Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

В лютому 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на своє утримання, в якому просила постановити рішення, яким стягувати з [PERSON] аліменти на її користь до досягнення малолітнім сином [PERSON], [INFO], шести років в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду з даним позовом. В обґрунтування позову вказала, що з відповідачем за даним позовом вона знаходилася в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син [PERSON], [INFO]. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2013 року їх шлюб було розірвано. Син залишився проживати разом з нею та перебуває на її утриманні. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2013 року з відповідача стягнуто аліменти у розмірі 200 грн. щомісячно на її користь до досягнення малолітнім сином трьохрічного віку, починаючи стягнення з 06 серпня 2013 року до 04 лютого 2015 року. В теперішній час вона не працює, оскільки займається вихованням та піклуванням за дитиною, тому що дитина хвора з народження та має інвалідність з діагнозом вроджена лактозна недостатність. Спеціалізована безлактозна дієта, медичні обстеження, постійне лікування, оздоровлення дитини тягнуть за собою значні матеріальні витрати. Ці витрати, а також витрати на харчування та мінімально необхідний одяг, комунальні та інші життєво необхідні витрати в багато разів більші ніж розмір визначених районним судом аліментів на неї (200 грн.) та дитину (450 грн.). Крім того вона не має можливості вийти на роботу, так як дитина потребує домашнього догляду та спеціальної дієти. Вона з дитиною перебуває в скрутному матеріальному становищі. Просила позов задовольнити. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні. Суд, вислухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У судовому засіданні встановлено, що з 16 грудня 2011 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2013 року було розірвано (а.с.10). Від шлюбу, сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.9), який є інвалідом за діагнозом вроджена лактозна недостатність. На підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області, відповідачем виплачуються аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], розмір яких становить 450 грн. щомісячно. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] перебуває у відпустці без збереження заробітної плати для догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду з 05 лютого 2015 року по 02 липня 2015 року (а.с.16). Згідно довідки № 4 Комунального закладу «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 8» від 03 січня 2015 року, [PERSON], [INFO] потребує домашнього догляду з 03 січня 2015 року (а.с.15). Відповідно до ч. 2 ст. 75 СК України, право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Зі місту вимог ч. 3 ст. 84 СК України, якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Законодавець виходить з того, що наявність у дитини вад фізичного чи психічного розвитку зумовлює як додаткові витрати на дитину, так і обмежує дружину у самостійному матеріальному забезпеченні. Наявність у дитини вад фізичного чи психічного розвитку має бути підтверджене відповідними медичними документами. Однак, у зв'язку з необхідністю підтвердження наявності такого права, на відміну від попереднього, слід звернутися з окремим позовом до суду. Причому доказування має ґрунтуватися не лише на медичному діагнозі, а й на висновку лікарів щодо цього питання. Можливим у цій справі є проведення судово-медичної експертизи. Таким чином, підставою виникнення аліментного зобов'язання є сукупність юридичних фактів, одним з яких є наявність у другого з подружжя можливості надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. ст. 60, 61 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що відповідач не працює, перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною [PERSON], [INFO], постійного доходу не має, доказів про отримання відповідачем будь-якого доходу позивачкою суду не надано, а отже він не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання позивачки. Враховуючи всі вивченні судом обставини, суд вважає, що позивачкою не надано доказів того, що її малолітній син має вади фізичного чи психічного розвитку, а у довідці № 4 Комунального закладу «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 8» від 03 січня 2015 року, долученій до матеріалів справи, лише зазначено що діагноз код за МКХ-10 Е73 о та потребує домашнього догляду, що не є підставою для застосування положень ч. 3 ст. 84 СК України. Твердження позивачки, що відповідач спроможний сплачувати аліменти не може бути підставою для задоволення позову. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не було доведено обставини позову, на які вона посилається, а тому у задоволенні позовних вимог їй слід відмовити. У відповідності з ч. 4 ст. 88 ЦПК України, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. З урахуванням того, що позивачка при поданні позову до суду була звільнена від сплати судового збору, а у задоволенні позовних вимог їй відмовлено, судовий збір підлягає віднесенню за рахунок держави.

Outcome: dismissed