Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

В квітні 2018 року відкрите провадження за позовом, в якому [PERSON] просила: усунути перешкоди у користуванні будівлями літери Ж-1, В-1 та Б-1 із належної їй 1/3 частини домоволодіння № [ADDRESS] шляхом зобов'язання [PERSON] перенести металевий гараж, позначений на плані в технічному паспорті на житловий будинок № 17 на відстань від будівлі без віконних отворів (розташований на суміжній земельній ділянці № 15) не менше 10 метрів для влаштування організованої системи відведення атмосферних опадів та проведення капітальних ремонтних будівель Ж-1, В-1, Б-1. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що їй належить частина будинку № [ADDRESS] та земельна ділянка, що знаходиться під ним. Одним з співвласників сусіднього домоволодіння № 17 є [PERSON] Нею самовільно встановлений залізний гараж на відстані 0,20 м. від межі та побудови домоволодіння № 15, чим створено перешкоди в обслуговуванні належних їй будівель, що сприяє їх руйнуванню, унеможливлює проведення ремонтних робіт по усуненню цвілі. Відповідач заперечувала проти позову. Свої заперечення обґрунтовувала тим, що причиною неможливості обслуговування господарських будівель та споруд є порушення позивачем будівельних норм та правил. Нею не влаштовані необхідні інженерно-технічні заходи для збору атмосферних опадів на господарській будівлі, що спричиняє стік води на земельну ділянку біля гаража. Надані позивачем акти огляду є неналежними доказами оскільки встановити існування пошкоджень, причину їх появи, а також причинно-наслідковий зв'язок може лише фахівець у відповідній галузі. Третя особа позов підтримала та пояснила, що гараж встановлений без згоди інших співвласників домоволодіння. У відповідача відсутня потреба у користуванні гаражем. Під час опадів перед ним вода збирається у велику калюжу, яка затікає між гаражем і будівлями сусіднього домоволодіння, внаслідок чого відбувається їх руйнація. В справі неодноразово змінювався склад суду. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.07.2018 року головуючим у справі визначена суддя Дубановська І.Д. 10.07.2018 року справа прийнята до провадження. 19.07.2018 року закрите підготовче провадження. 17.10.2018 року заслухане вступне слово позивача, представника позивача, третьої особи, представника відповідача, третьої особи. 05.12.2018 року досліджені матеріали справи, після чого оголошено перерву для підготовки учасників справи до судових дебатів. 25.01.2019 року проведені судові дебати. Із пояснень позивача, представника позивача, третьої особи, представника відповідача, третьої особи, письмових доказів, матеріалів цивільної справи № 357/563/17 встановлено, що згідно договору купівлі-продажу [PERSON] належить 1/3 частина житлового приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. - 14-16). Відповідно до державного акту [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,0217 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. - 25). Згідно схематичного плану на ній знаходяться гаражі відмічені літерами: Б-1, В-1, Ж-1 (а.с. - 18-24). Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності: [PERSON] - 1/20 частка, [PERSON] - 6/25 частки, [PERSON] - 21/100 частки, [PERSON] - 21/100 частки, [PERSON] - 29/100 частки (а.с. - 41-42). Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно [PERSON] належить земельна ділянка для індивідуального садівництва 0,015 га (а.с. - 28). Згідно її кадастрового плану вона межує із земельною ділянкою [PERSON] (а.с. - 32). На ній знаходиться металевий гараж належний [PERSON]. Відстань між ним та належними [PERSON] гаражами відміченими на схематичному плані (а.с. - 18-24) літерами: Б-1, В-1, Ж-1 становить 0,20 метра. В рішенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.11.2017 року встановлено, що належний [PERSON] гараж узаконений (а.с. - 47-54). 24.11.2016 року за ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.10.2016 року проведена судова будівельно-технічна експертиза за результатами якої зроблені наступні висновки: металевий гараж, позначений на плані в технічному паспорті на житловий будинок № [ADDRESS] під літерою «М» не відповідає вимогам нормативної документації в галузі будівництва (в тому числі пожежним та містобудівним), а саме: п. 3.25*, 3.25а*, таблиці 1 додатку 3.1 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» в частині відсутності протипожежної відстані не менше 10 метрів від зовнішньої стіни гаражу до будівлі без віконних отворів (розташованої на суміжній садибній ділянці № 15); п. 3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» в частині відстані від конструкції стіни гаражу межі сусідньої земельної ділянки (№ 15) менше 1 м, відсутності організованого відведення атмосферних опадів з покрівлі гаражу. Усунення зазначених порушень вимог нормативної документації в галузі будівництва можливе та потребує перенесення металевого гаражу, позначеного на плані в технічному паспорті на житловий будинок № [ADDRESS] під літерою «М» на відстань від будівлі без віконних отворів (розташованої на суміжній садибній ділянці № 15) не менше 10 м та влаштування організованої системи відведення атмосферних опадів з покрівлі. Визначення конкретного місця перенесення гаражу потребує розроблення відповідної проектної документації, що не відноситься до компетенції експерта з інженерно-технічних досліджень. Зважаючи на вказаний висновок, посилаючись на те, що наслідком порушення будівельних норм [PERSON] є руйнування та псування належних їй споруд, [PERSON] звернулась до суду із позовом. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 6 ст. 319 ЦК України держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до ч. 7 ст. 319 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч. 1-2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно практики підтриманої Верховним Судом власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки (п. 33 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»). Суд зазначає, що саме по собі порушення державних будівельних норм не може свідчити про порушення прав інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріали справи не містять доказів, що руйнування та псування майна [PERSON] є наслідком порушень державних будівельних норм, які були допущені [PERSON] при встановленні металевого гаража. Надані акти огляду (а.с. - 77, 90) судом оцінюються критично, в зв'язку із тим, що їх складання законом не передбачене та особи, які в них підписувались не володіють експертними знаннями, щоб встановити існування пошкоджень, причину їх появи, а також причинно-наслідковий зв'язок. Отже, [PERSON] не доведено, що діями [PERSON] порушується її право власності чи законного володіння, або є реальна небезпека порушення її права власності чи законного володіння.

Outcome: dismissed