Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

В лютому 2017 року ТОВ «Нікодім-Сервіс» звернулось з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виселення. Вказували на те, що в кімнаті № [ADDRESS] зареєстрована [PERSON], однак вона не має змоги проживати у кімнаті через те, що відповідачі самоправно заселились до кімнати та не бажають звільняти її в добровільному порядку, без відповідних правових підстав. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON] з кімнати [ADDRESS], як осіб, які самоправно зайняли житлове приміщення, без надання іншого жилого приміщення на підставі ч.3 ст.116 ЖК України. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав. Представник відповідача та відповідачі в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували, посилаючись на невизначеність статусу позивача, невірно обраний спосіб захисту. Третя особа - [PERSON] просила про задоволення позову. Представник органу опіки та піклування заперечував проти виселення двох малолітніх дітей із вказаного житла. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. З матеріалів справи вбачається, що будинок [ADDRESS] є гуртожитком та починаючи з вересня 1999 року перебуває у власності на балансі та в управлінні ТОВ «Нікодім -Сервіс», яке самостійно утримувало та мало право надавати житлові кімнати в найм (оренду). Частка в ньому державної або комунальної власності відсутня, гуртожиток до комунальної власності не передавався. Проте, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 02.03.2017 року, право власності на будь-які кімнати або на частку у майні гуртожитку за адресою будинок [ADDRESS] за ТОВ «Нікодім -Сервіс» не зареєстровано. В гуртожитку, крім власників кімнат та орендарів житла, проживають, у тому числі і мешканці, яким гуртожиток вперше надавався у зв'язку із їх роботою на Миколаївській взуттєвій фабриці № 8 (попередній власник гуртожитку). Згідно Довідки виданої ОСББ «Космонавтів 132-В» відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Також, під час розгляду справи, 27.03.2017 року у відповідачів [PERSON] та [PERSON] народилась донька - [PERSON], яка мешкає у зазначеній кімнаті та щодо якої позовні вимоги не були заявлені. Судом також встановлено, що [PERSON] зверталась до суду з позовами до відповідачів про вселення, виселення. Справи розглядались Ленінським районним судом м. Миколаєва, та у подальшому Апеляційним судом Миколаївської області та Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних та кримінальних справ. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Так при розгляді зазначених вище справ судами були встановлені наступні обставини. [PERSON], [INFO], з народження проживає у вказаному гуртожитку, як донька та член сім'ї [PERSON] (її мати). [PERSON] вселилася у гуртожиток у зв'язку з наявністю трудових відносин із Миколаївською взуттєвою фабрикою № 8 (а в подальшому із АТ «Миколаївське виробничо-торгівельне взуттєве підприємство «Нико») та перебувала у трудових відносинах з 15 вересня 1980 року по 15 вересня 2003 року. Зазначене вбачається із пояснень відповідачів та підтверджується записами у трудовій книжці [PERSON], копіює паспорта та копією картки «форми А» (щодо здійснення реєстрації /перереєстрації). [PERSON] зареєстрована та проживає у гуртожитку з 3 березня 1981 року й по час розгляду справи, зокрема, з 29 травня 2007 року у [ADDRESS], яка з 2009 року перебуває у її приватній власності . У 2001 року [PERSON] вибула зі складу сім'ї своєї матері, оскільки створили окрему сім'ю із [PERSON], де вони проживали та були зареєстровані в різні періоди в [ADDRESS] та [ADDRESS]. [INFO] р. у них народився син [PERSON], а 10 жовтня 2003 року вони зареєстрували шлюб. Перебуваючи у складі сім'ї матері, відповідачка була поставлена на квартирний облік у виконкомі Миколаївської міської ради, а з 24 лютого 2006 року вона складом своєї сім'ї (три особи) перебуває на квартирному обліку. Житла на праві власності у відповідачів немає. [PERSON] та [PERSON] ніколи не перебували у трудових відносинах із Миколаївською взуттєвою фабрикою № 8 або із АТ «Миколаївське виробничо-торгівельне взуттєве підприємство «Нико», як і створеними в подальшому господарськими товариствами ( ТОВ «Нікодім -Сервіс», ТОВ «Добробут -ТСТ», ОСББ), що підтверджується копіями їх трудових книжок та їх поясненнями в суді апеляційної інстанції. На підставі загальних зборів ОСББ від 14 грудня 2012 року їм надана в користування спірна кімната № 45, в якій вони проживають, вносячи плату на рахунок ОСББ за проживання та користування комунальними послугами. Відповідно до Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), а також відповідно до положень Статуту ОСББ, затвердженого 27 травня 2011 року (а.с. 96-102), членами ОСББ є власники (співвласники) квартир (фізичні та юридичні особи), метою створення ОСББ є забезпечення захисту прав його членів, а завданням - належне утримання будинку та прибудинкової території, здійснення господарської діяльності для забезпечення власних потреб (пункти 1.1- 2.2 Статуту). Наймачі, орендарі та інші користувачі квартир не є членами ОСББ і вони не беруть участі в управлінні будинком гуртожитку (пункт 10.1 Статуту). Отже, відповідачі не є членами ОСББ, їх проживання у [ADDRESS] на підставі вказаного рішення, хоча й без укладання окремого договору у письмовій формі, свідчить про наявність між ними правовідносин щодо найму (оренди) житла. Згідно ст.317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження майном. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За умовами ст. 810 ЦК України найм (оренда) житла здійснюється на підставі відповідного договору, певний строк, за плату. До договору найму житла крім найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності застосовується положення ЦК України. Відповідно до частини першої ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно із ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для поживання у ньому на певний строк за плату. За змістом статті 812 ЦК України предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Помешкання має бути придатним для постійного проживання у ньому. Відповідно до ст.ст.10,11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи надані докази у сукупності, суд вважає, що відповідачі не є особами, які самоправно вселились до спірного нерухомого майна в розумінні ч.3 ст.116 ЖК України та до них не може застосовуватись вимога щодо виселення без надання іншого жилого приміщення з посиланням на норми ЖК України, у межах заявлених позивачем позовних вимог, через що у задоволенні позову необхідно відмовити .

Outcome: dismissed