Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

В квітні 2015 р. Державне підприємство «Завод імені [PERSON]» (Позивач) звернулось до Комінтернівського районного суду м. Харкова з вказаним позовом до [PERSON] (далі - Відповідач -1) та [PERSON] (далі - Відповідач 2). В обґрунтування своїх вимог Позивач зазначив, що у період часу з червня 1991 року по лютий 1997 року Відповідач - 1 працювала на ДП «Завод ім.. [PERSON]». На період роботи Відповідачу - 1 надано службове жиле приміщення за адресою: [ADDRESS]. В лютому 1997 року Відповідач -1 звільнилася з ДП «Завод ім. В. О. Малишева» за власним бажанням. Позивач вважає, що Відповідач -1 звільнившись з підприємства за власним бажанням, втратила право на проживання в наданому їй спірному службовому приміщенні, а тому підлягає виселенню з усіма особами, які з нею проживають без надання іншого жилого приміщення. Розгляд справи неодноразово відкладався. В судове засідання представник Позивача не зявилася, надала заяву про доручення до матеріалів справи додаткових документів в обґрунтування позову, просила суд розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що проти винесення заочного рішення не заперечує, позов підтримує в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. На підставі ст. 224 ГПК України, за наявності згоди представника Позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи - [PERSON] у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідач 1 працювала на ДП «Завод ім. В. О. Малишева» у період часу з 26.06.1991 р. (наказ про прийняття на роботу №122 від 2.06.1991р.) по 07.02.1997 р., що підтверджується оригіналом довідки ДП «Завод ім. В. О. Малишева» та копіями наказу про прийняття на роботу та службової записки про звільнення. У період роботи на підприємстві Відповідач -1 мала прізвище [PERSON]. Відповідач-1 звільнилася з підприємства на підставі наказу №31 від 07.02.1997 р. за власним бажанням, що підтверджується довідкою Позивача та копіями заяви про звільнення за власним бажанням та службової записки про звільнення. Відповідачу - 1 у період роботи на ДП «Завод ім. В. О. Малишева» було надано службове жиле приміщення за адресою: [ADDRESS] згідно службового ордеру №454, виданого Виконавчим комітетом [PERSON] депутатів трудящих міста Харкова 08.04.1992р. Згідно вказаного службового ордеру Відповідач 1 значиться наймачем службового житла. Також в службовому ордері вказано, що до складу сімї Відповідача -1 входить син [PERSON] (Відповідач -2). Також факт надання у період роботи на ДП «Завод ім. В. О. Малишева» Відповідачу -1 службового жила підтверджується наданою позивачем копією витягу з журналу обліку службової житлової площі. Довідкою №447 від 04.06.2015р. підтверджується, що житло за адресою: [ADDRESS] має статус службового. Відповідно до ст. 118 Житлового Кодексу Української РСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті [PERSON] народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Відповідно до ст. 118 Житлового Кодексу Української РСР порядок надання службових жилих приміщень установлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації. Згідно із ст. 122 ЖК УРСР на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті [PERSON] народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення. Статтею 124 ЖК УРСР встановлено, що робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. Аналогічні норми містяться в Положенні про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого [PERSON] Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 р. N 37. Після звільнення з підприємства Відповідача -1 за власним бажанням Позивач звертався на адресу Відповідачів з вимогою про виселення №197/16 від 30.01.2014 р., копія якої міститься в матеріалах справи. Крім того, Позивач повторно направляв на адресу Відповідачів вимогу про виселення №№2041/16 від 27.05.2015р., копія якої разом з копією опису вкладення до цінного листа та фіскального чеку міститься в матеріалах справи. Згідно довідок з місця проживання про склад сім`ї та прописку №1479 від 23.03.2015 р. та №447 від 04.06.2015р. за адресою: [ADDRESS], зареєстровані та проживають [PERSON] (Відповідач -1) та [PERSON] (син, Відповідач 2). Відповідач - 1, звільнившись з підприємства за власним бажанням, втратила право на проживання в наданому їй службовому приміщенні за адресою: [ADDRESS], тому підлягає виселенню разом з особами, які з нею проживають без надання іншого жилого приміщення на підставі ст.124 Житлового Кодексу Української РСР. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Порядком реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 22.11.2012\~ № 1077 (далі Порядок), визначено процедуру реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування. Відповідно до п. 1.3 Порядку реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України (далі - ДМС України) в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (далі - територіальний підрозділ ДМС України) у день подання особою документів. Пунктом 3.1 Порядку передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У зв`язку з вищевикладеним суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ДП «Завод ім.. [PERSON]» обгрунтовані та підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідачів на користь ДП «Завод ім.. [PERSON]» підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 243, 60 грн. (по 121 грн. 80 коп. з кожного). На підставі вищевикладеного та,

Outcome: approved