Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

В лютому 2018 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ЗВ'ЯЗОКТЕХСЕРВІС» (далі по тексту - відповідач) про виплату заробітної плати за фактично відпрацьований час. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 02.11.2016 року по 29.12.2017 року позивач працював на посаді провідного інженера-електрика ТОВ «ЗВ'ЯЗОКТЕХСЕРВІС». Згідно із наказом відповідача від 29.12.2017 року позивача було звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. При цьому, позивачу не було виплачено заробіток за період роботи з 01.02.2017 року по 30.09.2017 року в сумі 38718,90 грн. Позивач зазначав, що відповідач зобов'язаний виплатити позивачу заробіток під час звільнення в повному обсязі, а також сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Посилаючись на викладене, а також вимоги статей 116, 117 КЗпП України, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 38718,90 грн. та середній заробіток за період затримки розрахунку з дня звільнення. Ухвалою суду від 22.02.2018 року було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті на 18.06.2018 року. При цьому встановлено відповідачу строк п'ятнадцять днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження у справі 27.04.2018 року, а тому зобов'язаний був надати відзив не пізніше 14.05.2018 року. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив суд про його задоволення, а також просив про стягнення середнього заробітку за період затримки по день ухвалення рішення суду. В судовому засіданні представники відповідача проти позову заперечили, при цьому зазначали про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на неналежність довідки про розмір заборгованості, підписаної [PERSON] в якості виконуючого обов'язки директора, оскільки він не призначався на цю посаду. Окрім того, вважали, що позивачем не доведено того, що йому не було виплачено заробітну плату в повному обсязі. Окрім того, позивачем не було надано суду доказів своєї фактичної присутності на робочому місці в період з 01.02.2017 року по 30.09.2017 року. При цьому, лише в судовому засіданні 18.06.2018 року надали відзив на позовну заяву. При цьому пояснили, що не подали відзиву у встановлений судом строк з огляду на те, що матеріали позову були пізно передані підприємством представникам. Відповідно до ч.ч. 7 та 8 ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судом визнано причини подання відзиву відповідачем з порушенням процесуального строку неповажними з огляду на те, що поважними можуть визнаватись об'єктивно непереборні причини, що не залежать від особи. Окрім того, на підтвердження несвоєчасного передання відповідачем позову своїм представникам, останніми не було надано до суду жодних доказів. Так само, в судовому засіданні 18.06.2018 року представниками відповідача було подано клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів. Відповідно до ч. 9 ст. 83 ЦПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Так, відповідачем не було надано підтвердження надсилання, а також не було надано відповідачу в судовому засіданні копій таких доказів та, з огляду на відсутність їх у відповідача, а також відповідності хоча б одному з критеріїв, встановлених законом, а тому суд не бере до уваги відповідні докази. Вислухавши пояснення позивача та представників відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що з 02.11.2016 року по 29.12.2017 року позивач працював на посаді провідного інженера-електрика ТОВ «ЗВ'ЯЗОКТЕХСЕРВІС», що підтверджується копією трудової книжки. Згідно із наказом відповідача № 29/12/2-К від 29.12.2017 року позивача було звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно із довідкою ТОВ «ЗВ'ЯЗОКТЕХСЕРВІС» від 01.09.2017 року, а також розрахунково-платіжною відомістю за серпень 2017 року, підтверджується наявність боргу перед [PERSON] в сумі 38718,90 грн. за період роботи з 01.02.2017 року по 30.09.2017 року. Доказів належної оплати заборгованості позивачу відповідачем не надано, а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати підлягають до задоволення. Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день прийняття рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу». Здійснивши розрахунок середнього заробітку позивача з урахуванням вказаних показників, суд прийшов до висновку, що середньоденний заробіток позивача складає 212,69 грн. Затримка розрахунку при звільненні з 29.12.2017 року по 18.06.2018 року (день ухвалення судового рішення) складає 113 робочих днів, а отже з відповідача підлягає стягненню 24033,97 грн. (212,69 х 113). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано суду доказів того, що довідка про наявність заборгованості, підписана виконуючим обов'язки директора товариства [PERSON] є неналежною. Окрім того, посилання з приводу того, що позивачем не було надано суду доказів своєї фактичної присутності на робочому місці в період з 01.02.2017 року по 30.09.2017 року, судом відхиляються, оскільки відповідачем в свою чергу не спростовано вказаної обставини, тоді як підтвердженням перебування на посаді в товаристві позивача слугує копія його трудової книжки. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 38718,90 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 24033,97 грн.

Outcome: partial