Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

В обґрунтування заявленого позову позивач вказувала, що житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , належав її дідові [PERSON] . Після його смерті в 1972 році, а також після смерті його дружини [PERSON] , яка є бабусею позивача, право власності на вказаний житловий будинок було предметом судового спору між спадкоємцями, дітьми померли батьків, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] . На підставі рішення суду від 25 червня 1982 року право часткової власності на вказаний вище житловий будинок було визнано за кількома спадкоємцями, та вони навіть зареєстрували це рішення в Люботинському БТІ. Але згодом, в березні 1987 року, вказане рішення було скасовано судом вищої інстанції. Тому спадщину у виді житлового будинку прийняла лише [PERSON] , мати позивача, яка померла [INFO] . Вона, [PERSON] , звернулась з заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Але оформити свої спадкові права на житловий будинок вона не змогла, бо державний нотаріус відмовив у вчинення відповідної нотаріальної дії через відсутність документів, які підтверджують право власності [PERSON] на будинок. Саме тому позивач була змушена звернутися з даним позовом до суду В підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явилася, але від її представника [PERSON] надійшла заяви про підтримання позову і розгляд справи за їх відсутності. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, але направив до суду заяву від 03 липня 2019 року, в якій висловив згоду з обставинами, викладеними в позові, та просив визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок; справу просить розглядати за його відсутності. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем з дотримання порядку, встановленого ст. 206 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України до ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій та ухвалює рішення за наявності для того законних підстав. Ознайомившись з заявою відповідача [PERSON] про визнання позову, суд приходить до висновку, що така заява не суперечить закону та достовірно відображає позицію відповідача в даній справі. Від так, визнання відповідачем позову не порушує його права, свободи чи інтереси, тому суд вважає за можливе ухвалити рішення по суті заявлених вимог у підготовчому засіданні. Дослідивши наявні в справі матеріали, суд встановив наступне. 28 квітня 1957 року між Виконавчим комітетом Люботинської міської ради депутатів трудящих і [PERSON] був укладений договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки площею 600,00 кв.м для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності за адресою: [ADDRESS] , який був посвідчений державний нотаріусом Люботинської районної державної нотаріальної контори за реєстр. № 3118. На зворотному боці вказаного договору проставлена відмітка Люботинського БТІ від 12 березня 1962 року про реєстрацію права власності [PERSON] на вказаний вище житловий будинок. Як вбачається з технічного паспорту, виготовленого станом на 17 квітня 2019 року, на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , в 1960 році був збудований житловий будинок літ. «А-1» з сіньми літ. «а», загальною площею 38,30 кв.м, житловою площею 16,60 кв.м. Надвірні будівлі чи споруди на земельній ділянці відсутні, лише є огорожа, позначена номером «1». У 1960 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , був збудований [PERSON] та належав на праві власності лише йому одному. [INFO] [PERSON] помер, про що було видано свідоцтво про смерть [NUMBER] від 02 жовтня 1972 року. Згідно зі ст. 525 ЦК України (в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Тобто спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] . Відповідно до ст. 525 ЦК України (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно з ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємець, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав в нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Як зазначено в листі Харківського обласного державного нотаріального архіву № 3004/01-21 від 12 вересня 2019 року, після смерті [INFO] [PERSON] до нотаріальній конторі в шестимісячний строк з заявами про прийняття або про відмову від спадщини ніхто не звертався, заповіт від імені померлого не посвідчувався, свідоцтво про право власності не видавалось. З записів у книзі реєстрації громадян, які мешкають в будинку [ADDRESS] , випливає, що на час смерті власника житлового будинку [PERSON] разом з ним проживали його дружина [PERSON] і дві доньки - [PERSON] і [PERSON] Але єдиним спадкоємцем, який фактично вступив в управління спадковим майном, суд вважає саме [PERSON] , оскільки інші спадкоємці - [PERSON] і [PERSON] були непрацездатними, отримували пенсію та перебували на утриманні у [PERSON] , а від так потребували допомоги. Натомість [PERSON] була молодою, здоровою і працездатною людиною, яка могла впоратися з усіма господарськими справами, потрібними для утримання житлового будинку. Але, [INFO] [PERSON] померла, про що відділом державної РАЦС по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області було видано свідоцтво про смерть [NUMBER] від 24 квітня 2018 року. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарським будівлями і спорудами, що розташований в [ADDRESS] . У відповідності до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, у разі якщо він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або він подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. За повідомленням Другої Державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області № 3461/01-16 від 22 серпня 2019 року в шестимісячний строк після смерті [PERSON] , з заявою про прийняття спадщини звернулась лише її донька [PERSON] , заповіт від імені померлої не посвідчувався, свідоцтво про право власності на спадкове майно не видавалось. Родинні відносини між позивачем [PERSON] і спадкодавцем [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 04 липня 1966 року, свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] від 20 серпня 1983 року, які засвідчують зміну прізвища позивача, та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розлучення № 00020155553 від 16 травня 2018 року, яким підтверджується зміна прізвища матері позивача з «[PERSON]» та «[PERSON]» Оскільки [PERSON] у належний спосіб прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , але оформити свої спадкові права і отримати свідоцтво про право власності вона не може через відмову нотаріуса, суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що на час розгляду справи, виходячи з відомостей, вказаний у листі КП «Люботинське БТІ» від 17 квітня 2019 року, спірний житловий будинок станом на 01 січня 2013 року, зареєстрований на праві спільної часткової власності на ім`я [PERSON] в розмірі 83/150 частин, на ім`я [PERSON] в розмірі 29/150 частин, на ім`я [PERSON] в розмірі 29/150 частин на підставі рішення народного суду Харківського району Харківської області від 25 червня 1982 року в справі № 2-404/82. В іншій частині - 9/150 частин, житловий будинок залишається зареєстрованим на праві власності на ім`я [PERSON] на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 23 серпня 1957 року, реєстр. № 3118. Однак, рішення народного суду Харківського району Харківської області від 25 червня 1982 року в справі № 2-404/82 було скасовано постановою президіуму Харківського обласного суду від 06 березня 1987 року. При повторному розгляді справи позов спадкоємців [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та інших був залишений без розгляду, тобто без ухвалення рішення по суті позову. Зазначене підтверджується ухвалою Харківського районного народного суду Харківської області від 22 вересня 1987 року по справі № 2-1507 та листом Харківського районного суду Харківської області № 08-09/176/2019 від 03 квітня 2019 року. Враховуючи, що державна реєстрація права власності на ім`я [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] ґрунтується на підставах, які скасовані, та вказані особи за життя самостійно не здійснили дії по внесенню змін до Реєстру прав власності на нерухоме майно, суд скасовує таку реєстрацію, що сприятиме позивачу у проведенні державної реєстрації права власності на спадщину на підставі рішення по даній справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved