Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

В обґрунтування заявленого позову позивач вказував, що в період перебування у шлюбі його батьки придбали за договором купівлі-продажу житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] але право власності на нього не зареєстрували. Придбаний житловий будинок був знесений, а на місці нього збудований новий. Після смерті батька позивача спадщину у виді вказаного житлового будинку прийняла його мати [PERSON], однак правовстановлюючі документи за життя так і не оформила. А тому після смерті матері, позивач [PERSON] оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку не має можливості, так як право власності на вказаний будинок не зареєстровано. Саме тому він був змушений звернутися з даним позовом до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але його представник [PERSON] подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, вказувала, що позов підтримує в повному обсязі та просить суд його задовольнити, а також вона не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, але в судове засідання не з'явився без поважних на то причин та відзив на позов не подавав. А тому зі згоди позивача, суд розглядає справу за відсутністю відповідача, в заочному судовому засіданні. В судовому засіданні встановлене наступне. 25 травня 1967 року [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок, що був розташований за адресою: [ADDRESS] що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 25 травня 1967 року, посвідченого Другою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області, зареєстрованого за реєстром №847. Однак вказаний договір [PERSON] не зареєстрував у Люботинському БТІ, а тому право власності на житловий будинок, що розташований за адресою [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON], що підтверджується копією довідки КП «Люботинське БТІ» №41-в від 21 травня 2018 року. Так відповідно до ч. 2 ст. 101 ЦК України 1963 року у подружжя, яке проживає спільно, та його неповнолітніх дітей може бути тільки один житловий будинок (або частина його), що належить на праві особистої власності одному з них або є в їх спільній власності. Таким чином у суду не виникає сумніву з приводу того, що [PERSON] придбав житловий будинок та був його одноособовим власником. В позовній заяві представник позивача зазначає, що придбаний [PERSON] в 1967 році житловий будинок був знесений, а згідно із п. 4 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі знищення майна. Факт знесення придбаного житлового будинку підтверджується довідкою-характеристикою за адресою: [ADDRESS] складеною 18 червня 2018 року ФОП [PERSON], з якої вбачається, що житловий будинок літ. «А-1», що розташований за адресою: Харківська область, [ADDRESS] житловою площею 7,90 кв.м. з господарськими будівлями був знесений. Як вбачається з копії технічного паспорту, виготовленого ФОП [PERSON] на замовлення [PERSON] станом на 18 червня 2018 року, на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS], були побудовані в 1980 році: житловий будинок літ. «А-1», з верандою літ. «а», ганком літ. «а-1», загальною площею 72,70 кв.м., житловою площею 42,70 кв.м., підсобною площею 27,30 кв.м., холодною площею 2,70 кв.м., літня кухня літ. «Б», сараї літ. «В», «Д», «Є», душ літ. «Ж», вбиральня літ. «З», погріб літ. «Л», колодязь літ. «К», вигрібна яма літ. «Я», огорожа 1-2. Станом на 1980 рік питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Таким чином, з моменту завершення будівництва житлового будинку [PERSON] набув статусу власника житлового будинку та він набув право в межах, установлених законом, володіння, користування й розпорядження цим майном. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: Харківська область, [ADDRESS] був збудований та набутий [PERSON] одноособово. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданого Люботинським міським відділом РАГС 29 червня 1998 року, актовий запис про смерть №275. Враховуючи, що [PERSON] помер [INFO] року, тобто в період дії Цивільного кодексу України 1963 року, суд вважає за доцільне керуватися нормами ЦК України в редакції 1963 року, так як відповідно до п.4 Перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, Цивільний кодекс України 2003 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відносно цивільних правовідносин, які виникли до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, його положення застосовуються до тих прав і обов'язків, які виникли та продовжують існувати після вступу його в силу. В зв'язку з тим, що вказані правовідносини виникли та продовжували існувати до 01 січня 2004 року, тобто до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, суд вважає за необхідне застосувати до правовідносин між сторонами по справі правові норми, передбачені Цивільним кодексом України в редакції 1963 року. Згідно зі ст. 525 ЦК України (в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Тобто спадщина, яка складається з житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] відкрилася [INFO]. Згідно ст. 549 ЦК УРСР (редакції 1963 року) визначається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини та вчинив зазначені дії протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Спадкоємцем на відкриту після смерті [PERSON] спадщину є його дружина [PERSON], що відповідає ст. 529 ЦК України, відповідно до вимог якої при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є діти, той з подружжя котрий залишився, батьки померлого. Факт родинних відносин між [PERSON] та його дружиною [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про одруження серія [NUMBER] виданого Люботинським міським бюро ЗАГС 20 травня 1967 року. Спадщину у виді житлового будинку, що розташований за адресою: Харківська область, [ADDRESS] після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON], оскільки фактично вступила в управління або володіння спадковим майном, та використовувала житловий будинок для проживання, що підтверджується копією книги для реєстрації місця проживання громадян за адресою: [ADDRESS] [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER], виданого відділом ДРАЦС Люботинського міського управління юстиції Харківської області 28 жовтня 2014 року, актовий запис про смерть №120. Відповідно до положень ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємцем на відкриту спадщину, що складається із житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: Харківська область, [ADDRESS] після смерті [PERSON] є її син [PERSON], що відповідає ст. 1261 ЦК України, відповідно до вимог якої при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є діти, той з подружжя, який пережив спадкодавця, батьки померлого. Згідно із повідомленням Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області №1019/01-16 від 10 серпня 2018 року та повідомленням приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Омельницької Н.В. №457/01-16 від 12 жовтня 2018 року після смерті [PERSON], померлого [INFO] року та [PERSON], померлої [INFO] року до нотаріальної контори та приватного нотаріуса в шестимісячний строк із заявами про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини, окрім [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, ніхто не звертався, а тому позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Спадщину у виді житлового будинку, що розташований за адресою: Харківська область, [ADDRESS] після смерті [PERSON] прийняв її син [PERSON], оскільки проживав із спадкодавцем на момент її смерті, що підтверджується копією книги для реєстрації місця проживання громадян за адресою: [ADDRESS] та копією національного паспорта [NUMBER], виданого Люботинським МВ УМВС України в Харківській області 27 травня 2003 року. Факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та спадкодавцем [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого Люботинським міським бюро ЗАГС 12 лютого 1975 року. Таким чином суд приходить до висновку, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем, який прийняв після смерті своєї матері [PERSON] спадщину у виді житлового будинку з господарським будівлями і спорудами, що розташований за адресою: Харківська область, [ADDRESS] а тому задовольняє позов повністю і визнає за позивачем право власності на вказаний житловий будинок в поряду спадкування за законом після смерті матері - [PERSON], яка померла [INFO] року. На підставі викладеного,

Outcome: approved