Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

В лютому 2016 року [PERSON] предявив позов до [PERSON] сільської ради Старокостянтинівського району про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], яка померла 22 листопада 2012 року в м. Ірпінь Київської області, місце державної реєстрації [PERSON] сільська рада Старокостянтинівського району. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є спадкоємцем за заповітом. Після смерті матері вступив в управління і розпорядження майном, однак не оформив свої спадкові права, оскільки був юридично необізнаний щодо строків та процедури прийняття спадщини. До спадкової маси входить, зокрема, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що по вул. Калініна 7 в с. Северини Старокостянтинівського району, який згідно свідоцтва про право власності від 05 липня 1989 року належить померлій [PERSON]; земельна ділянка, площею 1,88 га в межах згідно з планом, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території [PERSON] сільської ради Старокостянтинівського району, та на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ХМ № 053794, виданого 01 квітня 2004 року померлій [PERSON] згідно розпорядження Старокостянтинівської районної державної адміністрації № 318 від 10 грудня 2003 року. Так, фактично вступивши в управління спадковим майном, позивач вважав, що прийняв спадщину, оскільки на момент смерті матір проживала разом із ним, а тому не подав у встановлені законом строки заяву до нотаріальної контори. Представник позивача адвокат в судове засідання не зявилася, хоч про час і місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, однак подала до суду заяву, якою підтримала позовні вимоги та просила розглянути справу у відсутності сторін у заочному порядку. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Старокостянтинівського району в судове засідання не зявився, хоч про час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, однак подав до суду заяву, якою визнав позовні вимоги у повному обсязі та просив розглянути справу у відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Згідно положень ст. ст. 1216 1218 ЦК України\~ спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ст. 1233 ЦК України заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своє смерті. Судом встановлено, що 22 листопада 2012 року померла [PERSON], про що складено відповідний запис № 24 згідно даних свідоцтва про смерть серії 1-БВ № 199322, виданого [PERSON] сільською радою Старокостянтинівського району від 23 листопада 2012 року. Згідно довідки виданої виконкомом [PERSON] сільської ради Старокостянтинівського району від 27 червня 2014 року № 386 померла [PERSON] на день смерті була зареєстрована [INFO], однак тимчасово виїхала до свого сина [PERSON] в м. Ірпінь Київської області, де й померла. Зі змісту заповіту, від імені [PERSON], посвідченого секретарем Вишнопільської сільської ради Старокостянтинівського району 31 серпня 2009 року, остання усе своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось, і на що за законом має право заповіла у власність в рівних частках своїм синам [PERSON] та [PERSON] Згідно заяви [PERSON] від 20 травня 2014 року зареєстрованої у реєстрі за № 3-370 Дванадцятої Київської держаної нотаріальної контори він відмовився від прийняття спадщини на користь позивача. Згідно рішення Ірпінського міського суду Київської області від 25 грудня 2015 року встановлено факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], а саме, що остання була його матірю та встановлено факти належності померлій [PERSON] свідоцтва про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що по вул. Калініна, 7 в с. Северини Старокостянтинівського району, державного акта на право власності на земельну ділянку серії ХМ № 053794 від 01 квітня 2004 року. Листом відмовою державного нотаріуса Старокостянтинівської державної нотаріальної контори від 05 лютого 2016 року за № 390/01-16 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у звязку з неприйняттям спадщини у встановленому законом порядку та строки. За інформаційною довідкою зі спадкового реєстру № 43098246 від 27 лютого 2016 року та листа Старокостянтинівської державної нотаріальної контори від 27 лютого 2016 року № 690/01-16 спадкова справа щодо померлої [PERSON] не заводилась. До складу спадкового майна після смерті [PERSON] входить, зокрема, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що по вул. Калініна 7 в с. Северини Старокостянтинівського району, який згідно свідоцтва про право власності від 05 липня 1989 року належить померлій [PERSON]; земельна ділянка, площею 1,88 га в межах згідно з планом, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території [PERSON] сільської ради Старокостянтинівського району та на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ХМ № 053794, виданого 01 квітня 2004 року померлій [PERSON] згідно розпорядження Старокостянтинівської районної адміністрації № 318 від 10 грудня 2003 року. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Положеннями ч. 3 ст. 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Частиною 1 статті 1270 ЦК України закріплено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року „Про судову практику у справах про спадкування, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Проаналізувавши зібрані у судовому засіданні докази, кожний окремо і у їх сукупності, на підставі досліджених обставин справи, суд приходить до переконання, що оскільки позивач, юридично не був обізнаний з вимогами закону щодо порядку та строків прийняття спадщини, враховуючи те, що позивач доглядав матір до смерті, проживав за межами місця відкриття спадщини, ці обставини не можуть розцінюватись судом, як зневажливе ставлення до своїх прав чи як відмова від спадщини, тому з врахуванням норм законності, моралі, справедливості, поваги до людини та її законних прав та інтересів, суд визнає поважними причини пропуску позивача строку прийняття спадщини, в звязку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved