Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

В листопаді 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив виключити відомості про нього як батька [PERSON] [INFO] з актового запису про народження № 75 від 22.02.2005 року, що був складений відділом реєстрації актів цивільного стану м. Вознесенська Вознесенського міськрайонного управління юстиції. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначив, що він з відповідачкою перебував в зареєстрованому шлюбі з 10.07.2004 року по 24 червня 2014 року. 05.02.2005 року відповідачка народила доньку [PERSON], про що 22.02.2005 року отримала свідоцтво про народження. Батьком дитини, відповідно до вимог ст. 122 СК України було записано позивача. Однак він не є біологічним батьком [PERSON] про що дізнався в 2014 році зі слів спільних знайомих. Просив позов задовольнити. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Зазначив, що познайомився з відповідачем 07.05.2004 року, а 10.07.2004 року вони одружилися. При цьому він попереджав відповідача, що не може мати дітей. Однак, коли дізнався, що відповідач вагітна, то повірив, що це його дитина, оскільки у них були інтимні стосунки. Під час ультразвукового дослідження, яке відбулося в лютому 2005 року, лікар йому повідомив про невідповідність строків вагітності із тривалістю їх відносин. 05 лютого 2005 року народилася дитина та він був записаний батьком. Пізніше від спільних знайомих він дізнався, що він не є біологічним батьком цієї дитини. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, при цьому зазначили, що дійсно позивач не є біологічним батьком [PERSON], однак це йому було відомо в момент реєстрації народження дитини. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Згідно з ч.5 ст.136 Сімейного кодексу України не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої ст.123 цього кодексу. Таким чином, Закон позбавляє можливості оспорювати батьківство того, хто знав, що не є батьком дитини, але за його згодою був зареєстрований ним. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 10 липня 2004 року. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 червня 2014 року шлюб між ними було розірвано. 05 лютого 2005 року народилася дитина [PERSON], про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції зроблено актовий запис за № 75 від 22 лютого 2005 року. В той же час, в судовому засіданні сторони пояснювали, що вони познайомилися 07 травня 2004 року. Одружилися 10 липня 2004 року, коли дізналися, що відповідачка вагітна. Проте, як видно з пояснень позивача, останній, не знав про те, що дитина, яка реєструється на його ім'я, в дійсності не являється його рідною дочкою, оскільки до реєстрації шлюбу з відповідачкою, він перебував з останньою в інтимних стосунках, що мали місце у 2004 році, тобто до народження дитини. Статтею 121 СК передбачено, що права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями\~ 122 та 125 цього Кодексу. Згідно зі ст.136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122,124,126 і 127 цього кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. В силу ст.ст.\~10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. У порушення вимог ч. 1 ст.10, ч. 3 ст.60 ЦПК України, позивачем не наведено поважності причин тривалого пропуску строку оспорювання батьківства, та обставина, що він дізнався, що не є біологічним батьком дитини лише у 2014 році, правового значення не має. З часу встановлення батьківства пройшло 11 років та суд переконаний в тому, що позивач свідомо реєстрував дитину на своє ім'я. Крім того, як вбачається з пояснень свідка [PERSON], а також допитаної судом у якості свідка в порядку ст.62 ЦПК України відповідача [PERSON], позивач знав, що не може мати дітей, а також усвідомлював, що тривалість їх відносин не співпадає зі строком вагітності відповідача, спілкувався з цього приводу з лікарем. Враховуючи необхідність дотримання справедливого балансу між загальним інтересом правової визначеності сімейних відносин та правом заявника на перегляд правової презумпції того, що він є батьком дитини, в даному випадку превалюють інтереси дитини, обумовлені його правом на повагу до приватного і усталеного сімейного життя. В зв'язку з цим суд, приходить до висновку, що позовні вимоги необгрунтовані та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed