Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

В квітні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ФОП [PERSON] про стягнення боргу. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 11.08.2017 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] продав, а ФОП [PERSON] придбала виробничу лінію ТЄСА 27-73. Відповідно до п.1 договору, вартість лінії складає 49500 грн. Відповідно до п.5 договору, покупець зобов'язується здійснити оплату у розмірі 100% від вартості товару на протязі 30 календарних днів з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі. Акт було підписано 11 серпня 2017 року. Протягом 30 календарних днів, встановлених договором, відповідач не здійснила жодного платежу. Протягом наступних місяців і до теперішнього часу відповідач не здійснила жодних дій на виконання договору. Зазначає, що загальна заборгованість з врахуванням інфляційних втрат та 3% річних складає: 49500,00 + 4414,65 + 863,00 = 54777,65 грн. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив: стягнути з Фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором купівлі-продажу у розмірі 54777,65 грн.; стягнути з Фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати. Представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] в судове засідання не з'явився, заявив клопотання про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач ФОП [PERSON] в судове засідання не з'явилася без поважних причин, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, відповідно до вимог ст.ст.128-130 ЦПК України, про поважність причин неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутністю не надавала, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не зверталася, а також не скористалася правом надання відзиву на позовну заяву та доказів, що підтверджують заперечення проти позову. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15.06.2018 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03.09.2018 року постановлено провести заочний розгляд справи та вирішити справу на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Принцип змагальності в цивільному судочинстві забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 11.08.2017 року між [PERSON] та Фізичною особою - підприємцем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] продав, а ФОП [PERSON] придбала виробничу лінію ТЄСА 27-73, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 11.08.2017 року (а.с.5). Відповідно до п.1 договору, вартість лінії складає 49500,00 грн. Відповідно до п.5 договору, покупець зобов'язується здійснити оплату у розмірі 100% від вартості товару на протязі 30 календарних днів з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі. Акт приймання-передачі товару було підписано 11 серпня 2017 року, згідно якого [PERSON] передав, а ФОП [PERSON] прийняла виробничу лінію ТЄСА 27-73 (прокатник стан по виробництву стального профілю труби) (а.с.6). Згідно копії свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця [PERSON] зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб як особа-підприємець (а.с.15). Аналізуючи встановлені фактичні обставини та правовідносини сторін, суд керується наступними нормами права. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) продає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) у власність другій стороні (покупців), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатили за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. У відповідності до ч.1, 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Нормою статті 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вирішуючи заявлені позовні вимоги, судом встановлено, що позивач [PERSON] свої зобов'язання за договором купівлі-продажу виконав в повному обсязі, а саме передав відповідачу ФОП [PERSON] згідно акту прийому-передачі товару від 11.08.2017 року виробничу лінію ТЄСА 27-73, однак відповідач ФОП [PERSON] не виконала свої зобов'язання щодо оплати товару, у зв'язку із чим підлягає стягненні із відповідача на користь позивача сума боргу у розмірі 49500,00 грн. Оскільки судом встановлено, що відповідач ФОП [PERSON] не виконала взятих на себе зобов'язань за Договором купівлі-продажу від 11.08.2017 р., слід дійти висновку про наявність законних підстав, для притягнення відповідача до передбаченої ст. 625 ЦК України відповідальності за порушення нею строків виконання зобов'язання. Розрахунок 3 % річних від простроченої суми здійснено позивачем за період з 11.09.2017 року по 01.04.2018 року і становить 863,00 грн. (49500,00 грн. х 3% х 212 днів прострочення / 365 = 863,00 грн.), із яким суд погоджується, тому позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. Розмір інфляційних збитків за час прострочення грошового зобов'язання складає: - індекс інфляції за даними Держкомстату України: вересень 2017 рік - 102,0; жовтень 2017 рік - 101,2; листопад 2017 рік -100,9; грудень 2017 рік - 101,0; січень 2018 рік - 101,5; лютий 2018 рік - 100,9; березень 2018 рік - 101,1. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат у розмірі 4414,65 грн. Загальний розмір суми, яка підлягає стягненню з відповідача, складає: 49500,00 грн. + 863,00 грн. + 4414,65 грн. = 54777,65 грн. Відповідачем сума заборгованості не спростована. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 704,80 грн.

Outcome: approved