Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

В квітні 2016 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила встановити факт проживання однією сімєю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, [PERSON] та [PERSON], який помер 12 серпня 2015 року, з березня 2005 року до 12 серпня 2015 року, та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом, як спадкоємця четвертої черги, на квартиру [ADDRESS], що складається з одної житлової кімнати, площею 16,6 кв.м., загальною площею 31,7 кв.м., після смерті [PERSON], померлого 12 серпня 2015 року. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що з березня 2005 року до 12 серпня 2015 року вона та [PERSON] проживали однією сімєю, як чоловік та дружина, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, притаманні подружжю. Однак вони не звернулися до державного органу реєстрації актів цивільного стану з заявою про реєстрацію шлюбу, бо не вважали це головним у їхніх відносинах, де панувала любов, взаємоповага, довіра та підтримка. Впродовж цього часу вони з її фактичним чоловіком проживали за адресою: [INFO], у квартирі, що належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на житло від 06.12.2004 року, виданого КЖЕП «Південне» згідно до розпорядження № 698-04. Коли вони з [PERSON], з березня 2005року, стали проживати разом, ні позивачка, ні [PERSON] не перебували у зареєстрованому шлюбі з іншими особами. На цей момент вона була розлучена з 2000 року, а [PERSON] був вдівцем, його дружина померла у 2001році. У період спільного сумісного життя вони з [PERSON] облаштовували своє житло, проводили поточний ремонт у квартирі, встановили нові двері, придбали кондиціонер, систему доочищення води, побутову техніку, сплачували за спільні кошти комунальні послуги. Коли її фактичний чоловік захворів на серцеву недостатність, потім інфаркт, переніс операцію з видалення пухлини, позивачка єдина опікувалася своїм цивільним чоловіком, надавала необхідний догляд, купувала ліки, сплачувала за операцію. А коли не вистачало коштів, то навіть брала кредит для проведення його лікування. На протязі спільного сумісного проживання з [PERSON] вони планували узаконити їхні відносини, зареєструвавши шлюб, але через побутові обставини їхні наміри не були здійснені. У останній рік життя [PERSON], він настоював на реєстрації їхнього шлюбу, але по причині його хвороби вони не встигли зареєструвати шлюб, а 12 серпня 2015 року [PERSON] помер. У звязку з тим, що позивачка тривалий час проживала разом з [PERSON], вважала його своїм чоловіком, вона самотужки за свій рахунок поховала свого фактичного чоловіка, виконавши всі ритуальні обовязки. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складається з спірної квартири, де вони сумісно з ним мешкали, що належала йому на праві власності. За життя спадкодавця, ним не був складений заповіт. Враховуючи відсутність у спадкодавця спадкоємців за заповітом, а також відсутність спадкоємців за законом першої, другої та третьої черг позивачка, відповідно до ст. 1264 ЦК України, має право на спадкування за законом, як спадкоємець четвертої черги. Вона звернулася до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, але їй було відмовлено, оскільки нею не надані докази проживання з померлим однією сімєю або документи, що підтверджують її спорідненість зі спадкодавцем. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримала позовні вимоги позивачки та просила задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалася на обставини, які викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог позивачки. Представник Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що 12 серпня 2015 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] І-КИ № 652604, виданим 13.08.2015 року Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 6278 від 13.08.2015 року (а.с.6). Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, яке, серед іншого, складається з квартири [ADDRESS], яка належала померлому на підставі свідоцтва про право на житло від 06.12.2004 року, виданого КЖЕП «Південне» згідно з розпорядженням № 698-04 від 06.12.2004 року (а.с.7). Право власності на вказану квартиру зареєстроване за померлим в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради за реєстраційним № 10041692, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01.03.2005 року за 6627497. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивачка вказала, що після смерті [PERSON], померлого 12 серпня 2015 року, немає спадкоємців за заповітом чи за законом першої, другої та третьої черг. При цьому, вказала, що вона проживала однією сімєю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, з покійним [PERSON] з березня 2005 року до 12 серпня 2015 року, тобто дати його смерті, і, таким чином, вона є спадкоємцем четвертої черги спадкування після його смерті. На підставі вищевказаного, позивачка у встановлений законом строк, а саме 28 січня 2016 року, звернулася до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті свого фактичного чоловіка - [PERSON], померлого 12 серпня 2015 року. На підставі її заяви, після смерті [PERSON], померлого 12 серпня 2015 року, була заведена спадкова справа за № 45/2016, копія якої знаходиться в матеріалах даної справи. Проте, 15 лютого 2016 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого 12 серпня 2015 року, на квартиру [ADDRESS], оскільки нею не надані докази проживання з померлим однією сімєю або документи, що підтверджують її спорідненість зі спадкодавцем. У звязку з вказаними обставинами, позивачка звернулася до суду та просила встановити факт проживання однією сімєю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, [PERSON] та [PERSON], який помер 12 серпня 2015 року, з березня 2005 року до 12 серпня 2015 року. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, факт проживання однією сімєю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, [PERSON] та [PERSON], який помер 12 серпня 2015 року, з березня 2005 року до 12 серпня 2015 року підтверджується, зокрема: довідкою № 4768 від 22.02.2016 року, виданою Єдиним абонентським відділом № 2, на якій [PERSON], [PERSON] та [PERSON], підписи яких засвідчені печаткою Комунального підприємства «Жилсервіс-1» Дніпропетровської міської ради, вказали, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сімєю, як чоловік та дружина, за адресою: [ADDRESS] (а.с.12); фотокартками, на яких зображені позивачка та покійний, і з яких вбачаються між ними теплі, близькі стосунки притаманні шлюбній парі (18-20); свідоцтвом про поховання [PERSON] ААА № 624197 від 13.08.2015, яке видане саме [PERSON] про поховання нею 13.08.2015 року померлого [PERSON], реєстраційний номер поховання 251060, книга № 3494 (а.с.13). Також позивачкою були надані документи (в матеріали справи копії, а для огляду оригінали) про придбання, за життя, покійним [PERSON] техніки та обладнання, наявність яких (вказаних документів) саме у позивачки також підтверджує факт проживання однією сімєю позивачки та [PERSON], який помер 12 серпня 2015 року. Крім того, вищевказані обставини підтвердили, допитані в судовому засіданні свідки: Свідок [PERSON], яка є сусідкою позивачки та покійного [PERSON] по спірній квартирі, казала, що вона знає покійного приблизно з 1961 року. [PERSON] в 2005 році [PERSON] почав проживати з [PERSON], з якою проживав до своєї смерті. Вказала, що вони жили дружно, вона сприймала їх, як подружжя. Коли, останніми роками, [PERSON] тяжко хворів саме [PERSON] доглядала за ним, а коли він помер, то саме вона його поховала. Також, вказала, що [PERSON] й на теперішній час проживає в цій квартирі за адресою: [ADDRESS]. Свідок [PERSON], яка є знайомою позивачки та покійного [PERSON], вказала, що десь в 2005 році позивачка та [PERSON] познайомилися у спільній компанії, після чого почали проживати разом за адресою: [ADDRESS]. Вони жили, як подружжя, робили ремонт у квартирі, купували в неї техніку. Разом їздили на відпочинок. Коли [PERSON] тяжко захворів, то саме [PERSON] доглядала за ним, коли не вистачало коштів на його лікування, вона брала кредит у Банку, який й досі виплачує. А коли ж він помер, то саме [PERSON] його поховала, якій допомагали син та невістка. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] дійсно, з березня 2005 року, проживала однією сімєю з [PERSON], як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, до смерті останнього, яка настала 12 серпня 2015 року. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає можливим встановити факт проживання однією сімєю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, [PERSON] та [PERSON], який помер 12 серпня 2015 року, з березня 2005 року до 12 серпня 2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до абзаців 14-17 п. 3.1 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» - відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як встановлено судом вище, після смерті [PERSON], померлого 12 серпня 2015 року, відкрилася спадщина на належне їй майно, яке, серед іншого, складається з квартири [ADDRESS]. Позивачка, яка в розумінні ст. 1264 ЦК України є спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом, від спадщини не відмовлялася та у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті свого фактичного чоловіка - [PERSON], померлого 12 серпня 2015 року, звернувшись з відповідною заявою до державної нотаріальної контори. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає можливим визнати за позивачкою право власності в порядку спадкування за законом, як спадкоємця четвертої черги, на квартиру [ADDRESS], що складається з одної житлової кімнати, площею 16,6 кв.м., загальною площею 31,7 кв.м., після смерті [PERSON], померлого 12 серпня 2015 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved