Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

В квітні 2017р. позивач Приватна організація (установа, заклад) «Загальноосвітній навчальний заклад «Російсько - Українська гуманітарна гімназія», який змінив своє найменування на Приватна організація (установа, заклад) «Загальноосвітній навчальний заклад «Міжнародна школа Глобус» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів: [PERSON], [PERSON], в якому просив суд: стягнути солідарно з відповідачів за договорами про надання послуг з навчання у розмірі 56452,84 грн.; судовий збір у розмірі 1600,0 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 14 вересня 2015р. між сторонами були укладені договори про надання послуг з навчання [PERSON], [PERSON] (далі по тексту - договір 1, договір 2). Однак відповідачі [PERSON], [PERSON] допустили виникнення заборгованості в частині оплати за надання позивачем освітніх послуг учням дітям сторони відповідачів: [PERSON], [PERSON], та організацію їх харчування. До судового засідання представником позивача було подано до суду заяву, в якій сторона позивача заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі, про час та місце розгляду справи були повідомлені за місцем своєї реєстрації, так, і шляхом опублікування оголошення в мережі Інтернет на офіційному веб - порталі судової влади України за адресою: https://court.gov.ua/sud2610/, в судові засідання не з'явилися, поважності причин неявки суду не повідомили, свого представника до суду не направили, відзив на позов не подавався. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначив, що 14 вересня 2015р. між [PERSON], [PERSON] та Приватною організацією «Загальноосвітній навчальний заклад «Російсько-Українська гуманітарна гімназія», правонаступником якого є Приватна організація (установа, заклад) «Загальноосвітній навчальний заклад «Міжнародна школа Глобус», були укладені договори 1, 2, відповідно до яких позивач зобов'язався здійснити навчання, виховання і розвиток [PERSON]., [PERSON]. Розмір оплати за один навчальний 2015-2016рр. на одну дитину становить 45000,0 грн. Згідно п. 4.3. договорів 1, 2, відповідачі мають право вносити плату за навчання частинами, трьома платежами: перший до 15 вересня 2015р., другий платіж до 31 грудня 2015р., третій платіж до 31 березня 2016р. Відповідно до п. 2.1.12. договорів 1, 2, позивач зобов'язаний забезпечити учням умови харчування у відповідності з нормами і порядком, встановленими Кабінетом Міністрів України. Загальна вартість освітньої послуги не включає оплату організації харчування учнів і всі додаткові послуги оплачуються відповідачами окремо від загальної вартості освітньої послуги (п. 4.4 договорів 1, 2). Відповідно до Оборотно-сальдової відомості по рахунку № 361 за 01 вересня 2015р. - 19 квітня 2017р. заборгованість відповідачів станом на 19 квітня 2017р. за надання освітньої послуги: [PERSON] складає 15000,0 грн.; за організацію харчування - 4158,0 грн.; [PERSON], складає 15000,0 грн.; за організацію харчування - 4158,0 грн. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 5.1 договорів 1, 2 передбачено, що за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Згідно ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною. Відповідно до ч.2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (сплатила суму коштів), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Судом встановлено, що договори 1, 2, були підписані лише відповідачем [PERSON], крім останньої сторінки, відповідачка [PERSON] договори 1, 2 не підписувала взагалі, при цьому судом встановлено, що наявність взаємовідносин між позивачем та відповідачем, а отже, і виникнення цивільних прав і обов'язків, підтверджується діями сторін: позивач здійснював надання освітніх послуг, а також організацію харчування дітей відповідача, які відвідували навчальний заклад, а відповідач отримував ці послуги. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що сума інфляції за весь час прострочення складає 5469,7 грн.; 3 % річних складає 1147,14 грн. Пункт 5.2. договорів 1, 2 передбачає за несвоєчасне внесення плати за надання освітніх послуг сплату неустойки (штрафу, пені) в розмірі 0,1 % за кожен день прострочення від суми простроченого платежу. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що сума неустойки, передбаченої п. 5.2 договорів 1, 2, становить 11520,0 грн. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки відповідачкою не були укладені договори 1, 2 з позивачем, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за договорами 1, 2 у розмірі 56452,84 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1600,0 грн.

Outcome: partial