Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

В квітні 2018 року позивач звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій, з урахуванням наданих уточнень, просила стягнути з Комунального підприємства «Міське управління справами» Дніпровської міської ради на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу із розрахунку 826,06 грн. за кожен робочий день за період з 03 листопада 2016 року по день ухвалення рішення. В обґрунтуванні своїх позовних вимог вказала на те, що 02 листопада 2016 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська було ухвалене рішення про часткове задоволення позовних вимог у цивільній справі № 203/2038/16-ц за позовом [PERSON] до Комунального підприємства Дніпропетровської міської ряди «Міське управління справами» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Зокрема в резолютивній частині рішення було вирішено поновити [PERSON] на посаді головного бухгалтера відділу бухгалтерського обліку та планово-економічної роботи Комунального підприємства Дніпропетровської міської ради «Міське управління справами» з 14 квітня 2016 року, і суд допустив негайне виконання рішення в частині поновлення позивача на роботі, а також в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 14 квітня 2016 року по 02 листопада 2016 року в межах суми платежу за один місяць. 07 листопада 2016 року нею був отриманий виконавчий лист, виданий Кіровським районним судом міста Дніпропетровська у справі № 203/2038/16-ц, про негайне поновлення [PERSON] на посаді головного бухгалтера відділу бухгалтерського обліку та планово-економічної роботи Комунального підприємства «Міське управління справами» Дніпропетровської міської ради з 14 квітня 2016 року. 07 листопада 2016 року з виконавчим листом вона звернулась до Бабушкінського ВДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області, за цим виконавчим листом було відкрито виконавче провадження № 52852177 від 07 листопада 2016 року. 23 листопада 2016 року державним виконавцем Бабушкінського ВДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області Куземченко А.С. була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження. 12 грудня 2016 року ухвалою Кіровського районного суду міста Дніпропетровська у справі № 203/5691/16-ц були визнані неправомірними дії державного виконавця Бабушкінського ВДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області Куземченко А.С. в частині винесення постанови від 23 листопада 2016 року серії ВП № 52852177 про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 203/2038/16-ц, виданого 07 листопада 2016 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська, про поновлення [PERSON] на посаді головного бухгалтера відділу бухгалтерського обліку та планово-економічної роботи Комунального підприємства «Міське управління справами» Дніпропетровської міської ради з 14 квітня 2016 року. Скасовано постанову державного виконавця Бабушкінського ВДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області Куземченко А.С. від 23 листопада 2016 року серії ВП № 52852177 про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 203/2038/16-ц, виданого 07 листопада 2016 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська, про поновлення [PERSON] на посаді головного бухгалтера відділу бухгалтерського обліку та планово-економічної роботи Комунального підприємства «Міське управління справами» Дніпропетровської міської ради з 14 квітня 2016 року. Після набрання ухвалою законної сили вона звернулась до Бабушкінського ВДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області з заявою про поновлення виконавчого провадження. Державним виконавцем Бабушкінського ВДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області була винесена постанова про відновлення виконавчого провадження № 52852177 та виконавче провадження було відновлено. Виходячи із наведених у позовній заяві доказів та норм законодавства, вона вважає доведеним порушення законодавства у галузі трудового права в частині негайного виконання рішення суду про поновлення її на роботі. Поновлення її на роботі на виконання рішення суду від 02 листопада 2016 року до цього часу не відбулось, при негайному виконанні рішення суду про поновлення на роботі, тому в силу приписів ст. 236 Кодексу законів про працю України, просила зобов'язати відповідача виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу, у зв'язку з затриманням виконання рішення суду щодо негайного поновлення на роботі, в період з 03.11.2016 року по день ухвалення рішення із розрахунку за кожний робочий день в сумі 826,06 грн. Ухвалою суду до участі у дану справу був залучений Шевченківський відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги останньої і просив задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилався на обставини, які викладені в позовній заяві. Також зазначив, що позивач не підписувала ніяких мирових угод з відповідачем. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог позивача і просила відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. При цьому, зазначила, що 17 листопада 2016 року між сторонами було підписано Мирову угоду на стадії виконання стосовно зазначених у виконавчих провадженнях ВП № 52852420 і ВП № 52852177 вимог. Також 17 листопада 2016 року [PERSON] власноруч написала заяву про закінчення виконавчого провадження в частині поновлення на роботі в КП «Міське управління справами» на посаді головного бухгалтера відділу бухгалтерського обліку та планово-економічної роботи. 18 листопада 2016 року відповідачем надано Бабушкінському відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції Мирову угоду для передачі її до суду на затвердження. 23 листопада 2016 року державним виконавцем Бабушкінського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області була винесена постанова ВП 52852177 про закінчення виконавчого провадження. Інших виконавчих документів, а саме постанов про відновлення виконавчого провадження № 52852177, до КП «Міське управлінні справами» не надходило. Відповідно до нормативно-правових актів примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу та здійснюється останньою на підставі виконавчого документа. КП «Міське управління справами неодноразово зверталось до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про надання інформації стосовно мирової угоди та роз'яснення подальших дій підприємства, але відповіді не отримали. Позивачем зазначений середній заробіток в сумі 826,06 грн. за кожен робочий день, але ця сума є тільки припущенням. Оскільки рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03.11.2016 по справі № 203/2038/16 був визначений середньоденний заробіток в сумі 281,01 грн., а отже іншого розрахунку не може бути. Позивач в своїх поясненнях наводить приклад заробітної плати взятої з е-декларації начальника відділу бухгалтерського обліку - головного бухгалтера [PERSON] є не допустимим, так як ця сума містить в собі відпускні, лікарняні, податки та інші виплати. Кожна посада є індивідуальною і не можна прив'язуватись до неї. [PERSON], як така, що працювала та бажає працювати на посаді головного бухгалтера повинна знати, що в бухгалтерському обліку немає припущень, а є чіткі цифри які підтвердженні документом. Більш того, обов'язок власника виплатити працівникові середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення його на роботі настає тільки тоді, коли така затримка була допущена з вини власника. Якщо ж це сталося не з вини власника середній заробіток за час затримки поновлення на роботі не повинен йому виплачуватися. Позивач в позовній заяві не доводить вину КП «Міське управління справами», а саме те що з вини підприємства [PERSON] не поновлено на роботі. КП «Міське управління справами» вживало всі необхідні дії для поновлення позивачки на роботі, а саме: працівник з кадрових питань КП «Міське управління справами» після винесення Кіровським районним судом м. Дніпра рішення від 02 листопада 2016 року у справі № 203/2038/16-ц неодноразово телефонував [PERSON], але на телефонні дзвінки ніхто не відповідав. А отже, підстав для поновлення на роботі в КП «Міське управління справами» [PERSON] не було і на даний час не має. Також постає питання в корисливих помислах і діях [PERSON] тому що ухвала Кіровського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 203/5691/16-ц про неправомірні дії державного виконавця винесена 12 грудня 2016 року, а до суду про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі вона звернулася тільки в квітні 2018 року. Отже, у зв'язку з вищевикладеним, підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] відсутні. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (Офіційне тлумачення положення ч. 1 ст. 233 дано в Рішенні Конституційного Суду № 4-рп/2012 від 22.02.2012). У судовому засіданні встановлено, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2016 року у цивільній справі № 203/2038/16-ц, серед іншого, було поновлено [PERSON] на посаді головного бухгалтера відділу бухгалтерського обліку та планово-економічної роботи Комунального підприємства «Міське управління справами» Дніпропетровської міської ради з 14 квітня 2016 року, стягнуто з Комунального підприємства «Міське управління справами» Дніпропетровської міської ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14 квітня 2016 року по 02 листопада 2016 року в сумі 38779 грн. 38 коп., а також зазначене рішення допущене до негайне виконання в частині поновлення позивача [PERSON] на роботі і в частині стягнення з Комунального підприємства Дніпропетровської міської ради «Міське управління справами» на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 14 квітня 2016 року по 02 листопада 2016 року в межах суми платежу за один місяць (а.с.4-7). На виконання вказаного рішення суду Кіровським районним судом м. Дніпропетровська були видані відповідні виконавчі листи, в тому числі й щодо поновлення [PERSON] на посаді головного бухгалтера відділу бухгалтерського обліку та планово-економічної роботи Комунального підприємства «Міське управління справами» Дніпропетровської міської ради з 14 квітня 2016 року (а.с.87). Судом також встановлено, що відповідачем виконане рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2016 року у цивільній справі № 203/2038/16-ц в частині виплати позивачеві середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 14 квітня 2016 року по 02 листопада 2016 року в сумі 38779 грн. 38 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 17.11.2016 року (а.с.226). В той же час, в частині поновлення [PERSON] на роботі рішення суду не виконане, і на роботі на посаді головного бухгалтера відділу бухгалтерського обліку та планово-економічної роботи Комунального підприємства «Міське управління справами» Дніпропетровської міської ради з 14 квітня 2016 року вона не поновлена. Вищевказані обставини не оспорювалися і були визнані сторонами у справі, а тому доказуванню ці обставини не підлягають на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України, згідно якої обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Представник відповідача в судовому засіданні стверджувала, що позивач не поновлена на роботі, оскільки 17 листопада 2016 року між сторонами було підписано Мирову угоду на стадії виконання стосовно зазначених у вищевказаних виконавчих листах вимог (а.с.43-44), і того ж дня [PERSON] власноруч написала заяву про закінчення виконавчого провадження в частині поновлення на роботі в КП «Міське управління справами» на посаді головного бухгалтера відділу бухгалтерського обліку та планово-економічної роботи, у зв'язку з чим 18 листопада 2016 року відповідачем надано Бабушкінському відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції Мирову угоду для передачі її до суду на затвердження. 23 листопада 2016 року державним виконавцем Бабушкінського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області була винесена постанова ВП 52852177 про закінчення виконавчого провадження. Інших виконавчих документів, а саме постанов про відновлення виконавчого провадження № 52852177, до КП «Міське управлінні справами» не надходило. Тому, провини відповідача в невиконанні рішення суду щодо поновлення позивача на роботі немає. Разом з тим, суд критично ставиться до таких тверджень представника відповідача і вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне. Зокрема відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 18 ЦПК України, рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Положеннями же п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України законодавець визначив, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Так само й частиною 7 ст. 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Зважаючи на положення ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження», рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Таким чином, зміст всіх вищевказаних правових норм не дає альтернативного порядку, окрім як негайного виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі, а відтак жодні обставини, в тому числі й укладання між сторонами Мирової угоди, не можуть бути підставою для невиконання рішення суду щодо поновлення працівника на роботі. Тим більше, що рішення суду у цивільній справі № 203/2038/16-ц було ухвалене 02 листопада 2016 року, при цьому представник відповідача був присутній при ухваленні рішення суду, а Мирова угода, за твердженнями представника відповідача, була укладена аж 17 листопада 2016 року, тобто вже з порушенням змісту всіх вищевказаних нормативно-правових актів. Також суд вважає твердження представника відповідача необґрунтованими ще й тому, що зазначена нею Мирова угода від 17.11.2016 року станом на дату ухвалення рішення суду у даній справі, а це вже більше двох років з зазначеної дати, не затверджена, представник позивача стверджував, що останньою така Мирова угода не підписувалася, а постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження скасована і його дії визнані незаконними ухвалами Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2016 року у справі № 203/5691/16-ц (а.с.8) і від 20 грудня 2017 року у справі № 203/3478/17 (а.с.85-86). З урахуванням всього вищевказаного, суд прийшов до висновку, що відповідачем дійсно протиправно, не з вини позивача, не виконав рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2016 року у цивільній справі № 203/2038/16-ц про поновлення [PERSON] на роботі на посаді головного бухгалтера відділу бухгалтерського обліку та планово-економічної роботи Комунального підприємства «Міське управління справами» Дніпропетровської міської ради з 14 квітня 2016 року. Відповідно до ст. 236 Кодексу законів про працю України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Представник відповідача в судовому засіданні стверджувала, що даний спір має розглядати саме Кіровський районний суд м. Дніпропетровська, який й ухвалив рішення про поновлення позивача на роботі. В той же час, суд не погоджується з таким твердженням представника відповідача, оскільки норма ст. 236 Кодексу законів про працю України лише надає позивачеві альтернативний спосіб вирішення спору, що виник, але, в будь-якому разі, ця норма не може звужувати права позивача звернутися до суду в загальному порядку для вирішення такого спору, в тому числі й до суду за місцем її проживання, що передбачено нормами чинного ЦПК України. А відтак, судом не вбачається підстав для відмови позивачеві в задоволенні її вимог, у зв'язку із зверненням не до суду, який вирішив спір про поновлення її на роботі, а до суду за місцем її реєстрації. В силу абз. 3, 4 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно з абз. 1 п. 8 вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати, обчислення виплат провадиться шляхом множення середньоденного (погодинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (погодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочих днів на число відпрацьованих робочих днів. Таким чином, обчислення середньої заробітної плати судом повинно здійснюватися відповідно до абз. 4 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати. При цьому, рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2016 року у цивільній справі № 203/2038/16-ц, яким позивача було поновлено на роботі, було встановлено, що її середньоденний заробіток складає 281 грн. 01 коп. В свою чергу, представник позивача стверджував, що за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 03.11.2016 року по сьогоднішній день в Україні мінімальна заробітна плата зросла більше, ніж в 3 рази. В самому Комунальному підприємстві «Міське управління справами» Дніпровської міської ради відбулось не однократне підвищення заробітної плати, зокрема згідно електронної декларації Начальника відділу бухгалтерського обліку - головного бухгалтера [PERSON] посада якої віднесена до професійної категорії «КЕРІВНИК» за 2017 рік її заробіток склав 205689,00 грн. В період роботи позивача в Комунальному підприємстві «Міське управління справами» Дніпровської міської ради вона займала посаду Головного бухгалтера відділу бухгалтера-обліку та планово-економічної роботи, яка (посада) належить до професійної категорії «КЕРІВНИК». Отже, вважає за необхідне розрахунок середньоденного заробітку проводити з розрахунку 205689,00 грн. (середньорічний заробіток) поділити на кількість робочих днів у 2017 році (249 робочих днів), тобто середньоденний заробіток складає 826,06 грн., який він і просив враховувати при ухваленні рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Окрім зазначеного, представник позивача посилався на штатні розписи по Комунальному підприємству «Міське управління справами» Дніпровської міської ради, копії яких наявні в матеріалах справи (а.с.215-224). Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Зокрема як вже було вказано вище, рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2016 року у цивільній справі № 203/2038/16-ц, яким позивача було поновлено на роботі, було встановлено, що її середньоденний заробіток складає 281 грн. 01 коп. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Крім того, посилання представника позивача на підвищення мінімальної заробітної плати в три рази з моменту ухвалення рішення суду про поновлення позивача на роботі є безпідставними для врахування середньоденного заробітку позивача, оскільки з розрахунку її оплати у розмірі 281 грн. 01 коп. за день випливає, що вона отримує заробітну плату навіть вищу, ніж наразі встановлений розмір мінімальної заробітної плати в Україні. Сама посада, на якій працювала позивач, скорочена, що встановлено Кіровським районним судом м. Дніпропетровська в його рішенні від 02 листопада 2016 року у цивільній справі № 203/2038/16-ц, на яке посилається позивач як на підставу для задоволення своїх позовних вимог. А посилання на штатні розписи, в яких позивач і її представник застосовують аналогію щодо заробітних плат працівників, у яких нібито аналогічні посадові обов'язки, є нічим іншим як припущення. Але ж згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому суд критично ставиться до тверджень позивача і її представника щодо врахування середньоденного заробітку у розмірі 826,06 грн. В іншій частині суд погоджується з позовними вимогами позивача, вважає їх обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Зокрема період вимушеного прогулу, у зв'язку з затриманням виконання рішення суду про поновлення на роботі позивача складає: з 03.11.2016 року (дата ухвалення рішення про поновлення на роботі) по 07.12.2018 року включно (дата ухвалення рішення суду у даній справі), що становить 525 робочих днів. Таким чином, розмір середнього заробітку позивача за весь час вимушеного прогулу за період з 03.11.2016 року (дата ухвалення рішення про поновлення на роботі) по 07.12.2018 року включно (дата ухвалення рішення суду у даній справі) складає 147530 грн. 25 коп., який вирахуваний наступним чином: 281 грн. 01 коп. (середньоденна заробітна плата) х 525 (кількість робочих днів вимушеного прогулу) = 147530 грн. 25 коп. При цьому, у пункті 6 (абз.5) постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування законодавства про оплату праці» судам роз'яснено, що, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Згідно з п. 171.1 ст. 171 Податкового кодексу України, особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним стягнути з Комунального підприємства «Міське управління справами» Дніпровської міської ради на користь [PERSON] середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, у зв'язку з затриманням виконання рішення суду про поновлення її на роботі за період з 03.11.2016 року по 07.12.2018 року включно у розмірі 147530 грн. 25 коп. без утримання податку з доходів й інших обов'язкових платежів. При цьому, відповідно до п. п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. За таких обставин, суд вважає необхідним допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше ніж за один місяць. Крім того, в порядку ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача повинно бути стягнено в дохід держави судовий збір по справі в сумі 1475 грн. 30 коп., оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: partial