Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

В лютому 2012 року [PERSON] (Позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (Відповідач) про визнання права власності на майно, в порядку поділу майна, набутого в шлюбі, в якому просила постановити рішення, яким в порядку поділу майна, набутого в шлюбі, визнати за нею право власності на 1\\2 частину трьохкімнатної квартири [ADDRESS]; 1\\2 частину нежилих приміщень з № 1 по № 6, № 6-а, з № 7 по № 10 (групи приміщень № 389) - кафе-бар, загальною площею 145,0 кв.м., розташовані за адресою: [ADDRESS] (літера А) (а.с.2-3 т1). Ухвалою суду від 05.03.2012р. відкрито провадження у вказаній справі та призначено до розгляду у судовому засіданні (а.с.24 т1). В травні 2012 року Позивачка подала суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила визнати за нею 1\\2 частину трьохкімнатної квартири [ADDRESS]; 1\\2 частину нежилих приміщень з № 1 по № 6, № 6-а, з № 7 по № 10 (групи приміщень № 389) - кафе-бар, загальною площею 145,0 кв.м., розташовані за адресою: [ADDRESS] (літера А); стягнути з Відповідача на її користь грошову компенсацію у сумі 117 415,75 грн. за 1\\2 частину автомобіля Мітсубісі Паджеро (а.с.37-38 т1). Окрім того, 24.05.2012р. Позивачка повторно звернулась до суду з заявою про забезпечення позову (а.с.49-50 т1), яка ухвалою суду від 24.05.2012р. була задоволена шляхом накладення арешту на трьохкімнатну квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON]; нежилі приміщення з № 1 по № 6, № 6-а, з № 7 по № 10 (групи приміщень № 389) - кафе-бар, загальною площею 145,0 кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS] (літера А), що належить [PERSON] (а.с.51-52 т1). Протокольною ухвалою суду від 11.06.2012р. за клопотанням представника Відповідача - [PERSON] до участі у справі залучено Відкрите акціонерне товариство «Банк Кіпру» в якості третьої особи (а.с.67-68 т1). Рішенням Шевченківського районного суду у м.Києві від 05.09.2012р. позов задоволено частково, в порядку поділу спільного сумісного майна визнано за [PERSON] право власності на 1\\2 частину квартири [ADDRESS]; в порядку поділу спільного сумісного майна визнано за [PERSON] право власності на 1\\2 частину квартири [ADDRESS]; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 3 219,00 грн., в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (а.с.94-97 т1). Не погоджуючись з рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 05.09.2012р. Позивачка подала апеляційну скаргу до Апеляційного суду м.Києва (а.с.101-105 т1), який своєю ухвалою від 23.01.2013р. апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 05.09.2012р. відхилив, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05.09.2012р. залишив без змін (а.с.133-134 т1). Позивачкою була подана касаційна скарга на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 05.09.2012р. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 23.01.2013р. до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (а.с.138-141 т1), який своєю ухвалою від 15.02.2013р. відкрив касаційне провадження у вказаній справі (а.с.147 т1). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.07.2013р. касаційну скаргу [PERSON] задоволено, рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 05.09.2012р. та ухвалу Апеляційного суду м.Києва від 23.01.2013р. скасовано, а справу за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа - Відкрите акціонерне товариство «Банк Кіпру», про визнання права власності та поділ майна, набутого під час шлюбу, передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.155-157 т1). При цьому в ухвалі суду касаційної інстанції зазначено обставини, які підлягають з'ясуванню при новому розгляді справи. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Києва Маліновської В.М. від 12.08.2013р. вказану справу призначено до слухання у відкритому судовому засіданні (а.с.167 т1). У грудні 2013 року Позивачем було подано клопотання про призначення авто-товарознавчої експертизи, проведення якої просила доручити товариству з обмеженою відповідальністю «Український експертний центр «Експерт-Сервіс Авто». У судовому засіданні 21.01.2014р. позивач - [PERSON] та її представник - [PERSON] підтримали клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи, на вирішення якої просили поставити наступне питання: - яка середня ринкова вартість автомобіля марки «Мітсубіші Паджеро», 2008 року на теперішній час?. Представник Відповідача [PERSON] - [PERSON] подав клопотання, в якому запропонував питання на вирішення експертам сформулювати наступним чином: - визначити дійсну ринкову вартість автомобіля марки «Мітсубіші Паджеро», 2008 року, з пробігом на момент продажу (88 000,00 км.), після ДТП, з пошкодженим двигуном та автоматичною коробкою передачі, який належав [PERSON], із врахуванням строку експлуатації транспортного засобу (шість років). Ухвалою суду від 21.01.2014р. у справі призначено судову авто-товарознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: - яка середня ринкова вартість автомобіля марки «Мітсубіші Паджеро», 2008 року, який належав [PERSON] з урахуванням наявних даних про його технічний стан, на теперішній час? Проведення експертизи доручено експертам товариства з обмеженою відповідальністю «Український експертний центр «Експерт-Сервіс Авто». Витрати по проведенню експертизи покладено на позивача - [PERSON]. На час проведення експертизи у справі оголошено перерву (а.с.238-239 т1). Після надходження до суду висновку № 20 судової автотоварознавчої експертизи, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з викликом сторін по справі. Свої позовні вимоги з урахуванням уточнень від 26.08.2014р. (а.с.35-39 т2) Позивачка обґрунтовує тим, що вона перебувала з Відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 23 липня 1999 року. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26.05.2009 року шлюб між ними було розірвано. Від сумісного проживання з відповідачем сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] За відповідачем - [PERSON] відповідно до свідоцтва від 18.07.2006р. зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS], а згідно зі свідоцтвом від 24.09.2008р. - право власності на нежилі приміщення №№ 1-6, 6а, №№ 7-10 за вказаною адресою, які були придані за час шлюбу і підлягають поділу як спільне майно подружжя. 18 травня 2010 року Позивачкою булу дана згода на укладення договору як подружжя, а саме: на отримання відповідачем кредиту у ВАТ «Банк Кіпру» та передачу в іпотеку (в забезпечення зобов'язань за кредитним договором) нежилих приміщень з № 1 по № 6, № 6а, з № 7 по № 10 (групи приміщень № 389) кафе-бар, які розташовані в [ADDRESS] (літера А). Дана згода посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим номером 806. На момент укладення даного договору відповідач визнав той факт, що спірні нежилі приміщення є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки він не заперечував щодо надання позивачкою згоди на передачу їх в іпотеку як майна, набутого в шлюбі, окрім того, Позивачка зауважила, що спірні нежилі приміщення були придбані за договором інвестування будівництва ще задовго до припинення сімейно-шлюбних відносин з відповідачем. Окрім того, в період шлюбу сторонами був придбаний автомобіль «Мітсубісі Паджеро», 2008 року випуску, який був проданий Відповідачем без згоди Позивачки в 2010 році. Згідно з висновком 161/12-ТЗ про дійсну ринкову вартість транспортного засобу від 16.12.2013р., проведеного СОД [PERSON], по заяві [PERSON], оцінка значення ринкової вартості автотранспортного засобу Мітсубісі Паджеро складає 175 354,20 грн., отже, зазначену вартість автомобіля, який є спільною сумісною власністю подружжя необхідно врахувати при поділі майна. Враховуючи вищевикладене, Позивачка просила: - в порядку поділу спільного сумісного майна визнати за нею право власності на 1\\2 частину квартири [ADDRESS]; - в порядку поділу спільного сумісного майна визнати за нею право власності на 1\\2 частину нежилих приміщень з № 1 по № 6, № 6-а, з № 7 по № 10 (групи приміщень № 389) - кафе-бар, загальною площею 145,0 кв.м., в будинку [ADDRESS]; - в порядку поділу спільного сумісного майна стягнути з Відповідача на її користь грошову компенсацію вартості 1\\2 частину автомобіля Mitsubishi Pajero Wagon у розмірі 87 677,10 грн. В судовому засіданні 20 травня 2014 року за клопотанням Відповідача були допитані [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якості свідків (а.с.12-14 т2). Так, [PERSON] повідомив суду, що він знайомий з Відповідачем та Позивачкою 14 років, знаходиться з ними в дружніх стосунках, працює механіком. Зазначив, що з 2008р. Відповідач проживав окремо на [ADDRESS], як холостяк. Разом з тим, [PERSON] бував також і в квартирі на Руданського, де Відповідач проживав з дружиною, проте десь приблизно з травня-червня 2008 року він звертався за допомогою до Відповідача, виходячи з того, що останній проживав окремо від сім'ї на бульварі Лепсе. Свідок [PERSON] повідомив суду, що знайомий з Відповідачем близько 14 років, з Позивачкою особисто не знайомий, проте бачив її один чи два рази та знав, що вона є дружиною Відповідача. В 2008р. приїздив 3-4 рази (у травні- червні) до Відповідача на бульвар Лепсе, останній повідомив йому, що не живе з жінкою та планує подавати на розлучення. У свідка склалось враження, що Відповідач не проживає з Позивачкою та не підтримує жодних щлюбно-сімейних відносин, оскільки вони разом з Відповідачем знаходились в квартирі на бул. Лепсе до 2-3 годин ночі, Позивачки у вказаній квартирі не було та вона не дзвонила до Відповідача. Брат Відповідача - [PERSON] повідомив суду, що знайомий з Позивачкою з 1998 року, між ними були завжди добрі відносини, зустрічали на день народженнях та інших святах, дружили сім'ями, бували часто в гостях в одне одного. Зазначив, що з 2008 року відносини між Позивачкою та Відповідачем погіршились, Позивачка влаштовувала скандали, висловлювала своє незадоволення чоловіком, про що йому розповідав сам Відповідач, який також повідомив, що подружжя шлюбно-сімейні відносини не підтримує. Разом з тим зазначив, що Відповідач все рідше хотів йти додому, проте підтримував стосунки з дітьми, займався їх вихованням та утриманням, що робить і досі. В судовому засіданні 05.06.2014р. за клопотанням Відповідача були допитані [PERSON] та [PERSON] (а.с.22-24 т2). Так, [PERSON] повідомив суду, що Позивачка та Відповідач є його кумами, так як хрестили його дитину 1994 року народження, до розірвання шлюбу часто спілкувались. Повідомив, що з травня 2008 року Відповідач не живе з Позивачкою, а проживає на бульварі Лепсе, про що він достовірно знає, оскільки в травні-червні 2008 року він проживав разом з ним за вказаною адресою, оскільки відправив свою сім'ю у Росію. Зазначив, що не знає кому належить квартира на Отрадному, та про інше майно Відповідача теж нічого повідомити не може. [PERSON] повідомив суду, що є другом Відповідача з 2000 року, Позивачку знає, проте не спілкується з нею. Десь в 2004 році Відповідач позичив в нього гроші на квартиру, яку наскільки було йому відомо, Відповідач збирався придбати на Руданського. Приблизно через рік Відповідач повернув кошти після того, як продав іншу квартиру, розписки не збереглось. Повідомив, що з 2006 року проживав з сім'єю на бул. Лепсе два чи півтора роки до травня 2008 року, потім Відповідач повідомив його, що йому немає де жити, тому він знайшов іншу квартиру. Відповідач проживав сам в квартирі на бул. Лепсе десь приблизно до 2010 року. Зазначив, що йому відомо, що кафе належить Відповідачу, про інше майно, що належить Відповідачу інформації немає. В судовому засіданні 30 січня 2015 року Позивачка та її представник - [PERSON] підтримали уточнені позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник - [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечили та просили відмовити в його задоволенні. Зазначили, що у 1998 році мати [PERSON] - [PERSON] подарувала йому квартиру за адресою [ADDRESS], яку Відповідач в подальшому продав за 55 000 доларів США 09.09.2005р. та за виручені кошти проплатив інвестиційний договір на придбання квартири за адресою [ADDRESS]. Разом з тим, для проплати за інвестиційним договором суми у розмірі 287 102 грн., Відповідач позичив цю суму у позику у [PERSON] у жовтні 2004 року, яку повертає з продажу квартири на Лепсе, що підтверджується свідченнями [PERSON], брата [PERSON], квитанціями про сплату інвестиційних внесків, договором про інвестування, також це підтверджується тим, що Позивачка на той період не працювала та не мала власних коштів, таким чином вказана квартира на [ADDRESS] була придбана за власні кошти Відповідача. Щодо нежилих приміщень за адресою [ADDRESS], Відповідач зазначив, що вказані приміщення 25.08.2005р. були про інвестовані [PERSON] на підставі Договору № 807-НП про участь у ФФБ від 25.08.2005р., в подальшому між [PERSON], [PERSON] та АКБ «Аркада» було укладено договір № 807-НП/1 про уступку права вимоги та Договір № 807-НП про уступку майнових прав на ці нежитлові приміщення. Вказані житлові приміщення були передані [PERSON] на підставі Акту прийому-передачі вбудовано-прибудованих приміщень 05.12.2005р., але не були зареєстровані в БТІ належним чином, оскільки [PERSON] було прийнято рішення про збільшення розміру вказаних приміщень за рахунок добудування. Так, Свідоцтво про право власності на ці нежитлові приміщення № 1234-В було видано [PERSON] 24.09.2008р., тобто тоді, коли сторони вже не підтримували жодних стосунків та не проживали разом, що підтверджується рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 26.05.2009р. Щодо тверджень Позивачки про те, що вона в травні 2010 року надавала нотаріально посвідчену згоду подружжя своєму колишньому чоловіку [PERSON] на укладення кредитного договору, то нотаріус при посвідченні такої згоди не встановлює факт права приватної власності подружжя, окрім того, на момент засвідчення згоди дані приміщенням не були оспорюваними. Щодо поділу автомобіля, то чинним законодавством не встановлено законного способу визначити вартість майна на момент розгляду справи, яке було продано декілька років назад та якого вже не існує, а крім того на який є докази про вчинення з ним правочину (факту продажу та сплати податків). Окрім того, оспорюваний автомобіль був придбаний у серпні 2008 року, тобто фактично через три місяці після фактичного припинення шлюбних відносин і тому не може вважатися спільним майном, а є особистою власністю [PERSON] і не може бути поділений між сторонами відповідно до засади рівності часток подружжя (а.с.107-110 т2) Суд, вислухавши пояснення сторін та свідків, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що 23 липня 1999 року між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім'ї було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження 23.07.1999р. зроблено запис за № 916, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER]. Прізвища після реєстрації шлюбу визначені чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON] (а.с. 4 т1). Позивачка зазначила, що за період шлюбу з Відповідачем, ними було придбано: квартира [ADDRESS]; - нежилі приміщення з № 1 по № 6, № 6-а, з № 7 по № 10 (групи приміщень № 389) - кафе-бар, загальною площею 145,0 кв.м., в будинку [ADDRESS] та автомобіль Mitsubishi Pajero Wagon, 2008 року випуску, а тому вказане майно підлягає поділу як спільне майно подружжя. Від шлюбу подружжя має двох спільних дітей - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління у м. Києві 21.01.2000р. (а.с.10), та [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві 12.01.2006р. (а.с.11). 16 червня 2009 року шлюб між сторонами було розірвано, про що 16.06.2009р. складено відповідний актовий запис № 485, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу «Повторно», виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві 07.02.2012р. серія [NUMBER] (а.с.12). Так, судом встановлено, що під час шлюбу з Позивачкою Відповідачем - [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS], що складається з 3 кімнат, жилою площею 49,90 кв.м., загальною площею 88,40 кв.м., що підтверджується Свідоцтвом про право власності від 18.07.2006р., виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 13.07.2006р. № 1324-С/КІ (а.с.5), реєстраційний напис Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна записаний у реєстрову книгу № 463-155 за реєстровим № 44853 21.07.2006р.; нежилі приміщення з № 1 по № 6, № 6а, з № 7 по № 10 (групи приміщень № 389) - кафе-бар загальною площею 145,00 кв.м., які розташовані в [ADDRESS] (літера А), що підтверджується Свідоцтвом про право власності від 24.09.2008р., виданого Головним управлінням комунальної власності м. Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі наказу Головного управління комунальної власності м. Києва від 24.09.2008р. № 1234-В (а.с.8), реєстраційний напис Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна записаний у реєстрову книгу № 144п-71 за реєстровим № 8133-п 30.09.2008р.; автомобіль Mitsubishi Pajero, 2008 року випуску, що підтверджується довідкою УДАІ ГУ МВС України в м. Києві від 23.02.2012р. № 10/3108 вх (а.с.42-43 т1). Разом з тим, Відповідач зазначив, що квартира [ADDRESS], була придбана ним за власні кошти, які він позичив в [PERSON] та, які були в подальшому повернуті останньому після продажу власної, подарованої матір'ю, квартири [ADDRESS]. Проте, вказані обставини та той факт, що вказана квартира була придбана за власні кошти Відповідача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на належних та допустимих доказах, в розумінні ст.ст. 58-59 ЦПК України, та водночас вказані обставини не можуть підтверджуватись лише показаннями свідків без надання інших доказів на їх підтвердження. Щодо нежитлових приміщень, поділу яких вимагає Позивачка, [PERSON] зазначив, що Свідоцтво про право власності вказані нежилі приміщення № 1234-В було видано [PERSON] 24.09.2008р., тобто тоді, коли сторони вже не підтримували жодних стосунків та не проживали разом, що підтверджується рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 26.05.2009р. Судом встановлено, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 26 травня 2009 року у справі № 2-2587-1/09 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили 18.06.2009р., шлюб, зареєстрований 23 липня 1999 року у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 916, між [PERSON] та [PERSON] - розірвано (а.с.87 т1). Вказаним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 26 травня 2009 року встановлено, що між сторонами не склалися нормальні сімейні відносини з різних причин, а тому вони сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують протягом року. Таким чином, фактично Солом'янським районним судом м. Києва в рішенні від 26.05.2009р. було встановлено, що Позивачка та Відповідач не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбно-сімейних відносин з травня 2008 року, що також підтверджується показаннями свідків, які були допитані в судовому засіданні. Проте,судом встановлено, що 25 серпня 2005 року між [PERSON], який є рідним братом Відповідача, та Акціонерним комерційним банком «Аркада» було укладено Договір 807-НП про участь у Фонді фінансування будівництва, за умовами якого Довіритель на підставі повного визнання ним Правил Фонду фінансування будівництва за програмою АТ ХК «Київміськбуд», затвердженими рішенням Правлінням АКБ «Аркада» (Протокол № 6 від 04.02.2004р.) дає згоду на участь у ФФБ, бере на себе зобов'язання виконувати Правила ФФБ, передає кошти Банку у довірче управління з метою отримання у власність об'єкта інвестування та встановлює обмеження щодо окремих дій Банку з управління цими коштами, а Банк приймає кошти на рахунок ФФБ у довірче управлвння з подальшим використанням коштів ФФБ у порядку, визначеному Правилами ФФб та Договором (а.с.49-51 т2). З інформації, що була надана ПАТ АКБ «Аркада» листом № 782/7БТ від 13.11.2014р. (а.с.72 т2) на виконання ухвали суду від 10.10.2014р. (а.с.63-65 т2) встановлено, що [PERSON] уклав Договір про участь у ФФБ № 807-НП від 25.08.2005р., за умовами якого довіритель про інвестував будівництво наступного об'єкта інвестування: - [ADDRESS], нежитлове приміщення № 6, загальна площа 85,09 кв.м., запланована дата введення об'єкта будівництва в експлуатацію - 30.11.2005р. На інвестування зазначеного об'єкта [PERSON] вніс 338 913,47 грн., що становить 100% вартості вимірних одиниць об'єкта інвестування, з яких 150 995,53 грн. згідно прибуткового касового ордеру № 26 від 25.08.2005р., - 187 917,94 грн. згідно прибуткового касового ордеру № 11 від 26.08.2005р., на підтвердження чого були видані Свідоцтва про участь у ФФБ виду А за програмою АТХК «Київміськбуд» № 046836 від 25.08.2005р. (а.с.73 т2) та № 046542 від 26.08.2015р. (а.с.74 т2). В подальшому, 13 вересня 2005 року між Акціонерним комерційним банком «Аркада», [PERSON] та [PERSON] укладено договір № 807-НП/1 про уступку права вимоги, за яким на підставі підпункту б) підпункту 2) пункту 2.2.2. за Договором № 807-НП про участь у ФФБ від 25.08.2005р. (Основний договір), Попередній довіритель уступає, а Наступний довіритель приймає на себе право вимоги, належне Попередньому Довірителеві за Основним договором, укладеним між Попереднім Довірителем та Банком (а.с.56 т2). Відповідно до п.2.2. Договору № 807-НП/1 від 13.09.2005р. Банк зобов'язується видати Новому Довірителю Свідоцтво до Основного договору відповідного зразка в день укладення цього Договору. На виконання п.2.2. вказаного Договору, Відповідачу було видано Свідоцтво про участь у ФФБ виду А за програмою АТХК «Київміськбуд» № 047543 від 13.09.2005р. (а.с.75 т.2). За Договором № 807-НП про уступку майнових прав від 13.09.2005р., укладеним між АКБ «Аркада» та [PERSON], Банк уступає Довірителю майнові права на об'єкт інвестування згідно Договору № 807-НП від 25.08.2005р., які Банк набув відповідно до умов Генерального договору від 10.06.2002р. з АТХК «Київміськбуд» (а.с.53 т2). Згідно Розписки № 602 від 03.12.2005р., виданої довірителю - [PERSON] про вилучення Свідоцтва до Договору про участь у ФФБ № 807-НП від 25.08.2005р., згідно якого здійснено 100% інвестування об'єкта інвестування - нежитлового приміщення № 6 на першому поверсі в [ADDRESS], загальною площею 85,09 кв.м., в сумі 338 913,47 грн. (а.с.52 т2). В подальшому між Відповідачем та Головним управлінням економіки та інвестицій Київської міської державної адміністрації було укладено Договір № 808 від 12.09.2006р. про сплату інвестором пайової участі (внесків) в сумі 12,28 тис. грн. на створення соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва у звязку із інвестуванням будівництва нежитлового приміщення [ADDRESS] загальною площею 85,30 кв.м. з подальшим використанням під кафе (а.с.89-90 т2), та Договір № 673 від 31.07.2007р. про сплату інвестором пайової участі (внесків) в сумі 41,61 тис. грн. на створення соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва у звязку із інвестуванням будівництва нежитлового приміщення [ADDRESS] загальною площею 145,70 кв.м. з подальшим використанням під кафе-бар (а.с.86-87 т2). На виконання вказаних договорів, Відповідачем 12 вересня 2006 року та 03 серпня 2007 року на рахунок Головного управління економіки та інвестицій Київської міської державної адміністрації було сплачено пайові внески в сумі 12 028,00 грн. та 41 610,00 грн. відповідно, що підтверджується квитанцією № 31 від 12.09.2006р. (а.с.91 т2) та меморіальним ордером № 9 від 03.08.2007р. (а.с.88 т2). Розпорядженням Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 04.02.2008р. № 73 «Про затвердження акта державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта «Нежитлове приміщення № 6 (кафе) вбудоване в житловий будинок за адресою: [ADDRESS]» (а.с.84 т2)з урахуванням звернення [PERSON] від 17.01.2008р. № М-165 затверджено акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта «Нежитлове приміщення № 6 (кафе) вбудоване в житловий будинок за адресою: [ADDRESS] від 21.12.2007р. (а.с.81-82 т2). При цьому, судом встановлено, що 18 травня 2010 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк Кіпру» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 14/6-186/2010 (кредит на купівлю житлової нерухомості) (а.с.62-64 т1) в забезпечення зобов'язань по якому між Банком та Відповідачем 18 травня 2010 року було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 807, за яким предметом іпотеки визначено нежилі приміщення з № 1 по № 6, № 6а, з № 7 по № 10 (групи приміщень № 389) - кафе-бар загальною площею 145,00 кв.м., які розташовані в [ADDRESS] (літера А) (а.с.57-61 т1). Вказані кредитний та іпотечний договір були укладені Відповідачем з Банком за згодою [PERSON], як колишньої дружини, на укладення зазначених договорів, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованою в реєстрі за № 806 (а.с.146 т1). З огляду на вищевикладене, вбачається, що фінансування будівництва нежилих приміщень з № 1 по № 6, № 6а, з № 7 по № 10 (групи приміщень № 389) - кафе-бар загальною площею 145,00 кв.м., які розташовані в [ADDRESS] (літера А) було здійснено Відповідачем в період ведення спільного господарства та підтримки шлюбних відносин з Позивачкою, а тому вказане майно є спільним майном подружжя та підлягає поділу в рівних частках, не зважаючи на той факт, що свідоцтво про право власності на вказані приміщення було отримано лише 24.09.2008р., тобто в період, коли сторони вже не підтримували шлюбних відносин. В судовому засіданні Позивачка зазначила, що за час шлюбу нею та Відповідачем був придбаний автомобіль «Мітсубісі Паджеро», 2008 року випуску, який в подальшому був проданий Відповідачем без згоди Позивачки в 2010 році. Судом встановлено, що в березні 2008 року автомобіль Mitsubishi Pajero 3828 (2008), колір чорний, № куз. [NUMBER] був ввезений з-за кордону та згідно довідки УДАІ ГУ МВС України в м. Києві від 23.02.2012р. № 10/3108 вх за даними автоматизованої інформаційно-пошукової системи УДАІ м. Києва власником автомобіля Mitsubishi Pajero 3828 (2008) вказано [PERSON], [INFO], [ADDRESS] (а.с.43 т1). Враховуючи викладене, суд вважає, що часом придбання спірного автомобіля Mitsubishi Pajero 3828 (2008) є саме березень 2008 року, водночас, доказів на підтвердження того, що фактично грошові кошти за спірний автомобіль сплачені Відповідачем в період роздільного проживання з Позивачкою в момент реєстрації ТЗ в серпні 2008 року в судовому засіданні не здобуто, а тому автомобіль Mitsubishi Pajero є спільною власністю подружжя та підлягає поділу. Разом з тим, судом встановлено, що в жовтні 2010 року Відповідач зняв вказаний ТЗ з обліку та реалізував без згоди позивачки за 1 000,00 грн., що підтверджується Довідкою-рахунком ТОВ «Автокорпорація» від 26.10.2010р. серії КІМ № 355360 (а.с.82 т1), з яких Відповідачем було сплачено податок з доходів від продажу рухомого майна в сумі 150,00 грн., що підтверджується квитанцією № 152806/64 від 26.10.2010р. (а.с.83 т1). При визначенні вартості автомобіля щодо 1 / 2 якої Позивачка просила стягнути компенсацію вона виходила з суми, зазначеної саме стороною Позивача (а.с.241-245 том.1). Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічні положення передбачені і в ч.ч. 3,4 ст. 368 Цивільного кодексу України, в яких зазначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Враховуючи те, в судовому засіданні достовірно встановлено, що квартира [ADDRESS], нежилі приміщення з № 1 по № 6, № 6а, з № 7 по № 10 (групи приміщень № 389) - кафе-бар загальною площею 145,0 кв.м., які розташовані ха адресою: [ADDRESS] (літера А) та автомобіль Mitsubishi Pajero були придбані відповідачем під час шлюбу, а шлюбні відносини між позивачем та відповідачем на час придбання вказаного нерухомого та рухомого майна не були припинені і режиму роздільного проживання встановлено не було, то вони є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти. Обставини, що зазначені відповідачем на заперечення позовних вимог та подані ним докази не доводять того, що спірна квартира, нежилі приміщення та автомобіль не є об'єктом спільної сумісної власності. Досліджені судом докази свідчать про те, що спірні об'єкти нерухомості та автомобіль були придбані за спільні кошти подружжя, належних та допустимих доказів на підтвердження зворотного суду не надано. Згідно положень п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За статтею 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. При цьому вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до п. 23 Постанови №11 від 21.12.2007р. судам, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. За дослідженням, проведеним ПП [PERSON] за заявою [PERSON] середня ринкова вартість автомобіля Mitsubishi Pajero 3828 на момент поданої заяви може складати 234 831,49 грн. в т.ч. ПДВ (а.с.39-40 т1). Згідно Звіту № 169/8 про ринкову вартість колісного транспортного засобу, складеного 25.11.2013р. ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт» на запит № 169 від 25.10.2013р. від адвоката [PERSON],середня ринкова вартість автомобіля Mitsubishi Pajero 3828 на момент поданої заяви може складати 234 963,60 грн. (а.с.174-175 т1). Відповідно до висновку 4/11-ТЗ про дійсну ринкову вартість транспортного засобу від 26.10.2010р., складеного СОД [PERSON] на замовлення [PERSON] ринкова вартість автомобіля Mitsubishi Pajero Wagon, кузов № [NUMBER] станом на 26.10.2010р. складає 144 304,97 грн. (а.с.182-185 т1). Разом з тим, згідно висновку 161/12-ТЗ про дійсну ринкову вартість транспортного засобу від 16.12.2013р., складеного СОД [PERSON] на замовлення [PERSON] ринкова вартість автомобіля Mitsubishi Pajero Wagon, кузов № [NUMBER] на дату оцінки складає 175 354,20 грн. (а.с.242-245 т1). Згідно Висновку № 20 судової авто товарознавчої експертизи, складеного 07.02.2014р., середня ринкова вартість автомобіля Mitsubishi Pajero, з номером кузову [NUMBER], 2008 року випуску, який належав [PERSON] з урахуванням наявних даних про його технічний стан, станом на 07.02.2014р. становить 227 722,70 грн. (а.с.250-255 т1). Зважаючи, що на час розгляду справи спірний автомобіль Mitsubishi Pajero відчужений Відповідачем без відповідної компенсації половини вартості автомобіля Позивачці, виходячи з дійсної вартості автомобіля у відповідності до висновку 161/12-ТЗ про дійсну ринкову вартість транспортного засобу від 16.12.2013р., складеного СОД [PERSON] на замовлення Відповідача, суд дійшов висновку, що в порядку поділу спільного майна подружжя останній зобов'язаний компенсувати на користь Позивачки вартість 1\\2 частини зазначеного автомобіля в сумі 87 677,10 грн. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], третя особа - Відкрите акціонерне товариство «Банк Кіпру», про визнання права власності та поділ майна, набутого під час шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд також присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 219,00 грн. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 57, 59, 60, 62, 69-70, 71, 74 СК України, ст. 383 ЦК України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», та

Outcome: approved