Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

В квітні 2018 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Уточнивши позов зазначила, що 05 травня 2015 року вона уклала з [PERSON] договір позики за яким передала відповідачу 3000 доларів США, що підтверджується грошовою розпискою, в якій відповідач зобов'язався повернути борг, без зазначення строку виконання зобов'язання. 13 березня 2016 року вона направила відповідачу вимогу про повернення боргу, яку відповідач отримав 18 березня 2016 року. Вважала, що оскільки строк виконання зобов'язання по поверненню боргу настав 17 квітня 2016 року, а відповідач до цього часу борг не повернув, просила стягнути з нього 78690,00 грн., що є еквівалентним 3000 доларам США, за офіційним курсом НБУ на час складання позовної заяви. 31 травня 2018 року ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова прийнято позовну заяву [PERSON] та відкрито провадження. Розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 18 січня 2019 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова за заявою позивачки закрито провадження в частині позовних вимог про стягнення інфляційних витрат та штрафної санкції трьох процентів річних. Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в своїх письмових поясненнях просила задовольнити позов, у разі неявки відповідача наполягав на заочному розгляді справи. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно шляхом направлення судових повісток, в судове засідання не з'явився, відзив не подавав, причину своєї неявки суду не повідомив. За клопотанням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини у справі, суд вважає необхідним позов задовольнити повністю, виходячи з наступного. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Перевіривши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного: Судом встановлено, що 05 травня 2015 року [PERSON] та [PERSON] уклали між собою договір позики, що підтверджується наданим позивачем оригіналом розписки. В підтвердження укладення договору позичальник надав позикодавцю письмову розписку. Відповідно до договору позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 3000 доларів США, а останній отримав їх. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством, зокрема з договорів та інших правочинів. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підставі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Положення ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачають, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. 13 березня 2016 року [PERSON] відповідно до абзацу другого ч. 1 ст. 1049 ЦК України направила [PERSON] претензію пор повернення грошових коштів, в якій просила відповідно до розписки від 05 травня 2015 року впродовж 30 днів повернути борг у розмірі 3000 доларів США, що підтверджується копією претензії та поштовим описом вкладенням. Відповідно до зворотного повідомлення про отримання кореспонденції, [PERSON] отримав лист претензію 18 березня 2016 року. В зв'язку з наведеним, на підставі ст. 1046 ЦК України підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] в національній валюті за курсом НБУ України станом на 27.04.2018 р. - за 1 долар США складає 26,23 грн., що становить - 78690,00 грн. Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України в зв'язку з чим вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 786,90 грн., понесених витрат по сплаті судового збору та повернути [PERSON] надмірно сплачену суму судового збору у розмірі 355,99 грн.

Outcome: approved