Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

В квітні 2019р. заявник [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаною заявою, заінтересовані особи: Національний медичний університет ім. О.О. Богомольця, Департамент охорони здоров`я Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), в якій просив суд: встановити факт проходження та закінчення заявником інтернатури за спеціальністю «Терапія» Київського медичного інституту ім. О.О.Богомольця. Свою заяву, заявник обґрунтовував тим, що ним в 1988р. було закінчено навчання в Київському медичному інституті ім. О.О. Богомольца та отримано диплом серії НВ № 898401, реєстраційний № 429 від 30 червня 1988р. за спеціальністю «Лікувальна справа». В подальшому заявник закінчив інтернатуру за спеціальністю «Терапія», однак з причин, що не залежали від нього він втратив посвідчення про проходження інтернатури, що перешкоджає йому в подальшому працевлаштуватись на посаду лікаря. В досудовому порядку заявник звертався до заінтересованих осіб, проте останні повідомили, що відсутні матеріали проходження заявником інтернатури та отримання посвідчення лікаря - інтерна. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27 червня 2019р. відкрито провадження по справі. В судовому засіданні 09 жовтня 2019р. представник заявника, представники заінтересованих осіб подану заяву підтримали і просили суд її задовольнити. В судове засідання 10 лютого 2020р., представник заінтересованої особи Департаменту охорони здоров`я Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) не з`явився, про час та місце розгляду справи заінтересована особа була повідомлена в установленому законом порядку. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 5) ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом вони породжують юридичні наслідки. Згідно ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як вбачається з матеріалів справи, і це встановлено судом, що рішенням Державної екзаменаційної комісії від 29 червня 1988р., заявнику було присвоєно кваліфікацію «Лікаря» та видано диплом з відзнакою НВ № 898401, про те що він закінчив Київський медичний інститут ім. О.О. Богомольця по спеціальності «Лікарська справа». Звертаючись до суду з вказаною заявою, заявник просив суд встановити факт проходження та закінчення ним інтернатури за спеціальністю «Терапія» Київського медичного інституту ім. О.О.Богомольця, оскільки з незалежних від нього причин ним було втрачено посвідчення про проходження інтернатури, що перешкоджає йому працевлаштуватись та працювати за кваліфікацією «Лікар». При цьому заявник зазначав, що про факт успішного проходження ним інтернатури може свідчити, відомості з його трудової книжки, щодо його тривалої роботи за спеціальністю в різних медичних установах в Україні. Згідно з «Положением об одногодичной специализации (интернатуре) выпусников лечебных, педиатрических и стоматологических факультетов медицинских институтов факультетов медицинских институтов и медицинских факультетов университетов», затверджені наказом МОЗ СРСР від 20 січня 1982р. за № 44, в редакції, яка діяла на час зазначених правовідносин: «1. Одногодичная специализация (интернатура) является обязательной формой последипломной подготовки выпускников лечебного, педиатрического и стоматологического факультетов медицинских институтов и медицинских факультетов университетов, по окончании которой врачам-интернам присваивается квалификация врача-специалиста. 2. Основной задачей интернатуры является улучшение практической подготовки выпускников медицинских институтов и медицинских факультетов университетов, повышение профессионального уровня и степени их готовности к самостоятельной врачебной деятельности. 3. Интернатура - продолжение первичной специализации, начатой на выпускном курсе медицинского института, медицинского факультета университета, и проводится на базе учреждений здравоохранения по типовым учебным планам и программам, утвержденным Министерством здравоохранения СССР. 4. Выпускники медицинских институтов и медицинских факультетов университетов проходят интернатуру в соответствии с назначением комиссии по персональному распределению молодых специалистов на основе Положения о межреспубликанском, межведомственном и персональном распределении. Подготовку в интернатуре врачей-выпускников, получивших возможность самостоятельного трудоустройства, организует министерство здравоохранения, отдел здравоохранения по месту жительства указанных врачей. Молодые специалисты, распределенные на работу в министерства и ведомства, не имеющие в своем подчинении базовых учреждений здравоохранения, проходят интернатуру по направлению местных органов здравоохранения по месту расположения предприятий, организаций и учреждений, в которых они будут работать. От интернатуры освобождаются выпускники, распределенные на научно-исследовательскую работу, а также поступившие по рекомендации Совета вуза в аспирантуру или клиническую ординатуру. Примечание. Молодые специалисты, не поступившие в аспирантуру или клиническую ординатуру, подлежат распределению и направлению в интернатуру в установленном настоящим Положением порядке соответствующим министерством здравоохранения. 5. Срок подготовки в интернатуре 1 год. Начало подготовки 1 августа, окончание 1 июля (для окончивших вечерние отделения - соответственно с 1 апреля до 1 марта). 7. Направление в интернатуру осуществляется приказом ректора медицинского института (декана медицинского факультета университета) с указанием специальности, профиля подготовки в субординатуре и места прохождения интернатуры (Приложение N 1). 8. Основанием для допуска к прохождению интернатуры являются выписка из приказа о направлении в интернатуру и диплом врача, предъявляемые врачом-выпускником органу здравоохранения (министерству здравоохранения автономной республики, краевому, областному отделу здравоохранения, территориальному подразделению медицинской службы министерства, ведомства и т.п.). Орган здравоохранения, на основании полученных документов, приказом направляет молодого специалиста в интернатуру в одно из учреждений здравоохранения, утвержденных в установленном порядке в качестве базы интернатуры. Руководитель (главный врач, начальник и т.д.) базового учреждения здравоохранения на основании приказа органа здравоохранения издает приказ по учреждению о зачислении выпускника вуза в качестве врача-интерна по соответствующей специальности. После издания приказа в базовом учреждении здравоохранения оформляется трудовая книжка на молодого специалиста. 14. Подготовка врачей-интернов проводится по индивидуальному плану, разработанному руководителем врачей-интернов - заведующим отделением, при участии главного специалиста и преподавателя медицинского института, медицинского факультета университета, ответственного за подготовку врачей-интернов по данной специальности, на основании типовых учебных планов и программ, утвержденных Министерством здравоохранения СССР. Выполнение типового учебного плана, программы и индивидуального плана подготовки в интернатуре отражается в дневнике врача-интерна. 19. По окончании срока подготовки в интернатуре врачи сдают выпускной экзамен по специальности комиссии в составе: представителя медицинского института, медицинского факультета университета, осуществляющего методическое руководство и консультативную помощь по вопросам организации и проведения интернатуры (председатель комиссии), преподавателя института (факультета) и главного специалиста, ответственных за подготовку интернов по данной специальности, заведующего или заместителя заведующего краевым, областным, городским отделом здравоохранения (начальника или заместителя начальника территориального подразделения медицинской службы министерства, ведомства), главного врача (начальника) учреждения, которое является базой интернатуры, заведующего отделением, руководившего подготовкой врача-интерна. Персональный состав экзаменационной комиссии утверждается по медицинским институтам союзного подчинения - Министерством здравоохранения СССР, по медицинским институтам республиканского подчинения и медицинским факультетам университетов - министерством здравоохранения соответствующей союзной республики, по представлению высшего учебного заведения. В экзаменационную комиссию до начала выпускных экзаменов врачей-интернов представляются сведения базового учреждения здравоохранения о выполнении молодым специалистом типового учебного плана и программы, дневник врача-интерна, характеристика общественно-политической деятельности за время обучения в интернатуре. Сдача экзамена по окончании интернатуры оформляется протоколом (Приложение N 3). Местные органы здравоохранения, медицинские институты и медицинские факультеты университетов, осуществляющие методическое руководство и консультативную помощь по вопросам организации и проведения интернатуры, базовые учреждения здравоохранения обязаны ежегодно разрабатывать предложения по совершенствованию одногодичной специализации, повышению ее эффективности. По результатам деятельности за год представлять отчет в вышестоящую организацию по подчиненности. После сдачи выпускного экзамена врачам, окончившим интернатуру, предоставляется в установленном порядке очередной отпуск. 20. Врачам-интернам, после окончания интернатуры и сдачи выпускного экзамена по специальности, выдается удостоверение с указанием присвоенной квалификации врача-специалиста (Приложение N 4). Молодые специалисты, прошедшие одногодичную специализацию, направляются на работу по месту персонального распределения. Перераспределение лиц, у которых во время прохождения интернатуры изменились семейные и другие обстоятельства, не позволяющие им выехать на работу по первоначальному назначению, осуществляется министерством здравоохранения союзной республики, министерством и ведомством, в распоряжение которого был направлен на работу молодой специалист. Изменение назначения на работу указанных лиц за пределы союзной республики осуществляется Министерством здравоохранения СССР. Направление на работу лиц, получивших после окончания вуза возможность самостоятельного трудоустройства, осуществляется органами здравоохранения по месту прохождения интернатуры». В судовому засіданні представник Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця, зазначала, що навчальний заклад немає будь-яких документів, що свідчили про прийняття, зарахування і успішного проходження заявником інтернатури саме в медичному інституті правонаступником якого є університет. На думку заінтересованої особи, враховуючи те, що заявник був працевлаштований в подальшому на посаду лікаря - терапевта, заінтересована особа припускає, що заявником успішно було пройдено інтернатуру. Протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною заявника взагалі не було надано суду жодного доказу, щодо зарахування та проходження, і отримання заявником посвідчення інтерна саме в Київському медичному інституті ім. О.О.Богомольця. При цьому в судовому засіданні представник заявника не міг пояснити суду, за яких обстави було втрачено посвідчення інтерна заявником, і чому сторона не може звернутись за всіма місцями роботи заявника в медичних закладах для отримання з особової справи відомості про посвідчення інтерна заявника. Як роз`яснив Пленум Верховного суду України в п. 2 Постанови № 5 від 31 березня 1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому главою 31-А ЦПК. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення заяви.

Outcome: dismissed