Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

В квітні 2018 року [PERSON] звернулася в суд з позовом, в якому просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що їй на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності належить будинок за адресою [ADDRESS]. Співвласником даного будинку окрім позивача є її син [PERSON], який в даній квартирі не проживає та чоловік позивача [PERSON], який помер, але його спадкові права на квартиру спадкоємцями не переоформлялися. Окрім позивача в вказаному будинку також зареєстровані [PERSON] - колишня дружина третьої особи [PERSON], та їх спільний син - [PERSON] Відповідач, не дивлячись на те, що тривалий час не проживає в зазначеному будинку (з травня 2016 року), але залишається зареєстрованою, чим створює для позивача перешкоди в володінні належною їй власністю, зокрема в оформленні субсидії на сплату комунальних послуг. Оскільки відповідач не проживала в будинку за адресою [ADDRESS] з травня 2016 року і не проживає по даний час, не несе будь-яких витрат на його утримання та на оплату житлово-комунальних послуг, позивач вважає, що [PERSON] втратила право користування даним будинком і повинна бути знята з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. В судовому засіданні сторона позивача підтримала позовні вимоги за обставин на їх обґрунтування та просила їх задовольнити. Третя особа [PERSON] направив до суду заяву якою підтримав заявлені вимоги та просив розглянути справу у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилась, хоч про час і місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку Протокольною ухвалою від 21 листопада 2018 року суд постановив розглянути справу в заочному порядку. Заслухавши пояснення позивача, покази свідків та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 01.07.1996 року Адампільським хлібоприймальним підприємством згідно наказу № 46, набули у спільну сумісну часткову власність будинок [ADDRESS] В вищевказаному житлі окрім неї зареєстровані також відповідач [PERSON], [PERSON], [PERSON]. На даний час за вказаною адресою фактично проживає позивач [PERSON], син [PERSON] та її онук [PERSON], а колишня невістка [PERSON] - відповідач з 2016 року за даною адресою не проживає. Вказані обставини підтверджуються довідкою про склад сім'ї №140 від 28.03.2018 року, виданою Старосинявською селищною радою Хмельницької області. Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого 02.11.2002 року Адампільською сільською радою, співвласник вищезазначеного будинку [PERSON], помер [INFO] в с. Адампіль Старосинявського району Хмельницької області. Як вбачається з рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 17.10.2016 року шлюб між відповідачем [PERSON] та третьою особою по справі [PERSON] - розірвано. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили вказані обставини, а саме, що відповідач [PERSON] в заявлений позивачем час не проживає в належному позивачу вищевказаному будинку. Частинами 1 та 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цього конституційного принципу закріплені у ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, згідно яких власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. За змістом ст. ст. 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили, є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання у цьому будинку. Оскільки між позивачем та відповідачем відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування житловим приміщенням, остання не проживає та не користується заявленим житлом тривалий час, суд вважає, що відповідач [PERSON] втратила право на користування житлом [ADDRESS] При розподілі судових витрат суд виходить із положень ст. 141 ЦПК України, згідно яких, судові витрати присуджуються позивачу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved