Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

В липні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок неповернення кредиту, в якому просив винести рішення, яким стягнути з [PERSON] на їх, ТОВ «Анлег» користь суму 11023,73 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок не повернення кредиту. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 27 травня 2007 року між АКБ «Індустріалбанк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № KRC/0900/216/07, за умовами якого позичальник отримав у користування кредит в розмірі 20000 грн., строком з 25 травня 2007 року по 21 травня 2010 року включно. Між АКБ «Індустріалбанк» та закритим акціонерним товариством «Страхова компанія «Партнер», 03 грудня 2007 року був укладений договір № 6055/1-121 добровільного страхування фінансових ризиків, зокрема фінансовий ризик, що походить із кредитного договору № KRC/0900/216/07. Відповідач припинив виконувати свої зобов'язання за цим кредитним договором та станом на 27.12.2010 року загальна заборгованість відповідача перед АКБ «Індустріалбанк» становила 11023,73 грн. 28 грудня 2010 року між публічним акціонерним товариством акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Анлег» був укладений договір № 0900/01/10 відступлення права вимоги за договорами добровільного страхування фінансових ризиків за кредитними договорами, відповідно до яких первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору право вимоги боргу за зобов'язаннями, які виникли з кредитного договору № KRC/0900/216/07 від 27.05.2007 року. Оскільки взяті на себе зобов'язання позичальник не виконав, тому позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь суму 11023,73 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок не повернення кредиту, тому він звернувся до суду за захистом своїх прав. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Анлег» у судове засідання не з'явився, у судовому засіданні від 19.11.2013 року представник позивача за довіреністю Желєзнов Д.А. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі посилаючись на обставини зазначені в позові. Суду пояснив, що йому не відомо про факт сплати відповідачем суми кредиту. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, у судовому засіданні від 19.11.2013 року відповідач позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що жодних договорів з позивачем не укладав, з АКБ «Індустріалбанк» розрахувався в повному обсязі. Представник третьої особи Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Партнер» у судове засідання не з'явився, у судовому засіданні від 19.11.2013 року позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник третьої особи Акціонерного комерційного банку «Індустріалбанк» у судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просив розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримали (а.с.74). Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Представник позивача за довіреністю Кім Г.Є. судове засідання не з'явився, був належним чином повідомленим про розгляд справи, 10 січня 2014 року в факсимільному режимі надіслав до суду заяву в якій просив перенести судове засідання у зв'язку з тим, що вони не отримали відповідь з Дніпропетровської філії ПАТ АКБ «Індустріалбанк» на їх запит стосовно інформації про дату та того хто саме сплатив заборгованість за відповідача [PERSON] Однак, суд вважає за необхідне визнати неявку представника позивача не поважною. Враховуючи конкретні обставини справи, встановлені ст. 157 ЦПК України строки розгляду справи та те, що неявка представника позивача, належним чином повідомленого про час та місце судового засідання без поважних причин згідно ст. 169 ЦПК України не тягне відкладення розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника позивача на підставі доказів, які маються в матеріалах справи. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Право кожного на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку судом, встановлений законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов'язків цивільного характеру передбачено п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. ст. 2, 8 ЦПК України. Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи враховується період з дня надходження до суду позовної заяви до завершення виконання рішення суду. Право доступу до суду включає право на виконання судового рішення без надмірних затримок (рішення ЄСПП у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії»). Європейський суд дотримується думки, що неможливість особи домогтися виконання рішення протягом тривалого часу становить втручання у його право на мирне володіння своїм майном у сенсі пункту 1 статті 1 Протоколу №1 до Конвенції. (рішення ЄСПП у справі «Шмалько проти України»). Обов'язок забезпечувати ефективну реалізацію прав, захищених цим документом, має бути результатом позитивних обов'язків держави (зокрема, рішення ЄСПП у справі «X і Y проти Нідерландів»), ці позитивні зобов'язання повинні встановлювати певні засоби, потрібні для захисту права на власність (рішення ЄСПП у справі «Лопез Остра проти Іспанії»). Статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожен, чиї права і свободи, викладені в цій Конвенції, порушуються (для позивача це стаття 1 Першого Протоколу), має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі. На національному рівні має бути гарантований правовий захист задля реального забезпечення прав і свобод, передбачених цією Конвенцією, коли держава має певну свободу розсуду щодо форм засобів захисту, але, у всякому випадку забезпечує їх ефективність як на практиці, так і за законом: можливість розглянути вимогу за суттю і надати захист в сенсі запобігання чи припинення подальшого тривання стверджуваного порушення (зокрема, рішення ЄСПП у справі «Кудла проти Польщі»). При вирішенні питання про поважність неявки представника позивача в судове засідання, суд керується наступним. Згідно з ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Відповідно до ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на один місяць. При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки суду, а й осіб які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участи у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Встановлено, що 27 травня 2007 року в між АКБ «Індустріалбанк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № KRC/0900/216/07, за умовами якого [PERSON] отримав у користування кредит в розмірі 20000 грн., на строк з 25 травня 2007 року по 21 травня 2010 року включно, на споживчі цілі зі сплатою за користування кредитними коштами з розрахунку 9% річних (а.с.14-18). Отже, між сторонами внаслідок укладення вище зазначеного договору виникли договірні правовідносини, що регулюються ст. 509, 526, 527, 626 ЦК України. На захист майнових інтересів, пов'язаних з володінням, користуванням і розпорядженням майном, а саме: майнових інтересів АКБ «Індустріалбанк», пов'язаних з матеріальними збитками АКБ «Індустріалбанк» внаслідок повного або часткового неповернення позичальниками банку суми кредиту та/або відсотків за користування кредитом та/або комісії за кредитними договорами, між АКБ «Індустріалбанк» та Закритим акціонерним товариством «Страхова компанія «Партнер», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Партнер» 03 грудня 2007 року був укладений договір № 6055/1-121 добровільного страхування фінансових ризиків. Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилався на ту обставину, що завданими товариству збитками, в даному випадку, є суми неповерненого кредиту, а саме: 9536,81 грн. тіло кредиту, 686,92 грн. відсотки та комісія у сумі 800 грн., а всього на загальну суму 11023 грн. 73 коп. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» встановлено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна юридичній особі підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач зокрема має довести: 1) факт порушення зобов'язання; 2) наявність шкоди та її розмір; 3) причинний зв'язок між порушенням зобов'язання та шкодою. Позивач не повинен доводити вину відповідача, оскільки положеннями ст. 614, 617 ЦК України встановлено презумпцію винуватості особи, яка порушила зобов'язання. Згідно з ч. 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання, тобто відповідач у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. На думку суду, в даному випадку, невиконання відповідачем своїх зобов'язань по укладеному з АКБ «Індустріалбанк» договору фінансового кредиту та наявна в зв'язку з цим заборгованості, не є майновою шкодою в розумінні вимог ст. 1166 ЦК України, оскільки, зазначені норми врегульовують відповідальність осіб в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань. Як вбачається з матеріалів справи, 09 жовтня 2013 року [PERSON] погасив заборгованість за Кредитним договором № KRC/0900/216/07 від 27 травня 2007 року в повному обсязі, що підтверджується довідкою № 934 від 09.10.2013 року виданою ПАТ АКБ «Індустріалбанк» (а.с.79). Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в позові слід відмовити за безпідставністю вимог. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed