Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

В лютому 2016 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та обґрунто-вував його тим, що він є учасником бойових дій та має право на безплатний проїзд авто-бусами приміських і міжміських маршрутів. 17 вересня 2015 року о 15 годині 30 хвилин позивач зайшов в автобус, номерний знак [NUMBER], що здійснював перевезення паса-жирів по міжміському маршруту «м. Бориспіль м. Київ». Водій цього автобусу [PERSON] відмовив позивачу в безоплатному проїзді. [PERSON] був вимушений сплатити йому грошові кошти в розмірі 14 гривень. Позивач зазнав душевні переживання, в нього істотно погіршився стан здоровя. [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ «Авто-сервіс», тому відповідальність за виникнення цих наслідків покладається на роботодавця. З метою відновлення порушеного права [PERSON] просив суд стягнути з ТОВ «Авто-сервіс» матеріальну шкоду в розмірі 185 гривень 54 копійок, шкоду, завдану ушкоджен-ням здоровя, в розмірі 10000 гривень та моральну шкоду в розмірі 5000 гривень. В ході розгляду цивільної справи [PERSON] подав заяву про збільшення розміру позовних вимог: просить стягнути з ТОВ «Автосервіс» матеріальну шкоду в розмірі 2982 гривень 79 копійок, шкоду, завдану ушкодженням здоровя, в розмірі 10000 гривень та моральну шкоду в розмірі 5000 гривень. У судовому засіданні [PERSON] підтримує позов та просить суд задовольнити його. Представник ТОВ «Автосервіс» [PERSON] не визнає позов та заперечує проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень вона посилається на те, що 1 червня 2013 року [PERSON] був прийнятий на роботу в ТОВ «Автосервіс» на посаду водія. Однак 10 серпня 2015 року він був звільнений з роботи за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Ця обставина свідчить про те, що станом на 17 вересня 2015 року [PERSON] не перебував у трудових відносинах з ТОВ «Автосервіс». Квитки, які [PERSON] передав позивачу, були ним продані ще 10 червня 2015 року. Ця обставина свідчить про те, що після продажу квитків [PERSON] продовжив незаконно зберігати їх у себе. Крім того, власником автобусу, номерний знак [NUMBER], є [PERSON] 9 серпня 2013 року ТОВ «Автосервіс» уклав з ним договір оренди автобусу. Однак 8 серпня 2015 року строк дії цього договору закінчився. 10 серпня 2015 року ТОВ «Автосервіс» повернув [PERSON] автобус. Ці обставини свідчать про те, що станом на 17 вересня 2015 року ТОВ «Автосервіс» не був володільцем автобусу, номерний знак [NUMBER], та не міг здійснювати на ньому перевезення пасажирів по міжміському маршруту «м. Бориспіль м. Київ». Тому представник ТОВ «Автосервіс» [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позову. [PERSON] не зявився у судове засідання. Він у встановленому законом порядку повідомлений про час та місце розгляду цивільної справи. Ця обставина підтверджується телефонограмою (а.с.59). Вислухавши пояснення учасників цивільного процесу, які зявились у судове засі-дання, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах ци-вільної справи, суд дійшов до таких висновків. Встановлено, що [PERSON] є учасником бойових дій. Ця обставина підтверджується копією посвідчення серії АА №132314 від 29 квітня 2013 року (а.с.5). Відповідно до п.7 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надається безплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту, автомобільним транспортом загального користуван-ня в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполу-чення та автобусами приміських і міжміських маршрутів, у тому числі внутрірайонних, внутрі- та міжобласних незалежно від відстані та місця проживання. Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України матеріальна шкода, завдана неправомірними рішен-нями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що 17 вересня 2015 року приблизно о 15 годині 30 хвилин вона стояла з позивачем на автобусній зупинці в м. Борисполі. Підїхав автобус, за боковим склом якого знаходилась вивіска з номером маршруту: №317а «м. Бориспіль м. Київ». [PERSON] зайшла в автобус. За нею зайшов позивач. Він предявив водію посвідчення учасника бойових дій. Однак водій відповів, що він не повезе позивача безкоштовно. Тому [PERSON] передав грошові кошти, а водій дав йому декілька квитків. Все відбулось спокійно: конфлікт, обурення або зауваження були відсутні. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що 17 вересня 2015 року приблизно о 15 годині 00 хвилин 15 годині 30 хвилин він стояв на автобусній зу-пинці в м. Борисполі. Підїхав автобус. [PERSON] зайшов в автобус та перебував в його салоні. Після цього в автобус зайшов позивач та предявив водію якесь посвідчення. Водій відповів, що він не повезе позивача безкоштовно. [PERSON] передав грошові кошти, а водій дав йому декілька квитків. [PERSON], допитаний у судовому засіданні як свідок, показав, що він є власником автобусу, номерний знак [NUMBER]. 17 вересня 2015 року він на цьому автобусі само-стійно здійснював перевезення пасажирів по маршруту «с.м.т. Баришівка м. Київ». По дорозі [PERSON] зупинявся в м. Борисполі та брав пасажирів. З того дня минув трива-лий проміжок часу, тому інших обставин він не запамятав. В матеріалах цивільної справи містяться копії квитків (а.с.6), які підтверджують те, що з метою оплати проїзду [PERSON] сплатив грошові кошти в розмірі 14 гривень. Системний аналіз наведених доказів підтверджує те, що 17 вересня 2015 року [PERSON] отримав від позивача вказані грошові кошти в порушення п.7 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Ця обставина свід-чить про те, що у такий спосіб [PERSON] була заподіяна матеріальна шкода в розмірі 14 гривень. [PERSON] ухиляється від добровільного повернення позивачу цих грошових кош-тів. З огляду на це суд вважає, що з нього на користь [PERSON] належить стягнути матеріальну шкоду в розмірі 14 гривень. Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обо-вязків. Згідно з ч.1 ст.780 цього ж Кодексу шкода, завдана третім особам у звязку з корис-туванням річчю, переданою у найм, відшкодовується наймачем на загальних підставах. З копії трудової книжки серії АВ №201392 (а.с.15-16) вбачається, що 1 червня 2013 року [PERSON] був прийнятий на роботу в ТОВ «Автосервіс» на посаду водія. Однак 10 серпня 2015 року він був звільнений з роботи за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Крім того, з копії квитково-касового листа серії ААХ №416668 (а.с.21) вбачаєть-ся, що квитки, які 17 вересня 2015 року [PERSON] передав позивачу, були ним продані ще 10 червня 2015 року. Ці обставини свідчать про те, що станом на 17 вересня 2015 року [PERSON] не перебував у трудових відносинах з ТОВ «Автосервіс». Крім того, в матеріалах цивільної справи міститься копія договору оренди (а.с.17), за яким 9 серпня 2013 року [PERSON] передав в оплатне користування ТОВ «Автосервіс» автобус, номерний знак [NUMBER]. Однак 8 серпня 2015 року закінчився строк дії цього договору. З копії акту приймання-передачі (а.с.18) вбачається, що 10 серпня 2015 року ТОВ «Автосервіс» повернув [PERSON] вказаний автобус. Ці обставини свідчать про те, що станом на 17 вересня 2015 року ТОВ «Автосервіс» не був володільцем автобусу, номерний знак [NUMBER], та не міг здійснювати на ньому перевезення пасажирів по міжміському маршруту «м. Бориспіль м. Київ». З огляду на це суд вважає, що підстави для стягнення матеріальної шкоди з ТОВ «Автосервіс» відсутні. Відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичній особі, зобовязана відшкоду-вати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення про-фесійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримі-нальних справ в п.4 постанови №4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосу-вання судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її зав-давача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є без-посередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Встановлено, що в обґрунтування вимог про відшкодування шкоди, завданої ушкод-женням здоровя, [PERSON] подав копії медичних документів (а.с.6, 41-44, 47) та копії товарних чеків на придбання ліків (а.с.45-46). Однак в змісті цих письмових доказів від-сутня інформація про те, що виявлені у позивача захворювання виникли у звязку тим, що [PERSON] відмовив йому в безоплатному проїзді. Ця обставина свідчить про те, що між дією відповідача та захворюваннями [PERSON] відсутній причинно-наслідковий звязок. З огляду на це суд вважає, що підстави для стягнення з [PERSON] на користь позивача шкоди, завданої ушкодженням здоровя, відсутні. Крім того, в матеріалах цивільної справи містяться копії проїзних документів та кви-танцій (а.с.7, 36, 38, 40, 48, 60), з яких вбачається, що [PERSON] зазнав витрат, які були повязані з його явкою до суду та вчинення ним інших дій, необхідних для розгляду справи. Згідно з п.3, п.5 ч.3 ст.79 ЦПК України ці витрати відносяться до судових витрат та не є матеріальною шкодою. Компенсація цих витрат здійснюється в порядку, перед-баченому ст.88 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юри-дичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується осо-бою, яка її завдала. Згідно з п.2 ч.2, абз.2 ч.3 ст.23 цього Кодексу моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його мож-ливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є під-ставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне зна-чення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справед-ливості. Встановлено, що у звязку з позбавленням права на безоплатний проїзд [PERSON] зазнав душевні переживання. У такий спосіб йому була заподіяна моральна шкода. З огляду на глибину та тривалість душевних страждань позивача, обсягу зусиль, необхідних для відновлення його порушеного права, враховуючи вимоги розумності і справедливості, розмір моральної шкоди становить 500 гривень. [PERSON] ухиляється від добровільної сплати цих грошових коштів. З огляду на це суд вважає, що з нього на користь [PERSON] належить стягнути моральну шкоду в розмірі 500 гривень. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно з п.3, п.5 ч.3 ст.79 цього Кодексу до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду, та ви-трати, повязані вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи. З копій квитанцій та проїзних документів (а.с.36, 48, 60) вбачається, що для того, щоб дістатись до суду, позивач витратив грошові кошти в розмірі 1276 гривень 92 копійок (625,23 + 325,41 +326,28). Крім того, він витратив грошові кошти в розмірі 537 гривень 48 копійок на збір письмових доказів, приєднаних до позову. Ця обставина підтверджується копіями квитанцій та проїзного документу (а.с.38). Предявлений ним позов задоволений частково: тільки відносно [PERSON] З огляду на це суд вважає, що з нього на користь [PERSON] належить стягнути витрати, повязані з явкою до суду, в розмірі 1276 гривень 92 копійок та витрати, по-вязані з вчиненням дій, необхідних для розгляду справи, в розмірі 537 гривень 48 копі-йок. В матеріалах цивільної справи містяться копії інших квитанцій та проїзного доку-мента (а.с.7, 40), з яких вбачається, що позивач витрачав грошові кошти на надсилання поштової кореспонденції в різноманітні установи у вересні 2015 року та на початку люто-го 2016 року. Крім того, він витратив грошові кошти для того, щоб 11 січня 2015 року дістатись до Бориспільського міськрайонного суду. Однак позов був предявлений до суду лише наприкінці лютого 2016 року. Ця обставина свідчить про те, що наведені вище витрати не повязані з провадженням цієї цивільної справи та не відносяться до судових витрат. З огляду на це суд вважає, що підстави для відшкодування позивачу цих витрат від-сутні. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід дер-жави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Встановлено, що [PERSON] був звільнений від сплати судового збору. Як зазнача-лось вище, предявлений ним позов задоволений частково: тільки відносно [PERSON] З огляду на це суд вважає, що з [PERSON] в дохід держави належить стягнути судовий збір в розмірі 551 гривні 20 копійок.

Outcome: partial