Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

В липні 2019 року позивач звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача - [PERSON] , про розірвання шлюбу, посилаючись на ті обставини, що 03.09.2011 року вони зареєстрували шлюб з відповідачем, від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя з відповідачем не склалось, протягом останніх п`яти років стосунки з чоловіком розлагодились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага. На даний час сторони проживають окремо, а тому позивач вимушена звернутись до суду із вищевказаною позовною заявою. Ухвалою від 12.07.2019 року відкрито провадження у вказаній вище справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання, викликано сторін. За приписами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Під час підготовчого засідання позивач позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позові. Просила позов задовольнити, шлюб укладений з відповідачем розірвати. Зазначила про те, що з кінця червня 2019 року сторони проживають окремо та не ведуть спільного господарства, одночасно пояснивши, що дитина проживає разом з позивачем, наразі спору, щодо визначення місця проживання дитини між позивачем та відповідачем немає, а тому дану вимогу просить позовної заяви позивач просить не розглядати. Відповідач у свою чергу під час підготовчого засідання позовні вимоги визнав у повному обсязі. Строк на примирення просив не надавати, оскільки у цьому немає сенсу. Вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі в підготовчому засіданні, у зв`язку з існуванням визначених ч.3 ст.200 ЦПК України умов, та задовольнити позовні вимоги з огляду на наступне. З матеріалів справи вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 03.09.2011 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстицій в м. Києві, про що зроблений відповідний актовий запис за № 1305, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 4). Сторони по справі мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 5). Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З наданих пояснень позивача та відповідача вбачається, що на теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають зберігати шлюб, позивач на розірванні шлюбу наполягає. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved