Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

В липні 2014 р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 23.11.2009 р. Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради, яке було зареєстровано в КМБТІ м. Києва 30.11.2009 року. При оформленні документів з продажу спірної квартири він дізнався, що його квартира вибула з його власності поза його волею і належить іншій особі. З заявою про злочин він звернувся до Шевченківського РУГУ МВС України та було порушено кримінальне провадження. Дослідчою перевіркою було встановлено, що право власності на квартиру зареєстрованого на відповідача на підставі рішення суду. Однак звернувшись до суду з запитом, щодо надання такого рішення, було надано відповідь, що таке рішення у справі не приймалось і справа у суді не розглядалась. Вважає, що відповідач набув право власності на його квартиру шляхом підроблення документів та рішення суду, що дає йому право на звернутись до суду з позовом про витребування майна від незаконного власника. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання оповіщався, за місцем проживання, про причини своєї неявки суду не повідомив, заперечень та клопотання про відкладення розгляду справи не надіслав, представника до суду не направив. Позивач та його представник не заперечують проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши надані докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності, виданого 23.11.2009 року Головним управлінням житлового забезпечення, Виконавчого органу Київської міської ради позивач набув право власності на квартиру [ADDRESS] ( а.с.5). Право власності позивача на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано у Київському бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності, про що зроблено запис в реєстровій книзі № 604-113. за реєстровим № 45860 від 20.11.2009 року (а.с.9). Згідно положень ч.1 ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого майна від 03.07.2014 року власником квартири [ADDRESS] зазначено відповідача [PERSON], який набув право власності на спірну квартиру на підставі рішення суду № 2- 9795/13 від 16.05.2014року та проведено державну реєстрацію 11.06.2014р.(а.с.6). З відповіді Шевченківського районного суду м. Києва від 25 липня 2014р. № 26971/14-Вих вбачається, що в базі даних автоматизованої системи документообігу суду за 2009-2014р. не знайдено позовних заяв за участю [PERSON] та [PERSON] про позбавлення права власності на спірне майно, справа за № 2-9795/13 в 2013 році не зареєстрована (а.с.11). Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. У судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що спірна квартира [ADDRESS], яка є власністю позивача вибула з його володіння поза його волею. Відповідач [PERSON] заволодів квартирою позивача без відповідної правової підстави, а отже порушив право власності позивача, яке підлягають захисту. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. З урахуванням задоволення позовних вимог відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача, підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved