Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

В листопаді 2013 р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ТФ «Супутник» та, з урахуванням уточненої редакції позовної заяви (а.с. 7), просив суд: стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики у розмірі 78 651,12 грн., а також понесені судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 26 січня 2012 р. між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав у власність відповідача грошову суму у розмірі 8 200 дол. США, що за курсом НБУ на день подачі позову до суду складає 65 542,6 грн. Згідно гарантійного листа від 26 січня 2012 р. №15/01 (а.с.3) відповідач взяв на себе зобов'язання по поверненню до 01 грудня 2012 р. грошової суми у розмірі 8200 дол. США, прийнятих від позивача з врахуванням грошової винагороди у розмірі 20 % річної ставки. Однак, станом на день подання позову до суду відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконав, грошові кошти не повернув, а тому позивач вимушений був звернутися до суду за захистом свого порушеного права. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Надалі подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач, про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку, у судове засідання свого представника не направив, при цьому на адресу суду у два судових засідання було направлено клопотання про перенесення розгляду справи у зв'язку із відрядженням та хворобою директора юридичної особи відповідача. Однак, хвороба та відрядження директора юридичної особи не є підставою для не направлення для участі у розгляді справи іншого уповноваженого представника відповідача, а тому причини поважності неодноразової неявки до суду сторони відповідача визнані судом неповажними, більш того свідчать про зловживання стороною відповідача своїми процесуальними правами. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 26 січня 2012 р. між сторонами було укладено договір позики на суму 8 200 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на день подання позову складає 65 542,6 грн. У відповідності до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики був представлений гарантійний лист позичальника (відповідача), який посвідчує передання йому 26 січня 2012 р. позикодавцем (позивачем) визначеної грошової суми, а саме 8 200 дол. США. Згідно даного гарантійного листа відповідач зобов'язувався повернути позивачу грошові кошти у строк до 01 грудня 2012 р., з урахуванням грошової винагороди у розмірі 20 % річної ставки, однак, відповідачем дана сума повернута не була. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1048 ЦПК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно договору позики грошові кошти відповідач брав у позивача під 20% річної ставки. Відповідно до положень ст. ст. 10, 11 ЦПК України, роз'яснень наданих в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідачем зобов'язання за договором позики не були виконані, а тому суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу у розмірі 78 651,12 грн., що складається із суми отриманих за договором позики грошових коштів у розмірі 65 542,6 грн. та 20% річних у розмірі 13 108,52 грн., підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню, судовий збір у розмірі 786,51 грн.

Outcome: approved