Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

В лютому 2017 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на її утримання до досягнення дитиною трьох років, посилаючись на те, що вона з 24 жовтня 2015 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбу. Від сумісного проживання мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сторони проживають окремо, дитина проживає з нею і перебуває на її утриманні. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання сина. Вона на даний час не працює, так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Наразі у неї склалось скрутне матеріальне становище і їй одній важко утримувати сина. Відповідач здоровий, працездатний, має змогу надавати матеріальну допомогу на дитину і на неї. Тому вона просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитина та на її утримання в розмірі половини грошового утримання (доходу) до досягнення сином 19 вересня 2019 року трирічного віку та в подальшому 1/4 грошового утримання усіх доходів відповідача на утримання дитини до досягнення сином повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Позивачка подала до суду заяву, якою уточнила свої позовні вимоги, просила стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду з даним позовом і до повноліття сина, а також стягнути аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини від його доходу щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення сином [PERSON] трьохрічного віку, тобто до 19 вересня 2019 року. Крім того просила розглянути справу на підставі наявних в справі доказів та її заяви. Відповідач також подав до суду заяву, де визнав уточнені позовні вимоги і просив задовольнити позов, розглянувши справу без його участі. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновків про наступне. Судом встановлено, що сторони з 24 жовтня 2015 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний запис № 2, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії 1-БВ № 141573, виданого Коржівською сільською радою Старокостянтинівського району Хмельницької області 24 жовтня 2015 року. Від спільного сумісного проживання мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (свідоцтва про народження серії І-БВ № 280008, видане Старокостянтинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області21 вересня 2016 року). Згідно довідки виданої КЗ «Старокостянтинівським центром ПМСД», [PERSON] перебуває у дикретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку з 07 листопада 2016 року по 19 вересня 2019 року. Сторони проживають окремо, дитина проживає з позивачкою і перебуває на її утриманні. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, хоча здоровий, працездатний та має можливість надавати таку допомогу. Дані обставини визнаються сторонами та ними не оспорюються. За змістом ч. 8\~ст. 7 , ч. 2 ст. 150, ст. 180 СК України, ч. 1 ст. 12 Закону України „Про охорону дитинства\~регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сімї. Батьки зобовязані піклуватись про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Нормами ст. 18 Конвенції про захист прав дитини закріплено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 182 СК України, п. 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України, тобто не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України „Про виконавче провадження він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Наведені норми імперативно закріплюють обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Згідно положень ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідач не надає матеріальної допомоги ні на утримання дитини, ні на утримання позивачки, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку. Оскільки відповідач неналежно виконує свої зобовязання по утриманню дитини та дружини, тому аліменти на їхнє утримання підлягають стягненню в судовому порядку. Суд, при визначенні суми аліментів, яка підлягає стягненню, враховує невиконання відповідачем батьківського обовязку по утриманню дитини та перекладання батьківського обовязку по утриманню та вихованню дитини на позивачку, хоча зобовязаний утримувати дитину і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя нарівні з позивачкою. Взято до уваги те, що по віку та здоровю відповідач являється працездатним, інших аліментних зобовязань немає, а тому спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини, яка потребує регулярної батьківської матеріальної допомоги. Суд також приймає до уваги право дружини на утримання від свого чоловіка і наявну таку можливість у останнього. Сторони в добровільному порядку узгодили між собою розмір аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття та дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до\~ст. 88 ЦПК України\~ суд присуджує стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів.

Outcome: approved