Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

В лютому 2016 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій, з урахуванням наданих уточнень, просив визнати недійсним договір купівлі-продажу у формі довідки-рахунку серії ВІА № 183069 від 01 лютого 2014 року, виданий приватним підприємцем «[PERSON]М.», відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив за сто п'ятдесят тисяч чотириста тридцять гривень 00 копійок автомобіль NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску, двигун № [NUMBER], кузов SJNFBNJ10U1171746, державний номер [NUMBER]; скасувати свідоцтво про реєстрацію CAT 669224, згідно довідки-рахунку серії ВІА № 183069 від 01 лютого 2014 року на автомобіль NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску, двигун № [NUMBER], кузов SJNFBNJ10U1171746, державний номер [NUMBER], на ім'я [PERSON]; визнати недійсним договір купівлі-продажу у формі довідки-рахунку серії ВІА № 184583 від 26 лютого 2014 року, виданий приватним підприємцем «[PERSON]М.», відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив за сто п'ятдесят дві тисячі триста пятдесят гривень 00 копійок автомобіль NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску, двигун № MR 20447529, кузов SJNFBNJ10U1171746, державний номер [NUMBER]; скасувати свідоцтво про реєстрацію САТ 875645, згідно довідки-рахунку серії ВІА № 184583 від 26 лютого 2014 року на автомобіль NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску, двигун № [NUMBER], кузов SJNFBNJ10U1171746, державний номер [NUMBER], на ім'я [PERSON]; та визнати за ним право власності на 1/2 частину автомобіля NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску, двигун № [NUMBER], кузов SJNFBNJ10U1171746, державний номер [NUMBER]. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що він та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі, який на теперішній час розірваний. Під час шлюбу ними було придбано вищевказаний автомобіль. Так, коли стосунки в сім'ї погіршилися, відповідачка [PERSON] вирішила жити окремо і на свій розсуд, не погоджуючись із позивачем, вивезла спільне майно з помешканням та забрала їхній автомобіль, який згодом був двічі перереєстрований на інших осіб. При цьому, [PERSON] є її рідним братом, а відповідачка [PERSON] й до теперішнього часу продовжує користуватися спірним автомобілем. Таким чином, відповідачі вчинили правочин, без наміру створення правових наслідків, тобто фіктивний правочин. Спірний автомобіль був придбаний у шлюбі з відповідачкою [PERSON], а отже позивач має право на половину цього автомобіля. Ухвалою суду до участі у дану справу були залучені [PERSON] та [PERSON] в якості співвідповідачів. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалися на обставини, які викладені в позовній заяві. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог позивача та просив відмовити йому в повному обсязі. При цьому, вказав, що спірний автомобіль був куплений відповідачкою за власні кошти, які вона отримала в борг та продано було автомобіль з дозволу позивача. Всі гроші, які були виручені з продажу автомобіля пішли на погашення боргу. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив. Раніше, поштою до суду надійшли письмові заперечення, підписані від імені [PERSON], але копії документа, за яким його можна було б ідентифікувати, не надано. В цих запереченнях зазначено, що [PERSON] заперечує проти задоволення вимог позивача, оскільки він (позивач) особисто був присутнім при оформленні договору купівлі-продажу спірного автомобіля, саме він вів переговори про продажу цього автомобіля та особисто йому були передані кошти за продаж автомобіля. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, раніше надав суду заяву, в якій вказав, що він не отримував копію позовної заяви, у звязку з чим просив відкласти розгляд справи та не розглядати її без нього. Разом з тим, суд неодноразово викликав [PERSON] в судові засідання за адресою його реєстрації, про що маються підтвердження в матеріалах справи (а.с.83,84,91,92,93,128,165). Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні було встановлено, що 17 серпня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб в Відділі реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 646. За час шлюбу [PERSON] та [PERSON] було придбане майно, а саме: NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску, двигун № [NUMBER], кузов SJNFBNJ10U1171746, державний номер [NUMBER], який був зареєстрований за відповідачкою, що не заперечується й сторонами у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Аналогічні положення має ч. 3 ст. 368 ЦК України, згідно якої - майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з положеннями ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Встановлюючи право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ч. 1 ст. 69 СК України визначає, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. На підставі вищевказаного, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив поділити між ним та [PERSON] майно набуте ними під час шлюбу. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторона відповідачки [PERSON], в свою чергу, стверджувала, що автомобіль був куплений за власні кошти останньої, які вона отримала в борг, на підтвердження чого суду була надана копія розписки від 01.06.2013 року, згідно якої вона отримала в борг від [PERSON] суму в розмірі 65000 грн. та зобовязалася повернути її до 01.06.2014 року (а.с.151), а також на підтвердження цих тверджень були допитані наступні свідки: Свідок [PERSON], яка є знайомою відповідачки [PERSON], і яка вказала, що автомобіль був куплений за власні кошти [PERSON]. Свідок [PERSON], яка є знайомою відповідачки [PERSON], і яка вказала, що [PERSON] давно мріяла про автомобіль, довго на нього збирала кошти, потім звернулася до неї (свідка) для того, щоб остання надала їй в борг кошти на купівлю автомобіля, які (кошти) вона їй надала, після чого [PERSON] купила автомобіль. Свідок [PERSON], яка є знайомою сімї [PERSON], і яка вказала, що автомобіль купувався за власні кошти [PERSON], яка їх довго збирала. Також, вказала, що кошти на придбання автомобіля [PERSON] брала в борг у [PERSON], які вона їй повернула після продажу автомобіля. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Так, суду надані копії податкових декларацій [PERSON] та [PERSON] зданих ними до ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська, і які прийняті податковою 08.01.2014 року за вх. № № [NUMBER], [NUMBER], що підтверджується штампом ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська. Згідно цих декларацій, дохід [PERSON] за 2013 рік склав 942460,94 грн., а дохід [PERSON] за 2013 рік склав 985397,99 грн. Тобто, з вищевказаних декларацій вбачається, що сімя [PERSON] мала достатній дохід, чим спростовуються свідчення вищевказаних свідків та твердження представника відповідачки [PERSON] З огляду на вищевказане, суд прийшов до висновку, що автомобіль марки NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску, двигун № [NUMBER], кузов SJNFBNJ10U1171746, державний номер [NUMBER], є спільною сумісною власністю подружжя позивача та [PERSON], оскільки був придбаний ними під час шлюбу. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає можливим визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину автомобіля NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску, двигун № [NUMBER], кузов SJNFBNJ10U1171746, державний номер [NUMBER]. При цьому, судом встановлено, що 01 лютого 2014 року [PERSON], без згоди позивача (співвласника), відчужила вищевказаний автомобіль на користь [PERSON] на підставі довідки-рахунку серії ВІА № 183069 від 01 лютого 2014 року, виданої приватним підприємцем «[PERSON]М.», після чого йому було видане Свідоцтво про реєстрацію CAT 669224. [PERSON], в свою чергу, відчужив спірний автомобіль на користь [PERSON] на підставі довідки-рахунку серії ВІА № 184583 від 26 лютого 2014 року, виданої приватним підприємцем «[PERSON]М.», після чого йому було видане Свідоцтво про реєстрацію САТ 875645. Вищевказані обставини, щодо продажу автомобіля, підтверджується довідкою Територіального сервісного центру № 1241 Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області від 14.03.2016 року за вих. № 31/4-1241-404, додатками до неї (а.с.50-51), а також документами наданими самою [PERSON] щодо цих правочинів (а.с.131-149). Представник відповідачки вказував, що автомобіль був проданий зі згоди позивача, кошти за його продаж були направлені на погашення заборгованості та еко-запліднення. Його твердження підтвердили допитані в судовому засіданні свідки: Свідок [PERSON], яка є знайомою відповідачки [PERSON], і яка вказала, що автомобіль був проданий за згодою сторін та кошти за його продаж були витрачені на еко-запліднення. Свідок [PERSON], яка є знайомою відповідачки [PERSON], і яка вказала, що [PERSON] продала автомобіль для того, щоб оплатити еко-запліднення і повернути борг, який вона мала перед нею (свідком), який й повернула в лютому 2014 року. Свідок [PERSON], яка є знайомою сімї [PERSON], і яка вказала, що [PERSON] (позивач) знав про продаж автомобіля. Позивач та його представник заперечували ці обставини і вказали, що відповідачка без його відома та згоди продала спірний автомобіль. Їхні твердження підтвердили допитані в судовому засіданні свідки: Свідок [PERSON], яка є сестрою позивача, і яка вказала, що спірний автомобіль позивач та відповідачка купували разом і згоди на його продаж, як їй (свідку) відомо, не надавав. Більш того, він взагалі не знав про продаж автомобіля, оскільки весь цей час вона ([PERSON]) сама їздить на цьому автомобілі. Крім того, вона вивезла з їхньої квартири усю техніку, документи та меблі. Вказала, що, як їй відомо, автомобіль був куплений сторонами сумісно за сумісні кошти, оскільки вони обидва є приватними підприємцями та їхній заробіток дозволяв купити не лише автомобіль. Оформлений автомобіль був на [PERSON] через її примху. Свідок [PERSON], який є батьком позивача, і який вказав, що автомобіль був куплений сторонами за їхні сумісні кошти. Вказав, що про продаж автомобіля вони дізналися, коли [PERSON] звернулася до суду з позовом про поділ квартири. Також, вказав, що коли його син повернувся з відрядження, то побачив, що [PERSON] вивезла все з їхньої квартири. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як судом було встановлено вище, спірний автомобіль є спільною сумісною власністю позивача та [PERSON]. Частинами 1-3 ст. 65 СК України встановлено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. При цьому, правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість. Але ж, продаж автомобіля не є дрібним побутовим правочином, тому дозвіл на його продаж мав дати позивач. Проте, позивач, як співвласник спірного автомобілю, в порядку та у спосіб, встановлений положеннями ст. 65 СК України, своєї згоди на відчуження автомобіля не надавав, а належних та допустимих доказів іншого суду не надано. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. В силу ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, суд вважає необхідним визнати недійсним договір купівлі-продажу у формі довідки-рахунку серії ВІА № 183069 від 01 лютого 2014 року, виданий приватним підприємцем «[PERSON]М.», відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив за сто п'ятдесят тисяч чотириста тридцять гривень 00 копійок автомобіль NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску, двигун № [NUMBER], кузов SJNFBNJ10U1171746, державний номер [NUMBER]; скасувати свідоцтво про реєстрацію CAT 669224, згідно довідки-рахунку серії ВІА № 183069 від 01 лютого 2014 року на автомобіль NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску, двигун № [NUMBER], кузов SJNFBNJ10U1171746, державний номер [NUMBER], на ім'я [PERSON]; визнати недійсним договір купівлі-продажу у формі довідки-рахунку серії ВІА № 184583 від 26 лютого 2014 року, виданий приватним підприємцем «[PERSON]М.», відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив за сто п'ятдесят дві тисячі триста пятдесят гривень 00 копійок автомобіль NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску, двигун № [NUMBER], кузов SJNFBNJ10U1171746, державний номер АЕ 3757 НЕ; та скасувати свідоцтво про реєстрацію САТ 875645, згідно довідки-рахунку серії ВІА № 184583 від 26 лютого 2014 року на автомобіль NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску, двигун № [NUMBER], кузов SJNFBNJ10U1171746, державний номер [NUMBER], на ім'я [PERSON]. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь позивача слідує стягнути в рівних частинах судовий збір в сумі 1312 грн. 95 коп., тобто по 437 грн. 65 коп. з кожного з них відповідно (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом). На підставі викладеного,

Outcome: approved