Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

В обґрунтування заявленого позову позивач [PERSON] вказував, що з 17 лютого 2000 року по 06 серпня 2015 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , під час якого у них [INFO] народилась донька [PERSON] . Батьком дитини був записаний позивач. Він є військовим та проходив службу на різних посадах в різних містах України, внаслідок чого він з дружиною в період шлюбу тривалий час проживали окремо, що в кінці кінців призвело до погіршення шлюбно-сімейних стосунків. Коли дитини почала зростати, він помітив, що вона на нього зовсім не схожа. Після того, як колишня дружина подала до суду заяву про стягнення аліментів, він, [PERSON] , вирішив перевірити своє батьківство. З цією метою він звернувся до приватного медичного закладу і пройшов ДНК-тест, який підтвердив, що вірогідність батьківства дорівнює 0%. Тому він бажає довести в судовому порядку, що не являється біологічним батьком дитини [PERSON] , на утримання якої сплачує аліменти на підставі судового рішення. Провадження у справі було відкрито 10 жовтня 2018 року та копію відповідної ухвали разом з копією позову з доданими до нього матеріалами було направлено на адресу відповідача [PERSON] . У визначений судом строк відповідач [PERSON] подала відзив, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки письмові результати аналізу ДНК зразків епітелію позивача [PERSON] та дитини [PERSON] були підготовленні комерційним медичним закладом на замовлення позивача, що не виключає можливість підміни зразку позивача зразком епітелію іншого чоловіка. Натомість, отримані нею, [PERSON] , письмові результати визначення групи крові дитини [PERSON] спростовують доводи позивача про походження дитини від іншого чоловіка, заснованы на порівняльній таблиці. Позивач [PERSON] у встановлений судом строк подав відповідь на відзив від 05 листопада 2019 року, в якій наголосив на тому, що відібрання зразків для проведення ДНК-тесту були відібрані у дитини, [PERSON] , за добровільної згоди та в присутності [PERSON] без будь-якого психологічного тиску. Результати такого тесту відповідач не спростувала, а її посилання на визначення у дитини ІІ групи крові з позитивним резус-фактором не можна сприймати як доказ, бо це є лише припущенням у розрахунку ймовірного батьківства певної особи. Інших письмових заяв по суті справи від учасників не надходило. В підготовчому засіданні ухвалою від 11 лютого 2019 року було задоволено клопотання позивача [PERSON] про призначення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи з метою підтвердження відсутності кровного споріднення між позивачем і дитиною [PERSON] . В судовому засіданні позивач [PERSON] , надаючи усні пояснення, посилався на обставини, викладені в позові та у відповіді на відзив, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, але подала заяву про проведення розгляду справи за її відсутності через неможливість прийняти в ньому участь. Але про поважність причин своєї неявки відповідач в поданій заяві не повідомила. Треті особи - Ізяславський районний відділ державної РАЦС Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області та Служба у справах дітей Виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області в судове засідання не з`явились, але подали заяви про проведення розгляду справи за відсутності їх представників. Вислухавши пояснення позивача [PERSON] , дослідивши подані сторонами докази, суд встановив наступне. Як вбачається з копії свідоцтва про одруження [NUMBER] , виданого Ізяславським відділом РАГС 17 лютого 2000 року, [PERSON] і [PERSON] з 17 лютого 2000 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 серпня 2015 року, ухваленого в справі № 748/1850/15-ц. Рішення суду набрало чинності 18 серпня 2015 року. Згідно зі ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя; походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. [INFO] народилась дитина, [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого 26 березня 2007 року відділом РАЦС Ізяславського районного управління юстиції у Хмельницькій області. Про народження дитини в Книзі реєстрації народжень було зроблено актовий запис № 42 від 26 березня 2007 року. Батьками дитини вказані [PERSON] , позивач по даній справі, і [PERSON] , відповідач по даній справі. Відповідно до ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до ст.ст. 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Отже позивач [PERSON] наділений правом звернення до суду з вимогою про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини [PERSON] . Позивач стверджує, що в нього існують сумніви щодо кровного споріднення з дитиною [PERSON] , [INFO] , що підтверджено висновком генотипоскопічного дослідження № 19028 від 17 вересня 2018 року. За цим висновком біологічне батьківство [PERSON] , [INFO] , відносно дитини [PERSON] , [INFO] , виключається, вірогідність батьківства дорівнює 0%. Оцінюючи такий висновок, суд звертає увагу на те, що відібрання зразків на генотипоскопічне дослідження у [PERSON] і дитини [PERSON] було здійснено медичними працівниками з ідентифікацією особи учасника дослідження та опечатуванням таких зразків, а також у присутності матері дитини [PERSON] , яка є відповідачем по дані справі; дослідження було проведене спеціалістом-генетиком ТОВ «МАМА ПАПА», яке отримало від Міністерства охорони здоров`я України відповідну ліцензію. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач [PERSON] , заперечуючи проти позову, у відзиві наголошувала на тому, що висновок генотипоскопічного дослідження № 19028 від 17 вересня 2018 року не можна вважати належним доказом, бо він отриманий позивачем з застосуванням психологічного тиску по відношенню до неї, а від так є упередженим. Натомість відповідач [PERSON] жодного належного і допустимого доказу, в тому числі висновку експерта, складеного за її замовленням, на підтвердження своїх доводів чи спростування результатів генотипоскопічного дослідження, проведеного на замовлення позивача, суду не представила. За клопотанням позивача [PERSON] судом була призначена в справі судово-медична молекулярно-генетична експертиза з метою підтвердження відсутності кровного споріднення між позивачем і дитиною [PERSON] , проведення якої було доручено експертам відділення судово-медичної генетичної ідентифікації Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи. З метою виключення сумнівів в об`єктивності і неупередженості експертів по відношенню до сторін суд доручив проведення відбору необхідних для експертного дослідження матеріалів (зразків крові) КЗОЗ Харківське обласне бюро судово-медичних експертиз. Одночасно з цим суд в ухвалі від 11 лютого 2019 року про призначення судової експертизи роз`яснив сторонам, що уразі ухилення від подання експерту необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі можуть настати наслідки, передбачені ст. 109 ЦПК України. Копію даної ухвали відповідач [PERSON] отримала 22 лютого 2019 року засобами поштового зв`язку. Як вбачається з матеріалів справи, експертною установою КЗОЗ Харківське обласне бюро судово-медичних експертиз було заплановано проведення відбору зразків крові у учасників справи та малолітньої дитини на 22 травня 2019 року, 20 червня 2019 року і 24 липня 2019 року. Про це суд заздалегідь повідомляв сторони шляхом надсилання відповідних письмових повідомлень про необхідність обов`язкової явки до експертної установи та наслідки ухилення від участі в проведенні експертизи. Однак відповідач [PERSON] жодного разу до експертної установи не з`явилась та не забезпечила прибуття дитини [PERSON] , яка проживає разом з нею, для участі у відборі зразків крові. Про поважність причини неявки до експертної установи відповідач суду не повідомляла. Натомість позивач [PERSON] тричі приїздив до КЗОЗ Харківське обласне бюро судово-медичних експертиз у визначені експертами дату і час. Відповідно до ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Враховуючи наявність письмових доказів ухилення відповідача [PERSON] від участі в судово-медичній молекулярно-генетичній експертизі, що призвело до неможливості її проведення, суд вважає, що така експертиза не мала жодного значення для відповідача з огляду на отримані позивачем у позасудовому порядку висновки про виключення біологічного батьківства, тому визнає факт того, що позивач не являється біологічним батьком малолітньої дитини [PERSON] . На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем були подані належні і допустимі докази, які в сукупності підтверджують відсутність кровного споріднення між ним і дитиною, батьком якої він був записаний в Книзі реєстрації народжень. Тому суд задовольняє позов в повному обсязі. Одночасно з цим, суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] понесені ним витрати на оплату судового збору в сумі 704,80 грн., які підтверджені документально.

Outcome: approved