Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

В липні 2018р. позивачка [PERSON] звернулась до Київського районного суду м. Харкова з вказаним позовом до відповідача АТ «ВТБ-Банк», в якому просила суд: 1) визнати припиненою заставу за договором застави №23ВД-z/7 від 31 березня 2006р., укладеним між ПАТ «ВТБ Банк» (правонаступник АКБ «Мрія», ВАТ «ВТБ Банк») та позивачкою, що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Курас С.О. та зареєстровано в реєстрі за № 628 (з урахуванням договору № 1 про внесення змін та доповнень від 07 червня 2007р., зареєстрованого в реєстрі за № 1333; договору № 2 про внесення змін та доповнень від 22 жовтня 2007р., зареєстрованого в реєстрі за № 2021; договору № 3 про внесення змін та доповнень від 02 червня 2008р., зареєстрованого в реєстрі за №1928; договору № 4 про внесення змін та доповнень від 28 листопада 2008р., зареєстрованого в реєстрі за № 4600); 2) припинити обтяження та виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про накладання заборони відчуження, зареєстрований 26 вересня 2012р. 12:39:44 за № 13042305, наступних об`єктів обтяження: - автомобіль вантажний, марка: «КАМАЗ», модель 53212, рік випуску - 1984; колір - синій; тип-контейнеровоз-с, д.н.з. [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію ТЗ: [NUMBER] , видане МРЕВ м. Харкова 18 травня 2004р.; - автомобіль вантажний, марка: «КАМАЗ», модель 53212; рік випуску - [NUMBER] ; колір - білий; шасі № [NUMBER] ; тип - контейнеровоз, номер об`єкта: [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію ТЗ: [NUMBER] , видане МРЕВ м. Харкова 13 червня 2003р.; - причеп, марка: «ГКБ», модель 8350, рік випуску - 1985; колір - чорний; тип - причіп - е, номер об`єкта: [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію ТЗ: [NUMBER] , видане МРЕВ м. Харкова 18 травня 2004р.; - причеп, марка: «СЗАП», модель 8352, рік випуску - 1990; колір - сірий; тип - причіп вантажний бортовий, д.н.з. [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію ТЗ: [NUMBER] , видане МРЕВ-1 м. Харкова 13 червня 2003р. Свої позовні вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що 24 березня 2006р. між АКБ «Мрія», правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк», та Українсько-російською фірмою «Ю. К.А. С.» - ТОВ було укладено кредитний договір №23ВД, за яким позичальнику була надана відзивна відновлювальна кредитна лінія з правом конвертації в інші валюти з лімітом в сумі 2400000,00 дол. США з подальшими змінами та доповненнями (далі по тексту - кредитний договір). 31 березня 2006р., з метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за вищенаведеним кредитним договором, між АКБ «Мрія», правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк», та позивачкою, яка діяла як майновий поручитель за зобов`язаннями Українсько-російською фірмою «Ю.К .А.С .» - ТОВ було укладено договір застави №23ВД-z/4 (далі по тексту - договір застави), за умовами якого предметом застави є вищенаведене рухоме майно. В подальшому до договору застави вносилися зміни. На думку позивачки, в силу положень п. 1) ч. 1 ст. 28 Закону України «Про заставу», п. 1) ч.1 ст. 593, ч.1 ст. 609 ЦК України, вказана застава за договором застави є припиненою, оскільки позичальник - Українська-російська фірма «Ю.К.А.С.» - ТОВ був ліквідований на підставі ухвали Господарського суду Харківської області від 23 липня 2015р. у справі №922/3639/13, про що 04 серпня 2015р. до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців було внесено запис №14801170015019226. Оскільки в досудовому порядку, вирішити спір не можливо, а також посилаючись на те, що обтяження заставного майна позбавляє позивачку права вільно та в повному доступі володіти, користуватися та розпоряджатися цим майном, остання звернулася до суду з вказаним позовом для захисту своїх прав. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Губської Я.В. матеріали цивільної справи були передані за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. Протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 22 серпня 2018р. визначено головуючого суддю Волошина В.О. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27 серпня 2018р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. 19, 21 листопада 2018р., 28 лютого, 04 березня 2019р. позивачка та її представник подали заяви про розгляд справи у їх відсутність 04 березня 2019р. позивачкою були подані додаткові пояснення (а.с. 56). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 березня 2019р. закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. 18 червня 2019р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позову заперечив, зазначаючи, що стороною позивача не були враховані положення ст. ст. 572, 593 ЦК України, а також було приховано від суду, що 01 лютого 2012р. банком на адресу позивачки, як заставодавцю направлена вимога вих. № 242-1/400-2, в якій зазначалося, що в разі непогашення заборгованості за кредитним договором банком буде ініційовано примусове стягнення заборгованості в судовому порядку або у інший спосіб, відповідно до законодавства України, а також буде ініційоване звернення стягнення на предмет застави. 18 вересня 2019р. на адресу суду надійшла заява позивачки про розгляд справи у її відсутність. 19 вересня 2019р. на адресу суду надійшла заява позивачки про визнання доказів недопустимими, в якій сторона позивача наголошувала на пропуску строку стороною відповідача на подання відзиву та доказів, якими він обґрунтовується, з проханням відмовити банку в прийнятті відзиву на позов. Одночасно позивачкою було подано і заяву про розгляд справи у її відсутність. 23 вересня 2019р. на адресу суду стороною відповідача було подано заяву про розгляд справи у відсутність сторони відповідача, та поновлення процесуального строку на подання відзиву на позов, який було пропущено стороною з поважних причин, оскільки стороною позивача у тексті позову була зазначена адреса для листування банку за місцезнаходженням філії, яка припинила свою діяльність і лише 29 травня 2019р. сторона відповідача в приміщенні суду ознайомилась з матеріалами справи, і змогла скористатись своїми процесуальними правами на подання відзиву на позов. Також сторона відповідача клопотала перед судом про приєднання до матеріалів справи постанови Київського апеляційного суду від 12 червня 2019р. по цивільній справі № 761/43075/18. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й інші юридичні факти. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 24 березня 2006р. між АКБ «Мрія», правонаступником якого є відповідач, та Українсько-російською фірмою «Ю.К .А.С .» - ТОВ було укладено кредитний договір, за яким позичальнику була надана відзивна відновлювальна кредитна лінія з правом конвертації в інші валюти з лімітом в сумі 2400000,0 дол. США з подальшими змінами та доповненнями. 31 березня 2006р., з метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за вищенаведеним кредитним договором, між АКБ «Мрія», правонаступником якого є відповідач, та позивачкою, яка діяла як майновий поручитель за зобов`язаннями Українсько-російською фірмою «Ю.К .А. С.» - ТОВ було укладено договір застави, з подальшими змінами та доповненнями, за умовами якого предметом застави є рухоме майно, а саме вищенаведені транспортні засоби. Судом встановлено, що між сторонами були укладені договори про внесення змін та доповнень до договору застави, зокрема: договір № 1 від 07 червня 2007р., №2 від 22 жовтня 2007р., №3 від 02 червня 2008р. та №4 від 28 листопада 2008р. Так, у відповідності до договору №4 про внесення змін та доповнень до договору застави, сторони змінили виклад забезпеченого заставою основного зобов`язання, де вказано, що цим договором забезпечується виконання зобов`язань за кредитним договором, згідно якого заставодержатель наддав кредит в сумі 2500000,0 дол. США на строк до 29 жовтня 2009р. та з щомісячною сплатою процентів за користування кредитом: в розмірі 13% річних з 19 жовтня 2007р. по 29 травня 2008р. включно; в розмірі 16% річних, починаючи з 30 травня 2008р.; в розмірі 17% річних, починаючи з 01 листопада 2008р. Протягом всього часу розгляду справи судом, стороною позивача не було надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували виконання своїх зобов`язань за договорами, як позичальником, так і заставодавцем. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 23 липня 2015р. у справі №922/3639/13 за заявою ПАТ «ВТБ Банк» до ТОВ Українсько-російська фірма «Ю.К.А.С.» про визнання банкрутом, затверджено звіт про здійснення та відшкодування витрат по ліквідаційній процедурі, звіти ліквідатора та ліквідаційний баланс, та відповідно ліквідовано юридичну особу - ТОВ Українсько-російську фірму «Ю.К.А.С.». При цьому, ухвалою Господарського суду Харківської області від 26 вересня 2013р. кредитором банкрута серед інших визнано відповідача ПАТ «ВТБ Банк» на суму 5592986,69 грн. 04 серпня 2015р. державним реєстратором було внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про державну реєстрацію припинення юридичної особи позичальника - ТОВ Українсько-російська фірма «Ю.К.А.С.». Як визначено положеннями ч. 5 ст.104 ЦК України, юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка вважала, що в силу положень п. 1) ч. 1 ст. 28 Закону України «Про заставу», п. 1) ч. 1 ст. 593, ч. 1 ст. 609 ЦК України, застава за договором застави від 31 березня 2006р. є припиненою, оскільки позичальник - ТОВ «Українська-російська фірма «Ю.К.А.С.» - було ліквідовано. Згідно із ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст. 572 цього Кодексу, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Статтею 1 Закону України «Про заставу» визначено, що застава - це спосіб забезпечення зобов`язань. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами Частина 3 ст. 3 даного Закону визначає, що застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання. Підстави припинення застави визначенні у ст. 28 Закону України «Про заставу» відповідно до якої застава припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов`язань, установлених законом Так, згідно з положеннями ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Положеннями ст. 609 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Як визначено ч. 1 ст. 593 ЦК України, право застави припиняється, зокрема, у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою. Відповідно до ст. 28 Закону України «Про заставу» застава припиняється при закінченні терміну дії права, що становить предмет застави. Отже, припинення договору, з якого виникає забезпечене заставою зобов`язання, зіставляють з підставами для припинення права застави. Однак при цьому слід ураховувати, що відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Будь-які забезпечувальні зобов`язання, які випливають з основного зобов`язання, не повинні припиняти дію зобов`язань, що забезпечують основне зобов`язання, яке залишилось невиконаним. Змістом ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України визначено порядок дій заставодержателя щодо захисту свого права у разі, коли основне зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін). У такому разі заставодержатель набуває право звернення до суду з позовною заявою, або право на звернення стягнення в позасудовому порядку, що в свою чергу визначається Законом України «Про заставу», а також умовами договору. Укладаючи договір застави, заставодавець приймає на себе всі ризики, пов`язані з невиконанням зобов`язання боржником (у межах вартості предмета застави), у тому числі й ті, що виникають унаслідок банкрутства боржника з його подальшим виключенням із Реєстру. Оскільки покладення на особу, яка видала забезпечення, цих ризиків відбулося за договором, укладеним заставодавцем саме із кредитором, то усі прийняті ризики повинні покладатися на особу, яка видала забезпечення, і після припинення існування боржника. Отже, ліквідація боржника не повинна припиняти обов`язок заставодавця із несення цих ризиків. Інше може бути передбачено договором між кредитором та особою, яка видала забезпечення, тобто звільнення останньої від таких ризиків має бути предметом спеціальної домовленості між такою особою і кредитором. Таким чином, сам факт ліквідації боржника за кредитним договором з внесенням запису до відповідного реєстру про припинення юридичної особи за наявності заборгованості боржника за цим договором не є підставою для припинення договорів іпотеки/застави, які укладено для забезпечення виконання кредитних договорів боржником. Як вбачається із наданої суду копії листа-вимоги від 01 лютого 2012р., яка була направлена відповідачем на адресу позивачки, яку остання отримала, та в якій відповідач повідомив позивачку про наявність порушення позичальником зобов`язання за кредитним договором, що забезпечувався заставою позивачки. Даною письмовою вимогою банк повідомив майнового поручителя, про ініціювання звернення стягнення на предмет застави. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» від 03 липня 2018р. № 2478-VIII, який набрав чинності 04 листопада 2018р., було доповнено частиною четвертою статтю 593 ЦК України, що передбачає окремі підстави для припинення застави, наступного змісту: «Припинення основного зобов`язання внаслідок ліквідації боржника - юридичної особи, яка виступає боржником у такому зобов`язанні, не припиняє права застави (іпотеки) на майно, передане в заставу боржником та/або майновим поручителем такого боржника, якщо заставодержатель до ліквідації боржника - юридичної особи реалізував своє право щодо звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) шляхом подання позову або пред`явлення вимоги». Згідно з п.п. 1, 2 Прикінцевих та перехідних положень вищевказаного Закону було визначено, що він вводиться у дію через три місяці з дня набрання чинності, тобто 04 лютого 2019р., та застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку», що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону. Враховуючи той факт, що до набрання чинності зазначеною вище нормою, якою врегульоване питання щодо припинення в окремих випадках дії застави у разі нереалізованого кредитором свого права відносно заставодавця, відповідач до ліквідації юридичної особи - боржника направив позивачці письмову вимогу про ініціювання звернення стягнення на предмет застави, у разі непогашення заборгованості за забезпеченим основним зобов`язанням, постановлення судом ухвали про ліквідацію юридичної особи - боржника не свідчить про припинення застави за договором застави. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звзяок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed