Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

В обґрунтування заявленого позову представник позивача [PERSON] вказувала, що батьки позивача побудували житловий будинок літ. «А-1», що розташований за адресою: [ADDRESS] Після смерті батька позивача [PERSON], спадщину прийняли позивач та її мати [PERSON], але право власності на житловий будинок так і не оформили. Після смерті [PERSON] позивач не має змоги оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі, оскільки її батьки не зареєстрували право власності на вказані житлові будинки. Саме тому вона була змушена звернутися з даним позовом до суду. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явилася, але вказувала в позові, що повністю підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити, а також просила справу розглядати за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але подала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, вказувала, що повністю визнає позовні вимоги та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем з дотримання порядку, встановленого ст. 206 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України до ухвалення судового рішення у зв'язку з визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій та ухвалює рішення за наявності для того законних підстав. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне. Спірним є домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] право власності на яке не зареєстровано. Відповідно до договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 04 березня 1959 року та копії рішення виконавчого комітета Люботинської міської ради Харківської області від 17 січня 1959 року земельна ділянка площею 600 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] надана в безстрокове користування [PERSON] для будівництва житлового будинку. Станом на 1959 рік питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Таким чином, з моменту завершення будівництва житлового будинку [PERSON] набув статусу власника житлового будинку та він набув право в межах, установлених законом, володіння, користування й розпорядження цим майном. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER], виданого відділом РАГС Люботинської міської ради Харківської області. Враховуючи, що [PERSON] помер [INFO], тобто в період дії Цивільного кодексу України 1963 року, суд вважає за доцільне керуватися нормами ЦК України в редакції 1963 року, так як відповідно до п.4 Перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, Цивільний кодекс України 2003 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відносно цивільних правовідносин, які виникли до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, його положення застосовуються до тих прав і обов'язків, які виникли та продовжують існувати після вступу його в силу. В зв'язку з тим, що вказані правовідносини виникли та продовжували існувати до 01 січня 2004 року, тобто до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, суд вважає за необхідне застосувати до правовідносин між сторонами по справі правові норми, передбачені Цивільним кодексом України в редакції 1963 року. Згідно зі ст. 525 ЦК України (в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Тобто спадщина, яка складається з домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] відкрилася [INFO]. За повідомленням Харківського обласного державного нотаріального архіву № 1240/01-21 від 27 квітня 2018 року вбачається, що за наявними в архіві даними, згідно із записами в алфавітних книгах обліку спадкових справ Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області в період 1990-1995 років до Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області заяви про прийняття спадщини, відмову від спадщини та про видачу свідоцтв про право на спадщину від спадкоємців померлого [INFO] [PERSON] до нотаріальної контори не надходили, спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Згідно з ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємець, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав в нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Тому суд приходить до висновку про те, що спадщину у виді домоволодіння прийняли дружина спадкодавця [PERSON] та донька спадкодавця [PERSON] по 1/2 частині домоволодіння відповідно кожна, як спадкоємці першої черги, оскільки вступили в управління та володіння спадковим майном, так як використовували житловий будинок для проживання, що підтверджується записами книги для реєстрації місця проживання громадян за адресою: [ADDRESS] Таким чином домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] стало належати в 1/2 частині [PERSON] та в 1/2 частині [PERSON]. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданого відділом РАЦС Люботинського міського управління юстиції у Харківській області [INFO]. Тому з [INFO] відкрилася спадщина після смерті [PERSON], яка складається з 1/2 частини домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] Відповідно до довідки Другої Державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області № 586/02-14 від 08 травня 2018 року після смерті [PERSON], померлої [INFO], до нотаріальної контори в шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини або про відмову від спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину за період з 2013 року по 2018 рік нікому не видавались. Згідно із положеннями ст. 1261 ЦК України до першої черги спадкування за законом відносяться діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. . Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким , що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Та обставина, що [PERSON] на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем [PERSON], визнається відповідачем [PERSON]. Факт родинних відносин між спадкодавцями [PERSON], [PERSON] та спадкоємцем [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER], виданого в палаці одруження «Жовтневий» м. Харків 21 лютого 1981 року та копією свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого відділом РАГС Люботинської міської ради Харківської області 06 червня 1962 року. Таким чином [PERSON] як спадкоємець першої черги успадкувала домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO], та матері [PERSON], померлої [INFO], а тому суд задовольняє позов повністю та визнає за нею право власності на вказане домоволодіння в цілому. На підставі викладеного,

Outcome: approved