Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

В лютому 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Обґрунтовуючи позов позивач зазначає, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 04.11.2011 року підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг за умовами яких відповідач отримав кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 31.12.2019 року має заборгованість за кредитним договором у розмірі 273337,80 грн., яка складається з наступного: 965,82 грн. - заборгованість за кредитом; 265141,98 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7230, 00 грн. - заборгованість за пенею. Звертає увагу суду, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Тому просить стягнути з відповідача 139466,57 грн., яка складається з наступного: 965,82 грн. - заборгованість за кредитом; 138500, 75 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 04.11.2011 р. по 30.10.2018 р. Позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати по справі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 лютого 2020 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін та надано відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Крім того, відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач подав до суду відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову за спливом строку позовної давності. Зазначив, що кредитна картка була видана банком за його заявою-анкетою 04.11.2011 року з кредитним лімітом в 1000 грн. строком на три роки, з кінцевим строком 04.11.2014 р. Посилаючись на норми законодавства та правові позиції Верхового Суду зазначає, що по закінченню відповідно до договору строків кредитування чи у випадку пред`явлення до позичальника вимоги згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України банк немає права нараховувати передбачені договором проценти по кредиту. Крім того вказує, що банк немає права змінювати правила кредитування в односторонньому порядку та в будь-який момент змінювати умови кредитного договору, зокрема, збільшувати проценти за користування кредитом та строки позовної давності. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази про укладення ним з позивачем в письмовій формі договору про збільшення строків позовної давності. Вважає доводи позивача про укладення між ним та банком кредитного договору, на підставі підписаної анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, необґрунтованими, оскільки ним вказані правила про надання банківських послуг не підписувалися, а розрахунок заборгованості здійснено з порушенням чинного законодавства та сума в заборгованості в розмірі 139466,57 грн. не відповідає дійсності. Просить застосувати до даних правовідносин позовну давність та відмовити у задоволенні позовних вимог за спливом позовної давності. Представник позивача подала до суду відповідь на відзив, де зазначила, що при підписанні заяви-анкети відповідач засвідчив своїм підписом про те, що він ознайомлений та згідний з Умовами та правилами обслуговування по платіжним карткам. Даний договір ніким не оспорений. Після отримання кредиту відповідач користувався грошима. З розрахунку заборгованості та виписки по руху коштів вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Дія договору пролонгується кожні 12 місяців. Картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці. Строк дії перевипущеної картки до 31.08.2016 року. Вказує, що відповідно до п.1.1.7.31 умов договору строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. Позивач звернувся з позовом до відповідача 12.02.2020 року - до спливу строку позовної давності. Також вважає, що підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобов`язання триває, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи є заява про розгляд справи у відсутності представника АТ КБ «ПриватБанк», позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений про день і час розгляду справи. Як вбачається з матеріалів справи 04.11.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір про відкриття кредитної лінії на платіжну картку, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Судом встановлено, що 04.11.2011 року відповідачем підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с.7,8). Згідно зі ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з приписами положень ст.634, 638 ЦК України відповідач, підписавши анкету-заяву, прийняв пропозицію позивача та приєднався до договору згідно з умовами та правилами надання банківських послуг на умовах, викладених у зазначеній анкеті-заяві. Як зазначено в самій заяві-анкеті, відповідач, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, був повідомлений про зміст цих Умов та Правил та про розміщення їх тексту на офіційному сайті ПриватБанку. Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14. Згідно наданої АТКБ «Приватбанк» довідки від 15.05.2020 року, № 30.1.0/2-20200217/0388 вбачається, що [PERSON] згідно кредитного договору б/н від 04.11.2011 року отримав картки № [NUMBER] , [NUMBER] , остання з них мала термін дії до 08.2016 року (а.с.107). Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 04.11.2011 року за період з 04.11.2011 року по 31.12.2019 року відповідачем не було здійснено жодного платежу (а.с.4-6). Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 12.02.2020 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, про застосування якої просив відповідач. Доводи банку про те, що умовами договору між сторонами строк позовної давності був збільшений до 50 років є безпідставними виходячи з наступного. Частиною 1 статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Проте в матеріалах справи відсутня письмова згода позичальника на збільшення позовної давності та позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували надання такої згоди відповідачем. Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, посилається на «Витяг з Умов та правил надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» та «Тарифи Банку», які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/70/ як невід`ємні частини спірного договору. Роздруковані копії Витягу з Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою надані суду позивачем до позовної заяви на підтвердження позовних вимог. Зокрема, позивач вказує, що між сторонами строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років відповідно до пункту 1.1.7.31 зазначених Умов. При цьому, наданий позивачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містить підпису позичальника. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Таким чином, надані позивачем умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували, що саме ці умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо збільшеного строку позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Крім того, такої ж практики притримується Верховний Суд, зокрема, у постановах: від 25 січня 2018 року у справі № 212/10084/13-ц (провадження № 61-1565св18), від 30 січня 2018 року у справі № 734/1905/16-ц (провадження № 61-245св18), від 20 червня 2018 року у справі № 554/2254/16-ц (провадження № 61-19530св18), від 04 липня 2018 року у справі № 438/489/16-ц (провадження № 61-3365св18), ухвалених колегією суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, та у постановах: від 29 січня 2018 року у справі № 229/2048/16-ц (провадження № 61-1475св18), від 07 лютого 2018 року у справі № 751/5977/17 (провадження № 61-560св17), ухвалених колегією суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем не доведено того, що сторони уклали договір про збільшення позовної давності на підставі ч.1 ст.259 ЦК України, тому слід застосувати правила загальної позовної давності у три роки, передбаченої статтею 257 ЦК України та відмовити у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку зі спливом позовної давності. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed