Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

В липні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до [PERSON] про визнання договору дійсним в порядку ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання права власності на майно.В обґрунтуванні своїх вимог посилається на те, що 01 вересня 2019 року між ним та [PERSON] , який діяв від імені та в інтересах [PERSON] , був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна. Відповідно до предмету вищезазначеного правочину відповідач продав позивачу житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] .Позивач прийняв та оплатив вартість вищезазначеного об`єкту нерухомості у відповідності до положень договору. З боку позивача зобов`язання по вищезазначеному правочину були виконані належним чином та у відповідні строки, що підтверджується актом приймання-передачі майна від 01 вересня 2019 року. На підставі вищевикладеного, просив визнати договір купівлі-продажу від 01 вересня 2019 року, укладений між сторонами дійсним та визнати за позивачем право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . До судового засідання позивач не з`явився, згідно заяви, наявної в матеріалах справи, просить цивільну справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання також не з`явився, згідно заяви, наявної в матеріалах справи, просить розгляд справи провести без його участі, заявлені позовні вимоги визнав. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. 01 вересня 2019 між [PERSON] та [PERSON] , який діяв від імені та в інтересах [PERSON] , був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до умов вказаного договору [PERSON] продав, а [PERSON] придбав будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії акту приймання-передачі майна, який є невід`ємною частиною договору купівлі-продажу, відповідач [PERSON] передав, а позивач [PERSON] прийняв у власність наступне майно: будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, кожен з них виконав свої обов`язки відповідно до ст. 655 ЦК України. Відповідно до ст. ст. 14, 41 Конституції України, право власності на майно гарантується; кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Як передбачено вимогами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як вбачається зі ст. 656 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає у власність майно другій стороні (покупцеві), а покупець приймає майно і сплачує за нього певну грошову суму. Згідно п. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Отже, є підстави для визнання дійсним даного договору купівлі-продажу, оскільки в ньому було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов даного договору.

Outcome: approved