Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

В квітні 2016 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила поділити їх спільне з відповідачем майно, набуте під час шлюбу у виді житлового будинку та земельної ділянки, площею 0,14 га, виділеної для його будівництва, розташовані в [ADDRESS], визнавши за нею право власності на 2/3 його частини, а за відповідачем - на 1/3 частину. Іншу земельну ділянку, площею 0,09 га, в цьому ж селі, зареєстровану за відповідачем, вважала за можливе залишити на праві власності за ним. Зазначала, що вказаний будинок та земельна ділянка по [ADDRESS] були придбані ними під час шлюбу, тому відповідно до положень ст. 60 СК України є їх спільною сумісною власністю. Відступ від рівності часток на її користь обґрунтовувала тим, що у неї на утриманні перебувають їх двоє дітей. В судове засідання сторони не з'явилися, надали суду заяви з проханням розглянути справу без їх участі, позивачка в заяві позов підтримала та просила задовольнити, а відповідач позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши письмові докази в справі, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 8 червня 2004 року сторони уклали між собою шлюб, який на час розгляду справи ще не розірвано, хоча в суді перебуває на розгляді позов про його припинення. За час їх шлюбу в них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та дочка - [PERSON], [INFO]. В період шлюбу ними було придбано нерухоме майно, а саме: -житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] -земельна ділянка, площею 0,14 га, виділена для будівництва та обслуговування цього будинку, розташована за цією ж адресою. Будинок та ділянка були придбані за двома окремими договорами купівлі-продажу, укладеними 8 травня 2015 року, в яких покупцем майна виступив [PERSON], тобто відповідач у справі. Положення статей 355-357 ЦК України визначають, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 60 та ч .1 ст. 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності і у разі його поділу частки дружини та чоловіка є рівними. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. За ч. 2 та ч. 3 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Фактично сторони припинили шлюбні відносини і мають намір розірвати шлюб. За домовленістю між ними їх діти залишаються мешкати з матір'ю, тому суд, з врахуванням положень ч. 3 ст. 70 СК України, які дозволяють відступити від рівності часток майна подружжя, а також беручи до уваги, що проти цього не заперечує відповідач, вважає можливим розділити це майно зі збільшенням частки позивачки до 2/3. За таких положень закону та встановлених в засіданні обставин спірний будинок та земельна ділянка, набуті ними під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, і вони підлягають поділу між ними з відступом від ідеальних часток, та визначенням права власності за позивачкою на 2/3 частини, а за відповідачем - на 1/3 частину майна. Крім того, відповідачу [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка, площею 0,09 га, виділена для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, розташована по [ADDRESS] Ділянка належить йому на підставі державного акту серії [NUMBER], виданого 14 липня 2008 року Миколаївською сільською радою Жовтневого районного суду Миколаївської області. Відповідно до записів у цьому державному акті ділянку він набув на підставі рішення VIII сесії 5-го скликання Миколаївської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області № 10 від 16 січня 2007 року, тобто в порядку приватизації землі. Відповідно до положень ст.ст. 81, 116 ЗК України, окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу у приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. 9 лютого 2011 року набув чинності Закон України «Про внесення зміни до ст. 61 Сімейного кодексу України щодо об'єктів права спільної сумісної власності подружжя» за № 2913-VI, яким ст. 61 СК України доповнено ч. 5 наступного змісту: об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Але цю частину було було виключено на підставі Закону України № 4766-VI від 17.05.2012. Крім того, Законом України № 4766-VI від 17.05.2012 статтю 57 СК України було доповнено частиною 5, відповідно до якої особистою приватною власністю дружини, чоловіка також є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним Кодексом. Отже, зазначена земельна ділянка була набута відповідачем, хоча і в період шлюбу, але на неї розповсюджуються положення закону щодо спірної земельної ділянки, які існували у 2008 році, а тому регулюються нормами ЗК України та СК України в редакції, чинній на час їх виникнення, за якими приватизована земельна ділянка не є спільним майном подружжя та не підлягає поділу. Таким чином вимоги позивачки, відповідно до яких в порядку поділу спільного майна подружжя у власності відповідача слід залишити його земельну ділянку, площею 0,09 га в с. Миколаївське, задоволенню не підлягають. Хоча це не змінює належність ділянки власнику [PERSON], а також можливість поділу зазначеного вище будинку та ділянки в цьому ж [ADDRESS] з відступом від ідеальних часток. На підставі викладеного,

Outcome: partial