Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

В листопаді 2017 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, посилаючись на те, що подружнє життя у неї з відповідачем не склалося, оскільки між ними було відсутнім взаєморозуміння, часто виникали сварки на ґрунті зловживання відповідачем спиртними напоями, він неодноразово застосовував щодо неї фізичне насильство, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності. Крім того, протягом тривалого часу вони з відповідачем спільно не проживають, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства, їхній шлюб носить формальний характер. Від шлюбу у них є двоє дітей, які вже досягли повноліття, проте позивачка позбавлена можливості в позасудовому порядку розірвати шлюб з відповідачем через наявність між ними спору про поділ майна, тому вона просила їхній шлюб розірвати, а також розділити порівну майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя. В судовому засіданні 14.08.2018 року позивачка заявила клопотання про залишення без розгляду позовних вимог про поділ майна подружжя та згідно з ухвалою, постановленою судом без виходу до нарадчої кімнати, такі її позовні вимоги було залишено без розгляду. При цьому, позовні вимоги про розірвання шлюбу позивачка підтримала та заперечила щодо надання їм з відповідачем строку на примирення, стверджуючи, що це суперечитиме її інтересам та наполягаючи на розірванні шлюбу. Відповідач в судове засідання не зявився, проте уповноважив на представництво його інтересів в суді адвоката [PERSON], який в судовому засіданні позов визнав та просив не надавати сторонам строку на примирення, посилаючись на те, що відповідач на розірвання шлюбу згідний та не бажає зберегти сімю. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10.11.1991 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-БВ № 263673, виданим Лозівською селищною радою Деражнянського району Хмельницької області. Від шлюбу в сторін неповнолітніх дітей немає. Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ч. 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивачка в обґрунтування позову стверджує, що подружнє життя у неї з відповідачем не склалося через відсутність між ними взаєморозуміння, часті сварки на ґрунті зловживання відповідачем спиртними напоями та негідну поведінку відповідача щодо неї. Судом приймаються до уваги такі її доводи, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на їх спростування стороною відповідача не подано. Враховується судом і те, що сторони протягом тривалого часу спільно не проживають, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства, що визнали обидві сторони по справі. Таким чином, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги відсутність у сторін неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження сімї буде суперечити інтересам сторін, в звязку з чим їхній шлюб підлягає розірванню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки понесені останньою судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved