Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

в листопаді 2019 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Вознесенської міської ради Миколаївської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] , про визнання протиправним та скасування рішення Вознесенської міської ради Миколаївської області. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачка є власником житлового будинку [ADDRESS] , право власності на який зареєстровано 16 липня 2018 року. Зазначає, що вказаний будинок розташований на земельній ділянці площею 0,1000 га, яка призначена для його обслуговування. Для реєстрації даної земельної ділянки та реєстрації права власності нею було замовлено виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Однак суміжний землекористувач [PERSON] , яка є власником земельної ділянки по [ADDRESS] відмовляється погоджувати технічну документацію, неодноразові звернення до неї не дали позитивних результатів. В той же час, [PERSON] не погоджувала технічну документацію із землеустрою, виготовлену на замовлення сусідки [PERSON] по [ADDRESS] , оскільки вона не відповідає фактичному користуванню земельною ділянкою. Вказує, що дане питання неодноразово розглядалося на постійно діючій комісії щодо регулювання земельних спорів у м. Вознесенську. Оскільки [PERSON] не було погоджено технічну документацію [PERSON] , то управлінням комунальної власності Вознесенської міської ради було сформовано проект рішення міської ради про розв`язання земельного спору та уповноваження міської ради на погодження технічної документації [PERSON] замість [PERSON] 23 листопада 2018 року, Вознесенською міською радою ухвалено рішення №49 про розгляд земельного спору між [PERSON] та [PERSON] . Посилаючись на те, що вказане рішення було прийняте з порушенням Регламенту Вознесенської міської ради, що призвело до порушення прав позивачки, остання просила скасувати рішення Вознесенської міської ради Миколаївської області «Про розгляд земельного спору між [PERSON] та [PERSON] від 23 листопада 2018 року. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 березня 2020 року в задоволенні позову відмовлено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу в розмірі 2 000 грн. 00 коп. Згідно постанови Миколаївського апеляційного суду від 14 липня 2020 року вказане рішення залишено без змін. Відповідно до постанови Верховного суду від 08.09.2021 року рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 березня 2020 року, постанова Миколаївського апеляційного суду від 14 липня 2020 року в частині стягнення витрат на правничу допомогу скасовано, передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В судовому засіданні представник [PERSON] адвокат Врадій Л.М. просила відмовити в стягненні з позивачки витрат на правничу допомогу, оскільки останні не підтверджені належними та допустимими доказами. Зокрема, зазначала, що ні зі змісту договору про надання послуг з правничої допомоги від 20 вересня 2018 року, укладеного між [PERSON] та адвокатом Чередніченко І.Б., ні у акті прийому-передачі послуг правничої правової допомоги від 25 листопада 2019 року, ні у квитанції до прибуткового касового ордера від 25 листопада 2019 року не містяться вказівки в межах якої саме справи адвокатом надається/надано правничу допомогу ( [PERSON] , інтереси якої на підставі договору про надання правничої допомоги від 20 вересня 2018 року представляла адвокат Чередніченко І.Б., раніше зверталася до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Вознесенської міської ради Миколаївської області про визнання протиправним та скасування спірного рішення, проте провадження по справі будо закрито, в стягненні витрат на правничу допомогу було відмовлено). При цьому, адвокат Врадій Л.М. звертала увагу суду на те, що вказана в квитанції до прибуткового касового ордеру від 25 листопада 2019 року дата договору, як підстава для проведення відповідної оплати, не узгоджується з датою договору, на підставі якого надавалася правнича допомога адвокатом Чередніченко І.Б. Представник [PERSON] адвокат Чередніченко І.Б. у судовому засіданні вказувала на наявність підстав для стягнення з позивачки понесених [PERSON] витрат на правничу допомогу. При цьому зазначала, що між нею та [PERSON] 20 вересня 2018 року був укладений договір про надання послуг з правничої допомоги (зі змінами, внесеними в подальшому щодо його строку), який діяв до ухвалення остаточного рішення в земельному спорі, що виник між суміжними землекористувачами. Крім того, надані акт прийому-передачі послуг від 25.11.2019 року, квитанція до прибуткового касового ордеру щодо проведення оплати узгоджуються між собою та матеріалами справи щодо обсягу наданої правничої допомоги в рамках вказаної цивільної справи, її вартості з урахуванням тарифів, наведених у додатку №1 до договору. Водночас, наявна в квитанції описка щодо дати договору, на підставі якого була проведена оплата послуг, не спростовує сам факт надання адвокатом відповідних послуг та здійснення їх оплати [PERSON] . Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема встановлено, що в листопаді 2019 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Вознесенської міської ради Миколаївської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] , про визнання протиправним та скасування рішення Вознесенської міської ради Миколаївської області № 49 щодо розгляду земельного спору між [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 березня 2020 року в задоволенні позову відмовлено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу в розмірі 2 000 грн. 00 коп. Згідно постанови Миколаївського апеляційного суду від 14 липня 2020 року вказане рішення залишено без змін. Відповідно до постанови Верховного суду від 08.09.2021 року рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 березня 2020 року, постанова Миколаївського апеляційного суду від 14 липня 2020 року в частині стягнення витрат на правничу допомогу скасовано, передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Вирішуючи зазначене питання, суд виходить з наступного. Так, згідно ч.ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч.2 ст. 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу складаються з гонорару адвоката за представництво в суді; іншої правничої допомоги, пов`язаної зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збору доказів тощо; вартості послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (ч.3 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст. 137 ЦПУ України). При вирішенні питання про розподіл судових витрат, в тому числі і витрат на правничу допомогу, суд, зокрема, враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову (ч.3 ст. 141 ЦПК України). Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), які подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.8 ст. 141 ЦПК України). При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови в задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. На підтвердження обумовлених витрат представником третьої особи без самостійних вимог надані: копія договору про надання послуг з правничої допомоги від 20 вересня 2018 року зі змінами внесеними до нього, зокрема договором від 18.02.2019 року, акт прийому-передачі послуг правничої допомоги від 25 листопада 2019 року, квитанція до прибуткового касового ордера від 25 листопада 2019 року. Повноваження адвоката Чередніченко І.Б. підтверджені ордером серії МК № 85415 від 18.02.2019 року, виданого на підставі договору від тієї ж дати. В рамках вищевказаного договору про надання правничої допомоги адвокатом Чередніченко І.Б. надавалися послуги під час вирішення та розгляду в судах (в порядку адміністративного, цивільного судочинства) земельного спору, який виник між суміжними землекористувачами [PERSON] та [PERSON] . При цьому, як вбачається з матеріалів справи, під час звернення з аналогічним позовом у порядку адміністративного судочинства, ставилося питання щодо компенсації витрат [PERSON] на правничу допомогу. Наявність та розмір обумовлених витрат було підтверджено договором про надання правничої допомоги від 20.09.2018 року, актом прийому-передачі відповідних послуг від 25.03.2019 року, квитанцією від 25.03.2019 року на суму 8 050 грн. 00 коп. Водночас, не викликає сумніву факт надання правничої допомоги [PERSON] адвокатом Чередніченко І.Б. в межах даної цивільної справи, відповідно до укладеного між ними договору про надання правничої допомоги (складання процесуальних документів, участь в судових засіданнях). При цьому, наявна в квитанції описка щодо дати договору, на підставі якого була проведена оплата послуг, не спростовує сам факт надання адвокатом відповідних послуг, та здійснення їх оплати [PERSON] . За таких обставин, суд приходить до висновку, що представником третьої особи без самостійних вимог були надані необхідні документи, відповідно до ст. 137 ЦПК України. Разом з тим, розмір відшкодування судових витрат повинен бути співмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. За такого, враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо компенсації третій особі без самостійних вимог витрат на правничу допомогу в розмірі 2 000 грн. 00 коп.

Outcome: approved