Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

В листопаді 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.10.2007 року сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу у подружжя народилась [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя між сторонами не склалось через різні погляди на життя, шлюб та сім`ю, сімейні цінності та несумісністю характерів. Фактично шлюб між сторонами припинено та існує формально, що й стало підставою звернення позивача до суду. Ухвалою суду від 13.11.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивач в судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених у ньому та просив суд розірвати шлюб з відповідачем. Також вказав, що після розірвання шлюбу дитина залишиться проживати разом із матір`ю. Спір щодо утримання дитини та поділу майна між сторонами відсутній. Судові витрати просив суд залишити за ним. Відповідач в судовому засіданні позов визнала, не заперечувала проти розірвання шлюбу з позивачем. Додатково вказала, що спору щодо утримання дитини та поділу майна немає. Прізвище змінювати не бажала. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 06.10.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (на 7 а.с.). Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У частині першій статті 55 СК України встановлено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частин третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з того, що збереження сім`ї і подальше спільне проживання подружжя є неможливим, сторони спільного господарства не ведуть, не підтримують подружніх відносин, а продовження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи клопотання позивача, суд вважає за можливе судові витрати залишити за ним. На підставі викладеного та

Outcome: approved