Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

В листопаді 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначено, що із 08.09.2012 року вони із відповідачем перебували зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23.10.2019 року у справі № 752/11028/19 року. В період шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON] . Дитина з вересня 2018 року проживає разом із нею та на даний час вона її утримує, а відповідач не допомагає їй матеріально утримувати дитину. З огляду на те, що між сторонами не досягнуто згоди щодо участі відповідача в утриманні дитини, позивач вимушена звернутись до суду та просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь на утримання сина аліменти в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову до суду і до повноліття дитини. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 29.11.2019 року, у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення виклику сторін за наявними у справі матеріалами. 20.12.2019 року відповідач подав до суду відзив на позов, в якому просив задовольнити позов частково та стягнути з нього на користь позивача на утримання сина аліменти в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідачем зазначено, що позивачем не доведено те, що він ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати дитину, а він, в свою чергу, починаючи із 2017 року перераховував кошти для дитини на платіжну картку позивача. Крім того, на даний час вони з позивачем проживають за однією адресою та він, як і позивач, опікується сином. З огляду на те, що він має проблеми зі здоров`ям позов визнав частково. 26.12.2019 року позивач подала до суду відповідь на відзив, в якому наполягала на задоволенні позовних вимог, та вказала, що відповідач вводить суд в оману з метою зменшення розміру аліментів. Спільного бюджету в них ніколи не було, та частину наданих відповідачем виписок з інтернет-банкінгу про переказ коштів нібито на утримання дитини, не можна приймати до уваги, оскільки, останні, містять переказ коштів на рахунок, власником якого вона не є. Крім того, позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаємопорозуміння, відповідач влаштовує постійні сварки, за що неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності. Дійсно на даний час вони проживають в одній квартирі, однак, витрати пов`язані з утриманням дитини несе вона. Щодо проблем зі здоров`ям відповідача та необхідності проведення відповідачу операції, позивачем зазначено, що доказів гострої необхідності проведення операції відповідачем не надано та ці обставини, останнім, наводяться з метою уникнення від сплати аліментів. За відсутності інших клопотань з боку сторін у справі, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що із 08.09.2012 року сторони перебували зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23.10.2019 року у справі № 752/11028/19 року. В період шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] , який проживає разом із матір`ю та батьком за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 2 ст. 181 СК України, домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). З наданих сторонами доказів, із пояснень позивача в позові та відповідача у відзиві на позов вбачається, що домовленість між позивачем та відповідачем про утримання дитини та сплату аліментів на утримання дитини не досягнута, а тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання їх малолітньої дитини. Крім того, згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання про спосіб стягнення та розмір аліментів, які мають бути стягнуті в даному випадку з відповідача на користь позивача, суд враховує позицію позивача щодо способу стягнення аліментів, а також відсутність будь-яких відомостей про перебування на утриманні відповідача інших осіб. Крім того, відповідачем не надано суду доказів розміру доходів (заробітної плати), а також переконливих доказів незадовільного стану здоров`я відповідача, які б давали суду можливість визначити розмір аліментів в меншому розмірі ніж просить позивач та встановлено законодавцем. Суд звертає увагу на те, що відповідачем не зазначено підстави та обґрунтування для можливості стягнення з нього аліментів в твердій грошовій сумі, а також відсутні достатні докази на підтвердження того, що відповідачем щомісячно перераховувались кошти позивачу саме на утримання сина, оскільки надані відповідачем копії транзакцій за рахунками та чеки на придбання товарів, поза розумним сумнівом, - це не доводять. Зважаючи на обставини, які викладені вище, а також виходячи з того, що позивач разом із відповідачем повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку; виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини (ч. 1 ст.141 СК України), суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів із відповідача на користь позивача на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів в даному розмірі суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини в даному віці, з урахуванням наданих сторонами доказів. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що між сторонами не досягнуто згоди щодо утримання дитини та сплати аліментів на її утримання, та оцінивши наведені сторонами обґрунтування та надані докази на їх підтвердження, суд вважає, що позов про стягнення аліментів з відповідача в розмірі ј частки від його заробітку (доходу) є обґрунтованим та законним, в зв`язку з чим підлягає задоволенню. При цьому, на підставі частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред`явлення позову, тобто із 28.11.2019 року. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved