Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

В листопаді 2017 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, треті особи: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою, шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення, мотивуючи свої вимоги тим, що 20.03.2003 р. між [PERSON], яка діяла на підставі довіреності від імені [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування, відповідно до умов якого [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру [ADDRESS]. 12.06.2004 р. [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] (відповідачою), яка після укладення шлюбу перейшла на прізвище чоловіка. 22.07.2016 р. [PERSON] склав заповіт, яким все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належать за законом чи за заповітом на день смерті і на що він за законом матиме право заповідає [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в рівних частинах кожному. [INFO] [PERSON] помер. 30.05.2017 р. приватним нотаріусом Турчак С.М. видано 2 свідоцтва про право на спадщину за заповітом: малолітній [PERSON] на 1/2 частину спадкового майна та [PERSON] на 1/2 частину спадкового майна, яке складається з квартири [ADDRESS]. На підставі цих свідоцтв, було здійснено державну реєстрацію прав власності на спадкове майно. Крім позивача у вказаній квартирі також зареєстрована відповідачка [PERSON], яка з 2009 р. в ній не проживає і станом на день подання позову до квартири не навідувалася, участі в триманні квартири не бере, її особисте майно в даній квартирі відсутнє. Крім того, дозволу на проживання відповідачки у вказаній квартирі позивач не надавав, а також відповідачка не є членом сім'ї позивача, а тому реєстрація відповідачки у квартирі порушує право позивача користуватись та розпоряджатись своєю воластістю, тому він вимушений був звернутись до суду з даним позовом. В судове засідання позивач та його представник не з'явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутність позивача та його представника, не заперечував проти заочного ухвалення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання повторно не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, з заявами чи клопотаннями про неможливість розгляду справи у його відсутність до суду не звертався. Представник 3 особи - Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, в направленому до суду листів просив справу розглядати у відсутність представника та винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. За змістом ч.4, ст.41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Судом встановлено, що 12.06.2004 р. [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] (відповідачкою), яка після укладення шлюбу перейшла на прізвище чоловіка. 22.07.2016 р. [PERSON] уклав заповіт, яким все своє майно яким все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належать за законом чи за заповітом на день смерті і на що він за законом матиме право заповідає [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в рівних частинах кожному. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого виконавчим комітетом Обтівськогої сільської ради Кролевецького району Сумської області від 17.11.2016 р. Як вбачається із свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 30.05.2017 р. зареєстрованих в реєстрі №1901 та №1902, виданих [PERSON] та [PERSON], приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Турчак С.М., посвідчив, що на підставі заповіту, посвідченого Снідою Т.В., приватним нотаріусом Кролевецького районного нотаріального округу Сумської області 22.07.2016 р., зареєстрованого у реєстрі за №1265, спадкоємцем визначеного в заповіті майна [PERSON], 1978 р.н., який помер [INFO], є: малолітня [PERSON], [INFO] на 1/2 частку спадкового майна; [PERSON], [INFO], на 1/2 частку спадкового майна. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: квартири [ADDRESS], яка належала померлому, на праві приватної власності на підставі договору дарування квартири, посвідченого Турчак С.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 20.03.2003 р. за реєстровим №393, зареєстрованого в Комунальному підприємстві Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна і записаного у реєстрову книгу №д.858-154 за реєстровим №7288 31.03.2003 р. Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 88394743 та 88394800 від 30.05.19 р. за [PERSON] та [PERSON] зареєстровано за кожним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Як вбачається з акту фактичного проживання осіб від 18.10.2017 р., складеного сусідами-мешканцями будинку [ADDRESS], [PERSON] у квартирі № 96 вказаного будинку не проживає, покинула зазначену квартиру в 2009 році і в квартиру протягом цього часу не навідувалась. Фактично в даній квартирі мешкають [PERSON] та його сім'я. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд. Відповідно до вимог Цивільного кодексу України право на проживання відповідача у спірній квартирі залежить від права самого власника і є похідним від нього. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки позивач є власником квартири, він має право, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, вимагати захисту порушеного права від осіб, які перешкоджають йому користуватися та розпоряджатися його майном - квартирою. Відповідно до ст. 157 ЦК України, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселені у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачкою суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити в повному обсязі. Згідно ст.133; 141 ЦПК України при задоволенні позову в повному обсязі з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 640 грн. 00 коп. судового збору, сплаченого останнім при зверненні до суду.

Outcome: approved