Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

В лютому 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до ТОВ «СТІОМІ-Холдінг» і просить стягнути на свою користь 10 122 грн. 48 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що з 16 вересня 2010 року працював в ТОВ «СТІОМІ-Холдінг» на посаді юрисконсульта, а з 05 жовтня 2010 року по 13 лютого 2012 року - на посаді начальника юридичного відділу адміністративного департаменту товариства. Розмір його заробітної плати становив 3000 грн. в місяць. 13 лютого 2012 року він був звільнений із займаної посади за власним бажанням, однак на порушення вимог ст.116 КЗпП України розрахунку при звільнені відповідач з ним не провів. Відповідно до рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22.02.2013 року стягнено з ТОВ «СТІОМІ-Холдінг» на користь позивача 28 465 грн. 47 коп. боргу по заробітній платі. Відповідно до рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18.03.2014 року стягнено з ТОВ «СТІОМІ-Холдінг» на користь позивача 35 577 грн. 54 коп. середнього заробітку за час затримання розрахунку при звільненні за період з 06.12.2012 року по 18.03.2014 року. Відповідно до довідки ТОВ «СТІОМІ-Холдінг» № 44 від 13.02.2015 року позивачу виплачено борг по заробітній платі в розмірі 28 465 грн. 47 коп. Крім того на підставі ст.117 КЗпП України відповідач, повинен сплатити позивачу ще й 10 122 грн. 48 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені за період з 19 березня 2014 року по день виплати боргу по заробітній платі - 02 липня 2014 року. Позивач до суду подав заяву, якою підтримав обставини, викладені в позовній заяві, в обґрунтування заявлених позовних вимог, які просив задовольнити повністю. Крім цього просив розглянути справу без його участі на підставі наявних в справі доказів та даних, не заперечив проти заочного рішення. Відповідач, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не зявився, причини неявки суду не повідомив. За згодою\~\~позивача суд розглядає справу на підставі наявних у ній доказів - в\~\~порядку ст.224 ЦПК України. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працював в ТОВ «СТІОМІ-Холдінг» на посаді юрисконсульта в юридичному відділі адміністративного департаменту з 16 вересня 2010 року по 05 жовтня 2010 року, а з 05 жовтня 2010 року по 13 лютого 2012 року - на посаді начальника юридичного відділу адміністративного департаменту товариства. Наказом №12 к/а,сг від 22 лютого 2012 року позивача звільнено з займаної посади з 13 лютого 2012 року за власним бажанням. Розмір місячного окладу позивача в ТОВ «СТІОМІ-Холдінг» за період з 16 вересня 2010 року по 13 лютого 2012 року складав 3000 грн. до оподаткування. Зазначені обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються записами у трудовій книжці позивача, наказом №77-к/а,сг від 15 вересня 2010 року про прийняття позивача на роботу в ТОВ «СТІОМІ-Холдінг» та наказом №12 к/а,сг від 22 лютого 2012 року про звільнення позивача з роботи в ТОВ «СТІОМІ-Холдінг», довідкою ТОВ «СТІОМІ-Холдінг» №1402-13/1 від 14 лютого 2013 року. Відповідно до рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22.02.2013 року стягнено з ТОВ «СТІОМІ-Холдінг» на користь позивача 28 465 грн. 47 коп. боргу по заробітній платі. Відповідно до рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18.03.2014 року стягнено з ТОВ «СТІОМІ-Холдінг» на користь позивача 35 577 грн. 54 коп. середнього заробітку за час затримання розрахунку при звільненні за період з 06.12.2012 року по 18.03.2014 року. Відповідно до довідки ТОВ «СТІОМІ-Холдінг» № 44 від 13.02.2015 року позивачу виплачено борг по заробітній платі в розмірі 28 465 грн. 47 коп. Згідно з ч.1 ст.94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до положень ст.116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. Згідно розяснень, даних в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24 грудня 1999 року, задовольняючи вимогу про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння та сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. За період з 19.03.2014 року по 02.07.2014 року (день виплати позивачу боргу по заробітній платі) було 68 робочих днів, тому розмір компенсації передбаченої ст. 117 КЗпП України становить (148,86 грн/день * 68 днів) 10 122 грн. 48 коп. Виходячи із зазначених нормативних положень, при виплаті 10 122 грн. 48 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, відповідачу слід утримати з цієї суми прибутковий податок та інші обовязкові платежі. Відповідно до положень ст. 47 КЗпП України роботодавець зобовязаний виплатити працівникові при звільнені всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст.116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 цього Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Конституційний Суд України визначив, що в аспекті конституційного звернення положення ч.1 ст.233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільнені сум, фактично з ним розрахувався. При цьому, в рішенні зазначено, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Оскільки при подачі позову [PERSON] звільнявся від сплати судового збору, тому з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір.

Outcome: approved