Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

В лютому 2017 року [PERSON] в особі свого представника [PERSON] звернулася у суд із позовом до Селянського (фермерського) господарства «Олександрівське» (далі - СФГ «Олександрівське»), треті особи: [PERSON], Сектор державної реєстрації речових прав Кегичівської районної державної адміністрації Харківської області, про визнання договору оренди земельної ділянки нікчемним. На обґрунтування вимог позивач вказала, що вона є власницею ? частини земельної ділянки площею 6,8377 га (кадастровий номер [NUMBER]) з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Шляхівської сільської ради Кегичівського району Харківської області на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її батька [PERSON], померлого [INFO], нотаріально посвідченого державним нотаріусом Кегичівської державної нотаріальної контори Харківської області 08 квітня 2015 року за реєстровим № 241. Власницею іншої ? частини цієї земельної ділянки є її мати - [PERSON] 02 листопада 2015 року між [PERSON], [PERSON] та СФГ «Олександрівське» укладено Договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 20 років. Посилаючись на те, що на момент укладення договору [PERSON], [INFO], була неповнолітньою, згода органу опіки та піклування на укладення цього правочину отримана не була, просив встановити нікчемність Договору оренди земельної ділянки, укладеного 02 листопада 2015 року між [PERSON], [PERSON] та СФГ «Олександрівське». В березні 2017 року СФГ «Олександрівське» звернулося у суд із зустрічним позовом до [PERSON], треті особи: [PERSON], Сектор державної реєстрації речових прав Кегичівської районної державної адміністрації Харківської області, про визнання договору оренди земельної ділянки дійсним. На обґрунтування вимог позивач вказав, що спірний договір оренди земельної ділянки був укладений у письмовій формі, підписаний особисто кожною стороною та набув чинності в момент його державної реєстрації. [PERSON] не повідомила СФГ «Олександрівське» про те, що позивачу на момент укладення договору виповнилося лише 17 років та протягом одного місяця не пред'явила жодної претензії. Крім того, 10 грудня 2016 року відповідач виплатив наперед оренду плату в розмірі 36 000 грн. 00 коп. за чотири роки. Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 23 березня 2017 року позов [PERSON] та зустрічний позов СФГ «Олександрівське» об'єднані в одне провадження. Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 22 червня 2017 року позов [PERSON] задоволено. В задоволенні зустрічного позову СФГ «Олександрівське» відмовлено. Встановлена нікчемність Договору оренди земельної ділянки площею 6,8377 га (кадастровий номер [NUMBER]) з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Шляхівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, укладеного 02 листопада 2015 року між [PERSON], [PERSON] та СФГ «Олександрівське», зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12 листопада 2015 року, номер запису про інше речове право 12034369. Стягнуто з СФГ «Олександрівське» на користь [PERSON] 640 грн. 00 коп. судового збору. В апеляційній скарзі СФГ «Олександрівське», посилаючись на порушення норм матеріального, процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову [PERSON] та задоволення зустрічного позову в повному обсязі. Зокрема зазначає, що мати позивача є стороною договору оренди спірної земельної ділянки, отже схвалила його умови; [PERSON] як мати повинна була сама подбати про отримання дозволу органу опіки та піклування; правочин відповідав інтересам дитини, оскільки орендна плата була сплачена на прохання матері для оплати навчання дитини. [PERSON], [PERSON], Сектор державної реєстрації речових прав Кегичівської районної державної адміністрації Харківської області, рішення суду першої інстанції не оскаржили, своїх заперечень на апеляційну скаргу не надали. Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 303 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Задовольняючи позов [PERSON] , суд першої інстанції виходив із того, що остання на момент укладення та державної реєстрації договору оренди спірної земельної ділянки була неповнолітньою, отже в порушення вимог частини 2 статті 203 ЦК України не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності. Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції вважав, що мовчазне схвалення [PERSON] - матір'ю орендодавця, яка на момент укладення та державної реєстрації договору оренди спірної земельної ділянки була неповнолітньою, не тягне за собою дійсності такого правочину. Однак погодитись з таким висновком не можна, оскільки суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 213 ЦПК України). Відповідно до статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати. Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає. Матеріали справи свідчать, що [PERSON] та її мати [PERSON] є власниками земельної ділянки площею 6,8377 га (кадастровий номер [NUMBER]) з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Шляхівської сільської ради Кегичівського району Харківської області на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] та чоловіка [PERSON] - [PERSON], померлого [INFO], нотаріально посвідченого державним нотаріусом Кегичівської державної нотаріальної контори Харківської області 08 квітня 2015 року за реєстровим № 241. Кожній із них належить по ? частині цієї земельної ділянки. 02 листопада 2015 року між [PERSON], [PERSON] та СФГ «Олександрівське» укладено Договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 20 років. Договір оренди земельної ділянки укладено без попередньої згоди органу опіки та піклування. Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини 2, 3 статті 215 ЦК України). При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішуються питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось. Відповідно до частини 4 статті 12 Закону України від 02 червня 2005 року № 2623-1У (з наступними змінами) «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям. Згідно зі статтею 177 СК України та статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. За змістом частини 6 статті 203, частини 1 статті 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваний. За таких обставин вчинення батьками неповнолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлено позов. Тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо нерухомого майна. Укладений між сторонами договір оренди спірної земельної ділянки, однією із сторін якого є неповнолітня особа, не призвів до порушення прав позивача - [PERSON] З огляду на це, підстав для задоволення позову [PERSON] про встановлення нікчемності договору оренди земельної ділянки у суду першої інстанції не було. Відповідно до вимог статті 224 ЦК України правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним. На вимогу заінтересованої особи такий правочин може бути визнаний судом дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідає інтересам фізичної особи, над якою встановлено опіку або піклування. Як роз'яснено в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направив оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно зі статтями 210 та 640 ЦК України не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Оскільки спірний договір оренди земельної ділянки містить всі необхідні умови для його укладення, підписаний сторонами, зареєстрований у встановленому законом порядку, виконується сторонами, недійсним не визнаний, підстав для визнання його дійсним немає. Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову [PERSON] про встановлення нікчемності договору оренди земельної ділянки площею 6,8377 га (кадастровий номер [NUMBER]) з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Шляхівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, та зустрічного позову СФГ «Олександрівське» про визнання цього договору оренди земельної ділянки дійсним.

Outcome: partial