Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

В листопаді 2015 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] сільської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], який помер 6 жовтня 2014 року в с.Декабристи Миргородського району Полтавської області. В позовній заяві посилалася на те, що за життя батькові на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 0,0886га та земельна ділянка площею 0,1668га, окрім цього за правом спільної сумісної власності йому належала 1/2 частина квартири № 2, що знаходиться в будинку № 13 по вул.Садовій в с.Декабристи. На час відкриття спадщини позивач не проживала з спадкодавцем тому для прийняття спадщини повинна була в шестимісячний термін подати до нотаріальної контори відповідну заяву. Проте, подати заяву про прийняття спадщини в установлений термін вона не мала можливості, оскільки після смерті батька тяжко переносила втрату рідної близької людини і інші питання тривалий час її не хвилювали, окрім цього, вона як єдиний спадкоємець вважала, що прийняла спадщину, так як за життя батька постійно здійснювала за ним догляд, морально та матеріально підтримувала його, а після смерті всі витрати та клопоти, повязані з похованням, взяла на себе. Також приводом вважати себе такою, що прийняла спадщину, послугувало те, що з моменту смерті батька вона постійно володіє квартирою, що належала батькові, підтримує її в належному стані, постійно проводить необхідні ремонти. В звязку з цим позивач просить суд визначити їй додатковий тримісячний строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась 6 жовтня 2014 року внаслідок смерті батька [PERSON] Ухвалою суду від 12 січня 2016 року до участі у справі в якості співвідповідача було залучено [PERSON] (а.с.28). В судовому засіданні позивач [PERSON], позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Пояснила, що на момент смерті батько проживав сам і вона вважала, що все своє майно він перевів на онука відповідача [PERSON] Восени 2015 року від голови сільської ради вона дізналась, що власником зазначеного в позові майна був її батько, тому вона вирішила отримати спадщину. Відповідач [PERSON] сільська рада в судове засідання свого представника не направила, до суду направила заяви, в яких заперечень проти задоволення позову не висловила, просила справу розглянути без представника сільської ради (а.с. 19, 24, 34, 52, 63, 71). Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], що діє на підставі довіреності (а.с.64) в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з тих підстав, що наведені позивачем в обґрунтування позову обставини не відповідають дійсності, вона протягом тривалого часу до смерті свого батька не проявляла ніякої турботи про нього, навіть не спілкувалася з ним, у його похованні також не брала участі. Вважала, що позивачем не наведено поважних причин, які б обєктивно перешкоджали їй своєчасно прийняти спадщину після смерті батька, та не надано доказів на підтвердження тих обставин, якими вона обґрунтовує свої вимоги, тому просила у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності з ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Як встановлено судом на підставі наданих доказів, 6 жовтня 2014 року в с.Декабристів Миргородського району Полтавської області помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.10). Внаслідок його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входять земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,086га та 0,1668га (а.с.8, 9) та 1/2 частина квартири [ADDRESS] (а.с.7). Позивач є дочкою [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.6), отже вона є спадкоємцем [PERSON] за законом. Після смерті [PERSON], 13 березня 2015 року у Другій Миргородській державній нотаріальній конторі за заявою [PERSON] про прийняття спадщини заведена спадкова справа № 44/2015, номер у спадковому реєстрі 57216359. Інші особи, в т.ч. і позивач, з приводу спадщини [PERSON] до нотаріальної контори не зверталися. Вказані обставини підтверджуються повідомленнями державного нотаріуса (а.с.25, 42, 44), інформаційними довідками зі спадкового реєстру (а.с.26, 43) та копіями матеріалів спадкової справи (а.с.45-49. Згідно з ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно розяснень, що містяться у ч.6 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суд не вважає можливим визнати поважною причиною пропуску 6-ти місячного строку звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини необізнаність позивача про наявність спадкового майна, оскільки закон не повязує можливість подання такої заяви з наявністю майна, а інші обставини, на які вона посилається в обґрунтування позовних вимог, не знайшли підтвердження належними і допустимими доказами під час судового розгляду. Навпаки, в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] повідомили, що за декілька місяців до смерті [PERSON], внаслідок конфлікту з батьком, позивач припинила з ним спілкування, не приймала участі в організації його поховання та не була на ньому присутня, хоч і була вчасно повідомлена про смерть батька, а у володіння та розпорядження частиною квартири, що належала [PERSON], від імені [PERSON] вступила його мати [PERSON], що визнано в судовому засіданні і позивачем. Таким чином доказів того, що вона була позбавлена можливості направити до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, позивач суду не надала. Крім того, нею також не надано суду доказів відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], а тому в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, в звязку з відмовою у позові, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають

Outcome: dismissed