Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-14 00:00:00

В квітні 2018 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON], про стягнення додаткових витрат на дитину, обґрунтувавши свої вимоги тим, що з відповідачем вона перебувала у шлюбі з 02.08.2003 року. Від шлюбу у них є дитина [PERSON], [INFO]. 05 липня 2012 року рішенням Слов'янського міськрайонного суду шлюб між ними було розірвано. Вказує на те, що після припинення шлюбних відносин їхня донька проживає разом із нею і знаходиться на її утриманні. З відповідача рішенням суду стягненні аліменти на утримання дитини в розмірі 1/5 частки його доходів. Зазначає, що дитина перебуває на диспансерному обліку у лікарів кардіолога, ендокринолога, невролога, отоларинголога, ортопеда, кардіоревматолога, стоматолога. Відповідно до виписок із історії хвороби дитина лікується тривалий час. Вказує, що неодноразово пропонувала [PERSON] прийняти участь у додаткових витратах на лікування доньки, але відповідач добровільно відмовився виконувати свій обов'язок участі у таких витратах. Витрати на обстеження дитини, придбання ліків, спеціального взуття та навчання англійської мови за період з 2012 року по 12.03.2018 р. склали 26545 грн.89 коп. Також позивач вказує, що їхня донька потребує також курортно-санаторного лікування кардіологічного або ортопедичного профілю, приблизна вартість курортно- санаторної путівки від 3700 грн. З огляду на викладене вважає, що є підстави стягнути з відповідача на її користь ? частку понесених нею витрат на лікування доньки, а саме 13272,94 грн., та ? вартості курортно - санаторної путівки 1850 грн. З огляду на викладене позивач просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на лікування, оздоровлення та розвиток здібностей дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 15122,94 грн. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, до суду надали заяви в якій просили розглядати справу без їх участі, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач належним чином повідомлений про час та дату судового засідання до суду не з'явився, з заявою про розгляд справи без його участі, а також відкладення розгляду справи не звертався. Згідно ст. 223 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідачів, повідомлених належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, також на підставі ст.ст. 280, 281, 282 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками дитини - [PERSON], [INFO] що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 18.07.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Слов'янському району Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області. 05 липня 2012 року рішенням Слов'янського міськрайонного суду шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано та за рішенням суду було стягнуто з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/5 частки доходів відповідача. Згідно із довідкою КЗ Центру первинної медико - санітарної допомоги міста Слов'янськ, [PERSON], [INFO] спостерігається в амбулаторії № 7 м. Слов'янська з 13.11.2013 року. Згідно із вказаною довідкою дитина часто хворіє, перебуває на диспансерному обліку у лікарів кардіолога, ендокринолога, невролога, отоларинголога, ортопеда, кардіоревматолога, стоматолога. Позивач несе витрати на лікування дитини. Так витрати на обстеження дитини, придбання ліків, спеціального взуття та навчання англійської мови за період з 2012 року по 12 березня 2018 року склала 26545,89 грн., про що свідчать надані позивачем корінці квитанцій. З пояснень позивача вбачається, що у зв'язку із частими захворюваннями дитини остання потребує курортно - санаторного лікування кардіологічного або ортопедичного профілю. Орієнтировочна вартість курортно - санаторної путівки від 3700 грн. Відповідно до ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Так, статтею 8 Закону України « Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що була ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За змістом ст. 18 Конвенції суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом та ін.). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року, стягненню підлягають не тільки фактично зазнані додаткові витрати на утримання дитини, а і передбачувані додаткові витрати, викликані особливими обставинами, тому їх необхідно визначати в твердій грошовій сумі. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення, тобто участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Верховний суд України у Постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс 17 надає правовий висновок, щодо застосування ст. 185 СК України, зокрема вказує, що положення ст. 185 СК України стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з розвитком певних здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. З аналізу даних норм та позицій Верховного Суду України слід прийти до висновку, що не всі перелічені позивачем витрати можуть відноситися до поняття додаткових витрат на утримання дітей в розумінні статті 185 СК України. Натомість позивач довела існування особливих обставин, що зумовили необхідність додаткових витрат на дочку а саме лікування дочки у сумі 13272,94., а також ? вартості курортно - санаторної путівки у розмірі 1850 грн. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а саме необхідно стягнути разово з [PERSON] на користь [PERSON] фактично понесені додаткові витрати на дитину у розмірі 15122,94 грн. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених судом вимог щодо додаткових витрат.

Outcome: approved