Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

В липні 2018 року позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилалась на те, що 20.11.2017 року помер її син - [PERSON] та після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме на частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою м.Чернівці, вул. Білоусова, 10 та частку земельної ділянки за вказаною адресою, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. З метою прийняття спадщини вона звернулась з відповідною заявою до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори, проте постановою державного нотаріуса [PERSON] від 23.06.2018 року відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у звязку з тим, що частка майна спадкодавця не виділена із спільної сумісної власності. Вказувала на те, що житловий будинок з належними до нього господарськими спорудами та земельна за адресою м. Чернівці, вул. Білоусова, 10 належить на праві спільної сумісної власності їй, відповідачу та покійному сину [PERSON], їх частки не визначені та між ними відсутня будь-яка домовленість про їх розмір, а тому відповідно до закону вони вважаються рівними тобто по 1/3 частці вказаного нерухомого майна у кожного з співвласників. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просила припинити право спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку по вул. Білоусова, 10 в м.Чернівці; визначити, що розмір часток співвласників вказаного нерухомого майна становить по 1/3 частці кожного співвласника; визнати за нею право власності на 1/3 частку вказаного будинку з господарськими будівлями і спорудами та 1/3 частку земельної ділянки за вказаною адресою. В судове засідання позивач не зявилась, в її інтересах діяв представник, який просив справу слухати без його участі, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити та не заперечував проти винесення заочного рішення про що зазначив у відповідній заяві. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Справа\~слухалась у\~відсутності відповідача,\~який \~ не\~зявився \~ \~в судове\~засідання незважаючи\~на те,\~що \~належним чином\~був \~ повідомлений\~ \~судом про\~час та\~місце розгляду\~справи за\~зареєстрованим місцем\~проживання.\~ Про\~причини своєї\~неявки \~суд не\~повідомив \~і не\~подав \~відповідної мотивованої\~ \~заяви про\~відкладення розгляду\~справи. Згідно ст.\~280\~ЦПК України,\~суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов:\~ відповідач\~належним чином\~повідомлений про\~дату,\~час і\~місце судового\~засідання;\~ відповідач\~не зявився\~в судове\~засідання без\~поважних причин\~або без\~повідомлення причин;\~ відповідач\~не подав\~відзив;\~ позивач\~не заперечує\~проти такого\~вирішення справи.\~ У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Оскільки відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив та не направив відзиву, а предстанвик позивача не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, в судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного\~судочинства є\~справедливий,\~неупереджений та\~своєчасний розгляд\~і вирішення\~цивільних справ\~з метою\~ефективного захисту\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів фізичних\~осіб,\~прав та\~інтересів юридичних\~осіб,\~інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В рамках судового розгляду даної справи, судом, з метою повного, всебічного та обєктивного зясування всіх обставин справи витребувано матеріали спадкової справи після смерті [PERSON] Судом встановлено, що житловий будинок загальною площею 138,10 кв.м., в тому числі житловою 80,20 кв.м. з належними до нього будівлями та спорудами сарай літ. Б, огорожа №1 налужить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а/с 8-10). Крім того, відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності також належить земельна ділянка площею 0,0227 га цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а/с 11). Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. У відповідності\~до вимог\~ ст.\~372\~ЦК України,\~майно,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~може бути\~поділене між\~співвласниками за\~домовленістю між\~ними,\~крім випадків,\~установлених законом.\~ У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням\~суду частка\~співвласника може\~бути збільшена\~або зменшена\~з урахуванням\~обставин,\~які мають\~істотне значення.\~ У\~разі поділу\~майна між\~співвласниками право\~спільної сумісної\~власності на\~нього припиняється.\~ Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Так, матеріали справи не містять відомостей про наявність відповідного письмового та нотаріально посвідченого договору між співвласниками про визначення розмір часток, а ому суд приходить до висновку, що їх частки рівні та складають по 1/3 частці за кожним співвласником. Судом встановлено, що [PERSON] помер 20.11.2017 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, яка міститься в матеріалах спадкової справи. Відповідно до ч. ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною ч. 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ст.ст. 1216, 1222, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. З матеріалів спадкової справи вбачається, що з заявою про прийняття спадщини після смерті сина звернулась позивач та інформація про інших спадкоємців майна померлого, які у встановлені строки звернулись з заявою про прийняття спадщини в матеріалах спадкової справи відсутня. Постановою державного нотаріуса Першої Чернівецької державної нотаріальної контори [PERSON] від 23.06.2018 року відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, а саме у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на частку вказаного вище нерухомого майна, що належала померлому, оскільки частки співвласників у праві спільної сумісної власності не визначені (а/с 16). У відповідності\~до п.\~23\~Постанови Пленуму\~Верховного суду\~України №7\~від 30.05.2008\~року «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування»,\~ у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до\~наявних в\~матеріалах справи\~доказів,\~ частка\~у \~житловому \~будинку та\~земельній ділянці\~ належала\~спадкодавцю,\~будь-які\~ ознаки\~ здійсненого\~самочинного \~будівництва в\~ \~матеріалах \~ \~справи \~ відсутні,\~ \~позивач вчасно\~звернулась \~ до\~нотаріуса з\~заявою про\~прийняття \~спадщини,\~проте реалізувати\~своє \~право на\~отримання \~свідоцтва \~ про\~право власності\~ на\~спадщину \~не змогла,\~у звязку\~з тим,\~що частка\~ спадкодавця\~у праві\~спільної сумісної\~ власності\~не \~була визначена.\~ \~У звязку\~з наведеним,\~за позивачем слід визнати право власності на частку спірного нерухомого майна в порядку спадкування. На підставі\~вище викладеного\~та

Outcome: approved