Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

В лютому 2018 позивач в особі свого представника звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо», третя особи: Служба у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про вселення. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Ладиченко С.В. від 28.02.2018 зазначену позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Ладиченко С.В. від 20.03.2018 відкрито провадження по справі за позовом [PERSON] , яка діє в інтересах малолітніх [PERSON] , [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо», треті особи: Служба у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, [PERSON] про вселення. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Ладиченко С.В. від 20.03.2018 відмовлено представнику позивача у задоволенні заяви про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] , яка діє в інтересах малолітніх [PERSON] , [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо», треті особи: Служба у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, [PERSON] про вселення. На підставі розпорядження керівника апарату суду №2174 від 06.09.2018 р. та протоколу повторного автоматизованого розподілу від 10.09.2018 р. цивільну справу за позовом [PERSON] , яка діє в інтересах малолітніх [PERSON] , [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо», треті особи: Служба у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, [PERSON] про вселення передано в провадження судді Новака А.В. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Новака А.В. від 11.09.2018 прийнято дану цивільну справу до свого провадження. Розпорядженням керівника апарату суду від 05.02.2019 року № 370 призначений повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з відстороненням від посади судді Новака А.В. , відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду. Відповідно до протоколу повторного розподілу справ автоматизованою системою документообігу в суді від 08.02.2019 року, вказана цивільна справа розподілена судді Шкірай М.І. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Шкірая М.І. від 08.02.2019 прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом [PERSON] , яка діє в інтересах малолітніх [PERSON] , [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо», треті особи: Служба у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, [PERSON] про вселення. Відповідно до протоколу повторного розподілу справ автоматизованою системою документообігу в суді від 03.06.2020 року, вказана цивільна справа розподілена судді Мазур Ю.Ю. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] є матір`ю двох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають від народження по [INFO] разом із матір`ю в квартирі [ADDRESS] . Також діти за вказаною адресою зареєстровані. Власницею зазначеної квартири до недавнього часу була мати позивача, а саме [PERSON] . Іншого житла позивач та її двоє малолітніх дітей не має. 29.01.2014 з метою забезпечення виконання кредитного зобов`язання [PERSON] , мати позивача [PERSON] уклала з ПАТ «Укргазпромбанк» договір поруки № 77-П-ДІУ/14 та Іпотечний договір, предметом якого є зазначена квартира. 03.08.2017 у зв`язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов`язань перед ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовський В.С. було здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] право власності на зазначену квартиру за ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо». Як зазначає позивач, вважає, що державну реєстрацію було здійснено з порушенням норм діючого законодавства, тому це оскаржується в Окружному адміністративному суді м. Києва. 28.09.2017 до квартири за вказаною адресою прийшли представники відповідача, які почали дзвонити та стукати у двері. Потім вона вирізали замок вхідних дверей та увірвались до житла. З 28.09.2017 по 02.10 2017 в квартирі [ADDRESS] разом з родиною позивача і малолітніми дітьми цілодобово перебували озброєні представники ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо». Зважаючи на це, позивач була вимушена переїхати разом з родиною до знайомої, щоб уникнути подальшого травмування психіки дітей. Позивач вважає, що виселення малолітніх дітей з постійного місця проживання та реєстрації, фактичне позбавлення права користування квартирою [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , незаконне та протиправне. Враховуючи наведене, позивач просить вселити [PERSON] та її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в квартиру за місцем їх реєстрації, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду із клопотанням про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник Служби у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився; надали заяву про розгляд справи за відсутності їх представника; в матеріалах справи міститься письмове пояснення Служби у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним в задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 29.01.2014 між Публічним акціонерним товариством «Укргазпромбанк» та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № 77-Ф-К-ДІУ/14. В забезпечення належного виконання зобов`язань за Договором про іпотечний кредит між ПАТ «Укргазпромбанк» та [PERSON] було укладено Іпотечний договір від 29.01.2014, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колісник Д.Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 121. Відповідно до умов зазначеного договору в іпотеку було передано нерухоме майно житлового призначення, а саме: квартира [ADDRESS] . Згідно договору дарування від 20.10.1998, посвідченим державним нотаріусом Сімнадцятої Київської державної нотаріальної контори Пірнак М.В., даритель [PERSON] подарувала одарюваному [PERSON] , а остання прийняла у дар квартиру [ADDRESS] . 28.04.2017 ПАТ «Укргазпромбанк» відступило ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» відповідно до договору про відступлення прав вимоги №33 та договору про відступлення прав вимоги за Іпотечним договором від 29.01.2014, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колісник Д.Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 121, який посвідчено 28.04.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А. та зареєстровано в реєстрі за № 304 свої права вимоги до позичальника та іпотекодавця за зобов`язаннями за договором про іпотечний кредит та іпотечним договором. Положеннями ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. У відповідності до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У зв`язку з порушенням позичальником та майновим поручителем умов договору про іпотечний кредит, відповідач в позасудовому порядку врегулював питання звернення стягнення на предмет іпотеки, що передбачено умовами іпотечного договору та Закону України «Про іпотеку». Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» 28.07.2017 набуло право власності на нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] . Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є власником вказаної квартири, таке право власності не припинено, його державну реєстрацію не скасовано. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Отже, право власності [PERSON] на спірну квартиру припинилось з моменту ї відчуження, тобто з моменту здійснення державної реєстрації новим власником з 28.07.2017. В квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою ЖБК «Дніпро» від 04.10.2017 № 04/10/2017. Пунктом 2.4.2 Іпотечного договору від 29.01.2014 передбачено, що іпотекодавець зобов`язаний без дозволу іпотекодержателя не відчужувати та не обтяжувати будь-яким чином предмет іпотеки. Як вбачається з матеріалів справи, укладення іпотечного договору та дати народження дітей і реєстрації останніх в спірному приміщенні відбулась значно пізніше. Позивачем не надано доказів того, що [PERSON] отримувала згоду іпотекодавця на реєстрацію та вселення будь-кого після дати укладання іпотечного договору. Тобто, малолітні особи [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] не мали прав на спірну квартиру під час передачі її в іпотеку банку. А право користування малолітніми дітьми спірною квартирою припинено внаслідок переходу права власності на житло до нового власника на підставі договору іпотеки, який укладено [PERSON] , як іпотекодавцем. Аналогічна правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 756/1727/16-ц. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Крім того, ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Вказана правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 05.11.2014 у справі № 6-158цс14. Позивач у справі на час звернення з даним позовом до суду не є власником спірної квартири, право користування позивача та малолітніх [PERSON] та [PERSON] є похідним від права власності колишнього власника житла. У свою чергу, позивач втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] у зв`язку із втратою права власності на вказану квартиру попереднім власником [PERSON] , незалежно від наявної реєстрації їх місця проживання. Будь-яких договорів щодо користування вказаною квартирою між позивачем та відповідачем не було укладено. Суд приходить до висновку, що вселення позивачів у квартиру, що не є їх спільною власністю, натомість є власністю іншої особи, згода якого на такі дії відсутня, буде становити втручання у право власності останнього з боку держави, що заборонено вимогами Конституції України та законів України, а також положеннями Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 756/1727/16-ц. Водночас з позовної заяви вбачається, що позивач не оспорює право власності відповідача, а наголошують на тому, що відсутнє рішення про їх виселення. Натомість будь-яких допустимих та належних доказів про виселення позивача, яка діє в інтересах малолітніх дітей, в примусовому порядку не надано. При цьому, відповідачем надано Акт про зберігання речей, укладений [PERSON] та представником ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо», який було укладено в день звільнення приміщення 12.10.2017 та в якому передбачена можливість входу до квартири колишніх її мешканців для того, щоб забрати свої речі, за умови присутності представника нового власника. Можна дійти висновку, що колишні мешканці квартири добровільно звільнили квартиру та передали її новому власнику. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, у зв`язку із цим суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] , яка діє в інтересах малолітніх [PERSON] , [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо», треті особи: Служба у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, [PERSON] про вселення.

Outcome: dismissed