Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

В листопаді 2013 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом посилаючись на те, що 26 липня 2013 року, між нею та [PERSON] був укладений попередній договір купівлі-продажу, згідно якого позивачка мала намір купити, а відповідач [PERSON] продати жилий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Даний договір укладався між сторонами в усній формі. В рахунок майбутніх платежів за будинок позивачка виплатила відповідачу аванс у сумі еквівалентній 1000 доларів США, а саме 7999 гривень 30 копійок, даний факт підтверджується розпискою, виданою позивачці відповідачем. Позивач вважає зазначений договір нікчемним з огляду на наступне: після ретельного вивчення даного житлового будинку, у зв'язку з неналежною його якістю і невідповідністю встановленій відповідачем ціні позивачка відмовилась його купувати, про що повідомила відповідачу і попросила повернути виплачений нею аванс. Згідно до ст. 570 Цивільного кодексу України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, позивачка вважає, що грошові кошти сплачені відповідачу не можна вважати нічим іншим, ніж авансом в рахунок майбутніх платежів за житловий будинок. Оскільки відповідач відмовляється добровільно повернути позивачці , у відповідності до 4.2 ст. 524 Цивільного кодексу України, грошові кошти у сумі 7999 гривень 30 копійок мають бути стягнуті з нього у судовому порядку. Повертати кошти відповідач у добровільному порядку відмовляється, у зв'язку з чим позивач вимушена звернутися до суду з позовом. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги, та просила стягнути з відповідача на її користь 7999 гривень 30 копійок, як аванс. Крім того , пояснила суду, що в липні 2013 року вона в присутності власника домоволодіння [ADDRESS], а саме відповідача по справі [PERSON] оглянула належне йому домоволодіння. Правовстановлюючі документи на будинок позивачка у відповідача не витребувала та не оглядала. На той момент в будинку проживали квартиранти, кімнати були заставлені меблями і вона не могла повністю встановити технічний стан будинку. Через декілька днів, а саме 26 липня 2013 року вона передала відповідачу [PERSON] в рахунок майбутніх платежів, як аванс суму в розмірі 7999 гривень 30 копійок. Передача грошей відбувалася в присутності свідка [PERSON] і на підтвердження факту отримання грошей відповідач власноручно написав розписку про отримання грошей. Позивачка читала зміст розписки, в якій було зазначено, що у випадку відмови від купівлі домоволодіння - гроші, отримані відповідачем, як аванс в рахунок майбутніх платежів їй не повертаються, але не придала цьому значення, оскільки вважала, що не виникне перешкод в укладенні та нотаріальному посвідченні договору купівлі - продажу домоволодіння. Відповідач взяв у неї аванс, оскільки потрібні були гроші для оформлення правовстановлюючих документів на будинок. На момент первісного огляду домоволодіння, та в момент передачі авансу їй ніхто не перешкоджав перевірити технічний стан зазначеного будинку, але вона не стала цього робити. В цей період часу вона з родиною вимушені були звільнити попереднє житло і тому вона поспішала з переїздом. Через 3-4 дня після передачі авансу вона з родиною переїхала в домоволодіння [ADDRESS] і ще деякий час мешкали в одному будинку з квартирантами. Потім позивачка почала робити в будинку ремонт - вона повністю відремонтувала кухню, переклеїли шпалери, відновили систему електропостачання. Але згодом з'ясувалося, що будинок дуже сирий, маленька онука позивачки почала хворіти, і позивачка рішила, що вона не буде купувати цей будинок, та звернулася до відповідача з вимогою про повернення авансу, але він відмовився добровільно повертати гроші, отримані, як аванс за договором. В будинку [ADDRESS] позивачка з родиною мешкала до кінця листопада 2013 року, а потім придбала інший будинок і переїхала в нього жити. Просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача на її користь суму авансу в розмірі 7999 гривень 30 копійок. Відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував. Надав суду пояснення про те, що він є власником домоволодіння [ADDRESS]. Він мав намір продати цей будинок за еквівалент 12 тисяч доларів США. В липні 2013 року до нього звернулася позивачка, яка оглянула будинок і заявила, що може його купити за суму 11 тисяч доларів США. Відповідач повідомив про те, що він в будинку ремонт робити не буде, надав позивачці можливість оглянути домоволодіння, показав стан будинку: стелю, поли, стіни та інше. Позивачка одразу могла побачити всі недоліки зазначеного будинку , оскільки він нічого не приховував. Через декілька днів, а саме 26 липня 2013 року позивачка ще раз звернулася до нього з проханням взяти аванс за будинок. Відповідач наполягав на тому, щоб між ними одразу була укладена угода купівлі - продажу будинку, але це вимагало деякого часу, оскільки був відсутній кадастровий номер земельної ділянки і був потрібен час для його отримання. Крім того, в той момент в будинку проживали квартиранти, і їм також був потрібен час для того щоб знайти інше житло. Позивачка наполягала на тому, що їй потрібно негайно переїхати в цей будинок, так як вона звільняла інше житло. Відповідач погодився на те, щоб позивачка переїхала в будинок , отримав від неї гроші, як аванс в рахунок майбутніх платежів і написав про це розписку. Розписка була складена в присутності позивачки і свідка , і позивачка не заперечувала проти того, що відповідачем було зазначено в розписці, що у випадку відмови від покупки будинку - гроші не повертаються. Протягом 3-4 днів позивачка перевезла до будинку свої речі і близько трьох місяців проживала в цьому будинку разом зі своєю родиною. Потім позивачка повідомила його про те, що вона відмовляється укладати договір купівлі - продажу будинку у зв'язку з тим, що будинок непридатний для проживання і стала наполягати на поверненні грошей. Відповідач заперечував проти позову, оскільки позивачка відмовилась від купівлі - продажу будинку за власною ініціативою, у неї с самого початку була можливість встановити технічний стан домоволодіння і визначитись чи підходить він їй для проживання . Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона знайома з позивачкою [PERSON] липні 2013 року вона була присутня при тому, як позивачка перевозила свої речі до будинку [ADDRESS]. Після цього приходила до неї в гості, в якому місяці це було- вона не пам'ятає , але на дворі вже було холодно. В будинку було дуже сиро, було тяжке, сире повітря, нічим було дихати. Більше по обставинам справи вона нічого пояснити не може. Свідком передачі грошей по розписці вона не була. Суд вислухав пояснення сторін, свідка, дослідив письмові докази, надані позивачкою до матеріалів справи. Судом встановлено, що 26 липня 2013 року позивач [PERSON] передала відповідачу [PERSON] 7999 грн.30 коп. в рахунок майбутніх платежів за договором купівлі - продажу домоволодіння [ADDRESS] ( а.с.4). Частиною 1 ст. 570 ЦК України встановлено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Таким чином, внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, тобто укладеного між сторонами договору, яким визначено предмет та істотні умови. Однак, договір купівлі-продажу між сторонами укладений не був в зв'язку з чим відсутні підстави вважати передані відповідачу кошти завдатком. Законодавець встановив, що в такому випадку вони є авансом (ч.2ст.570 ЦК України). Суд приходить до висновку про те, що 26 липня 2013 року позивачка [PERSON] передала відповідачу [PERSON] 7999 грн.30 коп. як аванс в рахунок майбутніх платежів за договором купівлі - продажу домоволодіння [ADDRESS]. Частиною 1 статті 571 ЦК України передбачено, що якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. В розписці , яка була написана власноруч відповідачем [PERSON] було зазначено, що у випадку відмови від покупки будинку зазначена сума позивачці не повертається. В судовому засіданні позивачка цей факт не оспорювала і підтвердила те, що розписка була написана в її присутності, вона з нею ознайомилася і не заперечувала проти її змісту. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України - обставини, визнані сторонами - не підлягають доказуванню. Відповідно до статті 627 ЦК України - сторони є вільними в укладенні договору та визначенні умов договору. Частиною 1 ст.628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови, (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними. Таким чином, в ході судового розгляду було встановлено, що на момент передання авансу сторонами була визначена умова договору про те, що сума авансу не повертається у випадку відмови від покупки будинку. Суд приходить до висновку, що позивачка за власною ініціативою відмовилася від укладення основного договору купівлі - продажу будинку [ADDRESS], тобто порушення зобов'язання відбулося з її вини , а тому не має підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь суми авансу в розмірі 7999 грн.30 коп. Таким чином, в задоволені позову необхідно відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed