Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

в липні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про повернення боргу відповідно до договору позики. На підтвердження позовних вимог позивач вказав, що 14 листопада 2018 року між сторонами було укладено договір позики, згідно якого відповідач отримав від позивача позику у сумі 10 000,00 доларів США.. Відповідач зобов`язалася повернути позику визначену договором у строк до 01 грудня 2019 року. Отримання грошових коштів відповідачем підтверджено його підписом у договорі позики та розписці від 14 листопада 2018 року. Взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав, грошові кошти у передбачений договором строк 01 грудня 2019 року не повернув. Причиною спору між сторонами стало невиконання відповідачем у добровільному порядку свого обов`язку з повернення грошових коштів на підставі договору у визначений строк, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу за договором позики від 14 листопада 2018 року у розмірі 10 000,00 доларів США, що по курсу валют НБУ станом на день укладання договору позики становить 281 800,00 грн. та витрати по справі. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.07.2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити, в подальшому подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності.. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, повторно у судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, а тому суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, вирішив розглядати справу на підставі наявних у ній доказів (ухвалити заочне рішення). Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, прийшов до наступного. Судом встановлено, що 14 листопада 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] було надано в борг [PERSON] грошові кошти (позика) у розмірі 10 000 доларів США, що по курсу валют НБУ станом на день укладання договору позики становить 281 800,00 грн., строком до 01 грудня 2019 року, що також підтверджується розпискою від 14.11.2018 року. Вищевказаний договір позики та розписка підписані відповідачем, отже між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики, що свідчать про укладення такого договору відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України Оригінал розписки під час розгляду справи був наданий позивачем та оглянутий судом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі та на підтвердження укладення договору та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Як слідує зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 527 ЦК України, передбачено зобов`язання боржника виконати свій обов`язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов`язанні вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Крім того, відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргових документів у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Отже факт знаходження боргового документу - оригіналу розписки у позивача [PERSON] , свідчить про невиконання із сторони відповідача [PERSON] своїх боргових зобов`язань. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі №6-1967цс15. В цій постанові зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми та дату отримання коштів. Розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14, договір позики є укладеним з моменту передання грошей; складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про доведеність факту щодо наявності заборгованості по договору позики (розписки) від 14 листопада 2018 року із сторони [PERSON] перед [PERSON] .. Відповідач грошові кошти у повному обсязі позивачу не повернув, а тому суд прийшов до висновку, що основний борг по договором позики (розпискою) складає 10 000 доларів США зазначених в розписці, що по курсу валют НБУ станом на день укладення договору позики становить 281 800,00 грн. Таким чином заборгованість відповідача перед позивачем на день звернення з позовом до суду становить 281 800,00 грн., які необхідно стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] .. Також, суд виходячи з положень ст.141 ЦПК України, стягує з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору за подачу позовної заяви 2818,00 грн. та 420,40 грн. за подачу заяви про забезпечення позову, що загалом становить 3238,40 грн..

Outcome: approved