Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

в лютому 2018 року позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом у якому просили суд визнати [PERSON] особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування позову вказують, що їм на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 15.03.2004 року. Відповідач більше року в зазначеній квартирі не проживає, а також відсутні її особисті речі, перешкод у користуванні квартирою останній ніхто не чинив, тривалий час вона проживає на території Китайської Народної Республіки. Факт реєстрації [PERSON] в квартирі, яка належить позивачам, створює для них перешкоди у вільному володінні, користуванні та розпорядженні майном, а остання не може знятись з реєстраційного обліку самостійно, оскільки проживає за межами території України. Просили визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. Справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотань про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін до суду не надходило. В матеріалах справи містяться заява відповідача, яку суд розцінює як відзив на позов. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, та ухвалити рішення відповідно до ст. 274-279 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 15.03.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим №1083, зареєстрованим Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна і записано в реєстрову книгу за №5902 від 16.03.2004 року, [PERSON], [PERSON] на праві приватної власності в рівних долях належить квартира №[ADDRESS] (а.с. 5). Відповідно до довідки №1612 від 02.03.2018 про надання відомостей щодо реєстрації місця проживання [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с. 45). Факт відсутності відповідача [PERSON] у квартирі [ADDRESS] підтверджується її заявою від 31.01.2018 року, посвідченій консулом Генерального консульства України в Шанхаї, відповідно до якої [PERSON] не проживає в спірній квартирі більше року та не заперечує проти зняття її з реєстраційного обліку (а.с. 31). Факт реєстрації відповідача [PERSON] в квартирі, яка належить позивачам на праві власності, створює для них перешкоди у вільному володінні, користуванні та розпорядженні майном. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Так, ч. 4 статті 311 ЦК України гарантовано, що фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За правилами ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи те, що відповідач у спірній квартирі не проживає тривалий час, не є власником даного жилого приміщення, не заперечує проти зняття її з реєстраційного обліку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. На підставі викладеного та

Outcome: approved