Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

В листопаді 2017 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам на утримання сина [PERSON] в розмірі 30\~541, 84 коп., посилаючись на те, що від шлюбу з відповідачем мають сина [PERSON], [INFO],який перебуває на її утриманні. При цьому, вказувала, що згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтави було стягнуто з відповідача на утримання неповнолітнього сина аліменти в розмірі ? частини всіх видів доходів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян. Так, станом на 01.08.2017 року розмір заборгованості по сплаті аліментів становить 30\~541, 84 грн., в звязку з ухилення відповідача від виконання рішення суду, в звязку з чим буда змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, але надала на адресу суду заяву, в якій прохала проводити судовий розгляд справи у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, але надав на адресу суду заяву, в якій прохав проводити судовий розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що позов [PERSON] підлягає до задоволення за наступних обставин. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК Україхни, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10.02.2012 року шлюбу між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Від даного шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження від 11.09.2006 року, виданого Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції. Судом встановлено, що згідно виконавчого листа № 1609/356/2012 від 15.02.2012 року, виданого на підставі рішення Київського районного суду м. Полтави про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В позові позивачка вказувала, що відповідач не цікавиться життям дитини не приймає участі у його вихованні та розвитку, та при цьому не виконує свої зобовязання, як батько дитини, який зобовязаний її утримувати до досягнення дитиною повноліття. Судом встановлено, що згідно довідки - розрахунку, наданої Подільським відділом державної виконавчої служби м. Полтави від 18.08.2017 року, сума заборгованості [PERSON] по аліментам станом на 01.08.2017 року становить 30\~541,84 грн.. Вказаний розмір заборгованості визнається відповідачем в повному обсязі, про що останній вказував в заяві наданій на адресу суду. Таким чином, зважаючи на вище вказані обставини та факти, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] являється батьком неповнолітньої сина [PERSON] [INFO], він зобовязаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, приймаючи до уваги той факт, що відповідачем по справі не заперечувався обовязок утримання дитини шляхом сплати аліментів та не заперечувалось розмір заборгованості, яка утворилась, в результаті несплати відповідачем аліментів та приймаючи до уваги його майновий стан, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] є таким, що підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved