Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

В лютому 2018 року [PERSON] звернувся в суд із заявою про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У заяві він вказав, що його тітка [PERSON] померла 6 грудня 1993 року. На підставі заповіту від 23 листопада 1993 року спадкодавець все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, заповіла своєму племінникові [PERSON] [PERSON] була рідною сестрою батька заявника [PERSON] [PERSON]. Документи, що підтверджують родинні звязки заявника та спадкодавця мають помилки, а саме в свідоцтві про народження заявника в графі батько вказано [PERSON], в той час як в свідоцтві про народження батька заявника його імя вказане як [PERSON] [PERSON]. Крім того, в свідоцтві про народження батька заявника його батьки вказані як [PERSON] та [PERSON], а у померлої батьки значаться як [PERSON] та [PERSON]. У звязку із такими помилками виникла необхідність встановлення факту родинних відносин між заявником та його тіткою. Встановлення даного факту потрібно для того, щоб [PERSON] мав можливість успадкувати майно після її смерті. Представник заявника [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримує, просить задовольнити з мотивів, наведених в заяві. Представник заінтересованої особи Чортківської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, від нотаріальної контори надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника, при ухваленні рішення заінтересована особа покладається на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення представника заявника, свідків, дослідивши письмові докази в справі, приходить до висновку, що заяву слід задовольнити з наступних мотивів. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 вищезазначеного Кодексу суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. За умовами п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Судом встановлено, що заявник [PERSON] народився 29 жовтня 1957 року в с. Шманьківці Чортківського району Тернопільської області, що підтверджується паспортом громадянина України серії МС № 587570, виданим 30 грудня 1999 року Чортківським РВ УМВС України в Тернопільській області. Згідно свідоцтва про народження серії ІІ-ЯР № 744521 29 жовтня 1957 року в с. Шманьківці Чортківського району Тернопільської області народився [PERSON], його батьки: [PERSON], [PERSON]. Як вбачається із свідоцтва про народження серії І-ИД № 447584 31 липня 1930 року в с. Венгерка Перемишльської області ПНР, народився [PERSON] [PERSON], його батьки: [PERSON], [PERSON]. Згідно заповіту, посвідченого 23 листопада 1993 року головою виконавчого комітету Шманьківської сільської ради народних депутатів Чортківського району, [PERSON] на випадок смерті зробила таке заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не було із чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті і на що за законом матиме право, заповіла своєму племіннику [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть серії І-ИД № 253756 6 грудня 1993 року в с. Шманьківці Чортківського району Тернопільської області померла [PERSON]. У відповідності із Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 00019437470 від 23 січня 2018 року 22 червня 1923 року в с. Угорка Ярославського району Краківської області Республіки Польща народилася [PERSON], її батько [PERSON], мати [PERSON]. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що заявник [PERSON] є племінником [PERSON], яка померла 6 грудня 1993 року. Згідно ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що досліджені у судовому засіданні докази вказують на те, що померла 6 грудня 1993 року року [PERSON] була тіткою заявника. Суд вважає, що відсутність документів, які б підтверджували родинні відносини між вказаними особами, позбавляє [PERSON] права на отримання спадщини, чим порушуються його спадкові права, які підлягають поновленню шляхом задоволення заяви.

Outcome: approved