Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

В квітні 2016 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання його малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно на кожну дитину, що в сумі складає 2000 грн., що підлягає індексації згідно до закону, починаючи стягнення з дня предявлення даного позову і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що вони з відповідачем перебувають у шлюбних відносинах. Від таких відносин вони мають малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. На теперішній час шлюбні відносини між ними припинені. Діти після припинення шлюбних відносин між сторонами проживають разом з позивачкою і знаходяться на її утриманні та вихованні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. При цьому, відповідач являється фізично здоровою людиною, аліменти нікому іншому не платить і на його утриманні ніхто не знаходиться. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги та просила задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалася на обставини, які викладені в позовній заяві та наполягала на розгляді даної справи про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей саме 08 червня 2016 року, оскільки їй немає за що утримувати дітей. Відповідач в судовому засіданні частково визнав позовні вимоги позивачки та не заперечував проти стягнення з нього аліментів в розмірі 350 грн. на кожну дитину, а в іншій частині вимог просив відмовити. При цьому, вказав, що він тимчасово ніде не працює і джерелом його доходів в даний момент є домашнє присадибне господарство і орендна плата за оренду належного йому земельного паю, частину якого він успадкував після свого померлого батька. Також, не погодився із тим, що позивачка зазначає про те, що начебто він ухиляєтьсь від виконання своїх батьківських обовязків, щодо утримання дітей, так-як це не відповідає дійсності. Протягом останніх декількох років він працював на території Росії і всі зароблені гроші пересилав дружині та дітям, собі залишав лише на харчування та щоб було за що доїхати додому. Наприкінці 2015 року, у звязку із санкціями Євросоюзу запровадженими по відношенню до Росії, відповідач втратив роботу і змушений був повернутись до України. Його дружина не була задоволена його поверненням і своїми постійними безпричинними сварками та істериками створила нездорову атмосферу в сімї, що негативно впливало на психологічний та моральний стан дітей, а також на їх навчання, яке помітно погіршилось, що в решті решт примусило його переїхати жити до своєї матері в с. Нехвороща Полтавської області, де він проживає на даний час. На теперішній час відповідач ніде не працює, бо у сільській місцевості, де він зараз проживає, тотальне безробіття і працевлаштуватись просто нікуди, окрім того середня заробітна плата у місцевості, в якій він на даний час проживає, ледве перевищує мінімальну заробітну плату. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач доводиться батьком малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які знаходяться на утриманні позивачки, добровільно допомогу на їхнє утримання відповідач надає, але не регулярно та не в належному обсязі. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Тому, з відповідача слід стягнути аліменти в судовому порядку. Позивачка просила суд визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. на кожну дитину. Так, відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що відповідач на теперішній час є безробітним та перебуває на обліку в Новосанжарському районному центрі зайнятості, що підтверджується довідкою Новосанжарському районному центрі зайнятості від 20.05.2016 року за вих. № 1525, та довідкою Нехворощанської сільської ради від 20.05.2016 року за вих. № 02-29/598. Крім того, факт того, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід підтверджується довідкою про його доходи від 24.05.2016 року. При цьому, відповідач не є субєктом підприємницької діяльності, що підтверджується довідкою Новосанжарського відділення Полтавської обєднаної державної податкової інспекції від 30.05.2016 року за вих. № 156/Л/16-21-11. В свою чергу, згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Вищевказані обставини вказують на те, що заявлені позивачкою вимоги не можуть бути задоволені в повному обсязі. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 182 СК України, суд вважає можливим встановити розмір аліментів у твердій грошовій сумі та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання його малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно на кожну дитину, що підлягає індексації згідно до закону, починаючи стягнення з 14 квітня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття, на користь матері дітей - [PERSON], допустивши по справі негайне виконання у межах суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі в сумі 551 грн. 20 коп., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду. На підставі викладеного та

Outcome: partial