Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

В липні 2017р. позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить поділити майно, придбане під час шлюбу з відповідачем та стягнути з нього компенсацію вартості Ѕ частини транспортного засобу марки Chevrolet Epika LF69K, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] в розмірі 118 946грн., а відповідачу виділити у власність вказаний транспортний засіб. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 13.09.1997р. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 31.10.2014р. шлюб розірвано. Під час шлюбу ними був придбаний автомобіль Chevrolet Epika LF69K, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , яким користується відповідач і добровільно вирішити питання поділу майна не бажає. Ухвалою Святошинського районного суду від 20.07.2017р. відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (т. 1 а.с. 13). Відповідач проти позову заперечував та звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просить визнати автомобіль Chevrolet Epika LF69K, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] його приватною власністю, посилаючись на те, що хоча шлюб з [PERSON] і був офіційно розірваний 31.10.2014р., проте вони не проживали однією сім`єю з 2007року та не вели спільного господарства, про що свідчить, зокрема, народження [INFO] сина від іншої жінки, з якою він фактично тоді створив сім`ю. Тому автомобіль він придбав за особисті кошти і після припинення спільного проживання з позивачкою. Крім того, автомобіль був придбаний у кредит, а тому до 2015р. він був власністю банку (т. 1 а.с. 20-22, 98-100). 2.04.2018р. від представника позивачки надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, згідно якого позивачка проти доводів, зазначених відповідачем, заперечує, посилаючись на те, що автомобіль придбаний під час шлюбу та за спільні кошти подружжя, при його купівлі укладався також договір застави вказаного автомобіля, в якому вона надавала письмову згоду, а тому він є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу. Факт народження дитини іншою жінкою не є доказом того, що вони з відповідачем з того часу не проживали однією сім`єю, оскільки дитина були усиновлена відповідачем в 2016році. (т. 1 а.с. 87-92). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11.06.2018р. у справі було призначено судову-автотехнічну товарознавчу експертизу та зупинено провадження у справі (т. 1 а.с. 123-124). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14.11.2018р. провадження у справі відновлено у зв`язку з поверненням справи з неможливістю надання висновку (т. 1 а.с. 132). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30.10.2019р. у справі призначено судову-автотехнічну товарознавчу експертизу (т. 1 а.с. 192-193). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.05.2020р. у зв`язку з надходження до суду висновку експерта провадження у справі відновлено та призначено до судового розгляду (т. 1 а.с. 250). На підставі розпорядження керівника апарату Святошинського районного суду м. Києва від 02.11.2020 року № 544 було проведено повторний автоматизований розподіл справи, у зв`язку із відстороненням судді Величко Т.О. від здійснення правосуддя, та визначено суддю Кириленко Т.В. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 3.11.2020р. справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче засідання (т. 2 а.с. 24). 25.01.2021р. позивачка звернулась до суду з заявою про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача компенсацію вартості Ѕ частини автомобіля виходячи з вартості, визначеної висновком експертизи від 2.03.2020р., тобто 45 963грн. 50коп. (т. 2 а.с. 33-34). 22.02.2021р. відповідач подав відзив на заяву про зменшення розміру позовних вимог, згідно якого проти заяви заперечує, посилаючись на те, що вказаний транспортний засію є його особистою приватною власністю (т. 2 а.с. 46-48). Позивачка подала відповідь на відзив відповідача, в яких проти доводів, зазначених у відзиві, заперечує, посилаючись на те, що автомобіль був придбаний під час шлюбу та за спільні кошти подружжя (т. 2 а.с. 54-58). Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, в яких проти тверджень позивачки заперечує, посилаючись на те, що з початку 2007р. він з позивачкою не проживав та не вів спільного господарства, а тому автомобіль придбаний за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин (т. 2 а.с. 63-65). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15.04.2021р. закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду (т. 2 а.с. 71-72). В судовому засіданні представник позивачки основний позов підтримав, проти зустрічного заперечував, посилаючись на те, що автомобіль придбаний сторонами під час шлюбу та за спільні кошти подружжя. Відповідач проти основного позову заперечував, зустрічний позов підтримав, посилаючись на те, що автомобіль придбаний після припинення шлюбних відносин з позивачкою та за його особисті кошти. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що основний та зустрічний позови підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 13 вересня 1997р. (т. 1 а.с. 8). Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON] . Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 31.10.2014р. шлюб між сторонами розірвано (т. 1 а.с. 9). Під час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу від 13.09.2008р. на ім`я [PERSON] придбано автомобіль Chevrolet Epika LF69K, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] (т. 1 а.с. 26-27). Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 6, 7 ст. 57 Сімейного Кодексу суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, на підтвердження тверджень, що автомобіль придбаний за особисті кошти, відповідач жодних доказів не надав та не зазначив про джерело походження вказаних коштів. Посилання відповідача на те, що на час придбання автомобіля він проживав однією сім`єю з іншою жінкою також не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки доказів цього відповідач не надав, а сам по собі факт народження сина від іншої жінки не свідчить про проживання відповідача разом з нею, ведення з нею спільного господарства та про припинення, в свою чергу, шлюбних відносин з позивачкою. Крім того, твердження відповідача про те, що автомобіль був придбаний за його особисті кошти та після припинення спільного проживання з позивачкою спростовується кредитним договором, укладеним 17.09.2008р. між ТОВ «ПростоФінанс» та [PERSON] , з якого вбачається, що позивачкою [PERSON] особисто була надана згода на його укладання та підтверджено, що даний договір укладено в інтересах сім`ї та все, що одержано за цим договором буде використано на її потреби, а також договором застави транспортного засобу - автомобіля Chevrolet Epika LF69K, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , письмова згода на укладення якого надавалась особисто позивачкою (т. 2 а.с. 77-82, 83-87 ). Оскільки презумпції спільності права власності подружжя на майно, придбане ними під час шлюбу, відповідачем спростовано не було, суд приходить до висновку про належність автомобіля Chevrolet Epika LF69K, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] до спільного майна подружжя, а тому законних підстав для задоволення зустрічного позову про визнання майна особистою приватною власністю немає. Разом з тим, з графіку платежів (додаток № 1 до Кредитного договору від 17.09.2008р.), а також оглянутих в судовому засіданні квитанцій про сплату заборгованості за кредитним договором вбачається, що після вступу рішення Святошинського районного суду м. Києва від 31.10.2014р. відповідачем [PERSON] було здійснено в рахунок погашення кредиту, отриманого на придбання спірного автомобіля десять платежів з грудня 2014р. по вересень 2015р. по 1803,07коп. щомісячно, тобто сплачено 18 030,70грн. особистих коштів відповідача [PERSON] , а тому відповідно ч. 7 ст. 57 Сімейного кодексу України частка у транспортному засобі, відповідно до розміру цього внеску, є його особистою приватною власністю (т. 1 а.с. 32-34, т. 2 а.с. 75). За змістом ст. 71 СК України майно, що є об?єктом права спільної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства про право на шлюб, розірвання шлюбу та визнання його недійсним та поділ майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на день розгляду справи. Відповідно до висновку експерта від 2.03.2020р., ринкова вартість автомобіля Chevrolet Epika LF69K, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] становить 91 926,99 грн. (т. 1 а.с. 211-249). Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] підлягає стягенню компенсація вартості Ѕ частини транспортного засобу Chevrolet Epika LF69K, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , у розмірі, визаченому висновком експерта, за винятком коштів, сплачених відповідачем після розірвання шлюбу в розмірі 18 030грн. 70коп., що становить 36 948,15грн. (91 926,99-18 030,70):2 = 36 948,15грн. Відповідно до ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню вартість проведеної судово-автотоварознавчої експертизи та судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 1384,68грн. (1015,20+369,48), а з позивачки на користь відповідача підлягає стягненн. сплачений ним судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 180,30грн. Виходячи з вимог ч. 10 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні, з відповідача, на якого покладається більша сума судових витрат, на користь позивачки підлягає стягненню різниця в розмірі 1204грн. 37коп. (1384,68-180,30=1204,37). На підставі викладеного,

Outcome: partial