Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

В листопаді 2020 року АТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені, посилаючись на те, що Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», (з 27.11.2018 року нова назва - АТ «УкрСиббанк») та [PERSON] уклали договір №95367128000 від 22 травня 2019 року про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку. За змістом підпунктів 1.1.1., 1.1.2., 1.1.3. пункту 1.1. підписуючи цей договір, позичальник погоджується з викладеною у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АКІБ «УкрСиббанк», затверджених рішенням Продуктивно-тарифного комітету АКІБ «УкрСиббанк» (Протокол від 21 серпня 2008 року № 243) із усіма змінами і доповненнями (далі - Правила) пропозицією банку надати позичальнику споживчий кредит, на умовах, встановлених у цьому договорі та Правилах. Правила, після підписання сторонами договору, стають його невід`ємною частиною. Підписуючи договір, сторони стверджують, що досягли згоди за усіма істотними умовами договору, які викладені в цьому договорі та Правилах. Підписи сторін під цим договором вважаються підписами під Правилами, при цьому після підписання сторонами цього договору, Правила не підлягають додатковому підписанню сторонами і вступають в силу для сторін одночасно із підписанням цього договору. Підписавши цей договір, відповідач погодився з викладеними у договорі та у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АТ «УКРСИББАНК», які розміщені (оприлюднені) на сайті банку www/my.ukrsibbank.com. Копії кредитного договору та Правил, як докази існування договірних відносин між сторонами, надаються. Оригінал кредитного договору знаходиться у позивача, а другий примірник у відповідача. Відповідно до умов Договору, Банк надав Позичальнику кредит (грошові кошти) в національній валюті в сумі 60 260,00 гривень, з яких 60 000,00 гривень на споживчі цілі шляхом зарахування коштів на картковий рахунок відповідача, 260,00 гривень - на оплату страхового платежу відповідно до договору добровільного страхування. Відповідно до умов договору Позичальник зобов`язався повернути наданий кредит, плату за кредит, інші платежі у відповідності з Правилами (Договірними умовами) споживчого кредитування позичальників АТ «УКРСИББАНК» та договором на рахунок банку шляхом сплати до 22-го числа щомісячно ануїтетних платежів у розмірі 2964,00 гривень відповідно до графіка, але у повному обсязі не пізніше 22.05.2024 року. Відповідно до п. 3.8 Договору за користування кредитними коштами відповідач зобов`язався сплатити проценти у розмірі 55% річних, та відповідно п. 3.9 за користування кредитними коштами за кредитом понад встановлений Кредитним договором термін, процентна ставка встановлюється у розмірі 62% річних, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення. Такий розмір процентної ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу Позичальника за Кредитним договором, та починає нараховуватись на прострочену суму основного боргу з дати виникнення прострочення, а саме з наступного дня несплати або не повної сплати платежу встановленого у Кредитному договорі і нараховується до моменту погашення такої заборгованості. Відповідно до п.3.11 договору позичальник сплачує банку комісії у розмірі та порядку відповідно до умов цього договору та Додатку № 1 до договору. Пунктом 4.1 Правил (договірні умови) споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк» за порушення Відповідачем термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених «Кредитним договором», зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити Позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні. Всупереч умов Кредитного договору Відповідач тривалий час не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту, процентам, комісії, чим суттєво порушує взяті на себе договірні зобов`язання. Вказане підтверджується довідками розрахунку заборгованості по кредиту, процентам, комісіям, що надані до позовної заяви. Позивач направив відповідачу вимогу про усунення порушень кредитного договору та про дострокове повернення кредиту, нарахованих процентів у разі не погашення простроченої заборгованості. Однак, відповідач вимогу не виконав, заборгованість не погасив у повному обсязі. Станом на 28.10.2020 року заборгованість відповідача по поверненню кредитних коштів, по сплаті процентів за користування кредитом, та пені, становить 75869, 48 гривень, з яких: 57441, 12 гривень - заборгованість за кредитом, 18088, 18 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом, 340, 18 гривень. - заборгованість за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений Договором термін, які просить стягнути з відповідача та витрати по сплаті судового збору в сумі 2102,00 гривні та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 гривень. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 24 листопада 2020 року було відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін по справі та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи в загальному порядку. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 42,43). Відповідачу направлялись повістки за відомою адресою реєстрації, однак відправлення повернулось на адресу суду без вручення адресату з відміткою «адресат відсутній». (а.с. 48,49). Причин неявки суду не сповістив, з заявою про відкладення розгляду справи до суду не звертався. Позивач надав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. (а.с. 50). Відповідач, у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін у загальному порядку та відзиву на позовну заяву не надав. Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача. Вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд доходить висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 22 травня 2019 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та [PERSON] уклали договір №95367128000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку (а.с.26-27). Згідно з пунктом 3.3 Договору кредит надається позичальнику для особистих потреб: 60000,00 гривень на споживчі цілі шляхом зарахування в безготівковій формі на поточний рахунок позичальника № [NUMBER] , відкритий у банку, до якого випущено платіжну карточку та 260,00 гривень на оплату страхового платежу відповідно до договору добровільного страхування. Відповідно до пункту 3.5. Договору Позичальник зобов`язується повернути кередит, плату за кредит, інші платежі шляхом внесення ануїтетних платежів відповідно, що викладений у Додатоку № 1 до договору, але в будь якому випадку кредит повинен бути повернутий не пізніше 22 травня 2024 року. Відповідно до умов Договору, Банк надав Позичальнику кредит (грошові кошти) в національній валюті в сумі 60 260,00 гривень, з яких 60 000,00 гривень на споживчі цілі шляхом зарахування коштів на картковий рахунок відповідача, 260,00 гривень - на оплату страхового платежу відповідно до договору добровільного страхування. Відповідно до п. 3.8 Договору за користування кредитними коштами відповідач зобов`язався сплатити проценти в розмірі 55% річних, та відповідно до п. 3.9 за користування кредитними коштами за кредитом понад встановлений кредитним договором термін, процентна ставка встановлюється у розмірі 62% річних, що діє для дострокової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення. Такий розмір процентної ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу за кредитним договором, та починає нараховуватись на прострочену суму основного боргу з дати виникнення прострочення, а саме з наступного дня несплати або неповної сплати платежу встановленого в договорі, і нараховується до моменту погашення такої заборгованості. Відповідно до п. 3.11 договору позичальник сплачує банку комісії у розмірі та порядку відповідно до умов цього договору та додатку до договору. Пунктом 4.1 Правил споживчого кредитування позивальників АТ «Укрсиббанк» за порушення відповідачем термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених «Кредитним договором», зокрема термінів повернення кредиту та/або термінів сплати процентів та/або комісій, Банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні. Згідно з Додатком № 1 до договору сторони визначили щомісячну сплату позичальником кредитних коштів ануїтетним платежем щомісячно до 22-го числа, шо включає в себе погашення основної суми кредиту, процентів за користування кредитом. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором №26202807667067 від 22 травня 2019 року банк виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачу кредитні кошти. Відповідач свої зобов`язання щодо своєчасного та в повному обсязі повернення кредитних коштів та процентів за користування ними шляхом сплати ануїтетним платежів щомісячно за договором належним чином не виконала. Згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 23.11.2020 року утворилась заборгованісті за договором від 28.10.2020 року яка становить 75869, 48 гривень, з яких: 57441, 12 гривень - заборгованість за кредитом, 18088, 18 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом, 340, 18 гривень. - заборгованість за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений Договором термін. 16 вересня 2020 року на адресу відповідача позивачем було направлено вимогу про необхідність усунення порушень договору, яка відповідачем виконана не була. У випадку неусунення порушень банк вимагав дострокового повернення кредиту в повному обсязі. (а.с. 31). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною другою ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 КПК України, та стягує з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 2102,00 гривень. Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме: 4000,00 гривень на правову (правничу) допомогу, суд зазначає наступне. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». У постанові Верховного Суду від 09.10.2020 року у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20) зазначено, що «на підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги представник надав до суду копію договору про надання професійної правничої допомоги від 02 червня 2020 року № 3/20, копію ордера від 16 червня 2020 року та квитанцію від 02 червня 2020 року на суму 3 000,00 грн. Водночас представник не надав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, тому немає підстав для стягнення витрат на правничу допомогу». Однак, у даному випадку, представник АТ «Укрсиббанк» Продан І.С. не надала жодного із вищезазначених документів на підтвердження вимоги про стягнення витрат на правову допомогу. За таких обставин, суд приходить до висновку, що підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: partial