Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

В лютому 2014 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON], який неодноразово уточнювала під час розгляду справи судом, та з урахуванням остаточних позовних вимог просила: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] вартість належного їй автомобіля марки «AUDI», модель А4, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], визначену експертним шляхом ПП «Центр судових досліджень» «Експерттранссервіс» станом на 01.09.2016 року, у розмірі 442 776,40 грн.; стягнути з [PERSON] на її користь витрати на проведення авто товарознавчої експертизи щодо визнання вартості автомобіля марки «AUDI», модель А4, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], у розмірі 2 200,00 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що рішенням Апеляційного суду м.Києва від 20.09.2011 року, ухваленим у справі №2-1629/2011 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання частини майна придбаного під час шлюбу особистою власністю та поділ спільного майна подружжя, в порядку поділу майна подружжя, крім іншого, виділено [PERSON] автомобіль марки «AUDI А-4», державний номерний знак [NUMBER], зареєстрований на [PERSON] та визнано за нею право власності на нього з припиненням права власності на цей автомобіль відповідача. Разом з тим, позивачка вказує, що незважаючи на наявність вищевказаного рішення суду, яке набрало законної сили та в силу вимог ст. 14 ЦПК України є обов'язковим для виконання на всій території України, [PERSON], всупереч неодноразових звернень до нього з вимогою передати спірний автомобіль, продовжував безпідставно користуватися та розпоряджатися спірним автомобілем, про що, серед іншого, свідчить протиправна перереєстрація ним зазначеного транспортного засобу на користь інших осіб. У зв'язку з зазначеним та посилаючись на безпідставне набуття відповідачем спірного автомобіля, який через протиправну перереєстрацію на інших осіб неможливо повернути в натурі, позивачка, з урахуванням висновку судової автотоварознавчої експертизи, просить суд в порядку, передбаченому ч.2 ст. 1213 ЦК України, стягнути з [PERSON] на свою користь відшкодування вартості спірного транспортного засобу у розмір 442 776,40 грн. Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши письмові докази, зібрані в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду м.Києва від 20.09.2011 року, ухваленим у справі №2-1629/2011 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання частини майна придбаного під час шлюбу особистою власністю та поділ спільного майна подружжя, в порядку поділу майна подружжя, крім іншого, виділено [PERSON] автомобіль марки «AUDI А-4», державний номерний знак [NUMBER], зареєстрований на [PERSON] та визнано за нею право власності на нього з припиненням права власності на цей автомобіль відповідача. Разом з тим, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів як на підтвердження факту передачі відповідачем позивачу спірного транспортного засобу, так і на підтвердження вчинення позивачкою дій, які б перешкоджали відповідачу виконати вищенаведене рішення суду, як то передбачено вимогами ст. 14 ЦПК України. Натомість, як встановлено в судовому засіданні з наявних в матеріалах справи даних реєстраційного картки транспортного засобу, 26.11.2014 року спірний автомобіль, зареєстрований на вказану дату за відповідачем, було знято з обліку для реалізації та в подальшому, а саме - 12.02.2015 року, зареєстровано за [PERSON], яка, в свою чергу, 25.02.2015 року реалізувала спірний транспортний засіб [PERSON] Крім того, як вбачається з копії подання державного виконавця Дніпровського районного ВДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві Гевела О.О. від 18.08.2016 року про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за ознаками злочину, передбаченого ст. 382 КК України, за результатами проведених державним виконавцем заходів в рамках виконавчого провадження з виконання рішення Апеляційного суду м.Києва від 20.09.2011 року, було встановлено, що станом на 18.08.2016 року рішення Апеляційного суду м.Києва від 20.09.2011 року [PERSON] не виконано, а транспортний засіб, що підлягає вилученню та передачі [PERSON], відчужено на користь третіх осіб. Отже, виходячи з вищезазначеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що обставини стосовно невиконання відповідачем рішення Апеляційного суду м.Києва від 20.09.2011 року та безпідставного зберігання спірного автомобіля знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. В свою чергу, як передбачено положеннями ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. При цьому, зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають на наявності трьох умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження майна за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України). Водночас, слід зазначити, що об'єктивними умовами виникнення зобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Поряд з цим, під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Відтак, аналіз наведеної норми закону дає підстави дійти висновку, що ст.1212 ЦК України застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Крім того, аналогічна позиція викладена і в правовому висновку Верховного Суду України по справі №6-122цс14 від 24.09.2014 року, де, окрім вищенаведеного, також зазначено, що у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч.1 ст.1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому. Так, існування належним чином оформлених відповідно до вимог чинного законодавства України договірних відносин між сторонами, а відтак наявності у відповідача правових підстав для набуття, належного позивачці майна, судом не встановлено. В той же час, встановивши, що між сторонами у справі відсутній договірний характер правовідносин, спірний автомобіль зберігався відповідачем за рахунок позивачки, а порушене право позивачки не може бути усунуте за допомогою інших спеціальних способів захисту, суд приходить до висновку про застосування до спірних правовідносин положень Глави 83 ЦК України щодо набуття відповідачем спірного майна без достатньої правової підстави. Положеннями ч.1 ст. 1213 ЦК України передбачено, що набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно. При цьому, згідно ч.2 ст. 1213 ЦК України, у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Як вже зазначалось вище, судом встановлено, що відповідач відчужив спірний автомобіль на користь [PERSON], яка, в свою чергу, перепродала його [PERSON] Таким чином, враховуючи те, що на час розгляду даної справи безпідставне набуте майно - автомобіль марки «AUDI», модель А4, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], відповідачем було відчужено, що, як наслідок, унеможливлює його повернення в натурі позивачці, а також зважаючи на ті обставини,що згідно висновку судової авто товарознавчої експертизи від 25.11.2016 року ринкова вартість спірного автомобіля станом на 01.09.2016 року становить 442776,40 грн., суд вважає, що вважає, що вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь 442 776,40 грн. в рахунок відшкодування вартості безпідставно набутого майна підлягають задоволенню в повному обсязі. Також, відповідно до вимог ст.ст. 79, 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивачки судові витрати по сплаті судового збору у сумі 243,60 грн. 80 коп., які сплачено позивачкою за подання позову до суду, а також витрати, пов'язані з проведенням судової автотоварознавчої експертизи у сумі 2200,00 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved