Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

В лютому 2018 року Орган опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення останньої батьківських прав, стягнення коштів (аліментів) на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач [PERSON], яка є матір'ю неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо доньки, жорстоко поводиться з нею, в зв'язку з чим дитина була влаштована до Центру соціально-психологічної реабілітації служби у справах дітей, в якому перебуває й на час звернення до суду. Враховуючи вказані обставини, позивач просив позбавити [PERSON] батьківських прав щодо вказаної дитини, передавши останню органу опіки та піклування для подальшого влаштування, що необхідне в якнайкращих інтересах дитини, а також стягнути з відповідача кошти (аліменти) аліменти на утримання [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу). Ухвалою суду від 16.02.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. 05.03.2018 року по справі проведено підготовче судове засідання та ухвалою суду від 05.03.2018 року призначено її до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. При цьому пояснила, що відповідач не піклується про стан здоров'я своєї доньки, яка за медичними показаннями потребує постійного лікування, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не займається вихованням. Відповідач неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов'язків (ст. 184 КпАП України), а також до кримінальної відповідальності в зв'язку з заподіянням неповнолітній дитині тілесних ушкоджень (ч.1 ст. 125 КК України). Проте профілактична робота компетентних органів, що проводилася з [PERSON] з метою зміни її ставлення до дитини, позитивних результатів не принесла. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі. Представник третьої особи без самостійних вимог у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, вважала їх обґрунтованими, та такими, що відповідають інтересам дитини. Заслухавши показання свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до наступного. Так, відповідно до ст.ст. 150, 155, 180 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, забезпечити здобуття нею освіти, що є найважливішими обов'язками матері і батька, а також повинні матеріально утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 4 ст. 155 СК України). При цьому, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Так, як вбачається з матеріалів справи [PERSON] є матір'ю неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Відомості про батька дитини записані згідно ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідач є дієздатною та працездатною особою, але не працює, за місцем мешкання характеризується як особа, що періодично зловживає спиртними напоями. Проте, матеріали справи не містять конкретних фактів відсутності піклування, незабезпечення дитини необхідним харчуванням, медичним доглядом, не створення умов для отримання освіти тощо, що за законом може бути розцінено як свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків. Не надано доказів на підтвердження обумовлених фактів. При цьому сама по собі констатація факту про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст. 184 КпАП України, без дослідження відповідних доказів на підтвердження зазначеного, не може бути прийнята судом до уваги. Разом з тим судом встановлено, що неповнолітня [PERSON] 01.08.2017 року на підставі її особистої заяви була влаштована до Центру соціально-психологічної реабілітації служби в справах дітей, в зв'язку з тим, що зазнала фізичного насилля від своєї матері. За наявними у справі матеріалами неповнолітня дитина зазнавала насилля від відповідача неодноразово. Зокрема, за фактом заподіяння [PERSON] тілесних ушкоджень в листопаді 2016 року відповідач була притягнута до кримінальної відповідальності за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 03.01.2017 року обумовлене кримінальне провадження було закрито в зв'язку з відмовою неповнолітньої потерпілої [PERSON] від обвинувачення. Також відповідач [PERSON] була притягнута до кримінальної відповідальності та була визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України за фактом заподіяння своїй доньці тілесних ушкоджень, що мало місце 01.08.2017 року, відповідно до вироку Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27.11.2017 року. На час розгляду справи в суді неповнолітня [PERSON] продовжує перебувати в Центрі соціально-психологічної реабілітації служби в справах дітей. Відповідач відносини з дитиною не налагодила. Остання в судовому засіданні висловила своє небажання повертатися в сім'ю внаслідок обґрунтованого побоювання щодо подальшого застосування до неї фізичного насильства з боку матері, в зв'язку з чим вона не відчуває себе в безпеці, перебуваючи в сім'ї. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він жорстоко поводяться з дитиною. При цьому, поняття «жорстоке поводження» включає, зокрема, такі дії як фізичне насилля над дитиною (побої, побиття, неповнолітнього, заподіяння йому фізичних страждань,болю у будь - який спосіб); психічне насильство над дитиною (пригнічення її волі, погрози, вселяння почуття страху). Жорстоке поводження з дитиною може виявитися у фізичному чи психічному насильстві, застосуванні неприпустимих прийомів виховання, приниження людської гідності дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час розгляду судом справ, що стосуються дитини та визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення Європейського Суду з прав людини «М.С. проти України» від 11.07.2017 року). Таким чином, враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги думку дитини, яка в судовому засіданні не заперечувала проти позбавлення її матері батьківських прав відносно неї, та письмовий висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області від 01.02.2018 року щодо позитивного вирішення зазначеного питання, суд прийшов до висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо її доньки, оскільки це буде відповідати інтересам останньої. Відповідно до вимог ч.ч. 4-5 ст. 167 СК України в разі ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини, мають за їхньою заявою баба, дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Оскільки, жодний з названих осіб не виявив такого бажання на час розгляду обумовленої справи, суд передає неповнолітню дитину Органу опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області з метою її подальшого влаштування. Разом з тим, згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Положення ч. 2 ст. 166 СК України передбачають, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Тому одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Ст.ст. 181 та 183 СК України передбачають, що за рішенням суду кошти (аліменти) на утримання дитини присуджується в частині від доходу її батька, матері або у твердій грошовій сумі. Розмір частки заробітку (доходу) батька, матері, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я, матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність на утриманні платника інших осіб, тощо (ст. 182 СК України). Враховуючи вимоги ст. 182 СК України, а також відсутність в матеріалах справи жодних доказів, що б вказували на неможливість відповідача матеріально утримувати дітей або могли вплинути на розмір аліментів в сторону їх зменшення, суд прийшов до висновку, що [PERSON] має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 409 грн. 60 коп. (704 грн. 80 коп. (вимоги немайнового характеру) + 704 грн. 80 коп. (вимоги майнового характеру)).

Outcome: approved