Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

В квітні 2016 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька та оформлення документів. В позовній заяві позивачка вказала, що з вона з відповідачем [PERSON] перебуває по даний час у шлюбі, проте вони спільно не проживають з 2015 року, місцеперебування чоловіка її невідоме. Від шлюбу вона з відповідачем має малолітнього сина - [PERSON], [INFO] який проживає з нею за адресою: [ADDRESS] вказує, що матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини його фізичний, духовний та моральний розвиток, має намір відвезти сина за кордон на відпочинок та для розширення його світогляду, духовного та інтелектуального розвитку, вивчення іноземної мови, але цього зробити не може оскільки позбавлена можливості отримати згоду від батька на виїзд сина за кордон разом із матір'ю, чим порушуються конституційні права людини і громадянина, а саме обмежується вільне пересування дитини, що буде відповідати її інтересам. Відповідач по справі [PERSON] є батьком дитини, не може надати відповідної згоди на виїзд сина [PERSON] тимчасово за кордон, оскільки відсутній по місцю проживання, а тому і звертається з позовом до суду. Просить суд надати їй дозвіл на виготовити паспорт (проїзний документ) для малолітнього сина [PERSON] для неодноразового тимчасового виїзду за кордон, без згоди батька [PERSON] до досягнення ним повноліття та надати дозвіл на тимчасові виїзди малолітнього [PERSON], без згоди батька [PERSON], за межі України в супроводі матері [PERSON], до досягнення дитиною повноліття в наступні країни: Польща, Чеська Республіка та інші країни, які належать до Шенгенської зони. Позивачка [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти задоволення позову. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] дитина сторін [PERSON] народився [INFO] року, сторони вказані батьками дитини. Позивачка має намір виїхати за кордон разом з сином [PERSON], [INFO], з метою відвезти сина за кордон на відпочинок та для розширення його світогляду, духовного та інтелектуального розвитку, вивчення іноземної мови. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно із ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. У відповідності до вимог ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до вимог ст.ст. 7, 155 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Положення ст.6 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.17, 31 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров'я. Вимоги статті 10 Конвенції про права дитини, передбачають право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Також в ст.3 вказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За таких обставин суд приходить до висновку, що ненадання відповідачем [PERSON] згоди на оформлення проїзного документа дитини шкодить інтересам дитини і не сприяє її всебічному, гармонійному духовному, моральному розвитку та порушує її права. Чинне законодавство не визначає будь-яких умов для надання такого дозволу на підставі рішення суду, а тому враховуючи вищенаведені обставини суд вважає позовні вимоги позивачки обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом винесення заочного рішення.

Outcome: approved