Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

В квітні 2019 року до суду звернувся представник позивача [PERSON] з позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності на нерухоме майно шляхом виселення, в якому просив суд винести рішення про усунення перешкод [PERSON] у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення з квартири [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] з усіма особами, які під час примусового виконання виконавчого документу у ньому знаходитимуться, дозволивши державному виконавцю примусово зайти в приміщення квартири шляхом відкривання (зламування) вхідних дверей, шляхом звільнення квартири від майна [PERSON] , [PERSON] та інших осіб, які під час примусового виконання виконавчого документу знаходитимуться у вказаному приміщенні, шляхом звільнення від домашніх тварин, та заборонення [PERSON] , [PERSON] та іншим особам, які під час примусового виконання виконавчого документу будуть знаходитись у вказаному приміщенні, користуватися цим приміщенням. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував, пояснивши, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Однак, в даній квартирі без її згоди проживають відповідачі, оскільки [PERSON] була вселена у квартиру попереднім власником - [PERSON] , а [PERSON] була вселена [PERSON] без згоди власника. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва у справі №753/16800/16, зміненим рішенням Київського апеляційного суду, вирішено виселити [PERSON] з вказаної квартири без надання іншого житлового приміщення.17.01.2019 року головним державним виконавцем Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві було проведено виконання вказаного рішення, однак, після проведення виконавчих дій, [PERSON] самочинно зламала замки вхідних дверей та вселилась до квартири. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені судом належним, з заявами чи клопотаннями про неможливість розгляду справи у їх відсутність не звертались, відзиву на позовну заяву не надали. За таких підстав, судом, відповідно до положень ст.ст. 223, 280 ЦПК України, визнано за можливе ухвалити у даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням представника позивача. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як передбачає ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Як встановлено судом, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.8). Відповідно до Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва від 08.08.2019 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] від 11.12.2012 року та [PERSON] від 30.04.2013 року (а.с.22). За приписами ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як встановлено рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07.12.2017 року та постановою Апеляційного суду м. Києва від 21.02.2018 року, відповідач [PERSON] була зареєстрована у вказаній квартирі та вселилася до неї за волевиявленням та згодою колишнього власника даної квартири [PERSON] , у визначеному законом порядку. Так, користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду регулюється главою 6 розділу ІІІ ЖК УРСР. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині 2 ст.64 ЖК УРСР, а саме: дружина наймача, їх діти та батьки. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Виходячи з сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства, необхідно дійти висновку, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, [PERSON] проживала із [PERSON] як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, однак [PERSON] та [PERSON] не є членами сім`ї позивача - [PERSON] , таким чином з моменту смерті колишнього власника квартири [PERSON] припинились і усі права [PERSON] на спірну квартиру. Іншого останньою суду не доведено. а змістом ст. 47 Конституції України, а також ст. 9 ЖК України, кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Стаття 41 Конституції України закріпила, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно положень ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз норм ЦК України вказує на те, що право власності - це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і в своїх інтересах, усунення третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов`язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь - яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Тобто, колишній член сім`ї власника житла, який проживав разом з останнім має право на користування цим житлом відповідно до закону, але втрачає таке право у разі зміни власника житла. Право члена сім`ї власника на користування жилим приміщенням є сервітутним правом, яке існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно та припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Тобто, виникнення прав члена сім`ї власника квартири на користування нею та обсяг цих прав залежать від наявності у власника квартири права власності на неї, а припинення права власності на квартиру припиняє право члена сім`ї колишнього власника на користування цією квартирою. Чинним законодавством не передбачено перехід прав та обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом члена сім`ї колишнього власника у випадку зміни власника. Отже, оскільки право користування спірною квартирою у [PERSON] виникло внаслідок наявного у попереднього власника цієї квартири права власності на неї, яке на момент розгляду справи вже було припинено, право відповідача на користування спірною квартирою також припинилося. В той же час, правомірність проживання [PERSON] у спірній квартирі взагалі не доведена суду. Оскільки [PERSON] вважає, що проживання [PERSON] та [PERSON] , які зареєстровані в належній їй квартирі, порушує її права як власника і обмежує в можливості повною мірою такі права реалізовувати, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] щодо усунення перешкод у користуванні та розпорядженні належним їй нерухомим майном та виселення відповідачів зі спірної квартири. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково, тому з відповідачів на користь [PERSON] необхідно стягнути 768,40 грн. в рівних частках з кожної.

Outcome: partial