Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

В липні 2017 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила надати їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті брата [PERSON], померлого 16 квітня 2009 року, та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після його смерті на земельну ділянку, площею 15,37 га, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва межах території Партизанської сільської ради Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області. Вказувала, що не вмозі оформити в нотаріальному порядку зазначене спадкове майно, через пропуск строку для прийняття спадщини, а також через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на землю, який був втрачений. Посилаючись на те, що вона пропустила строк для прийняття спадщини через свою необізнаність про наявність спадщини та через відсутність документу щодо наявного спадкового майна, а також в зв'язку зі своєю правовою недосвідченістю про порядок прийняття спадщини, тому просила позов задовольнити. В судове засідання сторони не зявилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, від представника позивачки на адресу суду надійшла заява з проханням справу розглядати без його участі та участі позивачки, а позов задовольнити. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 16 квітня 2009 року в с. Шевченкове Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області помер громадянин [PERSON] і після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на земельну ділянку, площею 15,37 га, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах Партизанської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, яка йому належала відповідно до державного акту серії МК № 06168810386, виданого Жовтневою (тепер Вітовською) районною державною адміністрацією Миколаївської області 21 квітня 2004 року. Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Відповідно до довідки місцевої сільської ради на час смерті [PERSON] з ним ніхто не проживав, тому спадкоємці, які б бажали оформити спадщину після його смерті, мали б на протязі шести місяців після смерті спадкодавця звернутися до нотаріальної контори чи приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Позивачка є сестрою померлого [PERSON] і відноситься до другої черги спадкоємців за законом (ст. 1262 ЦК України). Інших спадкоємців судом не встановлено. Вона повинна була на протязі шести місяців прийняти спадщину після смерті брата шляхом подачі заяви до нотаріальної контори (нотаріуса), однак не вчинила цього, оскільки не знала про наявність спадкового майна через відсутність правовстановлюючого документу державного акту, та через незнання чіткого порядку дій по прийняттю спадщини. Виходячи з цього суд вважає, що строк вона пропустила з поважних причин і їй слід надати додатковий строк для прийняття спадщини. В той же час, надання додаткового строку позивачці для подання заяви про прийняття спадщини не вирішує її питання позитивно щодо можливості нотаріального оформлення спадкового майна через відсутність оригіналу державного акту, який підтверджував право власності померлого на землю. За пунктами 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз'яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Що і стало підставою для звернення позивачки до суду із даним позовом. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до довідки Головного Управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 15 травня 2017 року громадянину [PERSON] був виданий державний акт серії МК № 061688 від 21 квітня 2004 року про право приватної власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Партизанської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, про що в книзі записів реєстрації державних актів був вчинений запис 2 лютого 2005 року. Це право власності на земельну ділянку, площею 15,37 га, також підтверджується витягом з технічної документації, виданої 16 травня 2017 року Головним Управлінням Держгеокадастру в Миколаївської області. З матеріалів справи вбачається, що у нього відсутня можливість отримати правовстановлюючий документ у позасудовому порядку через зміни у законодавстві щодо порідку реєстрації права власності на нерухоме майно. Таким чином, дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що земельна ділянка належала за життя [PERSON], тому вона входить до складу спадщини після його смерті і в порядку спадкування повинна відійти спадкоємцям, тобто позивачці в справі як спадкоємиці за законом другої черги, яка прийняла спадщину. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, вона не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на нерухомість в порядку спадкування. Враховуючи викладене,

Outcome: approved