Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

В квітні 2015 р.[PERSON]звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики, в якому зазначає, що 02.04.2015 р.між ним та відповідачем [PERSON]було укладено договір позики,за яким остання в день укладання договору отримала грошові кошти в сумі 71400 гривень, про що відповідач склав розписку, повернення суми боргу сторони договору обумовили строком до 09.04.2015 р. Посилаючись на те,що укладання з відповідачем договору позики та отримання нею грошей у вказаному вище розмірі підтверджується розпискою,в добровільному порядку відповідач суму боргу в обумовлений строк не повернула,позивач просить суд стягнути з [PERSON]на його користь суму боргу та витрати по оплаті судового збору . В судовому засіданні представник позивача адвокат Вельможко О.О.заявлені вимоги довірителя підтримав та пояснив,що договір позики між сторонами був укладений в письмовій формі та підтверджений розпискою, в якій зазначена сума позики та строк її повернення.Позивач у встановлений договором позики строк добровільного виконання зобов*язання від відповідача не отримав,чим порушені його майнові права.Просив суд позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON]в судове засідання не з*явився з невідомих причин,викликався шляхом направлення судових повісток за адресою реєстрації проживання. Про зміну свого місця проживання(перебування)під час судового провадження ,причини неявки у судове засідання відповідач суд не повідомив. Відповідно до ст.74,76,77 ЦПК України відповідач,який не з*явився за отриманням удвої повістки за останнім відомим місцем реєстрації проживання,вважається таким,що повідомлений належним чином та не з*явився в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ст.224,225 ЦПК України суд на згодою представника позивача ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Всебічно вивчивши обставини справи,заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані письмові докази у сукупності,суд дійшов висновку,що позов заявлений обгрунтовано і підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Як передбачено ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних правовідносин є, зокрема, правочини. Відповідно до п.3 ч.1 ст.208,ст.1046,ч.2 ст.1047 ЦК України,договір між фізичними особами на суму,яка в 20 і більше разів перевищує розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян,може бути укладений в письмовій формі,шляхом видачі розписки або іншого документу,внаслідок чого між сторонами виникає грошове зобов*язання. За змістом ст.525,526,629 ЦК України зобов*язання має виконуватись належним чином з забороною односторонньої відмови від виконання умов договору. З матеріалів справи суд встановив,що 02.04.2015 р.між позивачем [PERSON]та відповідачем [PERSON]був укладений договір позики,оформлений розпискою,в якому вказано,що [PERSON] зобов*язується до 09.04.2015 р.повернути борг [PERSON] в сумі 71400 гривень,зазначені паспорті дані боржника та підспис від його імені. Надана позивачем на підтвердження факту укладання з відповідачами договору позики розписка в оригіналі є письмовим доказом, що відповідає положенням ст.57 ЦПК України. Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України ,до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. Про необхідність урахування зазначених конституційних положень судам роз*яснено в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 «Про підготовку цивільних справ до судового розгляду». На час розгляду справи достовірність вказаної вище розписки не оспорювалась та не спростована відповідачем. З наведеного суд встановив, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини,які регулюються нормами Цивільного Кодексу України про грошові зобов*язання. Як передбачено ст.1049 ЦК України, позичальник зобов*язаний повернути позикодавцю позику в строк і в порядку, встановленому договором. Строк повернення грошових коштів відповідачем [PERSON]позикодавцю [PERSON]в розписці встановлений до 09.04.2015 р. На час розгляду справи відповідачами не надано доказів про те, що гроші ними повернуті. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об*єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо ,а також достатність і взаємний зв*язок доказів в їх сукупності. Частиною 3 ст.10,ст.60 ЦПК України обов*язок доведення обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, покладено на сторони. Відповідачем у спростування наданих позивачем доказів про укладання договору позики ,суми боргу,строків повернення суми боргу,її розрахунку, жодного доказу суду не надано. Аналізуючи наведене суд встановив передбачені законом підстави для стягнення з відповідача суми боргу за договором позики в повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України, на користь позивача підлягають стягненню витрати на оплату судового збору 714 гр.,що підтверджено квитанцією. На підставі ст.11,208,525,526,533 ч.2,ст.1046,1047,1049 ЦК України,ст.3,10,11,57,60,88,212-215,218,224-225 ЦПК України,суд-

Outcome: approved