Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

В липні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розподіл майна подружжя, в обґрунтування позову позивач зазначила, що 24 липня 2010 року між нею та відповідачем укладено шлюб, за час шлюбу народилися двоє дітей син, [PERSON], [INFO], та донька, [PERSON], [INFO]. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2017 року шлюб розірвано. У період шлюбу у 2015 році подружжям спільно за спільні кошти було придбано квартиру за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу № 3841 посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, [PERSON] та зареєстровано на відповідача. Також, за час спільного проживання за спільні кошти, подружжям було придбано транспортний засіб: автомобіль марки «ЗАЗ SENS», 2007 року випуску, державний номер [NUMBER], кузов Y6DTF699P7W354368, який був зареєстрований на відповідача. 16 червня 2017 року зазначений автомобіль був реалізований відповідачем за допомогою Першої філії ПП «КОРІНТІЯ», проте згоди на реалізацію транспортного засобу позивач не надавала, коштів з реалізації майна не отримувала. Вартість автомобіля за умовами договору дорівнювала 34\~856 грн. 50 коп., що на переконання позивача не відповідало ринковій вартості автомобіля даної марки, її стану та року виготовлення. Відповідно до відповіді покупця, вона придбала автомобіль у [PERSON] за 2 500 доларів США, що згідно курсу НБУ (26,00 за долар) на дату укладення договору складає 65 000 грн. Згідно висновку експертизи від 07 серпня 2017 року середня ринкова вартість автомобіля ЗАЗ SENS», 2007 року випуску, станом на 07.08.2017 року складає 89 726 гривень 00 копійок. Позивач просить суд визнати за нею, право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: 69091, [ADDRESS], а також стягнути з [PERSON] на її користь 1/2 частину вартості спільного майна подружжя, автомобіля марки ЗАЗ SENS», 2007 року випуску, кузов Y6DTF699P7W354368 в сумі 32 500 гривень 00 копійок. В судове засідання позивач та її представник не зявилися, представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, просить позов задовольнити у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач до судового засідання не зявився, причину неявки суду не сповістив, про день і місце слухання справи завчасно повідомлявся, у встановленому законом порядку, про що свідчать поштові конверти, повернуті на адресу суду з відміткою: „За закінченням терміну зберігання, заперечень до позовної заяви суду не надала, у звязку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У звязку з чим, на підставі ст.ст. 197, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в звязку з наступним. Судом встановлено, що 24 липня 2010 року між, [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований у Таврійській сільській раді, Токмацького району, Запорізької області, про що свідчить свідоцтво про шлюб серія 1-ЖС № 081488. За час шлюбу у сторін народилося двоє дітей син, [PERSON], [INFO], та донька, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом 1-ЖС № 157853 від 14 грудня 2010 року та свідоцтвом 1-ЖС № 235563 від 27 вересня 2013 року. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2017 року шлюб розірвано. У період шлюбу у 2015 році подружжям спільно за спільні кошти було придбано квартиру за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу № 3841, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, [PERSON] та зареєстровано на відповідача. Крім того, за час спільного проживання за спільні кошти, подружжям було придбано транспортний засіб: автомобіль марки «ЗАЗ SENS», 2007 року випуску, державний номер [NUMBER], кузов Y6DTF699P7W354368, який був зареєстрований на відповідача. 16 червня 2017 року спірний автомобіль був реалізований відповідачем за допомогою Першої філії ПП «КОРІНТІЯ», про що свідчить договір комісії з продажу транспортного засобу № 6413/17/000577. Новим власником стала, [PERSON], про що свідчить договір купівлі-продажу транспортного засобу № 6413/17/000577, та акт прийому передачі транспортного засобу від 16 червня 2017 року. Згоди на реалізацію транспортного засобу позивач не надавала, коштів з реалізації майна не отримувала. Вартість автомобіля за умовами договору дорівнювала 34\~856 грн. 50 коп., що не відповідає ринковій вартості автомобіля даної марки, його стану та року виготовлення. Згідно висновку експертизи від 07 серпня 2017 року, середня ринкова вартість автомобіля ЗАЗ SENS», 2007 року випуску, станом на 07.08.2017 року складає 89 726 гривень 00 копійок. Згідно відповіді покупця [PERSON], вона придбала автомобіль у [PERSON] за 2 500 доларів США, що згідно курсу НБУ (26,00 за долар) на дату укладення договору складає 65 000 грн. Згідно ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Норми частини 1 статті 69 СК України вказують на те, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Положеннями ч. 3 ст. 70 СК України встановлено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Частиною 1 ст. 71 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, оскільки встановлено, що квартира, набута подружжям під час шлюбу, суд вважає дане майно - спільним сумісним майном подружжя, а вимоги позивача про визнання права власності на 1/2 частину квартири обґрунтованими. Також судом встановлено, що автомобіль марки ЗАЗ SENS», 2007 року випуску, кузов Y6DTF699P7W354368 був придбаний під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, а тому є спільним майном подружжя. З вищенаведених доказів вбачається, що відповідач скориставшись можливістю реалізував спільний автомобіль вказавши в договорі занижену вартість, при цьому доведено, що згідно інформації покупця та висновку експерта дійсна вартість автомобіля є значно вищою. Разом із тим, відповідачем не було надано суду належних, допустимих та беззаперечних доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль був придбаний за його власні кошти. Згідно з п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», судам роз'яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до аб. 1 п. 30 вищезазначеного Пленуму, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. Згідно з аб. 2 п. 30 вищезазначеного Пленуму, визначено, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Таким чином суд вважає, що вимога позивача стосовно стягнення на її користь 1/2 частин вартості реалізованого спільного майна є обґрунтованою та підлягають задоволенню. Отже, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, та встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved