Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

В липні 2018 року позивач звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Білозерської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з надвірними побудовами та господарськими спорудами, які знаходяться за адресою [ADDRESS] та на автомобіль ВАЗ 211140 державний номер [NUMBER] після смерті померлого [INFO] [PERSON] . В обґрунтування позову позивач посилається на те, що [INFO] помер її цивільний чоловік [PERSON] , з яким вона проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з грудня 2007 року до дня його смерті. Вона є спадкоємцем четвертої черги за законом. Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку за адресою [ADDRESS] та на автомобіль ВАЗ 211140 державний номер [NUMBER] , який вони придбали за час спільного проживання у грудні 2009 року по договору від 24 грудня 2009 року, де вона виступала поручителем. В будинку, який є об'єктом спадщини був прописаний син померлого [PERSON] , 1985 року народження. Протягом встановленого строку вона звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус їй роз'яснив, що для прийняття спадщини їй потрібно встановити факт спільного проживання зі спадкодавцем. Рішенням Добропільського міськрайонного суду від 11 липня 2017 року було встановлено факт проживання однією без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] в період з грудня 2007 року по день смерті [PERSON] [INFO] року. Рішенням Добропільського міськрайонного суду від 19 березня 2018 року визнано [PERSON] безвісно відсутнім з 01 листопада 2017 року. Звернувшись до нотаріальної контори нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва на право на спадщину так як [PERSON] є спадкодавцем першої черги та на час відкриття спадщини проживав разом зі спадкодавцем. Проте вона не погоджується з таким твердженням, оскільки рішенням суду було встановлено, що [PERSON] відповідно до відомостей домової книги був зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Крім того судом встановлено, що померлий [PERSON] проживав разом з нею за адресою [ADDRESS] , де і помер. [PERSON] ніякої участі в житті батька не приймав, на похорони не з'явився, місце знаходження його не відоме. На теперішній час існують перешкоди для оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку і визнання права власності у зв'язку з чим звернулась в суд з позовом. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду від 19 квітня 2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи [PERSON] , [INFO] . (а.с.118) Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримала з мотивів викладених в позовній заяві та просить його задовольнити. Представник відповідача Білозерської міської ради в судове засідання не з'явилась, звернулась в суд з заявою про розгляд справи у відсутності представника Білозерської міської ради , щодо задоволення рішення не заперечують. (а.с.50) Учасники процесу в судове засідання, яке призначене на 13 травня 2019 року не з'явилися, звернулися в суд з заявами про розгляд справи у їхній відсутності. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04 квітня 2017 року [PERSON] помер [INFO] . (а.с.6) Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно підтверджується, що [PERSON] мав у приватній власності житловий будинок з надвірними побудовами і спорудами за адресою [ADDRESS] . (а.с.14) Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] , [PERSON] був власником транспортного засобу ВАЗ 211140, синього кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , 2010 року випуску. (а.с.15) Рішенням Добропільського міськрайонного суду від 11 липня 2017 року встановлено факт проживання однією сім'єю без шлюбу [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , за адресою в [ADDRESS] в період з грудня 2007 року до дати смерті [PERSON] [INFO] року. (а.с.20-21) Рішенням Добропільського міскрайонного суду від 19 березня 2018 року визнано [PERSON] , [INFO] , безвісти відсутнім, останнє відоме місце проживання: [ADDRESS] . Початком безвісти відсутності [PERSON] вважати [INFO] року. (а.с.18-19) Згідно акту обстеження домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що за цією адресою зареєстрований син господаря - [PERSON] , який з травня 2015 року виїхав на заробітки і за цією адресою на даний час не з'являється. За домоволодінням після смерті господаря доглядає [PERSON] . (а.с.22) Згідно довідки Виконавчого комітету Білозерської міської ради від 16 серпня 2018 року, за адресою [ADDRESS] ,був зареєстрований [PERSON] , який був знятий з реєстрації у зв'язку зі смертю. На день смерті був зареєстрований разом з сином [PERSON] , [INFO] . (а.с.42) З копії спадкової справи вбачається, що [PERSON] 20 червня 2018 року звернулась до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини на видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті її співмешканця [PERSON] , який помер [INFO] . Інші спадкоємці, які б бажали прийняти спадщину із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не звертались, що підтверджується інформаційною довідкою із спадкового реєстру від 25 березня 2019 року. Постановою нотаріуса про відмову у вчинення нотаріальної дії від 20 червня 2018 року відмовлено [PERSON] в оформленні свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки є спадкоємець першої черги, який прийняв спадщину - син спадкодавця [PERSON] . (а.с.7) Також судом встановлено, що на момент смерті [PERSON] в шлюбі не перебував, про що свідчить інформація надана Добропільським міським відділом Державної реєстрації актів цивільного стану та копією свідоцтва про розірвання шлюбу. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За положеннями статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (стаття 1268 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Встановлено, що позивач [PERSON] , є спадкоємицею четвертої черги після смерті [PERSON] , що підтверджується рішенням Добропільського міськрайонного суду від 11 липня 2017 року, яким встановлено факт проживання однією сім'єю без шлюбу [PERSON] і [PERSON] за адресою в [ADDRESS] в період з грудня місяця 2007 року до дати смерті [PERSON] [INFO] року. (а.с.20-21) Позивач у шестимісячний строк звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Інші спадкоємці із заявою про прийняття спадщини не звертались. Таким чином, позивач є така, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] Нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки є спадкоємець першої черги, який прийняв спадщину - син спадкодавця [PERSON] . (а.с.7) Разом з тим, суд не погоджується з посиланням у постанові нотаріуса, що є спадкоємець першої черги, який прийняв спадщину. Так, Рішенням Добропільського міскрайонного суду від 19 березня 2018 року, яким визнано [PERSON] , [INFO] , безвісти відсутнім, встановлено останнє його відоме місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Дана обставина, на підставі вимог ч.4 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Рішенням Добропільського міськрайонного суду від 11 липня 2017 року встановлено факт проживання однією сім'єю без шлюбу [PERSON] і [PERSON] , за адресою в [ADDRESS] в період з грудня місяця 2007 року до дати смерті [PERSON] [INFO] року, що також на підставі вимог ч.4 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Тобто судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] і його син [PERSON] приживали за різними адресами, тобто у суду відсутні докази, які б підтверджували факт їхнього спільного проживання на момент смерті спадкодавця, тобто прийняття [PERSON] спадщини після смерті його батька [PERSON] Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З аналізу зазначеної норми закону випливає, що особа вважається такою, що прийняла спадщину за умови постійного проживання зі спадкодавцем, а не за спільним місцем реєстрації. Зареєстроване місце проживання померлої особи не завжди може співпадає з місцем її фактичного проживання станом на день її смерті. Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України). Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується, що позивач, яка є спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON] , як особа, яка проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, в установленому законом порядку прийняла спадщину, інші спадкоємці, зокрема, син спадкодавця [PERSON] , спадщину не прийняли, а до суду позивач звернулась саме через неможливість отримати свідоцтво про право на спадщини, тобто у зв'язку з відсутністю умов для одержання в державній нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, про що їй було повідомлено нотаріусом, а тому є всі підставі для задоволення позовних вимог про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] року [PERSON] , на житловий будинок з надвірними побудовами та господарськими спорудами, які знаходяться за адресою [ADDRESS] та на автомобіль ВАЗ 211140 державний номер [NUMBER] .

Outcome: approved