Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

В липні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до Київської міської про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до заповіту, складеного 13.01.2010 р. [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Третьої київської державної нотаріальної контори Сафоновим С.Л., за реєстраційним № 6-10, позивач є спадкоємцем [PERSON] [INFO]. [PERSON] помер, після чого відкрилася спадщина на його майно. Відповідно до заповіту до складу успадкованого позивачем майна входить квартира [ADDRESS] та речі домашньої обстановки та вжитку. Після відкриття спадщини позивач у встановлені законом строки звернулася до Третьої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак, рішенням державного нотаріуса Третьої київської державної нотаріальної контори Марущак С.З. № 606/02-14 від 08.04.2015 р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану вище квартиру у зв'язку із відсутністю реєстрації на дублікатах документів, якими підтверджувалося право власності померлого [PERSON] на квартиру. Враховуючи, що квартира [ADDRESS] належала на праві власності померлому [PERSON], а дублікати правовстановлюючих документів були видані після його смерті, що унеможливило їх державну реєстрацію, позивач просила визнати за нею право власності на вказану квартиру в порядку спадкування. Під час розгляду справи судом до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, було залучено [PERSON] та [PERSON] - дітей спадкодавця, та [PERSON] і [PERSON] - інших спадкоємців [PERSON] за заповітом. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Відповідачем до суду надані письмові пояснення (а. с. 22-23), в яких Київська міська рада просила розглянути справу без участі її представника та ухвалити рішення у відповідності до чинного законодавства. Третя особа Головне управління юстиції у місті Києві надала суду письмові пояснення (а. с. 26-27), в яких просила вирішити спір без участі її представника та просила вирішити спір на розсуд суду. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суду не повідомили, у зв'язку із чим суд вирішив за можливе розглянути справу без участі вказаних третіх осіб. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 11.01.2010 р. [PERSON] складено заповіт (а. с. 6), посвідчений державним нотаріусом Третьої київської державної нотаріальної контори Сафоновим С.Л., за реєстраційним № 6-10, за змістом якого [PERSON] заповів [PERSON] автомобіль ВАЗ 21043, 2006 р. випуску, грошові вклади, що знаходяться на день його смерті у всіх банківських установах та поштових відділеннях - [PERSON], квартиру [ADDRESS] та речі домашньої обстановки та вжитку - позивачу [PERSON] [INFO]. [PERSON] помер, що посвідчено свідоцтвом про смерть від 27.07.2011 року серії [NUMBER] (а. с. 7). Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповітом, відповідно до ст. 1233 ЦК України є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. У відповідності до ст. ст. 1269 - 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. 02.04.2011 р. із заявою про прийняття спадщини до Третьої київської державної нотаріальної контори звернувся [PERSON] - син померлого [PERSON] (а. с. 43) у зв'язку із чим розпочато спадкову справу № 174/2011. 30.06.2011 р. із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] до Третьої державної нотаріальної контори звернулася позивач [PERSON] (а. с. 52). Листом Третьої київської державної нотаріальної контори № 606/02 від 08.04.2015 р. (а. с. 10) позивача, в особі представника, повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину. Відмова у вчиненні зазначеної нотаріальної дії мотивована неподанням до нотаріальної контори належним чином оформлених правоустановчих документів на спірну квартиру, а саме відсутністю реєстрації на Дублікаті свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації державного житлового фонду Шевченківської держадміністрації від 25.09.1996 р. та на свідоцтві про право на спадщину за законом, виданого Третьою київською державною нотаріальною конторою 16.12.2006 року, реєстр №2-2752, дублікат якого виданий Третьою київською державною нотаріальною конторою 30.07.2011 року, реєстр № 1-946. Судом враховується, що відповідно до пп. 4.15. п. 4. Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Одночасно із вказаним, відповідно до пп. 4.18. п. 4 Глави 10 Розділу ІІ зазначеного вище порядку за відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання у судовому порядку. Одним із способі захисту цивільних прав, встановлених ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України є визнання права. У відповідності до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При цьому, за змістом ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Матеріалами справи підтверджується, що право власності ? частину спірної квартири спадкодавцю належало на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Шевченківської держадміністрації, виданого 25.09.1996 р. на підставі розпорядження від 24.09.1996 р. № 15612 (а. с. 8). Іншу ? частину [PERSON] успадкував після смерті іншого співвласника - [PERSON]., що посвідчено Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 16.12.2006 р. державним нотаріусом Третьої Київської державної нотаріальної контори Марущак С.В., зареєстрованим в реєстрі за № 2-2752 (а. с. 9). На підставі розпорядження відділу (органу) приватизації державного житлового фонду управління житлово-комунального господарства Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 05.09.2011 р. № 447 видано дублікат Свідоцтва про право власності на житло від 25.09.1996 р. Дублікат Свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.12.2006 р. видано державним нотаріусом Третьої київської держаної нотаріальної контори Даниленком О.О. 13.07.2011 р., зареєстрований за № 1-946. За змістом листа Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 23.08.2011 р. № 39976 (И-2011) спірна квартира [ADDRESS] на праві власності була зареєстрована на [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації державного житлового фонду Шевченківської держадміністрації 25.09.1996 р. (а. с. 11). Після [PERSON] право власності на ? частину квартири перейшло на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Третьою київською державною нотаріальною конторою 16.12.2006 р. № 2-2752. У відповідності до ч. 1 ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюють Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З аналізу ст. 21 вказаного Закону та п. 5 і п. 9 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 р. № 868, діючого на дату відмови у вчиненні нотаріальної дії, слідує, що документи для проведення державної реєстрації права на нерухоме майно повинні бути подані особисто заявником, до числа яких відносяться власник майна, або уповноважена ним особа за наявності належним чином оформлених повноважень. З огляду на зазначені положення норм матеріального права суд приходить до висновку, що позивач була позбавлена можливості здійснити державну реєстрацію дублікатів документів, якими підтверджується право власності спадкодавця на спірну квартиру, оскільки такі дублікати документів були видані вже після смерті спадкодавця. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пунктом 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Враховуючи, що судом достовірно встановлено належність спірної кварти спадкодавцю на праві приватної власності та неможливість здійснення державної реєстрації правовстановлюючих документів спадкодавця на квартиру, суд приходить до висновку, що право власності позивача на спірну квартиру підлягає захисту судом шляхом визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. На підставі викладеного,

Outcome: approved