Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

В липні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 09.08.1975 року Ізмаїльським відділом РАЦС, актовий запис №488, обґрунтовуючи тим, що з 1983 року фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені у звязку з відсутністю взаєморозуміння, втрати почуттів поваги та любові, з цього часу спільне господарство сторони не ведуть. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Майновий спір щодо розподілу спільного сумісного майна подружжя відсутній. Вважає, що примирення між ними неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобовязань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сімї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сімю відсутнє. Позивачка в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце судового засідання сповіщена належним чином, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та наполягала на їх задоволенні, просила розглядати справу у її відсутність, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, сповіщений про час та дату судового розгляду належним чином через розміщення оголошення на офіційному сайті Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області https://iz.od.court.gov.ua/sud1510/, про причини неявки суд не повідомив, заперечення проти позовних вимог не надав, тому суд відповідно до ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у звязку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи позивачки. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 09.08.1975 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ЖД №339181, виданим Ізмаїльським відділом ЗАГС, актовий запис №488 (а.с.5). Сторони не проживають однією сімєю та спільне господарство не ведуть. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. За ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Загальна декларація прав людини у ч.2 ст.16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих хто одружується. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сімї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз сімю шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене. Крім того, також не можливо насильно одного з подружжя без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Враховуючи вищезазначене, а також оскільки сторони однією сімєю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивачки, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved