Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

В листопаді 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про примусове виселення з квартири. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 17.08.2011 року між ним та відповідачкою [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. На підставі даного договору позивач набув права власності на квартиру. Пунктом 3.1 договору встановлювалось, що за взаємною згодою сторін відповідач зобов'язувалась знятись з реєстраційного обліку особисто до 17.08.2011 року та звільнити квартиру. Відповідач з реєстраційного обліку знялась, однак на сьогодні відповідачка продовжує на незаконних підставах проживати у квартирі, ігнорує вимоги звільнити квартиру від проживання та власних речей, чим перешкоджає законному праву користуватись та розпоряджатись власністю. Просив суд виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання їй іншого житлового приміщення. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила суд його задовольнити з підстав наведених у ньому. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила. Суд за згоди представника позивачки, вважає за можливе слухати справу у відсутність відповідачки, провівши заочний розгляд справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном, як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 17.08.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером № 621. Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Відповідно до п. 1.1. договору [PERSON] передала у власність [PERSON], а [PERSON] прийняв і сплатив визначену п. 2.1. даного договору грошову суму за квартиру [ADDRESS] (а.с.3). Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Пунктом 3.1. договору купівлі-продажу встановлено, що за взаємною домовленістю сторін, [PERSON] зобов'язується знятись з реєстраційного обліку особисто та зняти з реєстраційного обліку інших осіб, які знаходяться на реєстрації у вказаній в договорі квартири до 17.08.2011 року, звільнити квартиру від речей, які знаходяться в квартирі та від осіб, які проживають в квартирі до 17.08.2011 року, при цьому передати [PERSON] всі комплекти ключів від квартири, технічну документацію, документи з оплати комунальних послуг. Відповідно до довідки ТОВ «Кийградсервіс» № 614 від 28.03.2014 року, станом на 28.03.2014 року в спірній квартирі зареєстрованих осіб не має (а.с.6), однак квартира відповідачкою не звільнена та підтверджується одержанням відповідачкою [PERSON] судових повісток за адресою [ADDRESS] (а.с.27, 32). Окрім того, відповідачкою була отримана вимога позивача про звільнення квартири від проживання, яка була направлена позивачем на адресу: [ADDRESS], що підтверджується наявною в матеріалах справи копією зворотного повідомлення (а.с.38). Таким чином, судом встановлено, що відповідачка в порушення вимоги п. 3.1 договору купівлі-продажу продовжує проживати у спірній квартирі та цим самим перешкоджає власникові у здійсненні його права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи вимоги ст. 346 ЦК України, відповідачка втратила право користуватись спірною квартирою внаслідок припинення права власності на неї та набуття позивачем права власності на квартиру. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності з ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках та порядку, встановлених законом. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Таким чином, право відповідачки користуватися спірною квартирою, існувало лише за наявності у неї права власності на вказану квартиру, після відчуження квартири та за відсутності відповідного договору з новим власником припиняється й право відповідачки на користування цим житлом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо та у їх сукупності, враховуючи те, що відповідачка незаконно володіє і користується спірною квартирою, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про примусове виселення відповідачки з спірної квартири без надання їй іншого жилого приміщення підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 229,41 грн. з кожного.

Outcome: approved