Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

В лютому 2016 року ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача [PERSON] , який мотивував тим, що 19.04.2013 року між ПАТ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ» та [PERSON] укладено кредитний договір №IKCASHАG.123854.001, згідно умов якого Банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використовування грошові кошти у розмірі 30000,00 грн., з терміном користування кредитом до 14.04.2014 року. Процента ставка за користування кредитом складає 18 % річних, комісії за надання фінансового інструменту в розмірі - 3,00% у день укладення кредитного договору та комісії за надання кредитних ресурсів у розмірі - 1,5% від суми кредиту по договору, щомісяця в період сплати, а позичальник зобов`язувався щомісячно в період сплати передбачений кредитним договором, надавати Банку кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості у розмірі встановленого графіком погашення, зазначеного в. п. 2.5 Кредитного договору. Позивач ПАТ ««ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ» виконав свої обов`язки по Кредитному договору у повному обсязі, однак відповідач свої зобов`язання по своєчасному та повному погашенню кредиту не виконує. З урахуванням того, що відповідач систематично не виконує свої зобов`язання по поверненню отриманого кредиту у визначені Кредитним договором терміни і сумах, станом на 08.02.2016 року у відповідача виникла заборгованість по кредиту, на загальну суму 45118,21 грн., з яких: прострочена заборгованість по тілу кредиту - 5275,00 грн., прострочена заборгованість за процентами - 3745,57 грн., поточна заборгованість по комісії - 450,00 грн., прострочена заборгованість по комісії - 10350,00 грн., сума пені/штрафу - 25297,64 грн. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13.07.2016 року вказаний позов був задоволений частково та з відповідача стягнута заборгованість за кредитним договором в розмірі 39641,14 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн. Ухвалою суду від 31.10.2018 року замінено сторону виконавчого провадження на підставі виконавчого листа виданого Деснянським районним судом м. Києва у справі № 754/1969/16-ц за позовом ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» до [PERSON] , про стягнення заборгованості з ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» на ТОВ «ФК «Довіра та гарантія». Ухвалою суду від 25.02.2021 року скасовано заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13.07.2016 року у справі за позовом ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором. Цивільну справу за позовом ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором, призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні. В судовому засіданні відповідач та представник відповідача вказували на те, що позовні вимоги в частині стягнення відсотків, пені та комісії є незаконними, необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам закону, а отже не підлягають частковому задоволенню. Підтримали поданий до суду відзив на позов. Представник позивача ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» до суду не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Правонаступник ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» до суду не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд вислухавши відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, ст.ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За змістом ст.ст.3, 6, 627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенізакономяк істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики. Так, згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Згідно з ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Суд встановив, що 19.04.2013 року між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та відповідачем [PERSON] було укладено Кредитний договір № IKCASHАG.123854.001. Відповідно до умов Кредитного договору, позивач надає відповідачу у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності грошові кошти в сумі 30000,00 грн., з терміном користування до 14.04.2014 року Процентна ставка за користування кредитом складає 18% річних (п.п. 1.1, 1.2, 1.3, 1.4 Кредитного договору). Відповідно до п. 1.5 Кредитного договору позичальник сплачує Банку комісію за надання фінансового інструменту в розмірі 3,00% від суми кредиту у день укладення кредитного договору. Сплата комісії здійснюється в валюті договору. Відповідно до п. 1.6 Кредитного договору Позичальник сплачує Банку комісію за надання кредитних ресурсів у розмірі 1,50% від суми кредиту по договору, щомісяця в період сплати. Розрахунок та нарахування здійснюється щомісяця в перший робочий день місяця за поточний місяць. Нарахування комісії здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму кредиту що зазначений в п. 1.2 Договору. Як встановлено у п. 2.4 Кредитного договору, Позичальник сплачує комісії та відсотки з 1-го по 20-те число кожного поточного місяця, починаючи з наступного місяця, після дати підписання договору. Відповідно до п. п. 3.1.9 Договору кредиту, Банк має право дострокового стягнути кредит, проценти і комісії в порядку, передбаченому п. п. 2.10, 2.11, 3.1.5, 3.1.6, при настанні умов передбачених п.3.1.11. Як передбачено п. 6.3. Кредитного договору, за порушення строків сплати процентів за користування кредитом Банк має право нараховувати Позичальнику пеню в розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення. Відповідно до п. п. 4.2.1 Кредитного договору Позичальник зобов`язується здійснювати своєчасне повернення Кредиту, сплачувати нараховані проценти та комісії, та виконувати всі свої зобов`язання у повному обсязі та у строки, передбачені цим Договором. Як вказує позивач у позовній заяві заборгованості [PERSON] за Кредитним договором №IKCASHАG.123854.001 від 19.04.2013 року станом на 08.02.2016 року складає 45118,21 грн., з яких: прострочена заборгованість по тілу кредиту - 5275,00 грн., прострочена заборгованість за процентами - 3745,57 грн., поточна заборгованість по комісії - 450,00 грн., прострочена заборгованість по комісії - 10350,00 грн., сума пені/штрафу - 25297,64 грн. 14.12.2015 року (вих. №11331) ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» на адресу позичальника [PERSON] надсилав письмову вимогу про дострокове виконання договірних зобов`язань, шляхом погашення кредитної заборгованості в повному обсязі у тридцяти денний строк, яка станом на 09.12.2015 року складала загальну суму 39875,70 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 0 грн., прострочена заборгованість за кредитом - 5275 грн., прострочена заборгованість за процентам за користування кредитом - 3434,34 грн., заборгованість за комісією - 450 грн., прострочена заборгованість за комісією - 9450 грн., пеня - 21266,36 грн. Згідно положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. В Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року у справі № 564/2199/15-ц, провадженні № 61 - 2404 св 18 викладено правову позицію щодо нарахування відсотків за кредитним договором. Так, Верховний Суд підкреслив, що згідно ст. 611 ЦК України після того, як кредитор направив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором. Тобто, визначений термін повернення кредиту частинами, був правомірно змінений кредитором на повернення всією сумою в термін 30 днів з моменту отримання вимоги. Водночас сам кредитний договір припинив свою дію з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту. Оскільки кредитний договір припинив свою дію, то у кредитора відсутні підстави для стягнення відсотків після дати направлення вимоги про дострокове припинення кредиту. Така вимога була направлена позичальнику за договором 14.12.2015 року. Згідно наданого розрахунку, станом на 14.12.2015 року прострочена заборгованість за процентами становить 3450,17 грн., при цьому позивач неправомірно вимагає стягнути прострочену заборгованість за процентами у розмірі 3745,57 грн. Так, згідно з ст.257ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з п.1 ч.2ст.258ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1ст.261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5ст.261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться уст.252-255 ЦК України. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.1,3 ст.266 ЦК України). Згідно з ч.3,4 ст.267ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до статей 549, 550, 551 ЦК України, пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума. її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі. Разом з тим відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, стягнути неустойку (зокрема, пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише в межах спеціальної позовної давності, яка згідно із частиною першою статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, установленими статтями 253-255 цього Кодексу, від дня порушення грошового зобов`язання. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц). Так, згідно наданого позивачем розрахунку, відповідач припинив щомісячні виплати, які мав здійснювати кожного місяця з 1 по 10 число, 18.02.2014 року. 3 12.03.2014 року банк почав нараховувати пеню в зв`язку з відсутністю чергового платежу, який мав відбутися до 10.03.2014 року. Спеціальна позовна давність застосовується за умови подання стороною у спорі відповідної заяви, зробленої до винесення судом рішення. Суд враховує, що в межах даної цивільної справи відповідач заявив про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені. У зв`язку з вищевикладеним стягненню підлягає сума пені, нарахована за період з 12.03.2014 року по 11.03.2015 року, яка складає 7288,15 грн., згідно розрахунку заборгованості. За правилами частини першої статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то такі дії, а також супроводження кредиту не є самостійними послугами, які зумовлюють сплату позичальником коштів за це. У рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі N 6-1746цс16 зроблено висновок про те, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. У відповідності до правового висновку, викладеному Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року по справі N 6-2071цс16, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Згідно п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо) або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору, тощо), отже, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за поточною та простроченою комісією. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 16013,32 грн., яка складається з простроченої заборгованості по тілу кредиту у розмірі 5275,00 грн., простроченої заборгованості за процентами у розмірі 3450,17 грн. та пені, нарахованої за період з 12.03.2014 року по 11.03.2015 року у розмірі 7288,15 грн. В іншій частині позову слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам. На підставі викладеного та

Outcome: partial