Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

В лютому 2020 року на розгляд Шевченківського районного суду м. Києва подано позов позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. Предметом позову є відшкодування 48972,16 грн., з яких 40564,00 грн. - пошкодження житлових приміщень в квартирі за адресою: [ADDRESS] , 8205,86 грн. - сума платежів за житлово-комунальні послуги за 4 (чотири) місяці; 202,30 грн. - сума сплати за спожиту електроенергію. Підставою позову є наявність складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. Зокрема зазначає, що у грудні 2015 року відповідач [PERSON] незаконно і самоправно вселився в квартиру № 165 , категорично відмовлявся добровільно звільнити житло та віддати ключі від квартири, продовжував в ній мешкати до початку лютого 2019 року. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2018 року у справі № 761/12903/17 задоволено цивільний позов [PERSON] до громадянина [PERSON] про виселення з незаконно займаного ним житлового приміщення - двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , без надання іншого жилого приміщення. Постановою Київського апеляційного суду від 07 лютого 2019 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2018 року залишено без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2018 року у справі № 761/12903/17 встановлено, що відповідач самовільно вселився і проживав значний проміжок часу в квартирі. Проживаючи у вказаній квартирі більше трьох років спочатку сам, а в подальшому із співмешканкою, [PERSON] взагалі не сплачував власнику квартири орендну плату, не сплатив вартість квартирно-комунальних платежів за 4 останні місяці, не розрахувався повністю за використану електроенергію. А при виселенні з квартири пошкодив міжкімнатні двері, плінтуси, паркет, шпалери тощо. Ключі від квартири [PERSON] передав представнику позивача [PERSON] тільки 07 лютого 2019 року, після оголошення постанови Київського апеляційного суду. У зв`язку із вказаними діями позивачу завдано матеріальної шкоди, яку останній просить стягнути з відповідача в повному обсязі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02 березня 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи. Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву, в якому виклав мотиви незгоди з позовними вимогами. Зокрема, відповідач вважає вимоги позивача такими, що вчиняються з наміром завдати шкоди йому, а також є зловживанням, оскільки позивач вважає розмір збитку встановленим і таким, що дорівнює 48972,16 грн. із посиланням на кошторис, складений 01 березня 2020 року майстром по ремонту [PERSON] та дефектний Акт від 09 лютого 2019 року, складений особами, зацікавленими в розгляді вказаного спору на користь позивача - родичем позивача [PERSON] та головою правління ЖБК «Енергетик» [PERSON] за участі мешканки квартири №167 - [PERSON] , а також з посиланням на платіжні квитанції, видані ЖБК «Енергетик» на ім`я позивача за період з жовтня 2018 року по січень 2019 рік. При цьому, відповідачем зазначено про те, що дефектний акт складений без його участі, а кошторис, замість висновку судової будівельно-технічної експертизи складений особою, яка перебрала на себе повноваження експерта або фахівця в галузі будівництва без посилань на Державні будівельні норми України чи/по посилань на ліцензію видану їй ДАБІ України. Крім того, відповідач звернув увагу суду на існування усної домовленості між позивачем та дідом відповідача - [PERSON] (двоюрідним дядьком позивачки) щодо нагляду за квартирою та сплатою комунальних послуг, починаючи з 2007 року по 2019 рік з подальшим поверненням йому витрачених коштів. Також відповідач посилається на те, що після смерті його діда у 1997 році - [PERSON] за квартирою наглядав його сусід [PERSON] , а з 2007 року дід відповідача - [PERSON] , який передав вказану квартиру для безоплатного проживання [PERSON] - родичу голови правління ЖБК «Енергетик» [PERSON] , який працював електриком та сантехніком в цьому ж ЖБК «Енергетик» на умовах, що останній зробить ремонт. При цьому у відзиві зазначено про те, що [PERSON] дійсно проживав в квартирі з 2012 по 2015 р. і розпочав виконувати ремонті роботи, а саме: перепланування ванної кімнати та санвузла (встановлення нового санвузла, кранів та ванної); встановлення нової двері у ванну кімнату; заміна плитки у ванній кімнаті; ремонт кухні (укладання фасадної плитки «фартуху»); розпочав підготовку стін до фарбування зробив самовільно перепланування квартири без жодних дозволів шляхом встановлення перегородної стіни у кімнаті; замінив на кухні одне вікно з дерева на металопластикове; розпочав проводити нову електрифікацію в квартирі (замінив тільки основну електрощитову та провів світло в першому коридорі). Згодом між позивачем та відповідачем досягнуто домовленості щодо викупу вказану квартиру за 20 000 доларів США (із урахуванням списання боргу за комунальні послуги в квартирі, сплаченого замість позивача дідом відповідача), також позивач погодилася на проживання відповідача у вказаній квартирі. З урахуванням зазначеного відповідач зазначає про те, що вселився у вказану квартиру лише після досягнення домовленості щодо купівлі-продажу квартири. А відтак, протиправна поведінка в діях відповідача щодо незаконного вселення в квартиру відсутня. В подальшому [PERSON] на прохання відповідача звільнив квартиру з незавершеним ремонтом, а саме: не до кінця встановлені двері в ванній кімнаті (відсутні 2-х сторонні наличники); на кухні стіни та стеля не були належним чином підготовлені до покраси; не було завершено проведення нової електрифікації в квартирі (крім першого коридору). У зв`язку із цим, відповідач посилається на відсутність необхідного причинного зв`язку між проживанням відповідача в квартирі за згодою позивача і шкодою, яку просить стягнути позивач, оскільки міжкімнатні двері, незаконне встановлення внутрішньо-кімнатної перегородки, плінтуса, кахель в ванній кімнаті та кухні були демонтовані [PERSON] ще до відповідача, і це можуть підтвердити свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які допомагали йому привести квартиру хоча б до якогось нормального стану. Для підтвердження вказаних обставин відповідач посилається на фотознімки, якими зафіксовано стан квартири на момент виселення [PERSON] з квартири, а також на покази свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які допомагали відповідачу привести квартиру до відповідного стану. Однак з часом позивач відмовилася від продажу квартири за обумовлену суму з проханням призупинити завершення ремонтних робіт. Однак, оскільки, на той час вищезазначені роботи були вже виконані відповідач звернувся до представника позивача [PERSON] з проханням компенсувати понесені фінансові витрати. Проте, [PERSON] відмовив у компенсації із зустрічною пропозицією забрати придбані та використані у ремонтних роботах матеріали при виселенні з квартири, що і було мною зроблено. 10 вересня 2020 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, аналогічні змісту позовної заяви. Крім цього, у відповіді на відзив зазначено про те, що дійсно у 2012 року за згодою позивача у вказану квартиру було вселено [PERSON] . Однак в грудні 2015 року, відповідач виселивши з квартири [PERSON] самостійно та самоправно вселився в неї. Крім цього, позивачем заперечується наявність усних домовленостей. В судовому засіданні представник позивача, [PERSON] , позовні вимоги підтримав в повному обсязі просив задовольнити. Відповідач частково позов визнав. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Відповідно до паспорта громадянина Російської Федерації, [PERSON] народилася [INFO] , з 22 лютого 1991 року , постійно проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8-9). Згідно договору дарування від 19 квітня 1993 року, посвідченого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Тромса A.A. за реєстраційним номером 12н-1188, громадянин [PERSON] , подарував [PERSON] двокімнатну квартиру загальною площею 44,5 кв. м, жилою площею 29,8 кв. м, що належала йому на праві власності, за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Відповідно до інформаційної довідки Комунального підприємства КВ-2017 №187 від 06 січня 2017 року, згідно з даними реєстраційних книг Бюро, кв. [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою №1 від 19 квітня 1993 року №12н-1188 (а.с. 12). Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2018 року у справі № 761/12903/17 задоволено цивільний позов [PERSON] до громадянина [PERSON] , про виселення та виселено [PERSON] з незаконно займаного ним житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення (а.с. 21). Постановою Київського апеляційного суду від 07 лютого 2019 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2018 року залишено без змін, а апеляційну скаргу [PERSON] - без задоволення (а.с. 24). В судовому допитаний за правилами ст. 230 ЦПК України свідок [PERSON] , повідомив про те, що допомагав відповідачу приводити квартиру до придатного для проживання стану та підтвердив про те, що міжкімнатні двері, незаконне встановлення внутрішньо-кімнатної перегородки, плінтуса, кахель в ванній кімнаті та кухні були демонтовані [PERSON] ще до відповідача. Крім цього, зі слів свідка, він разом із [PERSON] та [PERSON] на прохання відповідача повністю замінили електропостачання в квартирі, пофарбували стіни та стелю у двох коридорах, кімнаті та на кухні, вставили 2 нових комплекти дверей, встановили ламінат та нові плінтуса в одній із кімнат. Із змісту позовних вимог вбачається, що позивач просить стягнути 48972,16 грн., з яких 40564,00 грн. - пошкодження житлових приміщень в квартирі за адресою: [ADDRESS] , 8205,86 грн. - сума платежів за житлово-комунальні послуги за 4 (чотири) місяці; 202,30 грн. - сума сплати за спожиту електроенергію. Відповідно до кошторису на проведення поточних ремонтних робіт на об`єкті: [ADDRESS] , складеного на замовлення [PERSON] 01 березня 2020 року майстром по ремонту [PERSON] вартість ремонту складає 40564,00 грн. (а.с. 27). Відповідно до дефектного Акта від 09 лютого 2019 року, складеного [PERSON] та головою правління ЖБК «Енергетик» [PERSON] за участі мешканки квартири №167 - [PERSON] , у квартирі відсутні міжкімнатні двері - 3 шт., зірвані плінтуси - 40 м.п., пошкоджено паркет - 32 кв.м., зіпсовані стіни - 106 кв.м. та стеля 32 кв.м. (а.с. 26). Відповідно до копій квитанцій, платіжних чеків, повідомлень та звітів наданих головою правління ЖБК «Енергетик», [PERSON] , нараховано суму платежів у розмірі 8205,86 грн. Свідок [PERSON] , допитаний за правилами ст. 230 ЦПК України, повідомив суду про те, що відповідач самовільно вселився і проживав у вказаній квартирі. Свідок [PERSON] , допитана за правилами ст. 230 ЦПК України, повідомила суду про наявність усних домовленостей, які заперечувала позивач. Оцінка суду Між сторонами у справі, у зв`язку із завданням шкоди (збитків), виникли цивільні права та обов`язки в силу статті 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України). За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2018 року у справі № 761/12903/17 задоволено цивільний позов [PERSON] до громадянина [PERSON] , про виселення та виселено [PERSON] з незаконно займаного ним житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення (а.с. 21). Постановою Київського апеляційного суду від 07 лютого 2019 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2018 року залишено без змін, а апеляційну скаргу [PERSON] - без задоволення (а.с. 24). Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У зв`язку із зазначеним обставина факт самовільного вселення і проживання у вказаній квартирі не доказуються при розгляді цієї справи. Отже, встановленими є такий елемент складу цивільного правопорушення як протиправна поведінка особи. Однак, відповідач заперечує свою вину і причинний зв`язок та посилається на відсутність складу цивільного правопорушення. Доводи позивача про те, що саме позивачем завдано шкоди, безпідставні, оскільки спростовуються обставинами справи відповідно до яких пошкодження про які йдеться здійснено ще до вселення відповідача, ймовірно попереднім мешканцем квартири, [PERSON] . Крім того, наданий дефектний акт лише свідчить про незадовільний стан квартири, який існував, на час виселення відповідача. Однак, доказів які б свідчили про стан квартири на момент вселення відповідача матеріали справи не містять. Отже, позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено факт завдання їй майнової шкоди саме відповідачем, що є її процесуальним обов`язком. Відповідно до ч.6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Вказана норма знайшла своє відображення у ч.4 ст. 263 ЦПК України , згідно з якою при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи висновок про застосування норми права, викладений у постанові Верховного Суду від 10 червня 2019 року у справі №591/5118/14-ц, де Верховний Суд звернув увагу на те, що, хоча цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях і передбачає презумпцію вини завдавача шкоди, позивач повинен довести, що протиправні дії вчинено саме тією особою, до якої пред`явлено позов, розглядаючи справу № 761/3634/20, суд дійшов аналогічних висновків. Щодо стягнення платежів за житлово-комунальні послуги, то як вбачається з матеріалів справи позивач просить стягнути 8205,86 грн. за період з жовтня 2018 року по січень 2019 рік. Як вбачається із матеріалів справи і не заперечується сторонами, позивач дійсно проживав у вказаній квартирі протягом періоду за який позивач просить стягнути витрати на житлово-комунальні послуги та здав ключі від квартири лише 07 лютого 2019 року. Як вбачається із заяв по суті справи та доводів учасників справи, наданих у судовому засіданні, нарахування проводилось за фактом проживання двох осіб, однак вказана обставина не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, а тому суд дійшов висновку про задоволення позову в частини стягнення лише половини вказаної суми, тобто 4102,93 грн., а також стягнення 202,30 грн. за спожиту електроенергію. Розподіл судових витрат. Приписами ст. 141 ЦПК України унормовано, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до квитанції №49 від 01 лютого 2020 року, позивачем за подання позову сплачено 840,80 грн. судового збору (а.с. 1). Позовні вимоги задоволені частково в розмірі 4305,23 грн., а тому судовий збір у пропорційному розмірі - 73,92 грн. потрібно покласти на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial