Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з відповідачем вона перебувала у шлюбі з 20 квітня 2007 року, та у 2009 році зареєструвала відповідача у квартирі [ADDRESS], власниками якої є вона та її донька від першого шлюбу [PERSON] У січні 2012 року відповідач без будь-яких причин залишив сім`ю і більше у квартирі не зявлявся, його речей в квартирі не залишилося. Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 18 березня 2015 року шлюб з відповідачем було розірвано. У добровільному порядку відповідач не бажає виписатися з квартири, а його реєстрація в вищезазначеній квартирі порушує її право власності, у зв»язку з чим, просить визнати [PERSON] втратившим право на житлову площу в квартирі [ADDRESS], стягнути з відповідача судовий збір у сумі 487 грн. 20 коп. Позивач надала до суду письмову заяву, згідно якої позов підтримала, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та розглядати справу за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки в судове засідання суду не повідомив. Тому згідно ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася своєчасно та належним чином, тому суд вважає за можливе розглянути справу за її відсутності. У звязку з чим, згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений належним чином про час і місце судового засідання, та зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 224 ЦПК України. Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ч.2 ст.3 Сімейного Кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Так, в судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Тернівським УЖКГ ДХК «Павлоградвугілля» 17 жовтня 2002 року, квартира [ADDRESS] на праві приватної спільної сумісної власності належить [PERSON], [PERSON] - доньці (а.с.14). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 15707641 від 27 серпня 2007 року [PERSON], [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить по 1/2 частині квартири [ADDRESS] (а.с.13). Відповідно до довідки абонентського відділу КП «ТЖКП» від 31 серпня 2015 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] власник, [PERSON] чоловік, [PERSON] донька, [PERSON] донька (а.с.16). Згідно рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 18 березня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 31.03.2015 року (а.с.10). Відповідно до акту ЖРЕУ-6 від 10 липня 2015 року, складеного комісією в складі: начальника ЖРЕУ-6 [PERSON]В та сусідів [PERSON], [PERSON], в квартирі [ADDRESS] зареєстрований але фактично не проживає з 01 січня 2012 року колишній чоловік [PERSON] (а.с.15). Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач на даний час не є членом сім'ї позивача та не проживає в зазначеному приміщенні строком понад рік, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає повному задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved