Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

В липні 2017 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 06.10.2001 року по 04.11.2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO] Разом із тим, з травня 2009 року відповідач участі у вихованні дитини не приймає, коштів на її утримання не надає. [PERSON] проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. Окрім того, як зазначала позивач, донька сторін навчається в Британській міжнародній школі з поглибленим вивченням англійської мови та таке навчання є платним і складає 24436,00 доларів США на рік. Таким чином, [PERSON] потребує додаткових витрат на її утримання, які пов'язані із розвитком її здібностей у вивченні іноземних мов. Відповідач же, в свою чергу, на даний час є керівником двох підприємств та нещодавно відчужив земельну ділянку та житловий будинок в місті Києві, а тому здатен надавати кошти на утримання доньки. Посилаючись на викладене, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання [PERSON] [INFO] в розмірі 2500,00 грн. щомісячно, але на менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, тобто до: [INFO] року; стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати на утримання [PERSON] у розмірі 10000,00 грн. щомісячно з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, тобто до: [INFO] року. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд про його задоволення. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнала та просила суд відмовити у його задоволенні з підстав, зазначених в запереченнях на позовну заяву. При цьому в судовому засіданні підтвердила факт продажу земельної ділянки та будинку, проте зазначала, що частину коштів від продажу [PERSON] повернув своєму батьку, частину віддав новій дружині та на залишок має на меті купити собі житло, оскільки у нього відсутнє помешкання. Окрім того, зазначала, що офіційний дохід відповідача складає 3200,00 грн. в місяць без вирахування податків і обов'язкових платежів. Окрім того, у відповідача наявні боргові зобов'язання за кредитами перед банківськими установами. Також не вважала додатковими витратами витрати на навчання доньки у Британській міжнародній школі, оскільки вони не пов'язані із розвитком здібностей дитини. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що з 06.10.2001 року по 04.11.2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 7), від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Статтею 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, до досягнення ними повноліття. Відповідач [PERSON] матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Доказів протилежного суду не надано. Згідно зі ст. 200 СК України аліменти за рішенням суду можуть бути присуджені у частці від доходу платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Відповідно до статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII ( 789-12 ) від 27.02.91 та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (ст. 191 СК України). Із наданих стороною відповідача довідок вбачається, що [PERSON] працює на посаді директора ТОВ «Медична міжрегіональна допомога» та ТОВ «Альянс постачальників медтехніки» та його сукупний щомісячний дохід складає 3200,00 грн. (а.с. 106, 107). Разом із тим, судом встановлено та не заперечувалось сторонами в судовому засіданні, що відповідачем 01.11.2016 року було здійснено відчуження нерухомого майна, а саме - житлового будинку та земельної ділянки в місті Києві на загальну суму 1942174,00 грн. (а.с. 64-70). Окрім того, в судовому засіданні представник відповідача визнала наявність грошових коштів у відповідача від відчуження вказаного нерухомого майна, разом із тим не надала суду доказів на підтвердження витрат щодо повернення коштів батькові та дружині відповідача. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, враховуючи те, що сторони мають дитину [PERSON], а відповідач ухиляється від обов'язку її утримання, суд вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 2500,00 грн. щомісячно, але на менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.07.2017 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме: [INFO] року, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Що ж до позовних вимог в частині відповідача на користь позивача додаткові витрати на утримання [PERSON] у розмірі 10000,00 грн. щомісячно, суд зазначає наступне. Так, позивачем надано суду довідку від 24.09.2015 року № 669, видану Британською міжнародною школою, про те, що [PERSON] дійсно зарахована до 9-го грейду (8-мого класу) Британської міжнародної школи (а.с. 9). Також 16.05.2016 року між ТОВ «Київська загальноосвітня приватна школа І-ІІІ ступневі «Британська Міжнародна Школа - Київ» та [PERSON] було укладено договір про навчання [PERSON] за державними програмами України та навчальних програм, затверджених Школою (а.с. 11-16). Згідно із п. 4.2. договору, вартість освітніх послуг становить 24436,00 доларів США. Позивачем також надані документи про успішне закінчення навчання [PERSON] (а.с. 31-35). Відповідно до статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Разом із тим, позивачем не надано суду доказів фактичної оплати позивачем вартості навчання доньки в Британській школі, оскільки відповідно до закону додаткові витрати несуть саме батьки. Окрім того, не можна вважати додатковими витратами, пов'язаними із розвитком здібностей дитини її навчання в школі за загальноосвітньою програмою. Доказів на підтвердження того, що вказане навчання є саме розвитком здібностей дитини позивачем також суду не надано. Не надано також підтверджень на понесення додаткових витрат позивачем, пов'язаних із хворобою або каліцтвом, а надані позивачем довідки із лікувальних установ про проходження консультацій та оглядів у лікаря також не слугують таким підтвердженням. З огляду на викладене, у задоволенні вимог про стягнення додаткових витрат слід відмовити. За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Згідно ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial