Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

В лютому 2017 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту того, що імя батька її сина [PERSON] [PERSON] та зобовязати відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Добропільському району внести відповідні зміни до актового запису про народження [PERSON], посилаючись на те, що в січні 2011 року вона познайомилася з чоловіком на імя [PERSON], від якого завагітніла, але їх відносини не склалися і у липні 2011 року вони розлучилися. В жовтні 2011 року вона познайомилася з чоловіком на імя [PERSON], який обіцяв любити їх з майбутньою дитиною та після народження 14 січня 2012 року дитини внаслідок примусу та тиску з боку співмешканця при реєстрації народження дитини вказала імя батька дитини «Вячеслав Валентинович», а не справжнє «Олександр Олександрович». Таким чином, у свідоцтві про народження сина в графі «імя, по батькові батька» зазначена завідомо неправдива інформація. В червні 2012 року [PERSON] покинув її з дитиною. Вона розповідала сину, що його батько має імя [PERSON], отже він [PERSON] і він позиціонує себе самостійно як [PERSON]. Наявність у документах дитини імені батька «Вячеслав Валентинович» постійно створює йому перешкоди для реалізації дитиною права на імя та права на недоторканість особистого та сімейного життя. При перетині державного кордону, лінії розмежування, у лікарні та спортивних секціях у дитини запитують не лише його власне імя та прізвище, а ще й по батькові. І він завжди відповідає, що він [PERSON]. Тому з метою захисту інтересів дитини [PERSON] просить задовольнити її заяву. Рішенням Добропільского міськрайонного суду Донецької області від 14 березня 2017 року в задоволенні заяви [PERSON], заінтересована особа відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Добропільському району реєстраційної служби Добропільського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, про встановлення юридичного факту відмовлено. З вказаним рішенням не погодилася заявник та оскаржила його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким встановити юридичний факт та зобовязати ВДРАЦС по Добропільському району реєстраційної служби Добропільського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області внести відповідні зміни до актового запису цивільного стану про народження. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, судом не було прийнято до уваги, що запис у свідоцтві про народження її сина про імя батька «Вячеслав Валентинович» унеможливлює здійснення цього природного права дитини, змушує її сина постійно терпіти приниження, повязані зі зясуванням хто його батько. Встановлення юридичного факту, що батько її сина мав імя [PERSON] дозволить виключити неправдиву інформацію про батька її сина з офіційних документів та дозволить внести правдиву інформацію до актового запису цивільного стану про народження, свідоцтва про народження дитини, оскільки зараз ці документи містять завідомо неправдиву інформацію стосовно імені батька. Заявник [PERSON] в судовому засіданні апеляційного суду підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити. Представник заінтересованої особи відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Добропільскому району реєстраційної служби Добропільського міськрайонного управління юстиції у Донецької області в судове засідання апеляційного суду не зявився, надав заяву, згідно якої просить справу розглянути за відсутності представника. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення заявника, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону не відповідає. Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], в графі батьки зазначено: батько [PERSON], мати [PERSON] (а.с.4). З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження №00014707043 від 12 листопада 2012 року вбачається, відомості про батька [PERSON], [INFO], записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (арк.с.5). Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що у заяві про встановлення факту [PERSON] фактично просить змінити по батькові дитини в судовому порядку, а не встановити факт, що має юридичне значення. З урахуванням вимог ст.ст. 147, 149 СК України, ст. 256 ЦПК України, Порядку розгляду заяв про зміну імені (прізвища, власного імені, по батькові) фізичної особи, суд зазначив, що відсутні підстави для задоволення заяви [PERSON] про встановлення того, що імя батька її сина [PERSON] [PERSON] та зобовязання відділу державної реєстрації актів цивільного стану внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини. З такими висновками суду погодитися не можна, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України та ч. 2 ст. 256 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом вони породжують юридичні наслідки. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ст. 256 ЦПК України). Так чином, виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди повязує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо). Тому в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України та ч. 2 ст. 256 ЦПК України та розяснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право. У порушення вимог ст.ст. 212-214 ЦПК України суд на зазначені вище положення закону та обставини справи уваги не звернув, вирішив в окремому провадженні заяву про право встановлення факту, який не породжує для заявника юридичні наслідки. Оскільки від встановлення юридичного факту, який просить встановити заявник, ніякі правові наслідки не виникають, судом допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати ухвалене судове рішення та відмовити в задоволенні заяви з інших підстав.

Outcome: partial