Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

В лютому 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого між ними 05 березня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Устинівського районного управління юстиції Кіровоградської області, актовий запис №03. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що її спільне життя з відповідачем не склалось у зв'язку з відсутністю між ними взаєморозуміння та взаємоповаги, частими сварками. Протягом останнього року сімейні відносини між нею та відповідачем, як подружжям, фактично припинені, а тому їх примирення та збереження сім'ї є неможливим. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась. Про місце, день і час розгляду справи повідомлялась у порядку, передбаченому ст.128 ЦПК України. Згідно письмової заяви прохала суд розглянути справу без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Прохала суд не надавати сторонам строку для примирення. Після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]». Не заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення. Судові витрати по справі прохала стягнути з відповідача [PERSON] (а.с.50, 57). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Про місце, день і час розгляду справи повідомлявся у порядку, передбаченому ст.128 ЦПК України (а.с.53-54, 55-56). Про причини неявки суд не повідомив. Представника для участі у судовому засіданні не направив. Відзиву на позовну заяву [PERSON] разом з доданими до нього письмовими доказами на обгрунтування своїх заперечень проти позовних вимог відповідач по справі [PERSON] у встановлений судом строк на подав. Заяв та клопотань, в порядку ст.ст.43, 84, 183 ЦПК України, в тому числі, про розгляд справи за його відсутності чи відкладення судового розгляду, від відповідача по справі на дату проведення судового засідання також не надходило. Відповідно до положень ч.1 ст.223 ЦПК України, з урахуванням письмової заяви позивача та відсутності поданих відповідачем заяви та (або) клопотання, в тому числі про відкладення розгляду справи,суд приходить до висновку про можливість розгляду справи по суті в даному судовому засіданні. За наявності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та відсутності заперечень позивача проти такого вирішення справи, про що було зазначено нею у поданій до суду письмовій заяві. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось (ч.2 ст.247 ЦПК України). Дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені наступні фактичні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Судом по справі встановлено, що між сторонами по справі 05 березня 2010 року за актовим записом №03 відділом реєстрації актів цивільного стану Устинівського районного управління юстиції Кіровоградської області зареєстровано шлюб (а.с.19). Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину: дочку [PERSON], [INFO] (а.с.20). Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - Постанова від 21.12.2007 року №11) проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У відповідності до ст.112 Сімейного кодексу України (далі - СК України) суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З письмових пояснень позивача, викладених в позовній заяві, судом встановлено, що спільне подружнє життя сторін не склалося по причині різних поглядів на подальше сімейне життя, відсутності взаєморозуміння та неможливості підтримувати нормальні життєві відносини як подружжя, внаслідок чого сторони по справі припинили проживати разом. Судом встановлено, що за час, що минув з дня прийняття позовної заяви до розгляду, здійснення підготовчого провадження та до відкриття розгляду справи по суті, сторони по справі не вживали жодних дій щодо примирення та збереження сім'ї з огляду на відсутність поданих ними до суду відповідних письмових заяв з цього приводу. Наявності спірних питань щодо поділу майна, як спільної сумісної власності подружжя, та місця проживання малолітньої дитини [PERSON], за відсутності відповідних заяв сторін, судом під час розгляду справи також не встановлено. Відповідно до п.10 Постанови від 21.12.2007 року №11 передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. З урахуванням викладеного, судом встановлено, що позивач [PERSON] не згодна на примирення, оскільки вважає, що шлюб між нею та відповідачем по справі має лише формальний характер. Натомість відповідач по справі [PERSON] заперечень проти позову у встановлений судом строк не подав, про поважність причин неможливості подання відзиву на позовну заяву суд не повідомив, що за вказаних обставин не може свідчити про відсутність його згоди на розірвання шлюбу, та відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України є підставою для вирішення судом справи за наявними матеріалами. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. З огляду на викладене, дослідивши зміст позовної заяви [PERSON], суд приходить до висновку, що викладені в ній обставини свідчать про: дійсну волю позивача, як дружини, на розірвання укладеного нею з відповідачем [PERSON] шлюбу; неможливість подальшого спільного сімейного життя сторін, як подружжя, а також наявність підстав вважати, що збереження шлюбу суперечитиме особистим інтересам позивача [PERSON]. Крім того, зі змісту ч.1 ст.21, ч.1 ст.24 СК України слідує, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1 ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої та проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 10.12.1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. З огляду на викладене, враховуючи, що добровільність шлюбу є однією з основних його засад, а визначення законодавцем шлюбу «як сімейного союзу» засвідчує, що шлюб створює сім'ю та передбачає його договірну природу, суд приходить до висновку про те, що оскільки позивач по справі [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач [PERSON] не надав відзиву на позов, заперечуючи проти його задоволення, і не звернувся до суду з відповідною заявою про надання сторонам строку на примирення з метою збереження сім'ї, то відмова суду в задоволенні позову про розірвання шлюбу буде примушенням позивача до шлюбу та шлюбним відносинам, що не відповідає моральним засадам суспільства та є неприпустимим. На підставі викладеного, встановивши обставини, якими обґрунтовується позов, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу позивачу, за її заявою, слід залишити прізвище «[PERSON]», що відповідає приписам ч.1 ст.113 СК України, якою закріплено право особи, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати, складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до квитанції №5 від 04 лютого 2019 року позивачем по справі [PERSON] був сплачений судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп., на рахунок державного бюджету за реквізитами: отримувач УК в Устин.р-ні/Устинів.р-н/22030101; рахунок отримувача 31218206011423; код отримувача: 36735129; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача: 899998 (а.с.1). З огляду на викладене, приймаючи до уваги задоволення позовних вимог [PERSON] про розірвання шлюбу, з відповідача по справі [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у виді сплаченого нею судового збору при поданні позову до суду в розмірі 768 грн. 40 коп., що були підтверджені належним письмовим доказом по справі.

Outcome: dismissed