Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

В липні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому, враховуючи уточнення позовних вимог, просила визнати припиненими на підставі ст. 38 КЗпП України трудові відносини між нею і Товариством з обмеженою відповідальністю «Майєр-ТД» з 26 січня 2020 року у зв`язку із закінченням відпустки о догляду за дитиною при досягненні нею трирічного віку, з посади бухгалтера, за власним бажанням. В обґрунтування позову зазначала, що 09 червня 2015 року вона була прийнята на роботу на посаду бухгалтера Товариства з обмеженою відповідальністю «Майєр-ТД», про що зроблено відповідний запис в трудовій книжці. З 26 січня 2017 року по 26 січня 2020 року була оформлена відпустка по догляду за дитиною до трьох років. В листопаді 2019 року позивач мала намір вийти на роботу до закінчення відпустки, однак цього Товариства за адресою місця його попереднього знаходження не виявилося, при здійсненні дзвінків на відомі їй контактні телефонні номери ніхто не відповідав. 15 листопада 2019 року позивач на адресу ТОВ «Маєр-ТД» рекомендованим листом поштою направила заяву, у якій просила на підставі ст. 38 КЗпП України звільнити її з роботи за власним бажанням. Однак жодної відповіді від відповідача ТОВ «Маєр-ТД» вона не отримала. Для розшуку відповідача та допомоги у вирішенні питання щодо припинення трудових відносин із відповідачем ТОВ «Маєр-ТД» вона зверталася до Головного управління держпраці у Львівській області, 13 березня 2020 року позивач отримала відповідь, що за юридичною адресою ТОВ «Маєр-ТД» не виявлено ознак діяльності Товариства. Позивач посилається на те, що її формальне перебування у трудових відносинах із відповідачем порушує її право на вільний вибір праці, перешкоджає працевлаштуватися на роботу в інші компанії, їй не нараховується трудовий стаж, не здійснюються відрахування до Пенсійного фонду України. У зв`язку з відсутністю відповідача ТОВ «Маєр-ТД» за адресою місцезнаходження, звільнитися з роботи за власним бажанням на підставі поданої нею 15 листопада 2019 року заяви вона не може, тому змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.07.2020 року позовну заяву залишено без руху, надано час для усунення недоліків. 23.07.2020 року позивачем подана уточнена позовна заява. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.07.2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, проти заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не подав, будь-яких клопотань на адресу суду від нього не надходило. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи вказані факти, суд вважає за можливе відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача [PERSON] та свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом положень ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Позивач [PERSON] посилається на те, що вона з 09 червня 2015 року була прийнята на посаду бухгалтера Товариства з обмеженою відповідальністю «Майєр-ТД» (код ЄДРПОУ 36510452), що підтверджується копією перепустки виданою ТОВ «Майєр-ТД», дана обставина також підтверджується випискою Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного Фонду України, застрахованою особою є [PERSON] , з якого вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Майєр-ТД» (код ЄДРПОУ 36510452)в період з 2015 року по 2017 рік здійснювало відрахування в пенсійний фонд з заробітку позивача на даному підприємстві. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що у кінці червня 2015 року, відповідно до укладеного договору з ТОВ «Майєр-ТД», вона надавала послуги підприємству з перевірки бухгалтерської документації, перевіряла первинну документацію у філіалі підприємства. Бухгалтером в ТОВ «Майєр-ТД» працювала [PERSON] , постійно її там бачила, знала, що вона працювала у штаті підприємства. Інформацію по підприємству їй надавала головний бухгалтер [PERSON] , а з [PERSON] вона співпрацювала як з бухгалтером підприємства, перевіряла первинні документи, проведення оплати, документи які надавалися були за підписом бухгалтера [PERSON] . [INFO] [PERSON] народила сина [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , у зв`язку з чим нею було оформлено відпустку по догляду за дитиною до трьох років. 15 листопада 2019 року [PERSON] , маючи намір звільнитися з роботи з посади бухгалтера, направила ТОВ «Майєр-ТД» за місцем його знаходження за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: м. Львів, вул. Промислова, 27, рекомендованим листом поштою заяву, у якій просила звільнити її з роботи з 01 грудня 2019 року за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Будь-якої відповіді на заяву від відповідача ТОВ «Майєр-ТД» позивач [PERSON] не одержала, лист повернувся у зв`язку із закінченням строку зберігання, що підтверджується матеріалами справи. Не отримавши від відповідача ТОВ «Майєр-ТД» відповіді на подану 15 листопада 2019 року заяву про звільнення з роботи, позивач [PERSON] зверталася до Головного управління Держпраці у Львівській області за допомогою у вирішенні питання щодо звільнення її з роботи у Товаристві відповідача. Із відповідей, наданих Головним управління Держпраці у Львівській області № 3340/4114-04 від 13.03.2020 року, вбачається, що з метою проведення перевірки додержання ТОВ «Майєр-ТД» вимог законодавства про працю головним державним інспектором Управління держпраці у Львівській області здійснено виїзд за місцем знаходження даного Товариства за адресою: м. Львів, вул. Промислова, 27, проте за цією адресою не виявлено ознак діяльності Товариства, його посадових осіб та працівників, про що складено вимогу про надання документів № ЛВ11529/459/ПД від 10.03.2020 року, яку скеровано поштовим зв`язком на адресу Товариства. Позивач [PERSON] , вважаючи, що подальше формальне перебування у трудових відносинах із відповідачем ТОВ «Майєр-ТД», порушує її права на вільний вибір праці, оскільки жодної роботи вона не здійснює, їй не нараховується та не виплилачується заробітня плата, у зв`язку з відсутністю Товариства за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: [ADDRESS] відповідно неможливість розірвати трудові відносини з відповідачем, тому з метою захисту порушених прав вона звернулася до суду з цим позовом. У ч. ч. 1, 2 ст. 43 Конституції України закріплено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. Розглядаючи справи, пов`язані із застосуванням вказаної норми, Конституційний Суд України у своїх Рішеннях від 07 липня 2004 року у справі №1-14/2004, від 16 жовтня 2007 року у справі №1-16/2007 та від 29 січня 2008 року у справі №1-5/2008 вказав на те, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю Конституційний Суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Відповідно до вимог ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не можна тримати в рабстві або в підневільному стані. Ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов`язкову працю. Трудові відносини всіх працівників регулюються Кодексом законів про працю України (далі КЗпП України). Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників (ст. 1 КЗпП України). Згідно із приписами ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. У ч. 2 ст. 22 КЗпП України встановлено, що відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Підстави припинення трудового договору встановлені у ст. 36 КЗпП України. Однією із визначених ст. 36 КЗпП України підстав припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (ст. ст. 38, 39 КЗпП України). За змістом ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Відповідно до ч. 2 ст. 38 КЗпП України якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Згідно із п. 10 ч. 2 ст. 9 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань місцезнаходження юридичної особи фіксується в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців і громадських формувань та є обов`язковими відомостями при реєстрації юридичної особи. У ст. 93 ЦК України визначено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку. Із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що місце знаходженням відповідача ТОВ «Майєр-ТД» (код ЄДРПОУ 36510452)є адреса м. Львів, вул. Промислова, 27. Судом встановлено, що 15 листопада 2019 року на зазначену адресу місцезнаходження відповідача ТОВ «Майєр-ТД» позивач [PERSON] направила рекомендованим листом поштою заяву про звільнення з роботи з посади бухгалтера ТОВ «Майєр-ТД» за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, тобто висловила своє бажання щодо припинення роботи у даному Товаристві. Враховуючи зазначені норми закону, суд вважає, що позивач [PERSON] належним чином, у визначеному законом порядку повідомила відповідача ТОВ «Майєр-ТД» за місцем знаходження юридичної особи за вказаною адресою про намір припинити трудові відносини та звільнитися з роботи за власним бажанням, про що 15 листопада 2019 року направила відповідачу відповідну заяву. У подальшому після спливу строку попередження (двох тижнів) з дня подачі зазначеної вище заяви [PERSON] роботу на посаді бухгалтера ТОВ «Майєр-ТД» не продовжила та вимагає розірвати укладений між нею і Товариством трудовий договір. Проте, відповідач ТОВ «Майєр-ТД» всупереч вимогам закону та у порушення прав позивача [PERSON] на припинення трудових відносин та звільнення з роботи з ініціативи працівника за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України, жодних дій не вчинило, наказ про звільнення останньої з роботи не видано, трудову книжку не повернуто. Датою припинення [PERSON] трудових відносин із ТОВ «Майєр-ТД» та звільненням її з роботи з посади бухгалтера Товариства, суд вважає 26 січня 2020 року, оскільки 26 січня 2020 року спливає термін відпустки позивача по догляду за дитиною до трьох років. За змістом ст. ст. 221, 232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідач ТОВ «Майєр-ТД» будь-яких заперечень на позов [PERSON] та доказів на спростування заявлених позивачем вимог до суду не подавало. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що [PERSON] не бажає працювати на посаді бухгалтера ТОВ «Майєр-ТД», про що надала 15 листопада 2019 року цьому Товариству заяву, у зв`язку із відсутністю останнього за місцезнаходженням розірвати у визначеному порядку трудовий договір вона не має можливості з незалежних від неї причин, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] про визнання припиненими її трудових відносин із ТОВ «Майєр-ТД» на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Згідно ч. 1 ст. 47, ч.ч. 1, 4 ст. 48 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку. Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться відомості про роботу. Відповідно до п.2.2, 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, до трудової книжки вносяться відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Враховуючи порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний нею спосіб захисту направлений на відновлення трудових прав [PERSON] , гарантованих їй Конституцією України. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, яка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому у відповідності зі ст. 141 ЦПК України судовий збір в дохід держави в розмірі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідача (за ставкою, що діяла на момент звернення позивача до суду ). На підставі викладеного вище,

Outcome: approved