Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

В квітні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. Уточнивши свої позовні вимоги просить суд стягнути з Ізюмського комбінату комунальних підприємств ( далі ІККП) середній заробіток за несвоєчасний розрахунок зі звільненим працівником у розмірі 89019,04, компенсацію за заподіяну шкоду у розмірі 10\~000,00 грн, визнати запис в трудовій книжці день звільнення 16.01.2016 року помилковим та визначити правильну дату звільнення, а саме 21.01.2016 року, згідно розпорядження Ізюмського міського голови № 044, судові витрати покласти на відповідача. Зазначив, що в період з січня 2008 року по січень 2016 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, займав посаду директора Ізюмського комбінату комунальних підприємств. Наказом від 21.01.2016 року № 3 ІККП його було звільнено з роботи за п. 2 ст. 36 КЗпП України ( за закінченням строку трудового договору) та в день звільнення не проведено остаточний розрахунок. Просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку, моральну шкоду та визначити правильну дату звільнення. Представник відповідача надав суду письмові заперечення в яких вказав, що оскільки у ІККП була заборона на розпорядження грошовими коштами (виконавчою службою накладено арешт на рахунки підприємства), тому не в змозі були провести остаточний розрахунок з позивачем в день його звільнення, відповідно підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати відсутні. Судовим розглядом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з ІККП на посаді директора в період з 01 січня 2008 року по 21 січня 2016 року, що підтверджується копією трудової книжки ( а.с.3). Нарахований дохід позивачу в період листопад 2015 року складає 5706,00 гривень, в період грудень 2015 року складає 5663,18 гривні, що вбачається із довідки про доходи, яку видав ІККП позивачу ( а.с.6). Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми можуть бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Наказом № 3 від 21.01.2016 року позивач звільнений з посади директора ІККП, але в порушення ч. 1 ст. 116 КЗпП України з ним не проведено остаточного розрахунку. Згідно копії протоколу № 3 від 15 лютого 2016 року комісії по трудовим спорам ІККП зобовязано директора ІККП [PERSON] виплатити заборгованість по заробітній платі [PERSON] в сумі 9271,54 грн. 17 лютого 2016 року ВДВС Ізюмського МРУЮ в Харківській області перерахувало кошти [PERSON] в сумі 9271,54 грн згідно виконавчого документа КТС, що підтверджується копією платіжного доручення ( а.с.37). За даними бухгалтерії ІККП при звільненні [PERSON] була нарахована компенсація за 65 календарних днів невикористаних частин відпусток у сумі 11517,35 грн, з яких утримано податок з доходів фізичних осіб-2073,12 грн, військовий збір -172,76 грн., сума до виплати складає 9271,47 грн. З 31 грудня 2015 року по 21 січня 2016 року [PERSON] перебував у щорічній відпустці. Кошти за надану відпустку разом із заробітною платою за грудень 2015 року були виплачені у січні 2016 року. В лютому 2016 року [PERSON] було перераховано на особистий рахунок 9271,54 грн., з яких 9271,47 грн. компенсація за невикористану відпустку, 0,07 коп. перерахунок за грудень 2015 року ( а.с.116). В судовому засідання позивач підтвердив, що в лютому 2016 року отримав 9\~271,54 грн, перерахування згідно виконавчого документа КТС. Позивач заперечував свій підпис на заяві (а.с. 32), судом було додатково роз`яснено позивачу право заявити судово - почеркознавчу експертизу, однак позивач даним правом не скористався. Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 « Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не проведення розрахунку з працівником у день звільнення, або якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності передбаченої ст. 117 КЗпП України. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України « Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 ( далі Порядок). Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середнього -динна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні дні) на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у порядках передбачених чинним законодавство,- календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарних місяці, згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства ( абзац 3 пункту 8 Порядку). Середньоденна заробітна плата позивача складає 258,40 гривень ( листопад 5706,00 грн. + грудень 5663,18 грн.) : ( число робочих днів у листопаді 21+ число робочих днів у грудні 23). Затримка розрахунку складає 20 робочих днів ( з 21 січня 2016 року по 17 лютого 2016 року). Таким чином сума компенсації за час затримки розрахунку складає 5168,00 гривень (258,40х20 днів). Частково підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди. Суд вважає, що незаконними діями відповідача позивачу була спричинена моральна шкода, що вимагала від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Виходячи з обставин справи і принципу розумності, згідно ст. 327-1 КЗпП України, суд стягує моральну шкоду на користь [PERSON] з відповідача в сумі \~1000,00 гривень. Оскільки розпорядження Ізюмського міського голови № 044 від 21 січня 2016 року та наказ ІККП про звільнення [PERSON] з займаної посади від 21 січня 2016 року, то суд визначає правильну дату звільнення [PERSON] - 21 січня 2016 року. Розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ст. 88 ЦПК України і зобовязує ІККП при виплаті [PERSON] заробітної плати здійснити відповідні утримання податків та зборів.

Outcome: partial