сума основного боргу складає 32 000гривень. Крім того, що відповідачі повинні сплатити суму основного боргу, позивачка та її представник вважають, що відповідачі зобов'язані сплатити інфляційні втрати, які вони оцінюють в 5 416гривень27 копійок, відсотки за користування чужими грошима у сумі 3 109гривень 70 копійок, неустойка 3% річних - 1 325гривень, а також моральну шкоду, яка оцінена позивачкою в 10 000гривень. В обґрунтування вказаних сум представник позивача пояснив, що стягнення штрафних санкцій у вигляді трьох відсотків річних, інфляційних втрат, неустойки у розмірі 3% річних, відсотки за користування чужими грошима - передбачено цивільним кодексом України, а так як відповідачі своєчасно не повернули суму боргу, то позивачка має право вимагати сплату штрафних санкцій. До того ж сама [PERSON] мала намір отримати суму боргу та відсотки. Що до стягнення суми моральної шкоди у розмірі 10 000гривень - представник позивача пояснив , що дана шкода пов'язана з несвоєчасним поверненням грошових коштів, які позивачці необхідні для лікування та здійснення догляду за неї, а сама сплата послуг жінкам , які здійснюють догляд за нею , як за тяжко хворою людиною , яка позбавлення можливості рухатись, до того ж у зв'язку з тим, що [PERSON] та її син своєчасно не повернули суму боргу - [PERSON] вимушена була звернутись до суду із зазначеним позовом. В розписці записані і інші суми грошових коштів, а саме 07 березня 2014року - 10 000гривень, 30 квітня 2014року - 2 000 гривень, 31 травня 2014року - 10 000гривень, які він записав як отримані [PERSON], але дані грошові кошти [PERSON] не отримувала, він вписав вказані грошові суми під диктовку [PERSON] для отримання грошей, так як вона його шантажувала і не віддавала гроші після того як він впише в розписку вказані суми. Тому сума боргу на теперішній час складає не 10 000гривень яку визнає [PERSON] та представник [PERSON] та [PERSON] - адвокат [PERSON], а 32 000гривень та ще штрафні санкції і моральна шкода. Просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] до суду з'явились, позов визнали частково - в сумі 10 000гривень, не визнали суми штрафних санкцій, суму моральної шкоди, наполягали на тому, що [PERSON] віддавала решту грошових коштів [PERSON], [PERSON] находив дані кошти в квартирі [PERSON], претензій не було, а на даний час заперечує. В обґрунтування своїх заперечень суду пояснили, що дійсно відповідачка отримала у [PERSON] в борг гроші у розмірі 80 000гривень. У відповідачки з [PERSON] були приятельські відносини, [PERSON] наполягала на тому, щоб була написана розписка, строк повернення грошових коштів не обговорювався, як і не обговорювалось, що гроші будуть повернуті зі сплатою відсотків. Всі грошові кошти віддавались в дати та саме в таких сумах , які вказані в розписках. Перша розписка , про отримання 20 000гривень була втрачена, і вже після чого була написана друга розписка в якій прописані і раніш отримані суми в 20 000гривень з підписом [PERSON], і сума за 07 березня 2014року у розмірі 10 000гривень, яку [PERSON] отримала від [PERSON] у себе в квартирі 07 березня 2014року, під даною сумою знаходиться підпис [PERSON] Всі грошові кошти віддавала ретельно кожного місяця, а то і два рази на місяць. Вважають , що не має підстав для задоволення вимог стосовно штрафних санкцій так як в розписці не має дати повернення боргу, також [PERSON] та [PERSON] не були присутні при укладені договору уступки - вимоги і не знали про його існування, не має факту прострочення зобов'язання - гроші ретельно кожного місяця віддавались спочатку [PERSON], а потім [PERSON], як особі яка має право отримувати дані грошові кошти для [PERSON] Стосовно відсотків , на яких наполягає позивачка та її представник - грошові кошти належали [PERSON], а ні [PERSON], [PERSON] чи [PERSON] Позивачка та її представник не надали суду підтвердження того, що при наданні грошових коштів у борг було передбачено повернення боргу разом з відсотками. Штрафні санкції можуть бути нараховані та застосовані у випадку прострочення виконання зобов'язання . В розписці не вказана дата виконання зобов'язання - вона мала наступити через 30 календарних днів з дня письмового повідомлення, але таке письмове повідомлення від [PERSON] та [PERSON] не надходило, не надходило воно і від [PERSON]. Також вважають, що не має підстав для задоволення вимог стосовно моральної шкоди - так як з боку позивача не доказано якими самими винними діями спричинено моральну шкоду, і знаходяться вони в причинному зв'язку із подіями , звернення до суду - це право кожного громадянина, який вважає, що порушено його право. Просили позов задовольнити частково - лише в сумі стягнення основного боргу в розмірі 10 000гривень. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про час і дату судового засідання, до суду не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність в присутності його представника адвоката [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснила наступне, вона працює бухгалтером в ТОВ «СП «Регалс», в якому [PERSON] є засновником . У період часу з 18 лютого 2014року по 20 березня 2014року [PERSON] знаходився у відряджені за межами м. Маріуполя. Сім'ю [PERSON] знає з 2000року. Під час відрядження [PERSON] - [PERSON] знаходилась в квартирі [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Про те, що [PERSON] була за місцем проживанні доньки та зятя, а не вдома знає зі слів [PERSON], а також вона особисто два рази на день дзвонила на домашній телефон [PERSON], і їй відповідала [PERSON] Дзвонила за дорученням [PERSON] , щоб дізнатись чи потрібні гроші, продукти харчування чи ще якась допомога. Особисто до квартири [PERSON] не приїжджала , стверджувати те, що [PERSON] нікуди не виходила з квартири за цей період часу - не може. Суд заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи доказами, якими вони обґрунтовують свої вимоги та доводи, вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На порушення своїх обов'язків, передбаченого ст. 10 ЦПК України, позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] , щодо доведення підстави свого позову, не довели тих обставин, що відповідачі не повернули суму позики у розмірі 22 000гривень , що при укладенні договору позики у простій письмовій формі було передбачено повернення грошових коштів разом з відсотками, також не доведено, що мала місце дата повернення грошових коштів - дата виконання зобов'язання і має місце спричинення моральної шкоди. Відповідно до ст. 11 ЦПК України - суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, та підтверджено матеріалами справи, що 01 червня 2013року [PERSON] та [PERSON] отримали у [PERSON] у борг гроші у розмірі 80 000гривень,повернення гарантують, що підтверджено оригіналом розписки та не спростовується сторонами. В розписці не вказано строк повернення грошових коштів. Також в розписці є позначки про отримання [PERSON] 04 вересня 2013року 10 000гривень, та 10 жовтня 2013року - 10 000гривень (а.с.47) У судове засідання відповідачка [PERSON] надала ксерокопію розписки, з записами, що [PERSON] отримала від [PERSON] повернення суми боргу у розмірі і зазначені дати: 10.10.2013р. - 20 000гривень, 07.03.2014р. - 10000гривень- стоїть підпис [PERSON] Потім в даній ксерокопії [PERSON] власноручно написав про отримання 02.04.2014р. - 10000гривень, 30.04.2014р. - отримав 5 000гривень, із них 2 000гривень були віддані [PERSON], 31.05.2014року - [PERSON] отримав 15 000гривень, із них 10 000гривень було віддано [PERSON] Записи від 02.04.2014р. по 31.05.2014року у розписці було зроблено [PERSON] власноручно , що він не спростовував у судовому засіданні. (а.с.48) Під час розгляду справи [PERSON] [PERSON] та [PERSON] було віддано грошові кошти на загальну суму 10 000 гривень, а саме : 03 липня 2014року - 5 000гривень, 01 серпня 2014 року - 5 000гривень, що підтверджено відповідними розписками (а.с.70, 77) 01 березня 2014року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір відступлення права вимоги, згідно умов якого [PERSON] передала [PERSON] право вимагати повернення грошових коштів від [PERSON] та [PERSON] у сумі 60 000гривень згідно розписки від 01.06.2013р. (а.с.7) Повноваження [PERSON] на отримання грошових коштів від [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] підтверджені довіреністю від 01 березня 2014року, та нотаріальною довіреністю 14 липня 2014року (а.с.71,78) Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.. 526 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.. 629 ЦК України - договір є обов'язковим для виконання сторонами. Ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 57 ЦПК України - доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків , показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Ст. 58 ЦПК України передбачує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування - ст. 59 ЦПК України) Відповідно до ч.2 ст. 549 ЦК України - штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Відповідно до ст.. 218 ЦК України - заперечення однією стороною із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Відповідно до ст.. 1047 ЦК України - договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст.1048 ЦК України - позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч.2 ст.. 625 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст.. 1049 ЦК України - позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено, що між сторонами - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] дійсно було укладено договір позики, у простій письмовій формі, що не проти ричить вимогам ст.. 1047 ЦК України, шляхом написання розписки. В даній розписці не було вказано строк повернення зобов'язання , та на яких умовах було надано грошові кошти у борг , також не передбачені наслідки не виконання зобов'язання своєчасно. Також судом встановлено, що 01 березня 2014року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір уступки права вимоги - до [PERSON] перейшли права [PERSON] вимагати повернення суми боргу у [PERSON] за розпискою. Ні [PERSON] ні [PERSON] не звертались до [PERSON] з письмовим повідомленням про повернення суми боргу , на яких умовах і в яких строк. Тому суд вважає, що позивачка та її представник не довели суду обставин, що зобов'язання по розписці було не виконано своєчасно в строк передбачений розпискою чи повідомленням , також не доведено , що вони мають право вимагати повернення суми боргу разом зі сплатою штрафних санкцій. В судове засідання [PERSON] надав оригінал розписки де було вказано повернення [PERSON] [PERSON] суми боргу у розмірі 20 000гривень, а також у судове засідання було надано ксерокопію розписки з отриманими [PERSON] від [PERSON] сум боргу, також в даній розписці [PERSON] власноручно вписав розміри сум грошових коштів, які отримала за життя [PERSON] , чим підтвердив повернення боргу саме в тому розмірі, що було вписано в розписку. Посилання [PERSON] на пояснення свідка , стосовного того , що [PERSON] не могла отримати суму грошових коштів 07 березня 2014року у розмірі 10 000гривень так як знаходилась в цей час у нього вдома , а не за місцем свого проживання - не підтверджується об'єктивними доказами по справі. Свідок [PERSON] в суді пояснила, що з [PERSON] спілкувалась по телефону два рази на добу , до квартири [PERSON] в цей час не приходила і стверджувати, що [PERSON] не виходила з квартири не змогла. До того ж, пояснення свідків , відповідно до ст.. 218 ЦК України, не можуть бути підтвердженням виконання чи невиконання зобов'язання. Тому суд вважає, що сума боргу [PERSON] та [PERSON] становить не 32 000гривень, на якій наполягає позивачка та її представник, а 10 000гривень, що підтверджено письмовими доказами про справі. При з'ясуванні фактів, з якими закон пов'язує відшкодування моральної шкоди, слід виходити з вимог ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави покладення обов'язку по відшкодуванню такої шкоди, та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування. Відповідно до роз'яснень, даних в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань , або витрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. У зв'язку з зазначеним, позивачка та її представник не надали суду доказів щодо вини відповідачів у спричиненні [PERSON] моральної шкоди. Задовольняючи позов частково, суд на підстав ст.. 88 ЦПК України стягує солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь держави суму судового збору у розмірі 243 гривні 60 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial