Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

В квітні 2014р. позивач [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ТОВ «Давір-Фінанс», третя особа: ТОВ «Тренд Компані», в якому просив суд: стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти сплачені за попереднім договором від 13 жовтня 2012р.в розмірі 140850,0 грн., та суму забезпечувального платежу в розмірі 42000,0 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 13 жовтня 2012р. між ним та відповідачем було укладено попередній договір, згідно з умовами якого він сплатив відповідачу 140850,0 грн., з метою укладання в майбутньому договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири № 27, розташованої на 5 поверсі в секції 1 в будинку №4 по вул. 11 Лінія в м. Ірпінь Київської області. За умовами вищезгаданого договору відповідач зобов'язувався в строк до 30 травня 2013р. укласти з позивачем основний договір купівлі-продажу нерухомого майна. Додатковим договором №1 від 29 травня 2013р. до попереднього договору від 13 жовтня 2012р., строк укладення основного договору купівлі-продажу було продовжено до 31 березня 2014р., проте вказане зобов'язання виконано не було. Враховуючи те, що відповідач володіє грошовими коштами позивача без відповідної правової підстави, позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення коштів, однак дана вимога задоволена не була. При цьому, відповідач уклав з третьою особою договори купівлі - продажу земельної ділянки та незавершеного будівництва, однак позивача не було попереджено про укладання вказаних правочинів, більш того не надходило і пропозиції про переукладення договору. Оскільки в строк, визначений попереднім договором, основний договір не було укладено саме з вини відповідача, внесені позивачем грошові кошти повернуто не було, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом. До судового засідання представник позивача подала на адресу суду заяву, в якій просила суд здійснювати розгляд справи у відсутність сторони позивача, яка не заперечує проти заочного розгляду справи і підтримує заявлені позовні вимоги. Відповідач та третя особа, про час та місце розгляду справи оповіщались в установленому законом порядку, поважності причин неявки суду не повідомили, заперечення на позов не подавалися. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 520 ЦК України, боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 13 жовтня 2012р. між відповідачем, в особі Генерального директора Івченка Р.М., та позивачем було укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №8252. Предметом цього договору було укладання в майбутньому (в строк до 30 травня 2013р.) договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS], загальною площею 39,7 кв.м. В рахунок сплати забезпечувального платежу передбаченого п. 5.1 попереднього договору, позивачем 13 жовтня 2012р. було сплачено відповідачу грошову суму у розмірі 42000,0 грн., що підтверджується квитанцією № 7053.239.2 від 13 жовтня 2012р. В подальшому, на виконання умов попереднього договору, позивачем сплачено: 10 листопада 2012р. - 10000,0 грн. (квитанція № 11206.169.1 від 10 листопада 2012р.); 08 грудня 2012р. - 10000,0 грн. (квитанція №11206.104.1 від 08 грудня 2012р.); 12 січня 2013р. - 10100,0 грн. (квитанція №12040.53.1 від 12 січня 2013р.); 02 лютого 2013р. - 10100,0 грн. (квитанція №11206.23.1 від 02 лютого 2013р.); 02 березня 2013р. - 10100,0 грн. (квитанція №11206.47.1 від 02 березня 2013р.); 06 квітня 2013р. - 10100,0 грн. (квитанція №12040.152.1 від 06 квітня 2013р.); 13 травня 2013р. - 10100,0 грн. (квитанція №11206.62.1 від 13 травня 2013р.); 12 червня 2013р. - 10100,0 грн. (квитанція №11206.249.1 від 12 червня 2013р.); 13 липня 2013р. - 10100,0 грн. (квитанція №12868.475.1 від 13 липня 2013р.). При цьому, внесення грошової суми у розмірі 8150,0 грн. за квитанцією №6610.371.2 від 23 жовтня 2012р., розцінюється судом як неналежний доказ сплати позивачем коштів за попереднім договором від 13 жовтня 2012р., так як цільове призначення сплати коштів за даною квитанцією - завдаток згідно угоди від 07 жовтня 2012р. [PERSON] (а.с. 10). У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 29 травня 2013р. між сторонами був укладений додатковий договір №1 до попереднього договору від 13 жовтня 2012р., за яким сторони погодили, що укладення основного договору купівлі-продажу має відбутись до 31 березня 2014р. Однак, в установлений договорами строк відповідач своїх зобов'язань не виконав. Натомість, 05 серпня 2013р. між відповідачем і третьою особою було укладено договори купівлі-продажу земельної ділянки та незавершеного будівництва, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. Про вказані правочини позивач повідомлений не був, пропозицій про переукладення договору не надходило. Дізнавшись про укладання договорів купівлі-продажу між відповідачем та третьою особою від 05 серпня 2013р., він письмово 17 жовтня 2012р. звернувся до відповідача з вимогою повернення коштів. Крім того, 24 січня 2014р. звернувся і до третьої особи з листом в якому зазначив, що укладати новий договір з третьою особою наміру немає. Однак, відповіді, як і повернення сплачених за попереднім договором від 13 жовтня 2012р. грошових коштів, позивач не отримав. У відповідності з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до п. 4) ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Положеннями ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. В силу положень ч. 1-3 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Судом достовірно встановлено, що позивачем було сплачено відповідачу 132700,0 грн., в тому числі суму забезпечувального платежу у розмірі 42000,0 грн. на виконання п.5.1 попереднього договору. Відповідно до положень п. 5.1 попереднього договору у випадку невиконання цього договору стороною 1 (відповідачем), вона зобов'язується сплатити протягом 3 (трьох) календарних днів з дати, встановленої в п. 6.1 цього договору, неустойку у гривнях у подвійному розмірі забезпечувального платежу. Враховуючи те, що підчас судового розгляду знайшло своє підтвердження порушення стороною відповідача своїх зобов'язань за попереднім договором, а саме не укладення з вини відповідача договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], загальною площею 39,7 кв.м., у зв'язку з відсутністю самого предмету договору купівлі-продажу, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 132700,0 грн. сплачених за попереднім договором грошових коштів та сума неустойки передбаченої п. 5.1 попереднього договору. При цьому, враховуючи положення ст. ст. 10, 11 ЦПК України, роз'яснення наданих в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», згідно яких, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин, суд приходить до висновку, що вимоги сторони позивача про стягнення з відповідача неустойки в розмірі 42000,0 грн. підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за попереднім договором від 13 жовтня 2012р. складає 174700,0 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1747,0 грн.

Outcome: partial