Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

В лютому 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 01 жовтня 2010 року [PERSON] надав позику [PERSON] у розмірі 250 000 грн. для потреб його сім`ї, яку останній зобов'язався повернути до 01.10.2011 року, про що останній написав розписку, крім того, між сторонами був укладений договір позики. В супереч цьому до цього часу останній кошти не повернув, в зв'язку з чим позивач змушений був звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 23.04.2013 року до участі у справі в якості співвідповідача було залучено [PERSON]. 27 травня 2013 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору позики недійсним, посилаючись на те, що під час розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя їй стало відомо, що 01 жовтня 2010 року було укладено договір позики, за яким [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти у розмірі 250 000 грн.. Даний договір виходить за межі дрібного побутового, вона не надавала згоди на укладення вищевказаного договору позики, а тому вказаний договір позики підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 1 ст. 215 ЦПК України. Також, [PERSON] наполягала на тому, що вказаний договір є фіктивним та намаганням ввести суд в оману для зменшення частки дружини під час поділу спільно нажитого майна подружжя. 09 грудня 2013 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON] про встановлення нікчемності правочину, визнання правочину недійсним та стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що договір позики, вимога про повернення боргу, розписка про позичені гроші є фіктивними, оскільки: є місце лише імітації укладення договору позики. Даний правочин був укладений у протизаконних цілях, без наміру позичити грошові кошти, з метою створити заборгованість перед [PERSON]. Таким чином, [PERSON] діючи у зговорі з [PERSON] домовились та підготовили документи про так зване зобов'язання за договором позики. Тривала судова тяганина завдала моральної шкоди та душевних страждань [PERSON], які виразилися у зміні звичного способу життя та погіршення стану здоров'я. Ухвалою суду від 28 січня 2014 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про встановлення нікчемності правочину, визнання правочину недійсним та стягнення моральної шкоди об'єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору позики недійсним. Позивач - відповідач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] просив відмовити за безпідставністю. Представник відповідача - позивача [PERSON]- адвокат [PERSON] в задоволенні первісного позову просили відмовити, в зв'язку з нікчемністю правочину та задовольнити зустрічні позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач - позивач [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON], первісний позов визнали частково в сумі 250 000 грн., в частині нарахування індексу інфляції та 3 % річних заперечували, в задоволенні зустрічних позовних вимог просили відмовити за безпідставністю. Суд, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, вважає первісний позов [PERSON] про стягнення боргу за договором позики таким, що підлягає до задоволення, зустрічні позовні вимоги [PERSON] про визнання договору позики недійсним, встановлення нікчемності правочину та стягнення моральної шкоди не підлягає до задоволення за наступних обставин Статтею 11 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цивільно процесуального кодексу України, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Позивач - відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що 01 жовтня 2010 року [PERSON] надав позику [PERSON] у розмірі 250 000 грн. для потреб його сім`ї, яку останній зобов'язався повернути до 01.10.2011 року, про що останній написав розписку, крім того, між ними був укладений договір позики, проте [PERSON] гроші не повернув тому він змушений був звернутися до суду. Представник відповідача - позивача [PERSON]- адвокат [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що про укладення спірного договору [PERSON] дізналась під час розгляду іншої справи. Даний договір виходить за межі дрібного побутового, [PERSON] не надавала згоди на укладення вищевказаного договору позики, а тому вказаний договір позики підлягає визнанню недійсним, оскільки він є фіктивним та намаганням ввести суд в оману для зменшення частки дружини під час поділу спільно нажитого майна подружжя. Також, представник відповідача - позивача [PERSON]- адвокат [PERSON], просила суд врахувати, що суду не надано підтверджень, що кошти отримані в борг були витрачені саме на потреби сім`ї. Відповідач - позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що дійсно 01.10.2010 року отримав позику у розмірі 250 000 грн. від [PERSON] про що був укладений відповідний договір та написана розписка. [PERSON] було відомо про укладений договір позики. Отримані кошти були витрачені протягом двох років на дострокове погашення кредиту на придбання квартири, повернення коштів матері, які остання надала в борг на придбання квартири, проведення ремонтних робіт в квартирі, придбання побутової техніки, а також відпочинок на морі, оскільки він працював, але заробітної плати не вистачало на вищевказані витрати та забезпечення належного рівня життя сім`ї. Також, відповідач-позивач [PERSON] зазначив, що деяка побутова техніка та меблі були придбані в кредит, які погашались за рахунок коштів, які були отримані в позику від [PERSON]. Представник відповідача - позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] надав аналогічні пояснення до пояснень свого довірителя. Судом встановлено, що 07 жовтня 2006 року [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб, про що в низі реєстрації шлюбів 07.10.2006 року зроблено відповідний актовий запис за № 1769, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 07.10.2006 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції. 01 жовтня 2010 року [PERSON] надав позику [PERSON], який на той час перебував в шлюбних відносинах з [PERSON], у розмірі 250 000 грн. для потреб його сім`ї, придбання техніки та меблів, яку останній зобов'язався повернути до 01.10.2011 року, що підтверджується договором позики (том № 1 а.с. 4-5) та розпискою від 01.10.2010 року ( том № 1 а.с.8). Статтею 11 Цивільного Кодексу України чітко вказано підставу виникнення цивільних прав та обов'язків у сторін, які виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Статтею 202 Цивільного Кодексу України визначено поняття правочину, що це є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Частиною першою ст. 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. 01 листопада 2011 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з вимогою повернути позику в сумі 250 000 грн. негайно, що підтверджується письмовою вимогою (том № 1 а.с. 6). 01 листопада 2011 року [PERSON] надав розписку [PERSON], в якій вказав, що вимогу від 01.11.2011 року отримав та зазначив на даний час не має такої суми коштів і зобов'язується повернути позику через два місяці (том № 1 а.с. 7). Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Крім того, судом встановлено, що 01 жовтня 2010 року [PERSON] в добровільному порядку взяв в борг у [PERSON] 250 000 грн., які були витрачені в інтересах сім`ї на дострокове погашення кредиту на придбання квартири, що підтверджується довідкою АТ «Райффайзен Банк Аваль», виданою 19.06.2013 року (том № 2 а.с.36) та повернення коштів матері [PERSON], які остання надала в борг на придбання квартири, проведення ремонтних робіт в квартирі, сімейний відпочинок на морі. Також, частина коштів була витрачена на придбання побутової техніки та меблі, що підтверджується відповідними квитанціями та товарними чеками (том № 1 а.с.15, 32-33, 57, 58). Посилання представника відповідача - позивача [PERSON]- адвоката [PERSON] про недійсність правочину та його вдаваність не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, представником відповідача - позивача [PERSON]- адвокатом [PERSON] в ході розгляду справи не було доведено завдання моральної шкоди [PERSON]. Статтею 204 ЦК України визначено поняття презумпції правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1,2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Законодавцем визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов,у тому числі й договору позики між громадянами на суму, що не менше ніж у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно ч. 4 ст. 65 СК договір укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Оскільки за договором позики позикодавець передає позичальникові грошові кошти у власність, а останні згідно з вимогами ст. 60 СК України стають об'єктом спільної сумісної власності подружжя, на спірні правовідносини поширюється праввило про солідарну відповідальність. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] про стягнення позики у розмірі 250 000 грн., стягнення інфляції за період з з 01.10.2010 р. по 25.02.2013 р. в сумі 15 500 грн. (оскільки індекс інфляції за жовтень 2010 р. - 100,5; листопад 2010 р- 100,3; грудень 2010 р. - 100,8; за 2011 рік - 104,6; за 2012 рік - 99,8; за січень 2013 р - 100,2, отже, індекс інфляції за даний період з 01.10.2010р. по 25.02.2013 р. становить -1,062 (250 000 х 1,062 = 265 500)), стягнення 3 % річних в сумі 10 561 грн. 64 коп. та стягнення 7,75 % річних, згідно постанови правління НБУ від 09.08.2010 № 377 «Про регулювання грошового - кредитного ринку» в сумі 19 375 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] про встановлення нікчемності правочину, визнання правочину недійсним та стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню у зв'язку з їх недоведеністю та безпідставністю. Відповідно до положення ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, судові витрати понесені позивачем в сумі 2 950 грн. підлягають стягненню з [PERSON], [PERSON] по . На підставі викладеного,

Outcome: approved