Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

В листопаді 2014 року ТОВ «УніКредит Лізинг» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 54253 грн. 24 коп., що складається з суми основного боргу 44574 грн. 45 коп., пені за несвоєчасну сплату лізингових платежів у розмірі 3790 грн. 89 коп., 478 грн. 58 коп. - 3 відсотка річних, 2409 грн. 32 коп. інфляційних витрат та 3000 грн. збитків; а також судовий збір у розмірі 542 грн. 53 коп. В обґрунтування позову вказав, що 23 вересня 2013 року TOB «Компанія Днепрогазсервиспромойл» (Лізингоодержувач) та TOB «УніКредит Лізинг» (Лізингодавець) уклали Договір фінансового лізингу № 4792L13/00-LD від 23.09.2013 року. На виконання умов пункту 1.1 Договору фінансового лізингу Лізингодавець придбав у обраного Лізингоодержувачем продавця - предмет лізингу (відповідно до встановлених Лізингоодержувачем специфікацій та умов, передбачених у цьому Договорі) та передав його у користування Лізингоодержувачу. Лізингоодержувач зобов'язався своєчасно сплачувати лізингові платежі, а у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу - повернути лізингодавцю предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором. Однак Лізингоодержувач не виконував зобов'язань з оплати періодичних лізингових платежів належним чином, що призвело до виникнення заборгованості за Договором фінансового лізингу. У зв'язку із простроченням сплати TOB «Компанія Днепрогазсервиспромойл» лізингових платежів за Договором фінансового лізингу з 18.07.2014 року вказаний Договір було припинено ТОВ «УніКредит Лізинг» шляхом односторонньої відмови від нього повідомленням вих. № 4670 від 04.07.2014 року на підставі ч. 2 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг». Припинення Договору лізингу на вказаних вище підставах не звільнило ТОВ «Компанія Днепрогазсервиспромойл» від обов'язку виконати в натурі грошове зобов'язання, термін виконання якого настав станом на 18.07.2014 року а саме: погасити борг по сплаті лізингових платежів за Договором фінансового лізингу. Однак TOB «Компанія Днепрогазсервиспромойл» не виконувало зобов'язань з оплати лізингових Платежів належним чином, що призвело до виникнення заборгованості по сплаті лізингових платежів за Договором. Таким чином, основний борг Лізингоодержувача по сплаті лізингових платежів за Договором складає 44574,45 грн. Також, на підставі п.12.3 Договору, була нарахована пеня за несвоєчасну сплату лізингових платежів у розмірі 3790 грн. 89 коп., на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних у сумі 478 грн. 58 коп., 2409 грн. 32 коп. інфляційних витрат та 3000 грн. збитків. Також, 23 вересня 2013 року між TOB «УніКредит Лізинг» ( Лізингодавець), ТОВ «Компанія Днепрогазсервиспромойл» (Лізингоодержувач) та [PERSON] (Поручитель) укладено Договір поруки № 4792L13/00/SUR від 23.09.2013 року, відповідно до умов якого поручитель, як солідарний боржник, зобов'язується безвідклично та безумовно сплатити Лізингодавцю за його першою вимогою, всі необхідні платежі, а саме: за договором фінансового лізингу 4792L13/00-LD від 23.09.2013 року лізингових платежів на загальну суму, що становить еквівалент 77041,17 доларів США, що на день підписання Договору фінансового лізингу становить 630504,94 грн., а також інших платежів, що передбачені цим договором фінансового лізингу, в тому числі, але не виключно сплатити неустойку, плату за повідомлення та інше, в строк та на умовах, визначених цим договором фінансового лізингу. 10 листопада 2014 року позивач надіслав на адресу відповідача-поручителя вимогу про наявну заборгованість TOB «Компанія Днепрогазсервиспромойл» за Договором фінансового лізингу, що становить 51365,34 три. та підлягає сплаті поручителем на користь Лізингодавця. Однак відповідач-поручитель не виконав свої зобов'язання за Договором поруки та не сплатив заборгованість ТОВ «Компанія Днепрогазсервиспромойл» за Договорами лізингу в зазначений у Договорі строк, тобто відповідач порушив зобов'язання за вказаним Договором поруки, а відповідно несе відповідальність за таке порушення. Просили позов задовольнити. В січні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання недійсними пунктів договору фінансового лізингу, в якому він просив ухвалити рішення, яким визнати недійсними пункт 12.1.2 та пункт 12.7 договору фінансового лізингу від 23 вересня 2013 року № 4792L13/00-LD, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «УніКредит Лізинг» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Днепргазсервиспромойл». В обґрунтування позову [PERSON] вказав, що TOB «Унікредит Лізинг» звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з нього заборгованості за договором фінансового лізингу № 4792L13/00-LD від 23.09.2013 року на підставі укладеного договору поруки № 4792L13/00/SUR від 23.09.2013 року. ТОВ «Унікредит Лізинг» просить суд стягнути заборгованість по платежам до моменту розірвання договору фінансового лізингу, в тому числі просить стягнути таку складову кожного платежу як відшкодування вартості предмету лізингу. Однак, він вважає, що у зв'язку з розірванням TOB «Унікредит Лізинг» договору фінансового лізингу, який в тому числі має ознаки договору купівлі-продажу транспортного засобу, внаслідок чого предмет лізингу не переходить у власність TOB «Компанія «Днепргазесервиспромойл», TOB «Унікредит Лізинг» не має права вимагати сплати вартості предмету лізингу, що входять до складу лізингових платежів. Ураховуючи наведене та те, що право власності на предмет лізингу від позивача до відповідача не перейшло, позовні вимоги щодо стягнення з останнього такої складової частини лізингового платежу, як відшкодування вартості цього майна, яке залишилося у власності позивача, є безпідставним. В той же час, в пунктах 12.1.2, 12.7 укладеного договору фінансового лізингу від 23.09.2013 року передбачено, що у випадку припинення цього Договору та/або повернення Предмету лізингу Лізингоодержувачем Лізингодавцю, Лізингоодержувач зобов'язаний погашати в повному обсязі всі Лізингові платежі, включаючи всі їх складові частини, строк сплати яких настав. Тобто вказані пункти договору не передбачають необхідності повернення сплачених платежів у якості відшкодування вартості предмету лізингу, у зв'язку з чим мають бути визнані судом недійсними з огляду на наступне. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Отже, вимогами ЦК України встановлені однозначні умови, що у разі не передання товару, продавець має повернути сплачену суму попередньої оплати вартості товару. Відповідно у разі розірвання договору, відсутні й підстави для оплати вартості товару. В той же час, пункти 12.1.2 та 12.7 однозначно передбачають необхідність сплати лізингових платежів з усіма складовими частинами (в тому числі відшкодування вартості предмету лізингу) у разі розірвання договору та не передання продавцем у власність предмету лізингу, що суперечить ст. 693 ЦК України. Тому [PERSON] звернувся до суду з даним позовом та просив задовольнити його вимоги. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «УніКредит Лізинг» за довіреністю Просалова О.Є. у судовому засіданні позовні вимоги товариства підтримала та просила задовольнити в повному обсязі, позовні вимоги [PERSON] не визнала в повному обсязі та просила відмовити в їх задоволенні. Представник [PERSON] за довіреністю [PERSON], який одночасно є представником за довіреністю третьої особи ТОВ «Компанія Днепрогазсервиспромойл», у судовому засіданні позовні вимоги ТОВ «УніКредит Лізинг» не визнав, а позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі та просив задовольнити їх у повному обсязі. Вислухавши пояснення представників сторін,вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участи у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимогам ЦК України. Частина перша ст. 203 ЦК України, встановлює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. У судовому засіданні встановлено, що 23 вересня 2013 року між ТOB «Компанія Днепрогазсервиспромойл» та TOB «УніКредит Лізинг» уклали Договір фінансового лізингу № 4792L13/00-LD від 23.09.2013 року (а.с.9-19). Предмет лізингу є легковий автомобіль BMW 318d, 2013 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 45983,62 долари США, що в гривневому еквіваленті складає 376329 грн. 94 коп. (а.с.22-24). За умовами Договору фінансового лізингу, ТОВ «УніКредит Лізинг» придбав у обраного ТOB «Компанія Днепрогазсервиспромойл» продавця - предмет лізингу (відповідно до встановлених Лізингоодержувачем специфікацій та умов, передбачених у цьому Договорі) та передав його у користування Лізингоодержувачу. Лізингоодержувач зобов'язався своєчасно сплачувати лізингові платежі, а у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу - повернути лізингодавцю предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором. Також, 23 вересня 2013 року між TOB «УніКредит Лізинг», ТОВ «Компанія Днепрогазсервиспромойл» та [PERSON] був укладений Договір поруки № 4792L13/00/SUR від 23.09.2013 року, відповідно до умов якого поручитель, як солідарний боржник, зобов'язався безвідклично та безумовно сплатити Лізингодавцю за його першою вимогою, всі необхідні платежі, а саме: за договором фінансового лізингу 4792L13/00-LD від 23.09.2013 року лізингових платежів на загальну суму, що становить еквівалент 77041,17 доларів США, що на день підписання Договору фінансового лізингу становить 630504,94 грн., а також інших платежів, що передбачені цим договором фінансового лізингу, в тому числі, але не виключно сплатити неустойку, плату за повідомлення та інше, в строк та на умовах, визначених цим договором фінансового лізингу. Згідно Акту приймання-передачі від 08 жовтня 2013 року до Договору фінансового лізингу № 4792L13/00-LD від 23.09.2013 року, ТOB «Компанія Днепрогазсервиспромойл» передав ТОВ «УніКредит Лізинг» автомобіль BMW 318d, 2013 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.25). Відповідно до п. 3 ст. 3 та ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу та інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо одна сторона навмисно замовчує існування обставин, які мають істотне значення і можуть перешкодити вчиненню правочину. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України та згідно роз'яснень п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» від 06.11.2009 року, правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та з застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до положення ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Згідно з ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу - лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). За змістом ч. ч. 1, 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Згідно зі статтею 16 Закону лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Належне виконання лізингоодержувачем обов'язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна та не тягне за собою відповідальності, яка передбачена укладеним договором. Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж. Статтею 692 ЦК України, встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Згідно зі ст. 697 ЦК України, договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин. Суд дійшов висновку, що вказаний правочин, тобто Договір фінансового лізингу, вчинено у письмовій формі, з дотриманням вимог, передбачених чинним законодавством (скріплений підписами працівника ТОВ «УніКредит Лізинг» та ТOB «Компанія Днепрогазсервиспромойл» та їх печатками, як з однієї сторони так і з іншої сторони). Погодження умов договору відповідають положенням ч. 1 ст. 628 ЦК України про те, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Таким, чином Договір фінансового лізингу підписано сторонами на добровільних засадах та відповідає їх намірам сторін по безумовному виконанню взятих на себе зобов'язань. Таким чином, [PERSON] при укладенні Договору поруки № 4792L13/00/SUR від 23.09.2013 року, був ознайомлений з умовами Договору фінансового лізингу № 4792L13/00-LD від 23.09.2013 року, та не заперечував проти них. З огляду на зазначене вище, в момент вчинення правочину (підписання Договору фінансового лізингу № 4792L13/00-LD від 23.09.2013 року) було дотримано вимоги, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Таким чином, враховуючи доводи представника позивача за зустрічним позовом на обґрунтування заявлених [PERSON] позовних вимог, заперечення представника ТОВ «УніКредит Лізинг», проаналізувавши укладений договір фінансового лізингу в сукупності з положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг», суд приходить до висновку, що договір між сторонами був укладений внаслідок їх волевиявлення, не мав на меті ввести в оману позивача за зустрічним позовом [PERSON], на момент розгляду справи судом не вбачається порушень з боку ТОВ «УніКредит Лізинг» та ТOB «Компанія Днепрогазсервиспромойл» умов договору, які мали б наслідком визнання його недійсним. Також, в судовому засіданні не встановлено, що умови укладеного договору фінансового лізингу є несправедливими. Враховуючи вищенаведене, заявлені позовні вимоги щодо визнання недійсними пункт 12.1.2 та пункт 12.7 договору фінансового лізингу від 23 вересня 2013 року № 4792L13/00-LD, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «УніКредит Лізинг» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Днепргазсервиспромойл» задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України, до договору фінансового лізингу застосовуються лише загальні положення про найм (оренду). Норми загальних положень про найм (оренду) викладені в параграфі 1 глави 58 ЦК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак Лізингоодержувач не виконував зобов'язань з оплати періодичних лізингових платежів належним чином, що призвело до виникнення заборгованості за Договором фінансового лізингу. У зв'язку із простроченням сплати TOB «Компанія Днепрогазсервиспромойл» лізингових платежів за Договором фінансового лізингу з 18 липня 2014 року вказаний Договір було припинено ТОВ «УніКредит Лізинг» шляхом односторонньої відмови від нього на підставі ч. 2 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг». Припинення Договору лізингу на вказаних вище підставах не звільнило ТОВ «Компанія Днепрогазсервиспромойл» від обов'язку виконати в натурі грошове зобов'язання, термін виконання якого настав станом на 18 липня 2014 року а саме: погасити борг по сплаті лізингових платежів за Договором фінансового лізингу. Внаслідок невиконання TOB «Компанія Днепрогазсервиспромойл» зобов'язань з оплати лізингових Платежів належним чином, призвело до виникнення заборгованості по сплаті лізингових платежів за Договором у розмірі 44574,45 грн. За змістом ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Тому, на підставі п. 12.3 Договору, була нарахована пеня за несвоєчасну сплату лізингових платежів у розмірі 3790 грн. 89 коп., на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховані 3% річних у сумі 478 грн. 58 коп., 2409 грн. 32 коп. інфляційних витрат та 3000 грн. збитків. 10 листопада 2014 року ТОВ «УніКредит Лізинг» надіслав на адресу відповідача-поручителя вимогу про наявну заборгованість TOB «Компанія Днепрогазсервиспромойл» за Договором фінансового лізингу, що становить 51365,34 грн. та підлягає сплаті поручителем на користь Лізингодавця. Однак відповідач-поручитель не виконав свої зобов'язання за Договором поруки та не сплатив заборгованість ТОВ «Компанія Днепрогазсервиспромойл» за Договорами лізингу в зазначений у Договорі строк, тобто відповідач порушив зобов'язання за вказаним Договором поруки, а відповідно несе відповідальність за таке порушення. Таким чином, з [PERSON] на користь ТОВ «УніКредит Лізинг» необхідно стягнути заборгованість у розмірі 54253 грн. 24 коп., що складається з суми основного боргу 44574 грн. 45 коп., пені за несвоєчасну сплату лізингових платежів у розмірі 3790,89 грн., 478,58 грн. - 3 відсотка річних, 2409,32 грн., інфляційних витрат та 3000 грн. збитків. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УніКредит Лізинг» судовий збір у розмірі 542 грн. 53 коп.

Outcome: approved