Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

В листопаді 2016р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ спільного сумісного майна подружжя. Ухвалою судді Апеляційного суду м. Києва від 03 листопада 2016р. визначена підсудність вказаного позову Шевченківському районному суду м. Києва. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2016р. позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ спільного сумісного майна подружжя роз'єднано в окремі самостійні провадження. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 23 серпня 2003р. між сторонами було зареєстровано шлюб у Донецькому міському відділі реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції, про що було зроблено актовий запис № 1013. За час спільного проживання, сторонами було придбано наступне майно: однокімнатна квартира [ADDRESS]; двокімнатна квартира [ADDRESS]; однокімнатна квартира [ADDRESS]; легковий автомобіль [NUMBER], 2103р. випуску. Дане майно є об'єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу в порядку встановленому законодавством. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір неможливо, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх прав, і просив суд поділити зазначено майно між сторонами наступним чином: - виділити у власність позивача: однокімнатну квартиру [ADDRESS]; ? частину двокімнатної квартири [ADDRESS]; - виділити у власність відповідачки: однокімнатну квартиру [ADDRESS]; ? частину двокімнатної квартири [ADDRESS]; легковий автомобіль [NUMBER], 2103р. випуску. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав зазначених в позові. Позивач наголошував, що запропонований ним варіант поділу майна відповідає фактичному порядку користування, який склався між сторонами після фактичного припинення шлюбних відносин, наголошуючи, що він погоджується на меншу частину майна. В подальшому, сторона позивача подала на адресу суду заяву про розгляд справи у свою відсутність, заявлені позовні вимоги сторона позивача підтримує в повному обсязі, з підстав. зазначених в позові і не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка, про час і місце судового розгляду оповіщалася у встановленому законом порядку у судові засідання не з'являлася, про поважність причин неявки суд не повідомляла та не просила розглядати справу у її відсутність, свого представника до суду не направила, заперечення проти позову не подавалися. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 серпня 2003р., який було розірвано за заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва по цивільній справі № 761/39675/16-ц, провадження № 2/761/2247/2017 від 06 лютого 2017р. В шлюбі у сторін народились діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що 06 листопада 2004р. між позивачем та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу, посвідчений приватним нотаріусом Донецбкого міського нотаріального округу [PERSON], відповідно до якого позивачем була придбана - двокімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 46,9 кв.м. Також на підставі договору купівлі - продажу від 27 березня 2008р., посвідченого державним нотаріусом Феодосійського державної нотаріальної контори була придбана однокімнатна квартири [ADDRESS], загальною площею 32,6 кв.м. та договору купівлі - продажу майнових прав № 1.7/124 від 13 лютого 2015р. була придбана однокімнатна квартиру [ADDRESS], загальною площею 40,0 кв.м. Крім того 28 грудня 2013р., як зазначав позивач, сторонами було придбано автомобіль [NUMBER], 2103р. випуску, у придбанні якого фактично приймали участь і батьки відповідачки, і який на теперішній час знаходиться у фактичному користуванні останньої. Зі змісту позовної заяви та фактичних пояснень наданих позивачем, між сторонами, внаслідок припинення шлюбних стосунків склався порядок користування спільним майном. Так, позивач проживає і користується однокімнатною квартирою № [ADDRESS], а відповідачка однокімнатною квартирою [ADDRESS]. Також позивач наголошував, що сторони фактично мають доступ до двокімнатної квартири [ADDRESS], а також у володінні та користуванні відповідачки перебуває автомобіль [NUMBER], 2103р. випуску. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23, 24 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007р. за № 11 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Частиною 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При цьому право на спільне майно, яке виникає у подружжя в період шлюбу, не припиняє своє існування після його розірвання або фактичного припинення шлюбу. Розпорядження, користування та володіння об'єктами права спільної сумісної власності здійснюється подружжям з рівними правами та обов'язками, якщо інше не встановлено домовленості між ними. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом достовірно встановлено, що зазначені вище об'єкти нерухомого та рухомого майна, є спільним майном сторін, як подружжям. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи положення ст. 11 ЦПК України, а також вартість спільного майна сторін (однокімнатна квартира [ADDRESS] - 479577,92 грн.; двокімнатна квартира [ADDRESS] - 199053,0; грн..; однокімнатна квартира [ADDRESS] - 1103682,0 грн.; легковий автомобіль [NUMBER], 2103р. випуску - 165000,0 грн.), суд вважає, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3582,8 грн. і на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2208,24 грн.

Outcome: approved