Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-12 00:00:00

В квітні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в якому, на підставі ст. ст. 71, 72 ЖК України, ст. 405 ЦК України, просила визнати останніх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме, житловим будинком в [ADDRESS] та зняти їх з реєстрації. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку, який розташований в [ADDRESS]. Разом з нею прописані відповідачі, які тривалий час в будинку не проживають, не беруть участь в оплаті комунальних послуг, їх реєстрація в її будинку перешкоджає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, з підстав, викладених в ньому. Додатково показала, що співвласником будинку являється її племінник [PERSON]. Вказує, що її син вже тривалий час не виходить з нею на зв'язок, їздить по заробітках, в будинку з цивільною дружиною [PERSON] не появляються. Не заперечувала проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили. Виходячи з наведеного, зважаючи на ч. 1 ст. 224 ЦПК України та враховуючи те, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд знаходить, що є всі умови проведення заочного розгляду справи у відсутності відповідачів. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON], показання свідка [PERSON], дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. По справі встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються співвласниками по 1/2 частини житлового будинку, з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS], що стверджується свідоцтвом про право на спадщину по закону від 22.09.1995 р., яке видане державним нотаріусом Ріпкинської районної державної нотаріальної контори. При цьому, право власності на частину будинку за [PERSON] зареєстровано в Чернігівському БТІ. За адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], що стверджується даними будинкової книги та даними виконавчого комітету Сиберізької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини «Прокопович проти Росії», «Гіллоу проти Сполученого Королівства» поняття житла є автономним, і те, чи конкретне місце проживання становить чи ні «житло», що захищається п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, залежить від фактичних обставин, а саме наявності достатнього зв'язку з конкретним місцем. Враховуючи те, що згідно довідок виконавчого комітету Сиберізької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області від 10 березня 2017 р. № 87 та від 14 квітня 2017 р. №№ 95-97, зареєстровані за адресою [ADDRESS] особи, а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON] в будинку фактично не проживають, а з комісійного акту від 07 березня 2017 року, вбачається, що Козареєстровані за адресою [ADDRESS] особи, а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON] в будинку фактично не проживають з 2015 року і по теперішній час не проживають, тобто понад 1 рік, беручи до уваги те, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] втратили з цим місцем достатній та постійний зв'язок, суд знаходить, що слід визнати визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS], зі зняттям останніх з реєстраційного обліку за вказаною адресою. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідачів в дольовому порядку на користь позивачки слід стягнути 640 грн. судового збору, тобто по 213 грн. 33 коп..

Outcome: approved