Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

В лютому 2020 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом,в якому зазначає,що на підставі договору дарування частини домоволодіння,він є власником 14/50 частин житлового будинку [ADDRESS] ,яка складається з квартири [ADDRESS] ,співвласниками цього ж домоволодіння є треті особи,яким належить квартира [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] була зареєстрована у спірному житловому приміщенні 03.03.2015 р. за згодою колишнього власника [PERSON] як член її сім`ї, фактично восени 2017 р.відповідач пішла з будинку жити до іншого чоловіка,з того часу у спірному будинку не мешкала,речі її відсутні. Посилаючись на те,що формальна реєстрація проживання відповідача ,яка не користується спірним житлом понад два роки без поважних причин,порушує права власника та змушує нести додаткові витрати на утримання житла,створює інші перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю ,позивач просить суд з підстав,передбачених ст.405 ч.2 ЦК України,визнати відповідача [PERSON] такою,що втратила право користування спірним житловим приміщенням. В судовому засіданні представник позивача адвокат Воронова О.В. наполягала на задоволенні позову з підстав,викладених вище,та не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач в судове засідання не з`явилась без повідомлення причин,викликалася за адресою зареєстрованого місця проживання шляхом направлення судової повістки,яка повернута до суду із зазначенням про закінчення терміну її зберігання, про зміну адреси проживання суд не повідомляла,відзив на позов не подала. Інформація про розгляд Шевченківським районним судом м.Запоріжжя вказаної справи розміщена на офіційному сайті «Судова влада». Відповідно до ч.10 ст.130 ЦПК України відповідач вважається повідомленими про дату,час та місце розгляду справи. Відповідно до ст.280,281 ЦПК України суд на згодою представника позивача ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась,надала письмову заяву,у якій зазначила,що вона та позивач [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] ,де зареєстрована відповідач [PERSON] ,яка восени 2017 р.добровільно забрала речі та пішла з будинку,покинувши родину,веде аморальний спосіб життя,зловживає алкоголем,за цей період з сім`єю не спілкувалась,у будинок не поверталась. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились,заяв по суті справи не подавали. Всебічно вивчивши обставини справи,дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку,що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено та перевірено доказами, що на підставі договору дарування частини житлового будинку від 05.03.2019 р.№4-952,позивач [PERSON] є власником 14/50 частин будинку [ADDRESS] ,право власності зареєстровано в ОП ЗМТБІ 05.03.2015 р. З наведеного суд встановив,що позивач набув право власності на спірне житлове приміщення у встановлений законом спосіб,з правочину,та підтвердив ці обставини належними допустимими доказами,які нічим не спростовані. В спірному будинку була зареєстрована відповідач [PERSON] з 03.03.2015 р.,що підтверджено інформацією департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради,реєстрація відповідача була проведена за згодою співвласника цього житла [PERSON] як член її сім`ї. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України та з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України ,члени сім*ї власника житла,які разом з ним проживають у будинку(квартирі),що йому належить,користуються жилим приміщенням в обсязі,визначеному відповідно до угоди з власником. За змістом ст.405 ч.2 ЦК України,член сім`ї власника втрачає право користування житловим приміщенням,якщо протягом більше одного року не користується ним без поважних причин. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] показали,що відповідач [PERSON] після розлучення з [PERSON] восени 2017 р.пішла з будинку [ADDRESS] з усіма власними речами,можливо,до іншого чоловіка,таке рішення було нею прийнято добровільно на власний розсуд,без перешкод з боку інших членів сім`ї у користуванні будинком,до цього часу відповідач у будинок не поверталась,з родиною не спілкується,спірним житлом не цікавиться.Фактично [PERSON] лише формально зареєстрована у будинку,зазначає адресу реєстрації у кредитних установах задля отримання кредитів,що створює власникам додаткові незручності через візити до будинку колекторів. З досліджених доказів суд встановив,що відповідач з 2017 р. не користується спірним житлом без поважних причин,звільнив його за власним бажанням,у такий спосіб на свій розсуд розпорядився своїми правами щодо цього майна. Встановлені судом обставини не спростовані відповідачем під час судового розгляду справи. Відповідно до ст.383,391 ЦК України,ст.157 ЖК України власник житлового будинку,квартири має право використовувати помешкання для власного проживання,проживання членів своєї сім*ї,інших осіб,вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином,суд встановив,що позов грунтується на законі,підтверджений доказами і підлягає задоволенню,оскільки формальна реєстрація відповідача у житловому приміщенні,яким він не користується понад встановлені законом строки,створює перешкоди власнику [PERSON] у користуванні та розпорядженні власністю. На підставі ст.64 ч.2,156,157 ЖК України,ст.383,391,405 ЦК України, ст.3,10,11,57,60,212 -215,218 ЦПК України,суд-

Outcome: approved