Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

В листопаді 2014 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради суму боргу по сплаті за теплопостачання в сумі 10617,69 грн., а також стягнути з відповідачів судовий збір. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що ним були надані послуги з централізованого опалення за місцем мешкання відповідачів за адресою: [ADDRESS]. Плата за спожиту теплову енергію повинна провадитися споживачами теплової енергії щомісячно за отриману теплову енергію. Однак, відповідачі оплату за спожиту теплову енергію не проводили, внаслідок чого, за період з жовтня 2006 року по квітень 2014 року утворилася заборгованість з централізованого опалення в сумі 10617,69 грн. Тому, позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою. Пізніше позивач уточнив свої позовні вимоги та просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради суму заборгованості в розмірі 10617,69 грн. за період з жовтня 2006 року по вересень 2014 року. Ухвалою суду відповідачі по справі були уточнені на [PERSON] та [PERSON]. В судове засідання представник позивача Никифорова К.Т. не з'явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просила задовольнити їх, а справу розглянути без участі представника позивача. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, раніше надали суду заяви, в яких просили розглянути справу без їхньої участі та відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог. [PERSON] також просила застосувати строки позовної давності до вимог позивача. Крім того, раніше відповідачі надали суду письмові заперечення, в яких вказали, що розмір заборгованості заявленої позивачем не відповідає дійсності, адже її розмір у позовній заяві вказано невірно. Позивачем не було враховано пільгу [PERSON], як дитини війни та не враховані строки позовної давності щодо стягнення з них заборгованості відповідно до норм чинного цивільного законодавства. Позивачем не надано розрахунку наданих послуг, погоджену з відповідачами (тобто відсутні узгоджені обома сторонами акти наданих послуг). Так, з моменту вселення у житлове приміщення, у кухні квартири відповідачів не було встановлено радіатор мережі централізованого опалення, про що вони неодноразово письмово повідомляли представників позивача та просили провести перерахунки, але позивачем не було проведено перерахунок. Послуги, які надаються позивачем не задовольняють потреб відповідачів за своєю якістю, оскільки в холодну пору року, весь час для опалення житлового приміщення, вони вимушені використовувати електричні обігрівачі, що призводить до суттєвого збільшення плати за електричну енергію. Вони повідомляли письмово позивача про бажання розірвати «кабальний» договір та відключитися від мережі централізованого «недо» опалення, на що неодноразово отримували відмову. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. Обов'язок споживача оплатити надані послуги встановлено ст. 19 Закону України «Про теплопостачання». Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги (до яких відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 13 цього ж закону віднесено і послуги з надання централізовано опалення та гарячої води) у строки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», оплата послуг повинна проводитись споживачем теплової енергії щомісячно за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно з ч. 1 ст. 68 ЖК України, наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно з ч. 1 ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. У судовому засіданні встановлено, що позивач забезпечує тепловою енергією квартиру [ADDRESS], у якій зареєстровані відповідачі, що підтверджується відповідями відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 03.12.2014 року за вих. № 6035/2 (а.с.19-20). Позивач відкрив на ім'я [PERSON], як відповідального наймача, особовий рахунок [NUMBER], за яким відповідачі повинні були сплачувати комунальні послуги щомісяця наступного за розрахунковим. Оплата за опалення нараховується за тарифами, встановленими рішенням Дніпропетровської міської ради від 27.10.2008 року № 3363 та згідно Постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України № 1844 від 14.12.2010 року (а.с.7-8). Відповідно до довідки по особистому рахунку [NUMBER] у відповідачів наявна заборгованість по оплаті за спожиті послуги з централізованого опалення за період з жовтня 2006 року по вересень 2014 року в розмірі10617,69 грн. Зазначена сума заборгованості була нарахована згідно встановлених тарифів на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 27.10.2008 року № 3363. Правовідносини між сторонами у справі склалися на підставі надання та отримання послуг з теплопостачання, тобто, відносини фактично існували. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. При цьому, відповідачі заперечували проти вищевказаної суми боргу, оскільки позивачем не враховані пільги [PERSON], як дитини війни, та послуги надавалися на неналежному рівні. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, відповідачами не було надано суду доказів того, що позивачем надавалися послуги з теплопостачання на неналежному рівні, а доказування на припущенням не може ґрунтуватися. При цьому, відповідно до абзацу 2 п. 22 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами), у разі отримання права на пільги споживач подає виконавцю письмову заяву та документи, що його підтверджують. Оплата за послуги з урахуванням пільг нараховується з дати подання документів, що підтверджують право на пільгу. Так, відповідачка звернулася до позивача з завою про застосування пільги та доказами до неї щодо підтвердження наявності пільги лише у вересні 2013 року, після чого позивачем був зроблений перерахунок заборгованості з урахуванням пільги, що вбачається з довідки по особовому рахунку [NUMBER] Тому, твердження відповідачів в цій частині є необґрунтованими та безпідставними. Таким чином, боржники зобов'язані належним чином виконати свій обов'язок щодо оплати послуг з надання теплової енергії, а кредитор має право вимагати своєчасної оплати за поставлену теплову енергію у повному обсязі. Разом з тим, згідно з положеннями ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В порядку ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідачі просила застосувати строк позовної давнини для звернення до суду та відмовити позивачу у зв'язку із пропуском строку звернення до суду у відповідності до ст. 257 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Разом з тим, згідно з ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Враховуючи зміст норми ст. 267 ЦК України, суд вважає, що до поважних підстав пропуску строку слід відносити лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з відповідним позовом. Судом не було встановлено поважних причин для поновлення позивачу строку звернення до суду, тому, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог в частині стягнення заборгованості з відповідачів за період жовтня 2006 року по 04 вересня 2010 року включно. В іншій частині вимог позивача про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради суму заборгованості за період з 05 вересня 2010 року по вересень 2014 року, оскільки позивач вперше звернувся до суду не з даною позовною заявою, а з заявою про видачу судового наказу, який був виданий Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська 05 вересня 2013 року (а.с.9). За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради суму заборгованості в розмірі 5940,83 грн. за період з 05 вересня 2010 року по вересень 2014 року. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слідує стягнути в рівних частинах судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп., тобто по 121 грн. 80 коп. з кожного з них відповідно На підставі викладеного,

Outcome: partial