Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

В обгрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що з 08.01.2013 року по 01.02.2013 року вона перебувала у відрядженні в м.Хмельницькому для проходження курсів підвищення кваліфікації згідно з наказом від 04.01.2013 року №6 управління освіти, молоді і спорту Красилівської РДА. Після повернення з відрядження нею подано до бухгалтерії фінансові документи, що підтверджують витрачені нею кошти під час відрядження: а саме витрати на проїзд, на проживання і добові. Всього сума витрат на відрядження складає 776,08 грн. Незважаючи на її звернення до відповідача про повернення коштів, відрядження їй не виплачено. З вище викладеного просить стягнути з Управління освіти, молоді і спорту Красилівської районної державної адміністрації заборгованість по витратах на відрядження в розмірі 776,08 грн. В судове засідання позивачка подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала і просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи, суд визнає позов підлягаючим задоволенню. Як встановлено в судовому засіданні з 08.01.2013 року по 01.02.2013 року [PERSON] перебувала у відрядженні у м.Хмельницькому для проходження курсів підвищення кваліфікації згідно з наказом від 04.01.2013 року №6 управління освіти, молоді і спорту Красилівської районної державної адміністрації, що підтверджується посвідченням про відрядження від 04 січня 2013 року. Законом України «Про оплату праці» (стаття 12) передбачено, що гарантії та компенсації працівникам в разі службових відряджень встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України і вони є мінімальними державними гарантіями. Статтею 121 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) працівникам надано право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв'язку з службовими відрядженнями. Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні; вартість проїзду до місця призначення і назад; витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством. Позивачка просить відшкодувати їй витрати на проїзд, проживання і добові, що передбачено законодавством. Інструкція про службові відрядження в межах України та за кордон, затверджена наказом Мінфіну від 13.03.1998р. № 59 (із змінами і доповненнями, внесеними наказом Мінфіну від 19.07.2013р. № 667) визначає службове відрядження як поїздку працівника за розпорядженням керівника органу державної влади, підприємства, установи та організації, що повністю або частково утримується (фінансується) за рахунок бюджетних коштів (далі - підприємство), на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи (за наявності документів, що підтверджують зв'язок службового відрядження з основною діяльністю підприємства). У відповідності до підпункту 140.1.7 пункту 140.1 статті 140 Податкового кодексу України, постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011р. № 98 затверджено суми та склад витрат на відрядження осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів. Сума витрат на відрядження, не підтверджених документально, на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи (добові витрати) в разі відрядження у межах України визначається згідно з наказом про відрядження та відповідними первинними документами, виходячи з розрахунку 30 грн. на добу. За кожний день перебування працівника у відрядженні, враховуючи вихідні, святкові й неробочі дні та час перебування в дорозі (разом з вимушеними зупинками), йому виплачуються добові в межах сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 N 98. При визначенні строків позовної давності при зверненні працівника до суду з вимогами про стягнення заборгованості по витратах на відрядження, слід виходити з того, що ці правовідносини є не цивільно-правовими, а виключно трудовими (ст. ст. 97, 121 КЗпП) і гарантії й компенсації при службових відрядженнях надаються у межах законодавства про оплату праці. Тому, у відповідності до ч.2 ст. 233 КЗпП України працівник має право звернутися до суду з вимогами про виплату заборгованості за відрядження без обмеження будь-яким строком. У відповідності з п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved