Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

В лютому 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить визнати дійсним дійсним договір купівлі-продажу 3/10 частини житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул.Толбухіна/[PERSON], буд. №5/89, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений Одеською товарною біржею 22 жовтня 1996 року, реєстровий номер №1560. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до даного договору позивач придбав у відповідачки 3/10 частини житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул.Толбухіна / [PERSON], буд. №5/89, та став її власником. Вищевказаний договір був посвідчений Одеською товарною біржею відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу», який діяв станом на момент укладання договору. Між сторонами договору відбулося повне виконання договору купівлі-продажу. Враховуючи викладене, позивач просить суд визнати договір купівлі-продажу 3/10 частини житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул.Толбухіна / [PERSON], буд. №5/89, посвідчений Одеською товарною біржею 22 жовтня 1996 року, реєстровий номер №1560, дійсним. Позивач в судове засідання не зявився, сповіщений належним чином. Представник позивача надала суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні, просила розглядати справу у її відсутність та відсутність позивача, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не зявилася, сповіщена про час та дату судового розгляду належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяву про розгляд справи у її відсутності не надала, тому суд відповідно до ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у звязку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи представника позивача. 28.03.2018 року надала пояснення, відповідно до яких позовні вимоги визнала. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно Договору №1560 купівлі-продажу 3/10 частини житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул.Толбухіна/[PERSON], буд. №5/81, укладений між [PERSON] та [PERSON], від 22.10.1996 року власником 3/10 частин вказаного житлового будинку став [PERSON] (а.с.9-10). Всі зобовязання за договором сторонами виконані в повному обсязі, а саме, відповідно до п.5 договору вказана квартира продана за 4068,00 грн., які отримані продавцем до підписання даного договору, та належать новому власнику [PERSON] На теперішній час вказаний договір не оскаржений та не скасований. Договір купівлі-продажу 3/10 частини житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул.Толбухіна/[PERSON], буд. №5/81 від 22.10.1996 року, посвідчений Одеською товарною біржею, реєстровий №1560, право власності зареєстровано КП «Ізмаїльське МБТІ», про що свідчить реєстраційний напис. Як вбачається з довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» №2124 від 15.11.2017 року згідно адресного реєстру м.Ізмаїл, зазначений житловий будинок має юридичну адресу вул. Толбухіна №5, ріг вул. Музиченка Гаврила, будинок №89 (колишня адреса вул.Толбухіна №5) (а.с.4). Згідно довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» від 16.03.2018 року №421, відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи на обєкт нерухомості по вул.Толбухіна,5 ріг вул.Музиченка Гаврила,89 в м.Ізмаїлі Одеської області станом на 31.12.2012 року власниками зареєстровані: [PERSON] (3/10 частки) на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №1560 від 22.10.1996 року, посвідчений Одеською товарною біржею, зареєстрований в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №53/9 від 22.10.1996 року, [PERSON] (9/20 частки) на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.12.1982 року, посвідчене державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори [PERSON] в реєстрі №2/6963, зареєстроване в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №53/9 від 03.01.1983 року; [PERSON] (1/4 частка) на підставі договору дарування частини будинку від 01.09.1999 року, посвідчене державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори [PERSON] в реєстрі №4/5853, зареєстрований в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №51д/78 від 24.09.1999 року (а.с.42). Відповідно до паспорту громадянина України серії КК 057637, виданого Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 30.07.1998 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO]. (а.с.12-13). Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2003 року передбачено, що положення зазначеного Кодексу застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. \~ Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК 2003 року положення цього Кодексу застосовується до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. \~ Оскільки правовідносини виникли до набрання новим Кодексом чинності, так як договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений до вступу в законну силу Цивільного Кодексу України в редакції 2003 року, і не мають подовжувального характеру, тому суд при розгляді справи керується положеннями ЦК 1963 року. \~ Згідно ст.ст.128,224,227 ЦК УРСР\~(1963 рік), діючого на час розгляду справи, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності визнається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону або договору. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі. Відповідно до роз'яснень, даних в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.78 р., із змінами від 25.05.98 р. «Про судову практику у справах про визнання угод недійсними» угоди купівлі-продажу (зокрема при придбанні на біржових торгах) \~житлового будинку (квартири) або його (її) частини підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. При цьому, якщо така угода виконана повністю або частково однією із сторін, а інша сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК на вимогу сторони, що виконала угоду має право визнати її дійсною. На час укладення зазначеного договору діяла ст.15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якої не вимагалось подальше нотаріальне посвідчення угоди, укладеної на біржі. Відповідно до пунктів 1.1., 1.4., 1.7., 1.9 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, які знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету України з житлово-комунального господарства від 09.06.98 року № 121, Інструкція визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна в Україні. Державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об'єкти нерухомості, розташовані на всій території України. Реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна здійснюється на підставі правовстановлюючих документів за рахунок коштів власників нерухомого майна. Пунктом 2 Інструкції визначений порядок здійснення державної реєстрації, підпунктом 2.1.д) якого зазначено, що на оригіналі правовстановлюючого документу робиться реєстраційний напис. Додатком 1 до вказаної Інструкції визначений перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких здійснюється державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна. Відповідно до пункту 9 Переліку зазначено: «Договори купівлі-продажу, обміну, зареєстровані біржею». Відповідно до п.49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 року і чинної на момент укладення договору між сторонами (22.10.1996 року), - договір купівлі - продажу, зареєстрований на біржі є документом, що підтверджує право власності на квартиру, що відчужується. Згідно зі ст.220 ч.2 ЦК України якщо сторони домовились відносно всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне чи часткове виконання договору, проте одна зі сторін ухиляється від нотаріального його посвідчення, суд може визнати цей договір дійсним. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення договору не потрібне. При укладенні договору всі вимоги, передбачені ст.15 Закону України «Про товарні біржі», між сторонами виконано належним чином, про що свідчить сам договір. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що реєстрація за [PERSON] права власності на 3/10 частини житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул.Толбухіна/[PERSON], буд. №5/89 здійснена відповідно до діючого на той час законодавства. З оглядом на вищевказане, враховуючи, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, суд визнає вищевказаний договір дійсним. У відповідності зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,77,78,79,80,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Outcome: approved