Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

В листопаді 2018 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, у якому просив визнати його право власності за набувальною давністю на автомобіль: ГАЗ 6611, кузов № [NUMBER], 1986 року випуску, двигун № [NUMBER], реєстраційний номерний знак [NUMBER].(а. с. 2-3). В обґрунтування позову зазначено, що 08 липня 2002 року, позивач на підставі біржової угоди купівлі продажу транспортного засобу за № 237047 купив автомобіль марки ГАЗ 6611 1986 року випуску, власником якого була Світловодська ЦРЛ. Право власності продавця на вказаний автомобіль підтверджується технічним паспортом серії ВО № 859721, що було видано 23.07.1986 року Олександрійським МРЕВ. На момент укладення договору купівлі продажу, автомобіль був знятий з реєстраційного обліку. Вартість придбаного майна в сумі 3504,60 грн. була сплачена позивачем в повному обсязі у день укладання договору. Під час укладання договору купівлі-продажу майна № 237047 від 08 липня 2002 року позивач був переконаний, що договір, укладений на біржі, має таку ж законну силу, що і нотаріально посвідчений. На нотаріальному посвідченні даного договору не наполягав. Таким чином, позивач посилається на те, що у нього виникло право власності на зазначений транспортний засіб за набувальною давністю, оскільки, згідно із змістом позовної заяви, він користується ним вільно та відкрито з липня 2002 року по сьогоднішній день. Ухвалою судді від 29 листопада 2018 року справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання (а. с. 19-20). В судове засідання позивач не зявився, надав заяву, в якій просить провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача направив до суду заяву, якою просить розглядати справу без його участі, та погоджується з позовними вимогами позивача. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до біржового договору (угоди) купівлі-продажу транспортного засобу реєстраційний номер 237047 від 08 липня 2002 року позивач [PERSON] купив автомобіль моделі ГАЗ - 6611 (№ двигуна 0048137, № шасі 0446102, рік випуску заводом 1986, № кузова 0446102, д/н знак 6946КДЛ) у продавця Світловодської ЦРЛ, сплативши кошти у сумі 3504 грн 60 коп., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 178 від 08.07.2002 року (а.с.7,8) Право власності продавця на вказаний автомобіль також підтверджується технічним паспортом серії ВО № 859721, виданим 23.07.1986 року Олександрійським МРЕВ (а.с.9). Згідно довідки експерта № 492 від 12 квітня 2001 року маркувальні позначки двигуна та кузова зазначеного автомобіля нанесені промисловим способом та мають слідів, які б свідчили про зміну змісту номерів. (а.с.10) З відповіді регіонального сервісного центру МВС в Кіровоградській області від 19.07.2018 року за вих. № 31/11-3542-7-С-зв. вбачається, що біржові угоди з 2010 року були виключені з переліку, на підставі яких здійснювалась перереєстрація транспортних засобів, у звязку з чим здійснити перереєстрацію транспортного засобу неможливо. (а.с.13-14) Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (частина четверта статті 344 ЦК України). У пункті 9 постанови пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Отже, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved