Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

В лютому 2021 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання. В обґрунтування позову посилався на те, що 29.12.2014 р. між ним та відповідачем був укладений договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Саховою М.А. за реєстровим №6302 за умовами якого він передав, а відповідач прийняв у власність належну йому 43/100 частки домоволодіння за адресою [ADDRESS] , з покладанням на відповідача обов`язків довічно утримувати позивача, а саме: надавати матеріальне забезпечення у розмірі 500 грн. на місяць, забезпечувати його житлом із збереженням за останнім права безоплатного довічного проживання у вказаній вище частки домоволодіння, здійснювати догляд та надання необхідної допомоги, надавати побутові послуги, виконувати різні ремонтні роботи, забезпечувати належними лікувальними засобами, продуктами харчування, забезпечувати послуги адвокатів та нотаріусів. Однак відповідач не надавав і не надає йому будь-якої матеріальної допомоги як і іншу допомогу незважаючи на те, що він протягом останніх років хворіє і майже всю пенсію витрачає на ліки. [PERSON] жодного разу не приїжджав до нього, щоб провідати та дізнатись про стан його здоров`я, не запропонував йому допомоги. У зв`язку із чим позивач просить суд розірвати договір довічного утримання,укладений 29.12.2014 р. між ним та відповідачем, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Саховою М.А., повернути сторони в первісний стан. Судові витрати покласти на відповідача. Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.3, 4 ст. 12, ч.1, 2 ст.13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. Ухвалу суду від 22.02.2021 р. про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі відповідачу направлено за визначеною адресою та визначено строк для подання відзиву на позовну заяву (а.с. 35). У визначений строк відповідач відзив на позовну заяву не подав, доказів на спростування вимог, що викладені в позовній заяві в порядку ст. 83 ЦПК України суду не надав. У зв`язку із неявкою відповідача судом було вжито заходи для належного повідомлення про судове засідання на 27.04.2021 р. та 21.05.2021 р. Поштове повідомлення повернулось до суду із відміткою адресат відсутній за вказаною адресою. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник позивача [PERSON] через яку позивач приймав участь у розгляді справи у судове засідання не з`явилася, але нею подано письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, задоволення позову, крім того представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився без поважних причин, хоча про час, місце та дату розгляду справи було повідомлено належним чином замовною кореспонденцією про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав. Приймаючи до уваги думку представника позивача, який не заперечував проти заочного вирішення справи, суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 280-283 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Третя особа приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Сахова М.А. надала суду письмову заяву в якій просила справу розглядати без її участі. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку про таке. Як передбачено ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, правочини. В силу вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.626 ч. 1 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення,зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ч. 1 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ч. 1 ЦК України). Як вказує ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або її частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно з частиною першою статті 749 ЦК України, у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. За правилами статті 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Статтею 651 ЦК України визначається, що істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України). З матеріалів справи встановлено, що 29.12.2014 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання,посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Саховою М.А. за реєстровим № 6302, за умовами якого [PERSON] (як відчужував) передає у власність [PERSON] (набувачу) належну йому на праві приватної власності 43/100 частини домоволодіння з належними до нього прибудовами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з покладанням на відповідача [PERSON] наступних обов`язків(п.п.2.1.-2.2 договору): матеріальне забезпечення з утримання (догляду), яке щомісячно має надаватись набувачем у сумі 500 грн. ; забезпечення його житлом шляхом збереження права беоплатного по життєве проживання у відчужуваній частині домоволодіння самостійно забезпечення придатним для носіння одягом та взуттям; здійснення догляду та надання необхідної допомоги; забезпечення належними лікувальними засобами; забезпечення щоденними калорійним харчуванням (сніданок, обід і вечеря); надання побутових послуг; забезпечення послугами адвокатів та нотаріусів. Право власності на вказану у договорі частину домоволодіння переходить до відповідача з моменту державної реєстрації цього договору(п.4.4 договору). Відповідно до п.4.5 цей договір може бути розірвано за згодою сторін, а у випадку невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання однією із сторін - у судовому порядку на вимогу зокрема віджучувача. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що відповідач взагалі не виконує взяті на себе за умовами договору обов`язки, а саме: жодного разу протягом останніх років не приїжджає до нього, не піклується про стан його здоров`я, не забезпечує його ліками, продуктами харчування тощо. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є особою похилого віку, пенсіонером, інвалідом 2 групи, має захворювання: ішемічну хворобу серця, атеросклеротичний кардіосклероз, постійна форма фібриляції передсердя, гіпертонічну хворобу ІІ стадії. деформуючий остеопороз з ураженням крупних суглобів кінцівок( а.с.7, 24). Таким чином позивач має низку захворювань, та потребує медичного лікування. Як законодавством, так і умовами оспорюваного договору, обов`язок належного виконання умов договору покладено на набувача [PERSON] , відчужувач [PERSON] у договорі не має обов`язків, він наділяється лише правом вимоги, а тому саме відповідач повинен довести факт вчинення відповідних дій, а не відсутність його вини у невиконанні або неналежному виконанні умов договору довічного утримання. Протягом часу розгляду справи відповідачем суду не надано належних та допустимих доказів у підтвердження виконання у повному обсязі обов`язків, передбачених договором, у період, зазначений у позовній заяві. Судом встановлено, що позивач є хворою людиною, маючи серцеве захворювання, гіпертонічну хворобу, ураження суглобів кінцівок, відповідач не надав жодного фіскального чеку на придбання ліків відповідної лікувальної спрямованості. Аналізуючи наведене, суд встановив, що [PERSON] не виконує обов`язки набувача, покладені на нього договором довічного утримання. Порушення договору з боку відповідача є істотним, оскільки внаслідок невиконання ним умов договору, друга сторона [PERSON] значною мірою позбавляється того, на що він розраховував при укладенні договору, а саме забезпечення його щоденних життєвих потреб, що відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України,ч.1 ст.755 ЦК України є підставою для його розірвання за рішенням суду. За таких обставин, виходячи з наведеного та вимог ст.755 ЦК України, суд дійшов висновку про те, що доказів належного виконання умов договору відповідачем матеріали справи не містять, а тому наявні підстави для задоволення позову про розірвання цього договору. Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України),у зв`язку з чим право власності відповідача на набуте за цим договором майно підлягає скасуванню,з поновленням реєстрації такого права за позивачем. Як вбачається з матеріалів справи, приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Саховою М.А. на підставі статті 73 Закону України «Про нотаріат» та у зв`язку з посвідченням договору довічного утримання (догляду), 29.12.2014 року накладено заборону на відчуження зазначеного в договорі майна - частини домоволодіння, яке належить [PERSON] до припинення договору. Судове рішення про розірвання договору довічного утримання є підставою для скасування заборони на відчуження частини домоволодіння позивачки із зняттям з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Відповідно до ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача суд стягує документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2724гр.00 коп. На підставі ст. ст. 744,749,751,755,756 ЦК України,ст.ст.12,13,76,81,141,258,259,263,265,353,355 ЦПК України,суд-

Outcome: approved