Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

В квітні 2020 року до суду звернулась позивачка [PERSON] з позовом до відповідача ТзОВ «АТБ-Маркет» в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку у розмірі 6979,44 грн.. В обґрунтування позову зазначає, що з 21.11.2019 по 28.01.2020 працювала у відповідача на посаді продавця консультанта. 28 січня 2020 року була звільнена з посади за згодою сторін. На день звільнення відповідач не виплатив всіх сум, що їй належали на підставі листків непрацездатності, а здійснив повний розрахунок лише 21 лютого 2020 року. Позивачка посилаючись на те, що оскільки відповідач в порушення вимог ст. 116 КЗпП не здійснив виплату всіх сум належних їй на день звільнення, а виплатив їх лише 21 лютого 2020 року, просить суд позов задовольнити. Відповідач у поданому відзиві позов не визнав. В обґрунтування відзиву зазначає, що позивачку було звільнено 28.01.2020 р. за згодою сторін на підставі наказу №17-к від 28.01.2020 р.. Цього ж дня їй було виплачено всі суми крім виплат за листками непрацездатності оскільки вони були надані позивачкою вже після її звільнення. Відповідач посилаючись на те, що оскільки на день звільнення позивачки з нею було проведено повний розрахунок та виплачені всі суми, що їй належали та про які було відомо відповідачу, просить в задоволенні позову відмовити. Позивач не скористалась своїм правом на подачу відповіді на відзив. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Встановлено,\~що позивачка\~ [PERSON] \~згідно наказу\~№203к\~від 21.11.2019\~р.\~була прийнята\~на посаду\~продавця консультанта\~ТзОВ «АТБ-Маркет» та згідно наказу №17к від 28.01.2020 р. була звільнена з посади на підставі п.1 ст. 36 КЗпП за згодою сторін /а.с.4/. Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною першою статті 117 КЗпП України передбачено, що вразі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, вирішуючи питання про покладення на власника або уповноважений орган відповідальності за несвоєчасну виплату належних працівникові сум при звільненні суд повинен встановити наявність підстав для проведення таких виплат у день звільнення працівника, а також наявність вини підприємства. Відповідно до частини першої\~статті 18 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон)\~страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах, фізичні особи - підприємці, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності на інших підставах.\~ Згідно з пунктом 1 частини першої\~статті 22 Закону\~допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї одного з таких страхових випадків тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві. Відповідно до частини першої\~статті 30 Закону\~матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), призначаються та надаються за основним місцем роботи. Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності унаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця відповідно до Порядку оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, за рахунок коштів роботодавця, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2015 року № 440. Згідно з частиною третьою\~статті 30\~Закону\~рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг приймається комісією (уповноваженим) із соціального страхування, що створюється (обирається) на підприємстві, в установі, організації, до складу якої входять представники адміністрації підприємства, установи, організації та застрахованих осіб (виборних органів первинної профспілкової організації (профспілкового представника) або інших органів, які представляють інтереси застрахованих осіб), або фізичною особою - підприємцем, особою, яка провадить незалежну професійну діяльність. Комісія (уповноважений) із соціального страхування здійснює контроль за правильним нарахуванням і своєчасною виплатою матеріального забезпечення, приймає рішення про відмову в його призначенні, про припинення виплати матеріального забезпечення (повністю або частково), розглядає підставу і правильність видачі листків непрацездатності та інших документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення та соціальних послуг. Матеріальне забезпечення, передбачене цим Законом, виплачується у разі, якщо звернення за його призначенням надійшло не пізніше дванадцяти календарних місяців з дня відновлення працездатності, встановлення інвалідності, закінчення відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами, смерті застрахованої особи або члена сім`ї, який перебував на її утриманні (частина п`ята\~статті 32 Закону). Згідно з підпунктом 2 пункту 2 Порядку фінансування страхувальників для надання застрахованим особам матеріального забезпечення за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 22 грудня 2010 року № 26, підставою для фінансування страхувальників-роботодавців робочими органами Фонду\~є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами. Для отримання коштів Фонду для виплати матеріального забезпечення застрахованим особам, нарахованого страхувальником, страхувальник звертається до робочого органу Фонду за місцем обліку в органі Фонду або за місцем обліку, зазначеним в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, із заявою-розрахунком за підписом керівника та головного бухгалтера, засвідченою печаткою підприємства (пункт 5 зазначеного Порядку). Після надходження суми коштів, зазначених у заяві-розрахунку, на рахунок страхувальника, останній зобов`язаний здійснити виплату відповідного матеріального забезпечення у строки, визначені у\~статті 52 Закону\~(пункт 9 вказаного Порядку). Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що виплаті роботодавцем допомоги по тимчасовій непрацездатності передує комплекс дій, у тому числі прийняття комісією (уповноваженим) із соціального страхування, що створюється (обирається) на підприємстві, рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. При цьому, комісія перевіряє підставу і правильність видачі листків непрацездатності та інших документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення та соціальних послуг. Допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), у найближчий після дня призначення допомоги строк, установлений для виплати заробітної плати. Роботодавець оплату перших п`яти днів тимчасової непрацездатності працівнику унаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснює за рахунок коштів підприємства, установи, організації та повинен вчинити для цього певні дії, у тому числі отримати лист непрацездатності від працівника; провести розрахунок суми оплати за перші п`ять днів тимчасової непрацездатності за рахунок своїх коштів та суми допомоги по тимчасовій непрацездатності; заповнити та подати до Фонду соціального страхування заяви-розрахунки про нараховані застрахованій особі суми матеріального забезпечення за їх видами; отримати фінансування\~\~від Фонду соціального страхування на спеціальний рахунок, що відкривається роботодавцем, та здійснити виплату лікарняних позивачу. Встановлено, що в період часу з 06 по 24 січня 2020 р. позивачка була непрацездатною, що підтверджується листками непрацездатності серії [NUMBER] та АДМ №423753, згідно останнього вона повинна стати до роботи 25.01.2020 р. Крім того, з зазначених листків вбачається, що вони були підписані уповноваженою особою (інспектором) 13 та 19 лютого 2020, вже після звільнення [PERSON] . Згідно протоколу №05/02 від 21.02.2020, засідання комісії із соціального страхування відповідача, було прийнято рішення про призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності [PERSON] . Заява-розрахунок про надання матеріального забезпечення застрахованим особам була складена 24.02.2020. Отже, з вищевстановлених обставин вбачається, що відповідач не мав можливості в день звільнення позивачки виплатити належні їй суми за листками непрацездатності, оскільки він повинен був вчинити певні дії для здійснення їх оплати. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, враховуючи відсутність вини відповідача у невиплаті належних позивачці сум за листками непрацездатності в день її звільнення, суд приходить до висновку про відмову в задоволені позову. ст.ст. 2, 7, 10, 81, 264, 265, 268, 279 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed