Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

В листопаді 2014 року КЕВ м. Вінниці звернулося до суду з цим позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельної ділянки та знесення самочинно збудованої споруди посилаючись на те, що відповідачі без відповідної правової підстави використовують земельну ділянку площею 20 кв.м. на якій збудували гараж без дозволу на землі міністерства оборони України (територія військового містечка № 97). Рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, Міністерства оборони України, про її передачу у власність або надання у користування не приймалося та документів, що посвідчують право власності чи право користування земельною ділянкою, передбачених ст. 126 ЗК України, не видавалося, що кваліфікується як самовільне зайняття земельною ділянкою. Представник позивача вказує, що гараж збудований відповідачами є самочинним будівництвом. Такі дії відповідачів порушують законні права та інтереси держави в особі КЕВ м. Вінниці, як безпосереднього законного користувача. Самовільне захоплення земельної ділянки відповідачем унеможливлює використання земель оборони в цілях їхнього призначення. З огляду на вищевказане КЕВ м. Вінниці вимушена звернутися до суду та просить усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, загальною площею 20 м. кв., яка входить до складу військового містечка [ADDRESS], шляхом знесення [PERSON] та [PERSON] самочинно встановленого гаражу та приведення її у придатний для використання стан за власний рахунок. В судовому засідання представник КЕВ м. Вінниця Черепащук Р.А. позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги не визнали зазначили, що дійсно в їхньому користуванні з 1993 року є гараж який розташований на території [ADDRESS], збудований на законних підставах, про що свідчить договір № 21 про виконання проектних робіт, акт про виконання робіт, робочий проект на будівництво гаража, акт винесення в натурі всієї будівлі. Згідно вказаних документів забудовником зазначено [PERSON]. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи прийшов до наступного висновку. Спір між сторонами витікає із земельних правовідносин та регулюється відповідними нормам Земельного кодексу України, законами та нормативно-правовими актами прийнятими у відповідності до вказаного кодексу. Згідно із ст.ст. 11,58,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно положення ст.18 (Склад земель) ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об'єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим. Зокрема, ст.19 ЗК України визначає, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови;в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Згідно п.п. 23, 28 Положення про надання в користування земельних ділянок для потреб Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України № 483 від 22.12.1997 року, встановлено, що Міністерство оборони України доручило квартирно-експлуатаційним частинам (відділам) здійснювати контроль за використанням і охороною земель Відповідно до п. 1.1 Керівництва з обліку земель (земельних ділянок) в органах квартирно-експлуатаційних служб Збройних Сил України та ст. 42 Положення про порядок надання в користування земельних ділянок для потреб Збройних Сил України, затверджених наказом оборони України № 483 від 22.12.1997 року землі, які використовують Збройні Сили України, є державною власністю і підлягають обов'язковому обліку, цільовому використанню та правильному утриманню, їх заборонено займати для будівництва індивідуальних і кооперативних житлових будинків, гаражів, інших господарських будівель, а також під дачі та садово-городні ділянки. Згідно акта прийому передачі казармено-житлового фонду комунальних споруд обладнання, квартирного майна, палива і території в/містечка №1, Гайсинська КЕЧ району здала, а Вінницька КЕЧ району прийняла: казармено - житловий фонд згідно опису № 1, який додається до акту; комунальні споруди, обладнання і об'єкти благоустрою в/містечок згідно опису №2, який додається до акту; меблі, казармений інвентар, пожежне обладнання і майн, паливо згідно опису № 3, який додається до акту; земельна ділянка площею 292,7 га. На якій розташоване в/містечко №1; технічна документація на казармено- житловий фонд, комунальні споруди і обладнання, документи на землекористування та інші згідно опису № 4, який додається до акту (а.с.8) Разом з тим, позивачем суду не надано Державного акту на право постійного користування земельної ділянки, яка за своїм цільовим призначенням належить до земель оборони, має спеціальний статус та увійшла до складу військового містечка № 97, що належить Міністерству Оборони України і перебуває на обліку КЕВ м. Вінниці.. Згідно п. 2 ст.77 Земельного кодексу України, землі оборони можуть перебувати у державній або комунальній власності. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Ст. 30 Земельного кодексу України передбачено, що власники земельних ділянок мають право самостійно господарювати на землі. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно п. 1 ст. 376 ЦК України споруда вважається самочинним будівництвом, якщо вона збудована на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належного проекту, або з порушеннями будівельних норм і правил. Згідно акту обстеження самовільно збудованого гаража на землях МОУ від 10.05.2011 року, [PERSON] та [PERSON] встановили цегляний, одноповерховий гараж, площею 20,0 м.кв, гараж знаходиться за адресою - [ADDRESS] (а.с.7) Відомості вказаного акту ніякими іншими доказами не підтверджені в зв'язку з їхньою відсутністю в матеріалах справи. Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Вапнярської селищної ради Томашпільського району [PERSON] проживаючий в [ADDRESS] є власником гаража, який знаходиться в його користуванні з 1993 року та розташований на території [ADDRESS]. Із наданих в судовому засіданні відповідачами документів вбачається, що гараж який розташований на території «Зеленої зони» смт. Вапнярка, збудований на законних підставах, про що свідчить договір № 21 про виконання проектних робіт, акт про виконання робіт, робочий проект на будівництво гаража, акт винесення в натурі всієї будівлі. Згідно вказаних документів забудовником зазначено [PERSON]. Таким чином, будівля гаража в розумінні ст. 376 ЦК України не є самочинним будівництвом, так як збудований з належним дозволом та належним проектом, без порушення будівельних норм та правил. Як вбачається з акту обстеження самовільно збудованого гаража на землях МОУ від 10.05.2011 року площа гаража становить 20,0 кв.м. ( 4,0 х 5,0 м.), однак згідно робочого проекту на будівництво гаража забудовником якого є [PERSON] площа гаража становить 31,9 кв.м. ( 4,4 х 7,6). До матеріалів справи додано схему земельної ділянки КЕВ м. Вінниця військове містечко № 97 смт. Вапнярка (а.с.6), однак з даної схеми не вбачається місцерозташування самовільно збудованого гаража [PERSON], також представник позивача в судовому засіданні не міг вказати гараж який просять знести як самочинно встановлений. Враховуючи те, що позивачами не надано належних доказів того, яка земельна ділянка була самовільно зайнята відповідачами, де вона розташована, що на ній були зведені самочине будівництво, в задоволенні позову слід відмовити в зв`язку з недоведеністю позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed