Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

В лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд постановити рішення, яким визнати за ним, [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON], на домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальна площа складає 39,9 кв.м., житлова площа якого складає 17,3 кв.м., до складу будинку входять: 1 - передпокій площею 8,0 кв.м., 2 - житлова кімната 17,3 кв.м., 3 - кухня площею 7,1 кв.м., а також господарчі та інші споруд: гараж літ. «Б», сарай літ. «В», сарай літ. «Г», літня кухня літ. «Д», вбиральня літ. «Ж», колодязь літ. «К», погріб літ. «ПГ». Позивач надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав. Представник Територіальної громади в особі Миколаївської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області у судове засідання не з'явився, а тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити з наступних підстав. Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 29 грудня 2012 року (а.с.8). Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку та домоволодіння [ADDRESS]. За часи життя, [PERSON] склала заповіт, що 26 січня 1990 року був посвідчений Миколаївською сільською радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області, за яким: все своє майно, де б воно не було та з чого б вона не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповідала - [PERSON]. На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] єдиним спадкоємцем є [PERSON], який у встановлений законом строк, звернувся до державного нотаріуса Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Так, 20 лютого 2014 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,2256 га в межах та згідно з планом, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану в [ADDRESS], яка належала спадкодавці на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ДП ДН № 014328, виданого виконкомом Миколаївської сільської ради 05 грудня 1997 року, згідно рішення сільради і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 101 (а.с.6). Але, у зв'язку з тим, що правовстановлюючому документі на житловий будинок, а саме Свідоцтві на право особистої власності на житловий будинок не було проставлено підпис посадової особи Бюро технічної інвентаризації та відсутня печатка Бюро технічної інвентаризації у реєстраційному записі, державним нотаріусом було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадковий житловий будинок та рекомендовано звернутися до суду, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20 лютого 2014 року (а.с.7). Судом встановлено, що ще в 1925 році [PERSON] збудувала домоволодіння [ADDRESS], на яке 26 лютого 1996 року на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської районної адміністрації за № 52 від 12 березня 1991 року на ім'я [PERSON] було видане Свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок (а.с.15). Однак, в вищевказаному правовстановлюючому документі на домоволодіння, не було проставлено підпис посадової особи Бюро технічної інвентаризації та відсутня печатка Бюро технічної інвентаризації у реєстраційному записі. Оскільки, відповідно до абз. 3 ст. 47 Закону України «Про нотаріат» для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства або містять відомості, що принижують честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи або ділову репутацію юридичної особи, державним нотаріусом було відмовлено в видачі свідоцтва про право власності. Згідно з інвентаризаційною справою, станом на 04 грудня 2004 року спадковий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 26 лютого 1996 року згідно рішення № 52 виконкому Дніпропетровської районної ради від 12 березня 1991 року зареєстрованого в БТІ 26 лютого 1996 року за реєстраційним номером № 68-6, що підтверджується довідкою КП «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» № 1187/13 від 06.08.2013 року (а.с.5). У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Зібрані по справі докази вказують, що фактично померлій [PERSON] належав житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами. Таким чином, незважаючи на те, що позивач є єдиними спадкоємцем на домоволодіння [ADDRESS], за заповітом після смерті матері, власника будинку, особи, які мали право на обов'язкову долю в спадковому майні відсутні, він не в змозі отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на домоволодіння у позасудовому порядку з причини невідповідності правовстановлюючого документу вимогам законодавства. Відповідно до ст.ст. 1223, 1268, 1270 ЦК України, право на спадкування мають всі особи визначені у заповіті; спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину, якщо протягом 6-місячного строку подав заяву до нотаріуса про її прийняття. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що спадщина не перейшла до держави, не визнана відумерлою, позивач вступив в управління та володіння спадковим майном і є спадкоємцем за заповітом, право власності спадкодавця [PERSON] не припинено відповідно до ст. 346 ЦК України, а відповідно до ст. 1296 ЦК України, не відповідність свідоцтва на право власності вимогам законодавства не позбавляє спадкоємця права на спадщину, а згідно із ст. 16 ЦК України, способом захисту свого права є визнання права. За таких обставин суд задовольняє позовні вимоги, оскільки судом встановлені всі обставини, які дають позивачу право на визнання його права власності на спадкове майно в порядку спадкування, та вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO] на домоволодіння [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved