Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

В липні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків, компенсації моральної (немайнової) шкоди, завданих злочином. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідач [PERSON] в результаті вчинених шахрайських дій шляхом обману та зловживання довірою [PERSON] з використанням електронно - обчислювальної техніки заволодів коштами останнього на загальну суму 50 000 грн. 00 коп. Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06.03.2014 року, зміненим ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 22.05.2014 року, відповідача було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України. Оскільки обумовлені кошти відповідач у добровільному порядку не повернув, позивач у судовому порядку просив стягнути з нього заподіяні йому збитки в розмірі 50 000 грн. 00 коп. Крім того, посилаючись на те, що протиправними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, просив стягнути її компенсацію в розмірі 10 000 грн. 00 коп. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові. При цьому, в обґрунтування моральної (немайнової) шкоди посилався на те, що в результаті протиправних дій відповідача він зазнав негативних наслідків у вигляді втрати душевної рівноваги, порушення звичайного ритму його життя, оскільки необхідно було докладати додаткові зусилля для відновлення попереднього становища. Відповідач [PERSON] відбуває покарання в місцях позбавлення волі. Судом про розгляд справи повідомлявся належним чином, свою позицію з приводу заявлених вимог [PERSON] суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, а також матеріали кримінального провадження за №12013160190002499 по обвинуваченню [PERSON] в скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що в кінці серпня, початку вересня 2013 року відповідач [PERSON] в результаті вчинених шахрайських дій шляхом обману та зловживання довірою [PERSON] з використанням електронно - обчислювальної техніки заволодів коштами останнього на загальну суму 50 000 грн. 00 коп. Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06.03.2014 року відповідача було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 22.05.2014 року дії відповідача було перекваліфіковано з ч.3 ст. 190 КК України на ч.2 ст. 190 КК України. В іншій частині вирок суду першої інстанції залишено без змін. В результаті обумовленого злочину позивачу були спричинені матеріальні збитки (шкода) в розмірі 50 000 грн. 00 коп., яка відповідачем у добровільному порядку не відшкодована. Вказані обставини повністю підтверджуються матеріалами справи, матеріалами кримінального провадження Згідно з ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені нормами ст.1166 ЦК України, відповідно до ч.1 якої шкода, завдана, неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За такого, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню завдані останньому матеріальні збитки у вищевказаній сумі. Також, відповідно до вимог ч.1 ст. 1167 ЦК України, підлягає відшкодуванню моральна (немайнова) шкода, завдана позивачу неправомірними діями відповідача, які полягали у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього самого (п.2 ч. 2 ст. 23 ЦК України). Оскільки, визначення розміру відшкодування моральної шкоди є елементом цивільно - правового спору, що також вирішується судом, то, враховуючи положення, передбачені ст. 60 ЦПК України, право позивача на звернення до суду супроводжується обов'язком останнього довести ті обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог. З положень ч.ч. 3, 5 ст. 23 ЦК України вбачається, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні роз'яснення надав й Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Тому, виходячи з наведеного, підлягає стягненню компенсація моральної (немайнової) шкоди на користь позивача [PERSON] з відповідача [PERSON] в розмірі 1 000 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.(виходячи з вимог майнового та немайнового характеру).

Outcome: partial