Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що 25 липня 2007 року між нею та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] . Проте кошти за будинок, визначені у п.2.1. та 2.2 договору купівлі-продажу, [PERSON] позивачці не передав, в будинок після оформлення договору не вселився, майном не цікавився. Крім того зазначає, що їй було відомо, що відповідач оформляв кредит на купівлю будинку, тому позивачка неодноразово зверталась в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з проханням врегулювати дану ситуацію. Зазначає, що вона продовжує проживати у вищезазначеному будинку, у зв`язку з чим несе тягар з його утримання: сплачує податки, комунальні платежі, оплачує ремонтні роботи. За таких обставин просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок [ADDRESS] . У строк, встановлений судом, представником АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого щодо задоволення позову заперечує. В обґрунтування своїх заперечень представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначає, що спірний житловий будинок був придбаний [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, даний договір є чинним. Крім того зазначає, що факт не вселення [PERSON] в будинок і несплата ним позивачці коштів за договором купівлі-продажу не свідчить про припинення права власності [PERSON] на будинок, та не свідчить про добросовісність заволодіння позивачкою вищезазначеним будинком. А також вказує на те, що вищезазначене нерухоме майно є предметом іпотечного договору, укладеного між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] з метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, який також є чинним. А тому суд просить відмовити у задоволення позову у зв`язку з його безпідставністю. Представником Рівненського РВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області було надано пояснення, відповідно до яких зазначає, що у відділі на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист Гощанського районного суду Рівненської області №557/1565/14-ц від 05.02.2015 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 77 328, 57 доларів США. Зазначає, що [PERSON] є власником спірного майна. Тому Рівненським РВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області 12.10.2018 була оформлена постанова про опис та арешт майна, а саме: житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] . Тому, оскільки звернення стягнення на майно боржника є обов`язком державного виконавця, а не його правом, а позовних вимог до Рівненського РВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області заявлено не було, тому вважають Рівненський РВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області є неналежним відповідачем, та просять відмовити у задоволенні позову. 24.10.2019 року [PERSON] було надано письмові пояснення, відповідно до яких зазначає, що він відмовився від права власності на спірний будинок. Він не оплачував комунальні платежі, фактично не користувався будинком, не проводив ремонтних робіт. Крім того зазначив, що письмово повідомив про вищезазначені обставини АТ КБ «ПРИВАБАНК», внаслідок чого йому було повідомлено про анулювання кредитного договору, оскільки фактично кошти [PERSON] не отримав. Позивачка подала заяву про забезпечення доказів. Судом 04.06.2019 р. була постановлена ухвала про забезпечення доказів. 13.11.2019 позивачкою/заявницею було подано заяву про збільшення позовних вимог. Нею було залучено в якості співвідповідача Малошпаківську сільську раду Рівненського району Рівненської області. Однак, зазначена заява від 13.11.2019 року, відповідно до якої позивачка викладає позовні вимоги у наступному вигляді: визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок [ADDRESS] , не відповідає вимогам, що визначені ЦПК України щодо форми та змісту позовної заяви; в ній не зазначено, яким саме діями Малошпаківська сільська рада Рівненського району Рівненської області порушує чи не визнає права позивачки; а тому ця заява не може бути прийнята судом до розгляду як нова позовна заява. Позивачкою було заявлене клопотання про виклик свідків з метою підтвердження тих обставин, що вона проживає в будинку більше десяти років, а [PERSON] у цьому будинку не проживає більше десяти років. Зважаючи, що представник відповідача АТ КБ «ПРИВАБАНК» не оспорює зазначену обставину; і відповідач [PERSON] також не оспорював обставини, про які зазначила позивачка, то суд вважав за недоцільне допитувати свідків на підтвердження тих обставин, які ніким не оспорюються. Позивачкою було заявлене клопотання про витребування доказів, зокрема, кредитну справу за договором від 25.07.2007 року. Але, оскільки зазначений договір не стосується предмету розгляду даної справи, його укладення не оспорюється сторонами, то суд не вбачає за необхідне та доцільне витребовувати зазначені позивачкою документи. Позивачка позов підтримала та надала суду пояснення з приводу тих обставин, про які вона зазначила у позові. Вважає, що відповідач [PERSON] , по суті, її ошукав, і вона опинилася заручницею його неправомірних дій. Вона користувалася будинком і користується ним і на даний час, проводила там ремонтні роботи. А тому вважає що, оскільки таке користування мало місце більше 10 років, і було відкрите, то вона набула право власності на зазначене будинковолодіння за набувальною давністю. В останнє судове засідання позивачка не з`явилася та подала заяву про відкладення розгляду справи. Представник позивачки в судове засідання не з`явилась. В минулому судовому засіданні позов підтримала з підстав, що викладені у позові. Відповідач [PERSON] в жодне судове засідання не з`явився. Подав суду заяву про визнання позову та про слухання справи без його участі. Представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову з підстав, що викладені у відзиві. Представник Рівненського РВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області в судове засідання не з`явилась. Згідно поданої заяви просить відмовити у задоволенні позовних вимог, а також розглядати справу без їх участі. Суд, прийнявши рішення про продовження розгляду справи, виходив з наступного. Справа перебуває на розгляді тривалий час. Від позивачки вже надходили заяви про відкладення розгляду справи (28.08.2019 р., 22.10.2019 р., 13.12.2019 р.). І така заява знову надійшла 11.02.2020 року. У позивачки є представник - адвокат Виноградова-Мацнєва Є.В., і вона належним чином була повідомленою про дату і час щодо останнього судового засідання. Однак представник в судове засідання не з`явилася, не повідомила суду про причини неявки. Отже, від позивачки вчетверте надходить заява про відкладення розгляду справи. Суд, враховуючи попередні три подані заяви про відкладення розгляду справи, приймав відповідне рішення, та розгляд справи визначався на іншу дату. Суд вважає, що четверта заява про відкладення розгляду справи не може виправдовувати поважність причини неявки позивачки до суду за наявності у неї представника. Суд також зважає на те, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме права інших учасників процесу на справедливий суд. Адже всі учасники процесу є рівними, і суд не може надавати перевагу одній стороні всупереч інтересам іншої сторони. Окрім того суд приймає до уваги й те, що позивачка отримала процесуальні документи від інших учасників справи; надала суду пояснення у справі. Тому суд вважає, що справу можливо розглянути за наявними матеріалами, зважаючи на позицію сторін, що викладені у письмових документах, та враховуючи їх усні пояснення. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Як встановлено в судовому засіданні, 25 липня 2007 року між позивачкою [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] . Проте, як зазначає позивачка, кошти за будинок, визначені у п.2.1. та 2.2 договору купівлі-продажу, [PERSON] їй не передав, в будинок після оформлення договору не вселився, майном не цікавився і не цікавиться на даний час. Крім того зазначає, що їй було відомо, що відповідач оформляв кредит на купівлю будинку, тому позивачка неодноразово зверталась в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з проханням врегулювати дану ситуацію. Позивачка зазначає, що вона продовжує проживати у вищезазначеному будинку, у зв`язку з чим несе тягар з його утримання: сплачує податки, комунальні платежі, проводить ремонтні роботи. Зазначена обставина не оспорюється відповідачами. Позивачка вважає, що оскільки вона відкрито і добросовісно користується майном більше десяти років, а [PERSON] не проявляє інтересу до цього майна, то є підстави для визнання за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок [ADDRESS] , у зв`язку з чим позивачка звернулась до суду з відповідним позовом, та просить його задоволити. Однак в судовому засіданні не були встановлені обставини, які б слугували підставою доля задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що вищезазначене нерухоме майно є предметом іпотечного договору, укладеного 25.07.2007 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] з метою забезпечення виконання грошових зобов`язань [PERSON] за кредитним договором. І про дану обставину позивачці будо достойменно відомо з 2007 року. Позивачці також відомо, що вона провела відчуження майна на користь [PERSON] . Позивачці також відомо, що на дане майно претендує АТ КБ «ПРИВАТБАНК», і зазначений банк оспорює права позивачки щодо спірного будинковолодіння. Позивачка просить до даних правовідносин застосувати положення ч.1 статті 344 ЦК України, у відповідності до якої особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, прийшов до висновку, що виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, і які повинен довести позивач, є такі: 1) майно може бути об`єктом набувальної давності; 2) добросовісність володіння; 3) відкритість володіння; 4) давність володіння та його безперервність; 5) відсутність інших осіб, які претендують на це майно; 6) відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності З огляду на положення статті 344 ЦПК України та роз`яснення, викладені в постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року, набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю здійснюється за умови, що річ, яка опинилася у володінні особи, є об`єктивно чужою, володілець суб`єктивно вважає майно своїм, володілець майна має бути добросовісним набувачем, володіння здійснюється протягом усього строку відкрито та продовжувалось безперервно, строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не повинен знати і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, а також обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу, наприклад, договору найму, зберігання, тощо, виключає застосування набувальної давності. Адже наявні інші обставини, які унеможливлюють застосування положень ч.1 ст. 344 ЦК України, і задоволити позов про визнання права власності на майно за набувальною давністю. Позивачка знала, і на це вона посилається в позові, й надала суду пояснення, що користується майном, яке належить іншій конкретній особі - відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 25 липня 2007 року, укладеного між позивачкою [PERSON] та [PERSON] . Вищезазначений договір є чинним. Нерухоме майно є предметом іпотечного договору, укладеного 25.07.2007 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] . Крім позивачки наявна інша особа, яка претендує на зазначене будинковолодіння - це АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Саме по собі володіння позивачкою нерухомим майном строком понад 10 років не є єдиною і безумовною підставою для визнання за нею права власності на це майно за набувальною давністю. З урахуванням встановлених обставин та положень законодавства суд прийшов до висновку, що набувальна давність не поширюється щодо правовідносини, про які зазначила позивачка, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Розподіл судових витрат відбувається за правилами ст. 141 ЦПК України, і вони покладаються на позивачку.

Outcome: dismissed