Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

В квітні 2016 року [PERSON] звернулась з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири, що належить [PERSON] та знаходиться за адресою: [ADDRESS] та на 1/4 частину земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель за цією ж адресою, яка також належить відповідачу на праві власності, припинивши за [PERSON] право власності на зазначені об'єкти нерухомості, вказавши, що спільне користування вказаним майном неможливе, речі є неподільними і припинення права власності не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача. [PERSON] звернувся з зустрічним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та на 1/4 частку земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель за цією ж адресою та провести поділ спільного майна подружжя: газової плити та холодильника. Рішенням від 21 лютого 2017 року Варвинський районний суд задовольнив первісний позов та визнав за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири, що належить [PERSON] та знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 31 кв.м. Припинив право власності [PERSON] на належну йому 1/2 частку вищевказаної квартири. Визнав за [PERSON] право власності на 1/4 частку земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, яка належить [PERSON] та розташована по [ADDRESS]. Припинив право власності [PERSON] на належну йому 1/4 частку вказаної земельної ділянки. Вирішив сплатити [PERSON] з депозитного рахунку суду грошову компенсацію вартості 1/2 частки квартири та 1/4 частки земельної ділянки в розмірі 40749,50 грн, внесену [PERSON] на депозитний рахунок ТУ ДСАУ у Чернігівській області. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] суд відмовив в повному обсязі. В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення в частині задоволення позовних вимог [PERSON] та постановити нове, яким в задоволенні позову [PERSON] відмовити, а його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції, задовольняючи позов [PERSON], не врахував положень ст.ст. 319, 358 ЦК України, якими передбачено рівність всіх громадян у своїх правах та рівність умов здійснення цих прав, зокрема, щодо захисту права спільної часткової власності. Скаржник вказує, що висновок суду про те, що частка кожного співвласника у спірній квартирі є незначною і позбавлення їх права на частку не завдасть їм істотної шкоди та не порушить їх житлових прав, є безпідставним, оскільки вказана квартира є його єдиним помешканням, в якому він має право проживати. Стверджує, що позбавленням його права власності на частину житла повністю порушуються його права, передбачені Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини. Крім того, зазначає, що суд не звернув уваги на покази свідка [PERSON], батька позивача [PERSON], пояснення якого свідчать про те, що за газову плиту і холодильник кошти були сплачені особисто [PERSON] і на вказане майно ні він, ні його дочка не претендують. В письмових запереченнях представник позивача [PERSON], вважаючи судове рішення обґрунтованим і таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просить відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін. Вислухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню в частині задоволення вимог [PERSON], виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову таким вимогам не відповідає. Задовольняючи позов [PERSON] та відмовляючи в задоволенні зустрічних вимог [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира, що розташована по [ADDRESS], є неподільною, отже, спільне володіння і користування нею колишнім подружжям є неможливим, а можливість реального поділу квартири за висновком будівельно-технічної експертизи відсутня. Крім того, суд вказав, що припинення права власності [PERSON] на частку у спільній квартирі не завдасть істотної шкоди його інтересам, оскільки він фактично постійно проживає у своїх батьків. Також суд вказав, що [PERSON] належними доказами не підтверджений факт придбання рухомого майна - холодильника та газової плити під час шлюбу. З таким висновком суду першої інстанції частково погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 10 лютого 2015 року, який рішенням Варвинського районного суду від 22 березня 2016 року був розірваний (т. 1 а.с. 8). Під час шлюбу сторонами була придбана у власність в рівних частках квартира [ADDRESS], вартістю 73760 грн, що підтверджується договором купівлі-продажу від 17 квітня 2015 року (т. 1 а.с. 13-15). Спірна квартира має загальну площу 31 кв.м, в тому числі 11,9 кв.м житлової площі, та складається з приміщень: кімнати площею 11,9 кв.м, кухні площею 11,5 кв.м, коридору площею 3,5 кв.м, кладової площею 4,1 кв.м (т. 1 а.с. 16-18). Також, 17 квітня 2015 року сторони придбали у власність в рівних частках 1/2 частину земельної ділянки, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: [ADDRESS], вартістю 4366,5 грн (т. 1 а.с. 20-22). Згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 2584/2585/16-24 від 10 січня 2017 року поділ квартири [ADDRESS], за технічними характеристиками від загальної площі квартири шляхом проведення реконструкції (перепланування і переобладнання) приміщень існуючої квартири з метою влаштування ізольованої квартири у відповідності до ідеальної частки співвласника, не вбачається можливим, оскільки виходячи із умови виділення співвласнику окремої квартири для ізольованого користування та заселення однією сім'єю, не можливо виконати вимоги нормативів, зокрема пунктів: 2.21, 2.22, 2.23, 2.24, 2.26, 2.27, 2.28 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» (зі змінами); 8.7, 8.10, 8.11, 8.12 ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт». Оскільки поділ квартири [ADDRESS] виконати неможливо, то і дослідження щодо розробки можливих варіантів поділу 1/2 частки земельної ділянки по [ADDRESS], на момент проведення експертизи не проводився (т. 1 а.с. 222-239). Звернувшись до суду з вимогою про припинення права на частку у спільному майні подружжя, [PERSON] зазначила, що відповідачу належить 1/2 частка спірної квартири, поділ якої, враховуючи технічні характеристики та висновок експерта, не вбачається можливим, а отже, згідно приписів ст.ст. 183, 365 ЦК України, його право підлягає припиненню. Також зазначила, що оскільки квартира знаходиться на земельній ділянці, яка є необхідною для обслуговування вказаного житла, подальше спільне користування землею є також неможливим, тому підлягає припиненню і право [PERSON] на 1/4 частку земельної ділянки Згідно положень ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. На думку колегії суддів, застосовуючи вказану норму, суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку про наявність правових підстав для припинення права [PERSON] на частку у спільному майні з посиланням на те, що таке припинення не завдасть істотної шкоди його інтересам. В своїй постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-686цс14, предметом якої був спір за позовом фізичної особи про припинення права на частку у спільному майні, Верховний Суд України, висновок якого в силу ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції, зазначив, що відповідно п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. [PERSON] в ході розгляду справи вказував, що припинення права власності на його частку у спільному майні завдасть істотної шкоди його інтересам, оскільки іншого житла у власності він не має, а отже, рішенням районного суду не дотримані вимоги щодо захисту його права спільної власності у майні подружжя. Вказані доводи відповідача, на думку колегії суддів, в належний спосіб позивачем не спростовані, оскільки по справі встановлено, що [PERSON] іншого житла у власності не має. Сам по собі факт проживання особи не за місцем наявної власності не може свідчити про відсутність порушених прав [PERSON] Крім того, сторонами не заперечувалось, що у спірній квартирі ведуться ремонтні роботи і жоден з колишнього подружжя у ній на даний час не мешкає. Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає висновок районного суду щодо припинення права власності [PERSON] на частку у спільному майні необґрунтованим, зважаючи на те, що у випадку задоволення первісного позову буде порушеним принцип рівності прав співвласників, це призведе до обмеження прав одного учасника за рахунок іншого, а в даному випадку припинення права відповідача на частку у спільному майні завдасть йому істотної шкоди з огляду на відсутність іншого житла. При вирішенні вказаного спору апеляційний суд не бере до уваги доводи представника позивача щодо відсутності істотної шкоди для [PERSON] внаслідок отримання ним грошової компенсації за частину квартири, оскільки вважає, що в даному випадку отримання коштів за позбавлення права власності на 1/2 частину єдиного житла особи не є співмірним. Відповідно не підлягає припиненню і право власності відповідача на 1/4 частину земельної ділянки, що розташована біля спірної квартири та на якій на час розгляду справи ведеться незавершене будівництво, участь в якому брав [PERSON] Відтак,

Outcome: partial