Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

В квітні 2014 року [PERSON], яка діє як законний представник неповнолітньої дочки [PERSON], звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом по [ADDRESS], яке належить на праві власності її неповнолітній дочці [PERSON] Позовні вимоги мотивує тим, що вона являється багатодітною матір'ю, має трьох неповнолітніх дітей. На даний час проживає з дітьми різної статті в двох маленьких кімнатах в гуртожитку. Діти дорослішають, тому для покращення умов їх проживання, вона має намір переїхати проживати із сім'єю в вищевказане житло. Даний будинок розділений на дві половини з окремими входами. Її свекруха [PERSON], будучи власником однієї із частин будинку, в 2007 році тимчасово поселила в ній співвідповідачів [PERSON] та [PERSON], на умовах, що вони будуть сплачувати за комунальні послуги та проведуть косметичний ремонт. В березні 2014 році [PERSON] та власник іншої половини будинку [PERSON] продали ціле домоволодіння її дочці [PERSON] На неодноразове звернення до співвідповідачів щодо виселення з зайнятої ними половини будинку, останні відмовлялись, заявляли, що вони її купили, погрожували підпалом, вели себе агресивно. Представник позивачки та її представник - адвокат підтримали обставини, викладені в позовній заяві на обґрунтування позовних вимог, які просили задовольнити. Крім того пояснили, що не просили співвідповідачів облаштовувати дане житло, як - то газифіковувати, робити ремонт, тому не вважають себе зобов'язаними перед ними. В зв'язку з неправомірною поведінкою співвідповідачів, зверталися в правоохоронні органи, де їм було винесено застереження. Проте в подальшому ситуація не змінилася, тому просять примусово їх виселити. Співвідповідачі визнали позов під умовою. Так, вони заявили, що не проти виселитися із спірного житла тільки, якщо їм відшкодують їхні затрати по газифікації житла, за побудову криниці, ремонт хліва в сумі 13891,13 грн., повернуть подвійний завдаток (4000 грн.) за попередньою усною домовленістю про продаж частини будинку, а також відшкодують моральну шкоду в сумі 10000 грн. При цьому суду пояснили, що в 2007 році усно домовились з попереднім власником спірної частини заявленого позивачами домоволодіння [PERSON] про те, що згодом куплять у неї це житло, на підтвердження чого надали їй завдаток, про що остання написала розписку. Проживали там, робили ремонт, облаштовували житло, і навіть, не знали, що вже будинок продано. Наміру оскаржувати договір купівлі - продажу не мають, просять лише відшкодувати їхні затрати, моральну шкоду, щоб вони могли придбати собі інше житло. Заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідка та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Судом встановлено, що [PERSON] являється матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Старокостянтинівського районного управління юстиції 27 вересня 2001 року. За змістом договору купівлі - продажу, посвідченому Макаренко Т.Г., державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори 28 березня 2014 року за р. № 1-525, [PERSON], як співвласник ? частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого Григорівською сільською радою Старокостянтинівського району 13 жовтня 1987 року, та [PERSON], як співвласник іншої ? частини вищевказаного домоволодіння, на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою 27 січня 2014 року за р. № 2-210, продали для [PERSON] домоволодіння [ADDRESS]. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою 28 березня 2014 року за № 19679639, право власності на дане домоволодіння зареєстровано за [PERSON] Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ст. 9 та ч. 1 ст. 109 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. У відповідності до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2 (з подальшими змінами), «…вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Судом встановлено, що співвідповідачі не зареєстровані в спірному житловому приміщенні, будь - якої угоди про безоплатне або платне користування цим приміщенням між позивачкою та співвідповідачами не укладалось. За усної згоди попереднього співвласника [PERSON], співвідповідачі з 2007 року проживають без реєстрації, користуються належною їй ? частиною житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель [ADDRESS]. Зі змісту довідки виконавчого комітету Григорівської сільської ради Старокостянтинівського району за № 357 від 20 березня 2014 року вбачається, що [PERSON] та його дружина [PERSON] зареєстровані [ADDRESS], а проживають без реєстрації в ? частині житлового будинку [ADDRESS]. Свідок [PERSON] суду надала показання про те, що являється родичкою [PERSON] і проживає в ? частині будинку по [ADDRESS] вже 45 років. В 2007 року попередній власник іншої половини будинку [PERSON] усно дозволила співвідповідачам там проживати. Жодних документів на проживання не укладалося. Будинок розділений на дві частини з окремими входами. Співвідповідачі проживають без реєстрації, самостійно користуються своєю частиною, спільного господарства з ними не веде. В 2014 році будинок продали для [PERSON] На даний час між сторонами виник конфлікт, так як [PERSON] відмовляються добровільно звільнити займане житло. Співвідповідачі [PERSON] та [PERSON] не оспорюють той факт, що у них з представником позивача виникають конфлікти і останній вимагає звільнення ними спірного житла. З матеріалів справи вбачається, що питання «незаконного проживання» співвідповідачів в спірному будинку неодноразово розглядалось Старокостянтинівським РВ УМВС України в Хмельницькій області (висновки від 20 березня 2014 року та 11 квітня 2014 року про відсутність ознак кримінального чи адміністративного правопорушення в діях [PERSON], [PERSON] та винесення протоколу реєстрації та офіційного застереження про недопустимість протиправної поведінки). Наведе свідчить про те, що представник позивача приймала міри щодо врегулювання питання здійснення права власності на житло своєї неповнолітньої дочки, однак дотепер конфлікт між сторонами не вирішений. В силу ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Заявлене житло на час вселення співвідповідачів перебувало у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON], проте останній не надавав згоду іншому співвласнику [PERSON] на вселення співвідповідачів в спільне житло. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом у випадку зміни власника, а тому припинення права власності на житло припиняє право співвідповідачів на користування цим житлом. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Так, ч. 2 ст. 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів. При цьому зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. З системного аналізу зазначеної норми закону вбачається, що зазначений у ст. 16 ЦК України перелік способів захисту не є вичерпним, а тому суд може застосувати інші способи захисту. Законодавець в ст. 391 ЦК України сформулював загальне правило про можливість захисту права власності, шляхом пред'явлення вимоги про усунення перешкод у здійсненні не тільки права користування, а і права розпорядження майном. Оскільки позивач є власником домоволодіння, а співвідповідачі втратили право користування частиною даного домоволодіння, суд прийшов до переконання про те, що порушені права позивача, як власника спірного домоволодіння, підлягають захисту шляхом виселення співідповідачів з будинку по [ADDRESS], що відповідає вимогам ст. ст. 16, 391 ЦК України, які регулюють захист права власності. При розподілі судових витрат суд виходить із положень ст. 88 ЦПК України, згідно яких, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Отже, на користь представника позивачки необхідно стягнути з кожного співвідповідача по 121,80 грн. судового збору (243,60 грн. : 2 = 121,80 грн.).

Outcome: approved