Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

В квітні 2017 року позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначила, що під час шлюбу з 26 жовтня 1963 року по 12 січня 1982 року будучи в шлюбі з [PERSON] було збудовано та виникло право власності на нерухоме майно у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, село Санжійка, вулиця Приморська, 58. Під час свого життя 02 вересня 2008 року він оформив право власності належним чином, а тому позивачка просить визнати Свідоцтво про право власності на нерухоме майно виданого на імя [PERSON] недійсним. В ході судового розгляду представник позивачки направив заяву в якій зазначив, що на позові наполягає просить справу розглянути на підставі поданих доказів, на позові наполягає, просить розглянути справу без його участі. Відповідач сільська рада до суду не зявилась, хоча була повідомлена належним чином, причини не явки суду не відомі. Відповідач [PERSON] до суду не зявився, при цьому представник направила заяву в якій зазначила, що просить справу розглянути в її відсутність. Відповідачка [PERSON] до суду не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступного. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ст. 203 ч.1 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Так судом встановлено, що 26 жовтня 1963 року між позивачкою [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] був укладений шлюб. 19 вересня 1974 року позивачка [PERSON] та [PERSON] проживали в с. Санжійка та є застройщиком. 24 лютого 1975 року [PERSON] була виділена земельна ділянка площею 0.15 га., як подружжю для забудови будинку. 3 12 квітня 1977 року [PERSON] разом з позивачкою [PERSON] був належним чином зареєстрований, користувались нерухомим майном як члени колгоспного двору. 12 січня 1982 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. 02 вересня 2008 року відповідно до рішення Виконкому Дальницької сільської ради від 30.07.2008 року, [PERSON] отримав Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, який розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район село Санжійка, вулиця Приморська, 58. Правоустановчий документ належним чином зареєстровано в компетентних установах. 26 квітня 2015 року [PERSON] помер, після його смерті до нотаріальних установ з заявою про прийняття спадщини звернулась його дружина відповідачка [PERSON] При реєстрації нерухомого майна 02 вересня 2008 року померлий [PERSON] при зверненні до сільської ради надав заяву в який зазначив, що він самостійно збудував нерухоме майно, при цьому не зазначив, що спірний будинок був збудований під час шлюбу з позивачкою [PERSON], який був зареєстрований у погосподарській книзі з 12 квітня 1977 року. Виходячи з даних обставин суд розглядає Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, як документ що встановлює виникнення, припинення, перехід прав на нерухоме майно, який був виданий та зареєстрований в порушення ст.18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції від 29.01.2006 року. Відповідачем сільської ради було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 02 вересня 2009 року як на новостворене майно відповідно до ст.331 ЦК України, при цьому сільська рада не прийняла до уваги, що дане нерухоме майно було придбано відповідно до ст.22 КпШС України, які діяли на час виникнення правовідносин майно,в період шлюбу з позивачкою [PERSON] Виходячи з вищевказаного суд приходить до висновку, що Свідоцтво про право власності на нерухоме майно на спірний житловий будинок, як правочин суперечить нормам цивільного законодавства, яке зазначено вище, а тому дане свідоцтво підлягає визнанню недійсності. При поданні позову позивачка сплатила судовий збір в повному обсязі, питання про розподіл судових витрат позивачка не ставить, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають.

Outcome: approved