Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

В липні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив зобов'язати відповідача усунути перешкоди в користуванні, належної йому на праві власності, земельною ділянкою б/н, площею 0,04046 га, розташовану в [ADDRESS], шляхом знесення своїм коштом самочинно збудованого на ній об'єкта нерухомості, вивозу своїм коштом бетонних блоків та перенесення самочинно встановленого паркану на межу по лінії А-Г згідно кадастрового плану належної позивачу земельної ділянки. Зобов'язати відповідача відновити та встановити межові знаки відповідно до кадастрового плану належної позивачу земельної ділянки. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., та покласти на відповідача судові витрати по справі. В обґрунтування позову посилається на те, що йому належить на праві власності земельна ділянка по [ADDRESS], площею 0,4046 га, що підтверджується державним актом серія [NUMBER]. Власником сусіднього будинку [ADDRESS] була [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 11.01.1992 року. 15 червня 2002 року [PERSON] подарувала відповідачці [PERSON] жилий будинок [ADDRESS]. Після отримання в дар будинку [ADDRESS], відповідач [PERSON] зруйнувала старий будинок і самочинно побудувала новий будинок, при цьому не врахувавши розміри своєї земельної ділянки, відповідачка самочинним будівництвом зайняла частину і його суміжної із нею земельної ділянки, що підтверджується зведеним планом земельних ділянок. На неодноразові звернення до відповідача щодо добровільного звільнення земельної ділянки остання не реагує і продовжує будувати будинок на своїй земельній ділянці. Після відновлення позивачем в 2012 році межових знаків належної йому земельної ділянки відповідно до її кадастрового плану, відповідачкою було самоправно знищено дані межові знаки земельної ділянки позивача. Оскільки здійснене на цій земельній ділянці будівництво є самочинним, то позивач просить усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення своїм коштом самочинно збудованого на ній об'єкта нерухомості, вивозу своїм коштом бетонних блоків та перенесення самочинно встановленого паркану на межу по лінії А-Г згідно кадастрового плану належної позивачу земельної ділянки. В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали повністю, просили його задоволити. Відповідач та її представники позов не визнали. Просять в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи - Триліської сільської ради в судове засідання не з»явився, про день слухання справи повідомлений належним чином. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, з'ясувавши обставини та дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка по [ADDRESS], площею 0,4046 га, що підтверджується державним актом серія [NUMBER] (а.с.9). Згідно договору дарування жилого будинку від 15 червня 2002 року [PERSON] прийняла у дар лий будинок з надвірними будівлями, знаходиться в [ADDRESS], в якому вказано, що жилий будинок знаходиться на земельній ділянці яка не обміряна (а.с.10). Також, судом встановлено, що згідно довідки Фастівського міжміського бюро технічної інвентаризації за №321 від 18 травня 2012 року в архівній справі №688 (домоволодіння [ADDRESS] в с. Триліси Фастівського району Київської області, власник [PERSON]) відсутні будь-які дозвільні документи стосовно будівництва нового житлового будинку (а.с.11). Відповідач раніше зверталася до суду із позовною заявою про визнання держаного акту недійсним та скасування рішення Триліської сільської ради ІХ сесії ХХІІ скликання від 17.12.1996 року і ухвалою Апеляційного суду Київської області від 04 лютого 2014 року в задоволенні позову [PERSON] відмовлено (а.с.18-19). Відповідно до частин 1, 2 ст. 376 ЦК житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме маймо вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належного проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою. Відповідно до Довідки ФОП [PERSON] від 27 березня 2014 року під час розробки технічної документації із землеустрою щодо переоформлення державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] від 05 квітня 2012 року, ФОП [PERSON] було з'ясовано, що на даній частині земельної ділянки [PERSON] знаходиться частина будинку площею 0,0033 га, побудованого на суміжній земельній ділянці гр.[PERSON] (а.с.13). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначив, що вони з дружиною - відповідачем у справі почали будувати будинок в 2005 році. Спочатку побудували фундамент потім почали звертатися за дозволом на будівництво. В процесі допиту свідка суду не надано доказів того, що будівництво здійснювалося відповідачем на земельній ділянці [PERSON] законно. Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 376 ЦК України, встановлено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Таким чином, на підставі вищенаведеного власник (користувач) земельної ділянки має право вимагати його знесення особою, яка здійснила чи здійснює таке будівництво, або за її рахунок. Згідно п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» позов може бути пред'явлено до особи, яка здійснила будівництво, як про зобов'язання знесення забудови, так і про знесення забудови за рішенням суду самим власником (користувачем) земельної ділянки за рахунок особи, яка здійснила самочинне будівництво. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги в частині усунення перешкод в користуванні позивачем належної йому на праві власності земельною ділянкою б/н, площею 0,04046 га, розташовану в [ADDRESS], шляхом знесення своїм коштом самочинно збудованого на ній об'єкта нерухомості, вивозу своїм коштом бетонних блоків та перенесення самочинно встановленого паркану на межу по лінії А-Г згідно кадастрового плану належної позивачу земельної ділянки, а також, зобов'язання відповідача відновити та встановити межові знаки відповідно до кадастрового плану належної позивачу земельної ділянки є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завдано Також, статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до 11.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних ), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються етап здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого -спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, позивачем не доведена Враховуючи доведеність вини відповідача у завданні позивачу шкоди, ступінь страждань [PERSON] та інших негативних явищ, заподіяних позивачу [PERSON], виходячи із засад розумності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди та стягує її у розмірі 5000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial