Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

В липні 2016 р. [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Вказував на те, що з 2011 він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. В цей період сторонами було спільно придбано, між іншим, рухоме майно, в тому числі телевізор «LG» та автомобіль DAEWOO LANOS, 2005 р.в., право власності на який було зареєстровано за [PERSON] На теперішній час сторони припинили спільне проживання та не можуть дійти згоди щодо поділу спільного майна, відповідачка одноособово, без згоди позивача, продала спільний автомобіль та отримані кошти витратила на власний розсуд. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд: поділити майно, що є спільною сумісною власністю його та відповідачки [PERSON] і виділити йому телевізор «LG» вартістю 16\~000 грн. 00 коп.; стягнути з [PERSON] на його користь грошову компенсацію вартості ? частини відчуженого нею автомобіля DAEWOO LANOS, 2005 р.в., д/н [NUMBER], в розмірі 55\~500 грн. 00 коп. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали .Представник позивача зменшив вимоги в частині стягнення компенсації за автомобіль, просив стягнути на користь відповідача 35500 грн. також звертав увагу суду на доходи відповідача у зазначений період, відповідно до витягів з особових банківських рахунків. Відповідачка, згідно пояснень , даних нею раніше в судовому засіданні, та згідно письмових заперечень, позовні вимоги не визнавала . Вказувала, що телевізор, який позивач просить виділити йому в порядку поділу майна не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки був наданий для користування батьками відповідачки, відтак поділу не підлягає. Крім того зазначала, що автомобіль, за спільною домовленістю між сторонами, був відчужений під час перебування сторін у шлюбі, а кошти від його відчуження були використані в інтересах сімї. Згідно ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому\~ шлюбі\~ з 10.06.2011 р. по 28.08.2016 р. Сторони мають малолітнього сина [PERSON], 09.04.2012 р. Відповідно до Довідки-рахунку № ВІА503358 від 04.06.2014 р. [PERSON] придбала у власність автомобіль DAEWOO LANOS, 2005 р.в., д/н [NUMBER]. Згідно Постанови Ленінського районного суду м. Миколаєві від 30.10.2015 р. [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності та визнано винним в скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зі змісту зазначеної Постанови вбачається, що 28.09.2015 р. [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного спяніння, керував транспортним засобом DAEWOO LANOS, 2005 р.в., д/н [NUMBER] та здійснив наїзди на інші транспортні засоби, внаслідок чого усі транспортні засоби отримали механічні пошкодження та потребували витрат на відновлення. Згідно Довідки-рахунку серії ААЕ № 963060 від 06.11.2015 р. вбачається, що [PERSON] придбав автомобіль DAEWOO LANOS, 2005 р.в., вартість якого на час продажу складала 45\~300 грн. 00 коп. Суд розглядає\~ цивільні справи\~\~ не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб , поданим відповідно до\~ ЦПК України, в межах заявлених\~ ними\~ вимог і на підставі\~ доказів, наданих сторонами\~ та іншими особами, які беруть участь у справі. Враховуючи принцип безпосередності\~ судового розгляду\~ цивільних справ, рішення може бути\~ обґрунтоване лише доказами, одержаними\~ у визначеному\~ законом порядку\~ та дослідженими\~ в тому судовому засіданні, в якому\~ ухвалюється рішення. Суд оцінює докази\~ відповідно\~ до вимог\~ ст. ст. 58-59, 61, 212 ЦПК України\~ за своїм внутрішнім переконанням,\~ що ґрунтується на повному, всебічному, обєктивному та безпосередньому\~ дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює\~ належність, допустимість,\~ достовірність кожного доказу окремо, а також\~ достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування,\~ не можуть\~ вважатися встановленими в цивільній справі,\~ якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Жоден доказ не має\~ для суду\~ наперед встановленого значення. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень. Недоведеність обставин, на яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові. За умовами\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до\~статті 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини другої\~статті 369 ЦК України\~та частини другої\~статті 65 СК України\~при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Відтак, судом встановлено, що спірний автомобіль був придбаний та відчужений під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, кошти від продажу якого були використані подружжям в інтересах сімї, оскільки доказів протилежного сторонами не надано та враховуючи те, що позивачем не було оскаржено будь-яким чином дії відповідачки щодо продажу спільного автомобіля без його згоди. Згідно з частиною 1\~статті 69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина 1\~статті 70 СК України). Згідно роз'яснень, що містяться в п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що на момент розірвання шлюбу між сторонами спірний автомобіль був проданий, а кошти використані в інтересах сімї сторін, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення компенсації частини вартості автомобіля є безпідставними та в їх задоволенні необхідно відмовити. Незважаючи на те, що позивачем перелічено декілька одиниць рухомого майна та зазначено про наявність коштів на банківських рахунках, які він вважає спільною сумісною власністю або його особистою власністю, проте просить суд виділити йому у власність, в межах поділу майна подружжя, з переліченої побутової техніки лише телевізор «LG» вартістю 16\~000 грн. 00 коп. Інше майно вважає за можливе залишити у користуванні сина сторін. При цьому жодних доказів придбання спірного телевізора сторонами під час спільного проживання та перебування в зареєстрованому шлюбі, позивачем суду не надано. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Між тим кожна зі сторін (позивачка та відповідач) заперечують факт наявності у них вказаного позивачем телевізора. Достовірних доказів існування такого майна на теперішній час, або знаходження його у однієї зі сторін чи у третіх осіб, суду не надано. За таких обставин здійснити поділ вищезазначеного майна є неможливим. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що позивачем не надано жодних належних, допустимих та достатніх доказів в обґрунтування своїх вимог, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі ст. ст. 60, 63, 69, 70 СК України, ст.ст. 10, 14, 30, 60, 62, 212-214\~ ЦПК України, суд

Outcome: dismissed