Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

В листопаді 2019 року позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до відповідача, в якому просить суд визнати останнього таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування вимог посилаються на те, що вона є власником вищевказаної квартири. Відповідач є її колишнім чоловіком. Більше року тому вони з відповідачем припили шлюбні відносини і він виїхав з квартири зі своїми особистими речами в інше місце проживання. Згідно частини 6 статті 187 ЦПК України, в порядку досудової підготовки 26.11.2019 року судом надіслано запити до відповідних органів щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача, відповідь на який надійшла 20.12.2019 року. Ухвалою від 23.12.2019 року відкрито загальне позовне провадження по справі. Позивачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, паро дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом повторно через оголошення на офіційному сайті суду. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін в порядку заочного розгляду, оскільки у відповідності до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а також у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. 03 серпня 2005 року [PERSON] прийняла у власність квартиру [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ММНО Курганською В.П. Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24.04.2019 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Факт не проживання з червня 2018 року відповідача [PERSON] підтвердили у Акті про не проживання від 12.06.2019 р. сусіди [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до вимог статей 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до правової позиції Верховного Суду України в справі №688/63/15-ц, у справі №6-709цс16 положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин в будь-який час. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14. Згідно розпорядження Миколаївського міського голови №28р від 19.02.2016 р. «Про перейменування об`єктів топоніміки» на виконання Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», з урахуванням вимог ст.3 Закону України «Про присвоєння юридичним особам та об`єктам права власності (імен (псевдонімів) фізичних осіб, ювілейних та святкових дат, назв і дат історичних подій», пп.«а», «б» п.3.3 ч.3 Положення про порядок найменування (перейменування) вулиць, провулків, проспектів, площ, парків, скверів та інших споруд, розташованих на території м.Миколаєва, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 15.09.2015 №49/56, враховуючи численні звернення мешканців м.Миколаєва та громадських організацій, результати громадського обговорення, проведеного з 18.12.2015 по 18.02.2016, та громадського опитування, проведеного на офіційному веб-сайті Миколаївської міської ради mkrada.gov.ua з 18.01.2016 по 18.02.2016, перейменовано «просп. Леніна» на «просп. Центральний». На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що є підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved