Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

В лютому 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за користування житлово-комунальними послугами, в якому просив стягнути з [PERSON] 13 306,58 грн. заборгованості по оплаті отриманих житлово-комунальних послуг. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що відповідач проживає та зареєстрована у [ADDRESS]. В даному будинку створено ОСББ «Сердолік», яке здійснює обслуговування житлово-комунальних послуг з 01.07.2012 року. Відповідач, отримуючи житлово-комунальні послуги, не здійснює за них оплату, в результаті чого утворилась вказана заборгованість. Проте, протягом розгляду справи від відповідача на рахунок ОСББ «Сердолік» надійшло 2 платежі з невизначеним призначенням на загальну суму 8 168,35 грн. Тому представник зменшив позовні вимоги та просить стягнути з [PERSON] залишок заборгованості за несвоєчасну сплату по отриманим житлово-комунальним послугам. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином (а.с.157), однак надала суду письмові заперечення проти позову, в яких вказала, що заявлені позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки між сторонами відсутні договірні зобов`язання, позивачем не надано доказів надання відповідачу житлово-комунальних послуг, розрахунок заборгованості не відповідає дійсності та вимогам діючого законодавства України, крім того, позивачем не надано доказів, що саме він є балансоутримувачем будинку №2 по вул. О.Мишуги в м. Києві (а.с.20-28). Суд, заслухавши пояснення представника позивача, повно і всебічно дослідивши матеріали справи, встановив наступне. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.83). Згідно довідки Ф-3 №1/2015, виданої ОСББ «Сердолік» 28.01.2015 року, у вказаній однокімнатній квартирі, що розташована на тринадцятому поверсі двадцятитрьохповерхового будинку, зареєстровані [PERSON], [INFO] - власник, [PERSON], [INFO] - дочка (а.с.10). Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ОСББ «Сердолік» внесений в Державний реєстр як юридична особа 14.07.2009 року (а.с.84-85). Постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.03.2012 зобов'язано КП «Житло-сервіс» передати на баланс ОСББ «Сердолік» житловий комплекс, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Мишуги, 2, згідно Порядку передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.10.2002 № 1521. Постановою Вищого господарського суду України від 10.05.2012 року постанову від 06.03.2012 року Київського апеляційного господарського суду залишено без змін (а.с.47-67). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» регулює основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Статтями 20, 21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Згідно п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як вбачається з розрахунку (а.с.8-9) за період з 01.07.2012 року по 01.02.2015 року відповідач не сплачувала за житлово-комунальні послуги, в результаті чого утворилась заборгованість в розмірі 13 306,58 грн. Проте, як вбачається з бухгалтерської довідки №16/2016 від 05.04.2016 року, наданої ОСББ «Сердолік», станом на 01.04.2016 року на рахунок позивача від [PERSON] ([ADDRESS]) надійшло 2 платежі з невизначеним призначенням на загальну суму 8 168,35 грн., а саме: в жовтні 2015 року - 3 950,14 грн., в листопаді 2015 року - 3 950,14 грн. (а.с.149). Таким чином, відповідачем було частково сплачено наявну заборгованість. Стаття 610 Цивільного кодексу України встановлює, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення, п. п. 4, 17, 29 Правил наданню населенню послуг з газопостачання споживачі зобов'язані своєчасно оплачувати надані їм житлово-комунальні послуги (опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення та газопостачання) та витрати на утримання будинку і прибудинкової території пропорційно загальної площі квартири, згідно Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 року № 529, а з 01.06.2011 року згідно Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 року № 869. Статтею 151 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених Постановою КМУ № 45 від 24 січня 2006 року «Про внесення змін до постанови Кабміну від 08 жовтня 1992 року № 572», власник та наймач квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 14 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року плата за використовування теплової та електричної енергії, газу та водопостачання і каналізацію та інші послуги власниками квартир, наймачами, орендарями вноситься за затвердженими в установленому порядку тарифами. Суд критично ставиться до тверджень відповідача про відсутність підстав для задоволення позову, адже між сторонами відсутній відповідний договір, оскільки вказана обставина не звільняє останніх від сплати спожитих послуг та утримання будинку та прибудинкової території, так як відповідно до ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», саме на споживачеві лежить обов`язок в укладенні цього договору та оплаті наданих послуг. Отже, посилання відповідача на відсутність між сторонами укладеного договору про надання житлово-комунальних послуг не заслуговують на увагу, оскільки зазначена обставина не може бути підставою для відмови у даному позові. Суд також не може взяти до уваги ствердження відповідача, якими вона обґрунтовує відмову у задоволенні позову, посилаючись на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22.10.2015 року, яким було скасовано реєстрацію ОСББ «Сердолік» та припинено його діяльність, поскільки воно не вступило в законну силу, а цивільна справа перебуває на розгляді в апеляційній інстанції. Враховуючи зазначене, відповідач, будучи наділена правом подання доказів, в порядку ч. 1 ст. 60 ЦПК України не подала жодного належного та допустимого доказу, який би вказував на безпідставність та необґрунтованість вимог позивача, не переконала суд у своїй правоті та не довела обставини, на які посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень. Крім того, відповідач частково сплатила заборгованість, тобто визнала саму наявність такої заборгованості. З врахуванням встановлених обставин справи, суд,

Outcome: approved