Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

В квітні 2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом виселення, в обгрунтування якого вказав, що 19.01.2010 року він придбав житловий будинок за адресою м.Хмельницький вул.Профспілкова, 35/1, та 03.12.2011 року зареєстрував своє право власності на вказаний житловий будинок у Хмельницькому бюро технічної інвентаризації. Рішенням 28-ої сесії Хмельницької міської ради від 30.10.2013 року №33 йому для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд надано у власність земельну ділянку за адресою: м.Хмельницький, вул.Профспілкова,35/1, кадастровий номер якої 6810100000:20:005:0273. Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №8544740 від 02.12.2013 року ним було зареєстровано право власності на дану земельну ділянку і він отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Проте, попередній власник вказаного будинку зі своєю сім'єю не виселелись із будинку, постійно в ньому проживають, у ньому знаходяться їхні речі (меблі, одяг, тощо). На його прохання виселитись та звільнити помешкання відповідачі ніяким чином не реагують, чим грубо порушують його право власності. Оскільки, вказаний будинок потрібен йому для власного проживання, але у звязку з тим, що в ньому проживають сторонні йому люди, він не може повноцінно користуватись житлом та використовувати його для власного проживання та членів своєї сім'ї, позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Ухвалою суду від 03.06.2014р. до участі у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача залучено [PERSON] та Службу у справах дітей Хмельницької міської ради. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити, надав суду пояснення, в яких вказав, що позивачу вказаний будинок належить на праві власності, також ним приватизована земельна ділянка за вказаною адресою. Спочатку, після укладення договору купівлі-продажу, він дозволив відповідачам проживати у будинку але на його першу усну вимогу відповідачі зобовязувались виселитись. Через три місяці після укладення договору позивач предявив усну вимогу відповідачам про виселення, але вони не виселились і він звернувся до суду з позовом про виселення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що будинок ним давався у заставу на один рік за усною домовленістю з [PERSON], якому [PERSON] надавав гроші на розширення бізнесу під заставу, а [PERSON] в свою чергу обіцяв їх всіх працевлаштувати. Про те, що він уклав договір купівлі-продажу будинку він дізнався перед судом про виселення. [PERSON] зник і він зрозумів, що його обманули. З дня підписання договору він продовжує з сімєю проживати у даному будинку, сплачує комунальні платежі з утримання будинку. Іншого житла він у власності не має, тому заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила, що будинок вони не продавали, а насправді вони укладали договір застави. У них не було роботи, невістка була вагітна, коли зявився [PERSON], який пояснив, що є чоловік який може надати гроші для розширення його бізнесу під заставу, а він в свою чергу мав взяти їх на роботу. Спочатку [PERSON] сплачував кошти [PERSON], а потім перестав. До квітня 2014 року [PERSON] вимог до них не предявляв, а коли [PERSON] уїхав, то [PERSON] став вимагати виселитись. Іншого житла у них немає і їм немає куди виселятись. Представник відповідачів [PERSON] діючи в інтересах відповідачів [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, надав суду пояснення, в яких вказав, що відповідачі не мали наміру продавати будинок та не зобовязувались виселитись з нього. Фактична передача будинку позивачу не відбувалась, а кошти за продаж майна сімя не отримувала, тому відповідачі вважають, що є власними будинку. Окрім наведеного, у будинку з червня 2009 року, як член сімї відповідачів, проживає [PERSON] в якої на час укладення договору купівлі-продажу було двоє дітей, а отже вони на законних підставах вселились у даний будинок і питання про визнання їх втратившими право користування будинком на вирішення суду не ставиться. Іншого житла відповідачі не мають, а тому позов задоволенню не підлягає. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, оскільки на той час її пояснювали, що це застава і вона не впевнена, що її свекор підписував договір купівлі-продажу. Суду також пояснила, що перебуває у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON] і вони проживають разом із трьома неповнолітніми дітьми по вул.Профспілкова,35/1 в м. Хмельницькому. ЇЇ пояснювали, що був договір застави і вони всі виписані з будинку, а після закінчення застави її мали прописати у будинку, тому вона зареєстрована за іншою адресою. На час укладення договору в будинку проживали неповнолітні діти, іншого житла в них немає, тому позов задоволенню не підлягає. Представник служби у справах дітей Хмельницької міської ради в судовому засіданні позов не визнав, заперечує проти виселення відповідачів, оскільки при укладенні договору купівлі-продажу не було враховано інтересів неповнолітньої дитини, яка народилась на момент укладення договору та автоматично набула права користування будинком, враховуючи, що її батько був зареєстрованим у будинку і був членом сімї власника. Відповідно до чинного законодавства при укладенні договору купівлі-продажу необхідна згода органу опіки та піклування, якої в даному випадку не було, а тому цей правочин є недійсним. Окрім відповідачів у будинку проживають неповнолітні діти, а ставиться питання про виселення батьків без дітей, що зачіпає інтереси дітей. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню враховуючи наступне. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 06.08.1996 року [PERSON] на праві особистої власності належав житловий будинок №35/1 по вул.Профспілковій в м.Хмельницькому. 19 січня 2010 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу житлового будинку, відповідно до якого [PERSON] передає у власність покупця [PERSON], а [PERSON] приймає у власність розташований на земельній ділянці житловий будинок з надвірними будівлями за номером 35/1, що знаходиться по вул.Профспілковій у м.Хмельницькому. Згідно витягу про державну реєстрацію прав №32311736 від 03.12.2011 року за [PERSON] на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу зареєстровано право власності на домоволодіння, що в м.Хмельницькому по вул.Профспілковій, 35/1. Відповідно до свідоцтва про право власності від 02.12.2013 року, індексний номер 13781359, [PERSON] також на праві приватної власності належить земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0649га. по вул.Профспілковій, 35/1 в м.Хмельницькому. Як вбачається з будинкової книги, відповідачі були зареєстровані та проживали в спірному будинку з лютого 1998 року і їх знято з реєстрації місця проживання - будинок №35/1 по вул.Профспілковій в м.Хмельницькому, 14 січня 2010 року. Проте, відповідачі продовжують проживати в спірному будинку, що підтверджується довідками комітету самоорганізації населення мікрорайону Лезнево від 22.04.2014р. № 250, від 03.07.2012р. № 450, виданих [PERSON] та [PERSON] відповідно. Відповідачі сплачують за комунальні послуги з утримання будинку, що підтверджується квитанціями про сплату рахунків за вивіз побутових відходів, спожиту електроенергію, газопостачання, копії яких містяться в матеріалах справи. Також [PERSON], відповідно до податкових повідомлень-рішень про сплату земельного податку від 07.05.2010р., 20.05.2011р., 24.05.2012р., сплачував земельний податок за користування земельною ділянкою по вул.Профспілковій, 35/1 в м.Хмельницькому, якою відповідачі вільно та безперешкодно користуються по сьогоднішній день. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні показали, що у будинку 35/1 по вул.Профспілковій проживають: [PERSON], [PERSON], їх син [PERSON] з дружиною та троє онуків. Зі змісту статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.ч. 1,2,4 ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з положеннями ст. 316 Цивільного кодексу України\~право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За приписами ст.ст. 319, 321 Цивільного кодексу України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права. Право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Власник майна, згідно ст. 391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідачами суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів, що між [PERSON] та [PERSON] укладався договір застави, чи що договір купівлі-продажу від 19 січня 2010 року житлового будинку з надвірними будівлями за номером 35/1, що знаходиться по вул.Профспілковій у м.Хмельницькому визнавався недійсним з підстав невідповідності закону. Суд не приймає до уваги доводів відповідача [PERSON] щодо заниженої вартості будинку у договорі купівлі-продажу, що вказує на його недійсність, та надані на підтвердження цих доводів копій газет з розміщеними в них оголошеннями в яких зазначена вартість будинків в цьому ж районі міста на час укладення договору. Оскільки, зі змісту договору купівлі-продажу житлового будинку від 19.01.2010 року вбачається, що продаж цей вчинено за 165023 грн. і гроші продавець отримав від покупця, а покупець передав продавцю до підписання цього договору. Своїм підписом під цим договором продавець підтверджує факт повного розрахунку за проданий житловий будинок з надвірними будівлями і відсутність щодо покупця будь-яких претензій фінансового характеру. Відповідно до ст.158 ЖК України наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Разом з тим, належних та допустимих доказів про укладення між сторонами договору найму житлового будинку у письмовій формі суду надано не було. Не надано відповідачами суду також і доказів про наявність будь-якої домовленості між ними та позивачем з приводу користування належним йому будинком. Враховуючи вищевикладене, проживання відповідачів у будинку № 35/1, що знаходиться по вул.Профспілковій у м.Хмельницькому, та належить на праві приватної власності позивачу, позбавляє його можливості вільно користуватись, володіти та розпоряджатись вказаним будинком, тобто порушуються його права, передбачені ст. 41 Конституції України та ст.ст 319, 321 ЦК України, а тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем в сумі 243,60грн. при звернення до суду, підлягає стягненню з відповідачів на його користь в рівних частинах.

Outcome: approved