Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

В липні 2014р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в якому просила суд: стягнути на свою користь з відповідача заборгованість, яка складається з: суми депозиту у розмірі 12006,0 дол. США та відсотків у розмірі 300,15 дол. США, а також понесені судові витрати, які складаються з судового збору і витрат сторони, що пов'язані з явкою до суду. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 11 березня 2014р. між сторонами було укладено договір № 300131/20248/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 3 міс. в іноземній валюті (далі по тексту - договір), за яким відповідач прийняв від позивачки грошові кошти у розмірі 12006,0 дол. США на строк 3 місяці, процентна ставка по вкладу була встановлена у розмірі 10,0 % річних. Після закінчення строку дії договору позивачка зверталася до відповідача з заявою про припинення дії договору, в зв'язку з його закінченням і переведення коштів на обслуговування до іншого відділення, але відповідачем грошові кошти повернуті не були. Позивачка вважає, що відмова відповідача про задоволення її вимог про повернення вкладу і нарахованих відсотків є незаконною та безпідставною, а тому вона вимушена була звернутися до суду за захистом свого порушеного права. В судовому засіданні позивачка та її представники, заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просили суд позов задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував, в подальшому стороною відповідача до суду було подано заяву, в якій сторона відповідача визнала, що не здійснила позивачці сплату суми депозиту та відсотків в розмірі зазначеному в позовній заяві, після закінчення строку дії договору. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності з п. 1) ч. 1 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банки мають право приймати вклади (депозити) від юридичних і фізичних осіб. Згідно ст. 55 цього Закону відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами між клієнтом та банком. Банк зобов'язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів клієнту банку. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 11 березня 2014р. позивачка уклала з відповідачем ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» договір, за яким відповідно до п. 1.1 - 1.4 договору відповідач прийняв від позивачки грошові кошти в розмірі 12006,0 дол. США на строк з 11 березня 2014р. по 11 червня 2014р. включно, зі сплатою процентів у розмірі 10,0 % річних. Відповідно до п. 2.3.2 договору, банк зобов'язується при припиненні дії договору здійснити розрахунок, повернути клієнту суму вкладу і закрити рахунок. Судом достовірно встановлено, що договір було припинено, у зв'язку з закінченням строку, на якій його було укладено, про припинення дії договору позивачка повідомила відповідача, у встановлений в договорі строк, проте суму депозиту та нараховані відсотки відповідачем не було виплачено позивачці. У відповідності з ч. 1, 3 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Частиною 2 ст. 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном, як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно з ч. 1, 6 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Крім того, в судовому засіданні відповідач визнав, що не повернув позивачці, після закінчення строку дії договору суму вкладу та нараховані відсотки. За змістом ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, про задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки суми банківського (депозитного) вкладу і відсотків у розмірі 12306,15 дол. США Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1458,25 грн. Стосовно вимог позивачки про стягнення на її користь з відповідача витрат, понесені нею та її представником, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту до суду, то враховуючи вимоги ч. 1 ст. 85 ЦПК України, в цій частині судові витрати не підлягають задоволенню.

Outcome: approved