Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-01 00:00:00

В обґрунтування позову [PERSON] вказувала, що з 29 вересня 2001 року по 03 лютого 2009 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Під час шлюбу у них [INFO] народилася донька [PERSON] , на утримання якого відповідач на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 21 січня 2009 року сплачував аліменти у розмірі 1/4 частини від свого заробітку щомісячно. На теперішній час [PERSON] є студенткою першого курсу факультету психології Харківського національного університету ім. В.Н. Каразіна, форма навчання денна, не має власного джерела доходів, бо не може влаштуватися на роботу, а тому потребує матеріальної допомоги на період навчання. Дитина навчається за контрактом, який було укладено від імені позивача [PERSON] та оплачується за її рахунок. Вона, [PERSON] , як мати, яка утримує доньку, не в змозі в повній мірі забезпечити потреби доньки в період навчання, з якою вона проживає в орендованій квартирі. Натомість відповідач [PERSON] має постійну роботу та у нього немає інших дітей, але матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. До того ж, відповідач й досі сплачує заборгованість по аліментам, які повинен був сплачувати на підставі рішення суду. Стягнення аліментів відбувається лише в примусовому порядку через органи Державної виконавчої служби України, оскільки відповідач у минулому добровільно аліменти не сплачував. Враховуючи те, що позивач вживала заходи для отримання аліментів з відповідача, від сплати яких він ухилявся в період до набуття дитиною повноліття, вона, [PERSON] , вважає, що аліменти на період навчання доньки з відповідача слід стягувати й за час, який передував зверненню до суду, а саме з 22 лютого 2021 року. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18 березня 2021 року будо відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представником відповідача [PERSON] адвокатом Сенаторовим М.В. подано відзив на позов від 17 квітня 2021 року, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що по-перше, позивач помилково посилається на норми міжнародного і національного законодавства, яке регулює захист прав дитини, оскільки спільній дитині сторін - [PERSON] , [INFO] виповнилось 18 років. По-друге, в позовній заяві відсутні посилання на докази, якими обґрунтовуються обставини наявності потреби у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням. По-третє, відповідач [PERSON] хоча й працює, але його середньомісячний дохід становить орієнтовно 2642 грн., що ледь вистачає відповідачу для забезпечення власних потреб. Тому у відповідача немає можливості утримувати ще й повнолітню доньку. В той же час, батьки відповідача [PERSON] і [PERSON] являються пенсіонерами, який відповідач надає матеріальну допомогу. Нещодавно мати відповідача, яка має хронічні захворювання, пройшла лікування, яке коштувало 74017,40 грн. Участь в оплаті цих витрат також приймав відповідач. Нарешті відповідач [PERSON] також повинен утримувати власну сім`ю, яка складається з дружини [PERSON] і її доньки [PERSON] , яка також навчається на денному відділенні біологічного факультету Харківського національного університету ім. В.Н. Каразіна. Представником позивача адвокатом Кальченко Ю.О. подано відповідь на відзив від 26 квітня 2021 року, в якій вона наполягла на задоволенні позовних вимог та не погодилась із запереченнями відповідача, з огляду на таке. Відповідачем [PERSON] не надано доказів того, що він утримує доньку своєї дружини, яка, до речі, має власного батька. Батьки відповідача, якщо проаналізувати подані з відзивом документи, отримують дохід, який значно перевищує дохід самого відповідача, що викликає сумнів в тому, що саме він утримує батьків, а не навпаки. На лікування матері відповідача витрачена значна сума коштів, що може вказувати на приховування відповідачем реальних доходів, з огляду заробітну плату, вказану у довідці з місця роботи. В минулому відповідач, маючи обов`язок сплачувати аліменти, не звертався до суду з позовом про зменшення розміру аліментів з тих підстав, що на його утриманні перебувають батьки та його матеріальних стан не дозволяє сплачувати аліменти. У відповіді на відзив представник [PERSON] додатково вказала, що позивач самотужки оплатила навчання доньки в університеті, яке коштує 24560,00 грн. на рік, а також на оплату репетиторів для підготовки доньки до вступу у ВНЗ. Позивач самостійно несе витрати і на забезпечення доньки харчуванням, одягом, лікуванням, відпочинком, а також оплачує орендоване житло. Але в цих витратах відповідач участі не приймає, хоча має такий обов`язок. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2021 року справу передано за підсудністю до Люботинського міського суду Харківської області. Ухвалою суду від 10 червня 2021 року призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні. Представник відповідача [PERSON] подав 02 вересня 2021 року заперечення на відповідь на відзив. З огляду на подання такої процесуальної заяви по суті справи з пропуском строків, встановлених судом, без поважних причин, ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, відмовлено у прийнятті до розгляду заперечень на відповідь на відзив. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явились, але представником подано заяву про підтримання позовних вимог та проведення розгляду справи за їх відсутності. Під час розгляду справи по суті відповідач [PERSON] висловив заперечення проти позову та пояснив, що до досягнення донькою повноліття сплачував аліменти, які вираховувати з заробітної плати. Але через проблеми, які виникали в діяльності підприємств, в яких він працював, утворилась заборгованість по аліментам, яку він також погашає з зарплати. Щодо витрат на лікування матері, відповідач пояснив, що ним були сплачені лише 10000,00 грн., інші кошти були сплачені його рідними братом і дядьком. Наразі його дружина працює терапевтом у приватній медичній клініці та отримує лише 5000,00 грн. на місяць. Представник відповідача [PERSON] у вступному слові заявив про невизнання позовних вимог та просив в їх задоволенні відмовити з огляду на обставини, зазначені у відзиві, та відсутність доказів можливості застосуванні в цій справі положень ст. 199 СК України. В судовому засіданні, вислухавши усні промови відповідач та його представника, дослідивши наявні в справі докази, суд встановив наступне. Сторони [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 вересня 2001 року, який було розірвано 03 лютого 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER] , виданим 18 лютого 2009 року Московським відділом РАЦС Харківського міського управління юстиції. Під час перебування у шлюбі у сторін [INFO] народилася донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим 12 березня 2003 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції. На даний час [PERSON] є повнолітньою та з 28 вересня 2020 року являється студентом за контрактом денного відділення факультету психології Харківського національного університету ім. В.Н. Каразіна, що підтверджується довідкою № 3701/242 від 25 лютого 2021 року, виданою деканом факультету вказаного університету. Строк навчання - до 30 червня 2024 року. Згідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Оскільки [PERSON] навчається на денному відділенні, стипендії не отримує та не може офіційно влаштуватися на роботу як найманий працівник, то вона потребує матеріальної допомоги від батьків на період навчання. Позивач [PERSON] працює та надає таку допомогу, оскільки повнолітня донька знаходиться на її утриманні, а відповідач такої допомоги на утримання доньки не надає. У зв`язку з наведеним, суд стягує з відповідача аліменти. Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Позивач [PERSON] стверджувала, що потреби її доньки [PERSON] , які виникли в процесі навчання, полягають у забезпеченні її житлом, харчуванням, одягом, ліками та відпочинком. Однак, жодного доказу на підтвердження того, що такі витрати дійсно викликані процесом навчання та понесені позивачем, суду не представлено. При визначенні розміру аліментів суд враховує вартість навчання [PERSON] у ВНЗ, яке становить 24560,00 грн. на рік та яке повинна сплачувати позивач [PERSON] ; стан здоров`я і матеріальне становище повнолітньої [PERSON] , яка не має змоги офіційно працевлаштуватися лише через свою зайнятість в учбовому процесі; стан здоров`я і матеріальне становище відповідача [PERSON] , який працевлаштований в ТОВ «Автонова-Д Плюс» та отримує дохід, з якого може надавати допомогу дочці. Суд також приймає до уваги наявність у відповідача непрацездатних батьків, які матеріально забезпечені на рівні, не нижчому ніж у відповідача; та те, що мати відповідача у лютому 2021 року зазнала операційного лікування в умовах стаціонару через порушення функції опори та ходи, викликаних тяжким захворюванням. На лікування матері відповідача витрачено понад 70 тис. грн., з яких відповідачем [PERSON] сплачено 10000,00 грн. Ця обставина вказує на наявність у відповідача фінансових можливостей здійснити одноразово витрату грошових коштів в розмірі, який дорівнює отримуваному ним доходу за місцем роботи щонайменше за три місяці. На підстави вказаного вище суд стягує з відповідача аліменти на користь позивача на утримання повнолітньої доньки в розмірі 1/8 частину від його заробітку, які він має можливість виплачувати. Присуджені аліменти слід стягувати від дня пред`явлення позову, що відповідатиме вимогам ст. 191 СК України, тобто з 09 березня 2021 року, а не з 22 лютого 2021 року, як вказує позивач, оскільки нею не надано належних і допустимих доказів ухилення відповідача від сплати аліментів утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд повинен вирішити у відповідності до ст. 141 ЦПК України питання розподілу судових витрат між сторонами. Суд стягує з відповідача судовий збір в сумі 908,00 грн. на користь держави, оскільки позивач звільнена від сплати таких витрат. Окрім судового збору, до судових витрат законом віднесені витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги. В матеріалах справи наявний договір про надання юридичних послуг та правової допомоги, укладений 05 березня 2021 року між адвокатом Кальченко Ю.О. і Кравчук Н.М. Предметом цього договору є надання адвокатом клієнту за плату юридичних послуг. На підтвердження витрат, пов`язані з правничою допомогою адвоката, позивачем [PERSON] подано суду акт приймання-передачі наданих послуг № 1 від 29 червня 2021 року за договором про надання юридичних послуг та правової допомоги від 05 березня 2021 року, вартість яких склала 20000,00 грн., та платіжний документ - квитанція № 1 від 29 червня 2021 року про прийняття адвокатом Кальченко Ю.О. від [PERSON] грошових коштів в сумі 20000,00 грн. на підставі вказаного вище акту. Але в задоволенні клопотання представника позивача про розподіл судових витрат та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн. суд вважає за необхідне відмовити з огляду на таке. Відповідно до ч. 2 ст. 134 ЦПК України, у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Так, подаючи до суду 09 березня 2021 року позовну заяву, позивач в тексті позову заявив, що орієнтовний розмір судових витрат обмежується лише сумою судового збору 908,00 грн. за подання позову, від сплати яких позивач звільнена на підставі Закону України «Про судових збір». Хоча на той час позивач могла і повинна була знати про вартість послуг адвоката, які полягають в наданні усних консультацій різного характеру, досліджені судової практики складання позовної заяви та інших письмових звернень чи запитів. Отже, очевидно, що більша частини або уся сума витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, заявлена до відшкодування, була заздалегідь відома як позивачу, так і його представнику, але про такі понесені витрати або про очікування таких витрат попередній розрахунок суду не був поданий. Тому у відшкодуванні відповідних судових витрат на користь позивача суд відмовляє.

Outcome: partial