Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

В листопаді 2017р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], в якому просила суд: визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що їй на праві приватної власності належить вказана квартира, однак у вказаній квартирі зареєстрований відповідач, який є її колишнім чоловіком, і останній з січня 2016р. в квартирі не проживає, добровільно залишивши її, забравши особисті речі, чим перешкоджає позивачці у користуванні своєю власністю та змушує нести додаткові витрати, щодо утримання вказаного майна. Оскільки в досудовому порядку спір вирішити не можливо, позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх прав. До судового засідання, позивачкою, було подано на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони, яка заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові і не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку, в судове засідання свого представника не направив, про поважність причин неявки в суд не повідомляв та не просив розглядати справу за його відсутності, відзив на позов стороною відповідача на адресу суду не подавався. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, та за одночасним існуванням всіх обставин, що передбачені у ст. 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що позов підлягає задоволенню з наступник підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що позивачці на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], на підставі договору дарування квартири від 15 травня 2001р. Із довідки Форми №3 вбачається, що у спірній квартирі зареєстровані сторони. За змістом ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02 червня 2017р. у справі № 761/8229/17, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано. Судом встановлено, що в січні 2016р. відповідач добровільно залишив квартиру і в ній не проживає, в якості письмових доказів, стороною позивача були подані акти від 20 травня, 10 серпня, 20 жовтня 2017р., 17 січня, 15 березня 2018р. Судом встановлено, що на адресу Комунального концерну «Центр комунального сервісу» відповідач не звертався з приводу перешкод у користуванні спірною квартирою. В судовому засіданні встановлено факт не проживання відповідача в квартирі [ADDRESS] без поважних причин понад одного року, який підтверджується наданими письмовими доказами. З матеріалів справи не вбачається, що відповідач не проживає в спірній квартирі з поважних причин, а також те, що йому чиняться перешкоди у користуванні зазначеною квартирою. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,0 грн.

Outcome: approved