Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

В листопаді 2017 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача аліменти на її користь до досягнення їхнім сином: [PERSON], [INFO], трирічного віку, у твердій грошовій сумі в розмірі 1624 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 06 листопада 2017 року і до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO] включно. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що вони з відповідачем з 04 вересня 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають малолітню дитину: [PERSON], [INFO]. На теперішній час шлюбні відносини між ними припинені, а шлюб розірваний рішенням суду від 23 жовтня 2017 року. Дитина після припинення шлюбних відносин між сторонами проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні та вихованні. При цьому, позивачка знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Відповідач не утримує позивачку та матеріально їй не допомагає. При цьому, відповідач являється фізично здоровою людиною, аліменти нікому іншому не платить і на його утриманні ніхто не знаходиться. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги та просили задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, вказали на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог позивачки та просили відмовити їй в повному обсязі. При цьому, вказали, що на момент розірвання шлюбу спільний позивачки з відповідачем син - [PERSON], [INFO], мешкав з відповідачем по місцю їх реєстрації, а позивачка заперечувала щодо цього і вважала, що син має мешкати з нею, та тим, що позивачка просила, окрім розірвання шлюбу, ще й визначення місця проживання дитини, суд ухвалюючи рішення не визначив, з ким буде мешкати малолітній син, роз'єднав позовні вимоги в різні провадження. В провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться цивільна справа за №204/6751/17 (суддя Самсонова В.В.) за позовом [PERSON] до [PERSON] та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місцезнаходження неповнолітньої дитини. Провадження по справі триває. Сторони оспорюють в суді право з ким має виховуватися з батьків малолітня дитина. З ким на даний момент мешкає і саме головне, де знаходиться малолітня дитина [PERSON] нікому не відомо. Крім того, представник відповідача [PERSON] зазначив, що позивачкою необґрунтовані її вимоги, оскільки саме перебування позивачки в декретній відпустці не є підставою для стягнення на її користь аліментів, оскільки це її вибір бути в декретній відпустці, а не працювати. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач доводиться батьком малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою та знаходиться на утриманні позивачки. Сторона відповідача, в свою чергу, заперечувала ту обставину, що дитина проживає з матір'ю. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, суду наданий акт обстеження житлово-побутових умов від 29 листопада 2017 року, складений комісією у складі головних спеціалістів управління-служби у справах дітей виконкому Чечелівської районної у місті Дніпрі ради Волошенюк Г.С. та Лантух Н.В., згідно якого малолітня дитини: [PERSON], [INFO], проживає разом із матір'ю - [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS] (а.с.28). Згідно з положеннями ч. 1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд вважає належним та допустимим доказом вищевказаний акт, щодо місця проживання малолітньої дитини, оскільки він складений спеціалістами управління-служби у справах дітей виконкому Чечелівської районної у місті Дніпрі ради, має відповідні печатки. Крім того, комісія - не тільки встановила місце проживання дитини, а й дослідила умови проживання дитини. Тому, суд вважає встановленим факт проживання, на теперішній час, дитини разом із матір'ю. При цьому, судом встановлено, що позивачка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку, добровільно допомоги на утримання позивачки відповідач не надає, що не заперечувалося й стороною відповідача. Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно же з положеннями ч. 6 ст. 84 СК України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Тобто, утримання відповідачем своєї дружини до досягнення їхньою дитиною трирічного віку є не його правом, а його обов'язком, за умови, що він може надавати матеріальну допомогу, а судом не було встановлено обставин/умов за яких би відповідач не міг утримувати (сплачувати аліменти) [PERSON], у зв'язку з чим, з відповідача слід стягнути аліменти в судовому порядку. Посилання представника відповідача [PERSON] на те, що позивачкою необґрунтовані її вимоги, оскільки саме перебування позивачки в декретній відпустці не є підставою для стягнення на її користь аліментів, оскільки це її вибір бути в декретній відпустці, а не працювати, - є безпідставними з огляду на положення статті 84 СК України, а окрім цього, право позивачки на декретну відпустку передбачено ч. 3 ст. 179 Кодексу законів про працю України. Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 77 СК України, утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Позивачка просила суд визначити розмір аліментів на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 1624 грн. При цьому, відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Позивачкою не надано та не зазначено належних, допустимих доказів того, що відповідач має фінансову можливість сплачувати аліменти на її утримання в розмірі 1624 грн. Разом з тим, під час розгляду даної справи, судом не було встановлено умов, за яких відповідач не може надавати матеріальну допомогу в розмірі 1000 грн., який (розмір) буде достатнім для утримання позивачки, з якою проживає на теперішній час їхня спільна малолітня дитина. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 182 СК України, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає можливим встановити розмір аліментів у твердій грошовій сумі та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання його дружини: [PERSON] до досягнення їхнім сином: [PERSON], [INFO], трирічного віку, у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, що підлягає індексації згідно до закону, починаючи стягнення з 06 листопада 2017 року і до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO] включно, допустивши по справі негайне виконання у межах суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі в сумі 640 грн. 00 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом), оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: partial