Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

В обґрунтування позову представник позивача вказувала, що з відповідачем 03 серпня 2016 року був укладений кредитний договір без номеру (далі за текстом - Кредитний договір). За цим договором відповідачу був наданий кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак відповідачем [PERSON] зобов'язання за Кредитним договором порушувались, внаслідок чого станом на 19 серпня 2018 року виникла заборгованість за договором в загальному розмірі 20622,91 грн. Саме тому позивач був змушений звернутися з вказаним позовом до суду. Ухвалою суду від 18 жовтня 2018 року будо відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Відповідач [PERSON] у визначений судом строк подала відзив від 09 листопада 2018 року, в якому просила відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі, посилаючись на те, що вона не ознайомлена з умовами надання банківського кредиту, а підпис у анкеті-заяві про приєднання до умов і правил надання банківських послуг в Приватбанку не належить їй, що підтверджується порівнянням з її власним підписом в національному паспорті. Також відповідач зазначила, що позивач додав до позову витяг з Умов та правил надання банківських послуг, але не вказав станом на яку дату зроблений даний витяг. Крім того відповідач вказувала про недопустимість стягнення пені та штрафу одночасно за одне й те саме правопорушення, а також відповідач наголошувала на тому, що надані документи позивачем не завірені відповідним чином та представник позивача за довіреністю [PERSON] діяла без достатніх підстав на підписання позову. Іншою суттєвою обставиною, на які відповідач звернула увагу в своєму відзиві, - це сплив строку позовної давності для вимоги про стягнення пені, яка позивачем нарахована з 2016 року. Тому [PERSON] просила застосувати наслідки спливу позовної давності, передбачені ст. 267 ЦК України. Разом з тим, відповідач просила врахувати те, що вона сплатила 6000,00 грн. на погашення кредиту, отриманого в розмірі 8000,00 грн., а прострочення виплат по кредиту виникли з причин її перебування в лікарні, що було обумовлено станом вагітності. Представник відповідача [PERSON] протягом строку для подання відзиву подав до суду заяву від 09 листопада 2018 року, в якій позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» визнав в частині стягнення тіла кредиту в сумі 2203,71 грн., нарахованих відсотків за користування кредитом в розмірі 4658,69 грн., та судових витрат в сумі 881,00 грн., посилаючись на те, що позивач є матір'ю трьох дітей та перебуває у декретній відпустці, а так як [PERSON] перебувала в лікарні, то вчасно не змогла виплатити кредит. Відповідно до ст. 206 ЦПК України до ухвалення судового рішення у зв'язку з визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник у повноваженнях на їх вчинення, та ухвалює рішення за наявності для того законних підстав. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Повноваження представника відповідача [PERSON] підтверджені довіреністю, посвідченою 08 листопада 2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бідонько Л.Л., реєстр. № 1524. Згідно з цією довіреністю представник [PERSON] наділений правом визнання позову. Ознайомившись з заявою представник відповідача [PERSON] про часткове визнання позовних вимог, суд приходить до висновку, що така заява суперечить інтересам та позиції відповідача [PERSON] в даній справі, оскільки вона особисто жодної позовної вимоги не визнає. Від так, суд відмовляє у прийнятті визнання представником відповідача частини позовних вимог. Позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК», маючи нагоду подати відповідь на відзив, який ним отримано 12 листопада 2018 року, не скористався процесуальним правом на подання письмової заяви по суті. В судовому засіданні, дослідивши наявні в справі матеріали, суд встановив наступне. Між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і відповідачем [PERSON] 03 серпня 2016 року був укладений Договір про надання банківських послуг, який складається з таких документів: Анкети-заяви, Умов і правил надання банківських послуг, Тарифів Банку. З усіма документами, які складають Договір про надання банківських послуг, [PERSON] ознайомилась до його укладення, тобто до підписання Анкети-заяви від 03 серпня 2016 року, про що прямо вказано в тексті цього документу. За укладеним договором [PERSON] були надані кредитні кошти у розмірі 8000,00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за базовою ставкою 3,6% в місяць (відповідно 43,2% на рік) за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Уразі несвоєчасного погашення кредиту та/або процентів передбачено пеню в розмірі 0,24% від суми загальної заборгованості за кожен день прострочення + 50,00 грн. у випадку виникнення прострочення на суму від 100,00 грн., або + 100,00 грн., коли прострочення триває другий місяць поспіль і більше. Також договором передбачено, що у разі порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, позичальник повинен сплатити банку штраф у розмірі 500,00 грн. + 5% від суми позову. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідач [PERSON] у відзиві наголошувала на тому, що Анкети-заява від 03 серпня 2016 року не є належним і допустимим доказом, оскільки на ній проставлений підпис, який не відповідає її власному підпису. Від так, вона не була ознайомлена позивачем з умовами укладеного Договору про надання банківських послуг. Такі доводи відповідача фактично вказують на невизнання нею дійсності Договору, на якому засновані позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Однак, суд вважає їх безпідставними, виходячи з наступного. По-перше, відповідачем не заявлено зустрічного позову з вимогою про визнання укладеного договору недійсним, в тому числі з підстав відсутності волевиявлення на його вчинення, а так само не надано доказів визнання договору недійсним в іншому судовому провадженні. По-друге, відповідач визнала ту обставину, що отримала грошові кошти від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в кредит, користувалась ними та сплачувала проценти за користування кредитними коштами. Отже, [PERSON] була обізнана в повній мірі про умови користування кредитом та обов'язки, які у неї виникли через це перед Банком. По-третє, докази на підтвердження укладення договору подані до суду уповноваженим представником позивача [PERSON], яка наділена правом від імені АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подавати докази та засвідчувати свої власним підписом копії документів на відповідність оригіналам. Таким чином, Договір про надання банківських послуг, укладений між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і відповідачем [PERSON] 03 серпня 2016 року, є дійсним та підлягає виконанню його сторонами в повному обсязі. Відповідно до ст.ст. 626, 627, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. За умовами укладеного договору про надання банківських послуг (п.п. 2.1.1.5.4., 2.1.1.5.5., 2.1.6.14. Умов і правил надання банківських послуг) [PERSON] зобов'язувалася погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, оплачувати комісії на умовах, визначених даним договором, та в разі відсутності згоди зі змінами Правил та/або тарифів Банку, надати Банку письмову заяву про розірвання договору і сплатити заборгованість за кредитом; у разі виникнення прострочених зобов'язань сплатити на користь Банку пеню відповідно до встановлених тарифів. У відповідності до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлені строки відповідно до умов договору. Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема, сплата неустойки (штрафу), яка є грошовою сумою, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Крім того ч. 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що у разі якщо за договором позичальник зобов'язувався повернути позику частинами, то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. У відповідності до ст.ст. 625, 1048, 1054 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, і за кредитним договором зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Прийняті на себе зобов'язання по кредитному договору [PERSON] належним чином не виконувала, про що свідчать відомості, викладені у розрахунку заборгованості станом на 19 серпня 2018 року. В результаті цього з боку відповідача виникла заборгованість перед Банком по тілу кредиту в розмірі 2203,71 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 9317,37 грн.. В зв'язку з порушенням відповідачем строків платежів за договором, [PERSON] також має сплатити на користь Банка заборгованість за пенею в розмірі 7643,60 грн., яка складається з пені, обрахованої у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання - 6143,60 грн. за період з 31 березня 2018 року по 19 серпня 2018 року, та пені, яка нарахована у фіксованій сумі за один місяць - 1500,00 грн. за період з 01 грудня 2016 року по 01 серпня 2018 року. Відповідач [PERSON] наполягала на застосуванні наслідків спливу позовної давності до вимоги позивача про стягнення пені. Відповідно до ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). В той же час, ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. В п. 1.1.7.31. Умов і правил надання банківських послуг передбачено, що сторонами договору узгоджено строк позовної давності щодо вимог Банку з повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, пені і штрафів тривалістю в 50 років. Виходячи з цього, позивачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не пропущено строк позовної давності при зверненні до суду з вимогою про стягнення пені. Крім того, позивач стверджує в позові про те, що відповідач має сплатити на його користь штрафи у розмірі 500,00 грн. - фіксована частина, 958,23 грн. - процентна складова. Однак, суд не може погодитися з тим, що штрафи нараховані позивачем на рівні з пенею, оскільки відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. За таких обставин підстави для стягнення з відповідача на користь позивача штрафів в розмірі 500,00 грн. - фіксованої частини та 958,23 грн. - процентної складової - відсутні. Отже, суд задовольняє позов частково і стягує з відповідача на користь позивача заборгованість по тілу кредиту в розмірі 2203,71 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 9317,37 грн., заборгованість за пенею в розмірі 7643,60 грн. Ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому суд стягує частково з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у зв'язку зі зверненням з позовом до суду, а саме судовий збір в сумі 1637,43 грн..

Outcome: partial