Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що вона працює в ОКП «Міжнародний аеропорт Рівне», який в свою чергу не сплачує страхові внески до Пенсійного фонду України. Такі дії відповідача призводять до того, що позивачці не зараховується трудовий стаж, що пов'язаний з часом виходу позивачки на пенсію. За таких умов вона просить суд постановити рішення, яким зобов'язати відповідача нарахувати, обчислити та сплатити в повному обсязі внески до Пенсійного фонду України за періоди з 01.06.2008 р. по 31.12.2010 р., та за період з 01.01.2012 р. по 01.12.2013 року. В судовому засіданні позивачка зменшила позовні вимоги та пояснила суду, що наскільки їй відомо, відповідач обчислив та нарахував відповідні страхові внески за періоди, про які вона вказала в позовній заяві. Тому вона просить суд постановити рішення, яким зобов'язати відповідача сплатити в повному обсязі страхові внески до Пенсійного фонду України за періоди з 01.06.2008 р. по 31.12.2010 р., та за період з 01.01.2012 р. по 01.12.2013 року. Представник відповідача не з'явився в судове засідання. Відповідач не з'явився в судове засідання. Згідно до поданої заяви, позов не визнають та просять справу розглянути без їх участі. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, позивачка працює в ОКП «Міжнародний аеропорт Рівне». Згідно листа представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 25.04.2013 року, станом на 01.03.2012 року по ОКП «Міжнародний аеропорт «Рівне» загальна сума простроченої заборгованості до Пенсійного фонду становить 2118,4 тис.грн., в тому числі по страхових внесках та єдиному внеску 1500.6 тис.грн. фінансові санкції та пені 617.8 тис.грн. Станом на 01.03.2012 року страхові внески на обов'язкове державне пенсійне страхування не сплачені за період з 01.05.2008 по 31.12.2010 року включно, єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування не сплачено вищезазначеним підприємством за період з 01.01.2011 по даний час. Позивачка визнає ту обставину, що на виконанні у відділі ДВС перебувають виконавчі листи про стягнення з відповідача на користь Пенсійного фонду України вищевказаних грошових коштів - заборгованості з страхових внесків на обов'язкове державне пенсійне страхування, куди включені й ті грошові суми, що мають бути сплачені підприємством по відношенню до позивачки. Але оскільки така заборгованість підприємством не погашається, то вона вирішила звернутися до суду з даним позовом, щоб спонукати підприємство сплатити ці внески. Виходячи з наявних письмових доказів та пояснень позивачки, а також приймаючи до уваги ті обставини, які не оспорюються позивачкою суд дійшов висновку, що позивачка обрала невірний спосіб захисту свого права, оскільки в той спосіб, в який вона просить захистити її права - відповідач цих прав не порушував. Так, позивачка має право вимагати від відповідача в судовому порядку нарахувати, обчислити та сплатити в повному обсязі внески до Пенсійного фонду України. В судовому засіданні встановлено, що на виконанні у відділі ДВС Рівненського районного управління юстиції перебувають на виконанні виконавчі листі про стягнення з відповідача нарахованих сум - страхові внески на обов'язкове державне пенсійне страхування та єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Але ці внески не сплачені через відсутність у підприємства грошових коштів. Позивачка на цьому й наголошує вважаючи, що «хтось ці кошти повинен надати, щоб підприємство мало змогу їх сплатити». Тобто підприємство, з незалежних від нього причин, не може сплатити внески до Пенсійного фонду України. А позивачка просить суд зобов'язати підприємство сплатити ці внески, які вже стягнуті за рішеннями суду, але не поступили до Пенсійного фонду України через відсутність грошей у підприємства. Отже, в цьому випадку захист прав позивачки у вибраний нею спосіб не може бути здійснений в даному позовному провадженні. За таких умов суд вважає, що заявлений позов є безпідставно заявленим та недоведеним, а тому не підлягає до задоволення. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 88 ЦПК України. Судові витрати покладаються на державу.

Outcome: dismissed