Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

В листопаді 2019 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Снігура А.С. звернулась до суду з позовом до відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Діамант Девелопмент», в якому просила суд стягнути із відповідача на користь позивача матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 211860,70 грн., моральну шкоду в сумі 200000,00 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позову зазначено, що 19.07.2019 року близько 19-00 год. на 430 км автодороги Н-08 «Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя» в районі с. Василівка Солонянського району Дніпропетровської області відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю належного ТОВ «Діамант Девелопмент» автомобіля «Мерседес» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Нісан» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням позивача. В результаті зазначеної ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.08.2019 року у справі № 192/1375/19, [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до висновку експертного авто товарознавчого дослідження № 337 від 04.10.2019 року, власнику автомобіля «Нісан» д.н.з. [NUMBER] була завдана шкода в сумі 306620,70 грн. За проведення експертизи було сплачено суму розмірі 2740,00 грн. Зважаючи на те, що цивільно-правова відповідальність відповідача ТОВ «Діамант Девелопмент» на підставі полісу № АМ/6888514 була застрахована в ПАТ «СК «Країна», остання, виплатила позивачу суму страхового відшкодування в розмірі 100000,00 грн. Позивач вказує, що винна в аварії особа перебувала в трудових відносинах із відповідачем та саме під час виконання своїх трудових обов`яків, [PERSON] було порушено вимоги ПДР України, що призвели до аварії, в результаті якої було пошкоджено належний позивачу автомобіль, а відтак саме відповідач має відшкодувати позивачу решту суми матеріального збитку в загальному розмірі 211860,70 грн., яка складається із: суми невідшкодованого матеріального збитку за мінусом суми виплаченого страхового відшкодування - 206620,70 грн. (306620,70 грн. - 100000,00 грн.), витрати за проведення дослідження - 2740,00 грн., витрати за послуги евакуатора в сумі 2500,00 грн. Крім того, позивач вказує, що внаслідок відсутності добровільного відшкодування завданих їй збитків з боку відповідача та винуватця ДТП їй було завдано моральних страждань, які позивачем були оцінені в сумі 200000,00 грн. З огляду на викладене, позивач вимушена звернутись до суду із даним позовом за захистом своїх прав. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 02.12.2019 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 03.03.2020 року до суду від представника відповідача ТОВ «Діамант Девелопмент» надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просить в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що відповідач дійсно є власником автомобіля «Мерседес» д.н.з. [NUMBER] , однак, 28.12.2018 року між ТОВ «Діамант Девелопмент» та ТОВ «КМС Логістика» було укладено договір оренди транспортного засобу № 5, відповідно до умов якого ТОВ «Діамант Девелопмент» передало, а ТОВ «КМС Логістика» прийняло зазначений автомобіль. Зі страхового полісу вбачається, що страхувальником зазначеного транспортного засобу є ТОВ «КМС Логістика», та водій [PERSON] працює водієм в ТОВ «КМС «Логістика». Відповідач вказує, що в штаті товариства відсутній такий працівник як [PERSON] . З огляду на викладене, відповідач вказує, що товариство не є особою, відповідальною за завдання шкоди позивачу, оскільки, на час аварії автомобіль вибув із користування відповідача на законних підставах. 04.08.2020 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про заміну відповідача ТОВ «Діамант Девелопмент» на належного - ТОВ «КМС Логістика». Крім того, 07.08.2020 року до суду від позивача надійшла уточнена позовна заява до відповідача ТОВ «КМС Логістика», третя особа: ТОВ «Діамант Девелопмент», в якому позивач просила суд стягнути із відповідача ТОВ «КМС Логістика» на користь позивача матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 221198,75 грн., моральну шкоду в сумі 200000,00 грн., а також судові витрати. В обґрунтування уточненого позову було зазначено, що винуватець в дорожньо-транспортній пригоді [PERSON] на час аварії перебував в трудових відносинах із відповідачем ТОВ «КМС Логістика», а відтак зазначене товариство має відшкодувати позивачу шкоду в сумі 221198,75 грн., яка складається із: суми невідшкодованого матеріального збитку за мінусом суми виплаченого страхового відшкодування - 206620,70 грн. (306620,70 грн. - 100000,00 грн.), витрати за проведення дослідження - 2740,00 грн., витрати за послуги евакуатора в сумі 2500,00 грн., витрати за зберігання автомобіля в сумі 7200,00 грн., а також витрати пов`язані зі зверненням позивача до медичних спеціалістів в сумі 2138,05 грн. Крім того, позивач вказує, що внаслідок відсутності добровільного відшкодування завданих їй збитків з боку відповідача та винуватця ДТП їй було завдано моральних страждань, які позивачем були оцінені в сумі 200000,00 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14.12.2020 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з викладених в позові підстав. Представник відповідача в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись, зокрема, на відсутність в матеріалах справи допустимих доказів, які підтверджують розмір завданої позивачу матеріальної шкоди. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником автомобіля «Нісан» д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. 19.07.2019 року близько 19-00 год. на 430 км автодороги Н-08 «Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя» в районі с. Василівка Солонянського району Дніпропетровської області відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Мерседес» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Нісан» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням позивача. В результаті зазначеної ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.08.2019 року у справі № 192/1375/19, [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Встановлено, що ТОВ «Діамант Девелопмент» є власником автомобіля «Мерседес» д.н.з. [NUMBER] , однак, 28.12.2018 року між ТОВ «Діамант Девелопмент» та ТОВ «КМС Логістика» було укладено договір оренди транспортного засобу № 5, відповідно до умов якого ТОВ «Діамант Девелопмент» передало, а ТОВ «КМС Логістика» прийняло зазначений автомобіль. Відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ № АМ/6888514, транспортний засіб «Мерседес» д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , було забезпечено страхувальником ТОВ «КМС Логістика» в ПАТ «СК «Країна». Позивач вказує, що внаслідок аварії, яка відбулась 19.07.2019 року їй було завдано матеріальної шкоди в сумі 306620,70 грн., на підтвердження чого стороною позивача було надано суду висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 3337 від 04.10.2019 року, складеного судовим експертом Филь О.П. Однак, зі змісту вказаного висновку вбачається, що матеріальний збиток, завданий власнику КТЗ «Нісан» д.н.з. [NUMBER] , внаслідок ДТП 19.08.2019 року на дату оцінки дорівнює ринковій вартості автомобіля та складає суму в розмірі 306620,70 грн., тоді як матеріалами справи підтверджено, що аварія сталась 19.07.2019 року. На думку суду, стороною позивача в ході розгляду справи не доведено належними та достатніми доказами розмір завданого матеріального збитку, внаслідок пошкодження належного позивачу автомобіля 19.07.2019 року, а наданий стороною позивача висновок № 3337 від 04.10.2019 року, суд до уваги не приймає, оскільки, останній, засвідчує завданий матеріальний збиток власнику автомобіля «Нісан» д.н.з. [NUMBER] внаслідок аварії, яка сталась - 19.08.2019 року. Крім того, позивач вказує, що ПАТ «СК «Країна» їй було виплачено суму страхового відшкодування в розмірі 100000,00 грн., однак, доказів наведеним твердженням матеріали справи також не містять. В обґрунтування позову зазначено про те, що винуватець ДТП перебував в трудових відносинах із відповідачем ТОВ «КМС Догістик», а відтак саме зазначене товариство має відшкодувати позивачу завдану матеріальну та моральну шкоду. Перевіряючи огрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду за ст. 1166 ЦК України визначають, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із положенням ст. 1187 ЦК України, відповідальність покладається на власника (працівника) джерела підвищеної небезпеки та відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіла транспортним засобом. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до чинного законодавства, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини, крім випадків, передбачених чинним цивільним законодавством. Відповідно до зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України, джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). За загальним правилом, установленим ч. 2 ст. 1187 ЦК, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Проте, не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки у зв`язку з трудовими відносинами з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо). Така особа може бути притягнена до відповідальності лише самим володільцем джерела підвищеної небезпеки в регресному порядку, враховуючи характер відносин, які між ними склалися. Згідно зі статтею 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкоду така особа заподіяла у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків. При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач перебував у трудових відносинах із відповідачем ТОВ «КМС Логістика», що підтверджується, зокрема, копією протоколу про адміністративне правопорушення, а відтак вказує про наявність підстав для стягнення суми невідшкодованих збитків із товариства, завданих внаслідок порушення ПДР України [PERSON] , як працівником ТОВ «КМС Логістика» під час виконання своїх обов`язків. Однак, на думку суду, наведені стороною позивача документи не є доказами дійсного перебування відповідача [PERSON] в трудових відносинах із ТОВ «КМС Логістика» та вчинення ним аварії в ході виконання трудових обов`язків, а інших доказів, які б беззаперечно свідчили про перебування винуватця аварії в трудових відносинах із відповідачем матеріали справи не містять, а відтак доводи позивача про необхідність стягнення шкоди із роботодавця винуватця ДТП, - є недоведеними. Суд вважає, що стороною позивача не доведено достатніми доказами те, що [PERSON] перебував у трудових відносинах із відповідачем в розумінні трудового закону, а тому між позивачем та [PERSON] виникло деліктне зобов`язання, за яким саме на останнього слід покласти обов`язок по відшкодуванню шкоди, як на особу, яка таку шкоду завдала, однак, будь-яких вимог до винуватця ДТП позивачем пред`явлено не було, а суд, в силу вимог цивільного процесуального закону, позбавлений можливості вийти за межі пред`явлених позовних вимог та/або залучити до участі у справі співвідповідача та/або замінити на належного відповідача. При цьому, суд звертає увагу на те, що частинами 4 та 5 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи не знайшло свого об`єктивного підтвердження факт того, що залучене в якості відповідача ТОВ «КМС Логістика» є належним відповідачем у даному спорі, не доведено достатніми доказами факт наявності трудових відносин між відповідачем та [PERSON] , який є винуватцем ДТП, останнього, до участі у справі в якості співвідповідача залучено не було, будь-яких вимог до нього позивачем пред`явлено не було, а також позивачем не доведено належними доказами розмір завданого матеріального збитку, а тому суд вважає, що в задоволенні позовних вимог до відповідача ТОВ «КМС Логістика» слід відмовити. В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі слід залишити за позивачем по фактично понесеним.

Outcome: dismissed