Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

В квітні 2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона з 1992р. по 2010р. працювала в шкідливих умовах праці на Криворізькому Південному гірничо-збагачувальному комбінаті, правонаступником якого є акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на посаді фільтрувальника з повним робочим днем в шкідливих умовах. Відповідно до п. 17 акту розслідування професійного захворювання причиною отриманого Позивачем професійного захворювання стала тривала праця впродовж 18р. 1 м. в умовах впливу виробничого пилу та 10 р. 8м. в умовах фізичного навантаження. За п. 14 акту у зв`язку з шкідливими і тяжкими умовами праці, з вини Відповідача, Позивачем отримано хронічні професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першого - другого ступеня (пиловий бронхіт першої - другої ст., емфізема легень першого - другого ст. j 44; остеоартроз колінних суглобів, ПФ першого - другого ст. дв. плечатковий переартроз, ПФ першого ст. М 19. У зв`язку заподіяннями шкоди вона 09.08.2011р. вперше пройшла огляд МСЕК, де їй було встановлено ступінь втрати працездатності у розмірі 35% професійної працездатності безстроково. Вина Відповідача встановлена у 19 акту розслідування професійного захворювання від 14.04.2011 року. У зв`язку з отриманням хронічного професійного захворювання - порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки Позивача, остання позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання, він постійно відчуває біль у грудях та колінах відчуває недостатність рухливості. Наявність даних негативних явищ в її житті свідчить про постійне перенесення нею больових відчуттів та про необхідність проходження лікування, а також вказує на відсутність у неї можливості в достатній мірі реалізовувати свої звички та бажання, що в свою чергу, призводить до зниження якості життя та зменшення благ, які вона мала до моменту професійного захворювання та втрати професійної працездатності. Тривалий процес лікування позбавляв її можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічних професійних захворювань, вона постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Позивач, внаслідок отриманого хронічного професійного захворювання, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Просить стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди 150000 гривень. Ухвалою суду від 26 квітня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Представником відповідача до суду засобами поштового зв`язку надано відзив на позовну заяву, отриману судом 02.09.2021, в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі та вказує, що в п. 19 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 14.04.2011, взагалі не вказано конкретних посадових осіб АТ «ПівдГЗК», які відповідальні за виникнення професійних захворювань у позивача. Позивач погодився з висновками комісії з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання та в даній частині не оскаржував вказаний акт. З урахуванням приписів Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затверджених\~наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014 №248, законодавчо допускається робота в умовах перевищення гігієнічних нормативів виробничого середовища (3 клас) за умови застосування засобів індивідуального та колективного захисту. На відсутність вини відповідача у виникненні у [PERSON] професійних захворювань вказує той факт, що умови праці, в яких працював позивач, не створювалися безпосередньо Рудоуправлінням АТ «ПівдГЗК», а є наслідком недосконалості технологічного процесу обслуговування та ремонту механічного, в результаті чого параметри шкідливих факторів перевищували гранично-допустимий рівень. Жодних заяв про відмову від дорученої роботи у зв`язку з небезпекою для здоров`я або розірвання трудового договору за власним бажанням у зв`язку з невиконанням відповідачем законодавства про охорону праці, від [PERSON] не надходило. Тому відповідальність за виникнення професійних захворювань у позивача лежить безпосередньо на ній самій. [PERSON] працювала на рудозбагачувалій фабриці №2 АТ «ПівдГЗК» з 06.07.1992р. по 22.09.2010р. на посаді фільтрувальника з повним робочим днем в шкідливих умовах, 18 років та 2 місяці, з них у весь період у шкідливих умовах праці. При цьому позивач звільнилась з АТ «ПівдГЗК» за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, на підставі\~ст. 38 КЗпПУ, а не внаслідок погіршення стану здоров`я. Укладаючи трудовий договір з відповідачем, [PERSON] була повідомлена та ознайомлена під розпис про її права та обов`язки, умови праці, небезпечні та шкідливі фактори та можливі наслідки їх впливу на його здоров`я, права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. Відповідно до п. 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4, зі змінами, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування , а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Документи, на які представник позивача посилається як на підставу заподіяння позивачу моральної шкоди\~акт розслідування, довідка МСЕК, виписки-епікризи, є лише документами, що підтверджують факт наявності професійних захворювань, відсотку втрати працездатності та проходження позивачем планового стаціонарного лікування, проте останні жодним чином не можуть бути беззаперечними доказами заподіяння моральної шкоди позивачу. Також, представником відповідача 02 вересня 2021 подано зустрічну позовну заяву АТ «ПівдГЗК» про стягнення з [PERSON] збитків на професійну правову (правничу) допомогу та клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін. Ухвалами суду від 13.09.2021 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви АТ «ПівдГЗК» та об`єднанні з первісним позовом за позовною заявою [PERSON] до АТ «ПівдГЗК» про стягнення моральної шкоди, зустрічну позовну заяву повернуто відповідачу. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлені такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] з 06.07.1992 по 22.09.2010 працювала на підприємстві відповідача на посаді фільтрувальника на рудозбагачувалій фабриці №2 АТ «ПівдГЗК», 22.09.2010 була звільнена, за\~ст. 38 КЗпП України\~за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, що підтверджується копією трудової книжки на ім`я [PERSON] . Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) форми П-4 від 14.04.2011, комісією, створеною на підприємстві, у [PERSON] встановлено наявність професійного захворювання. У п. 16, 17 акту зазначено, що хронічне професійне захворювання виникло під час виконання своїх функціональних обов`язків фільтрувальника (07.92 - 01.93) на РЗФ та фільтрувальником (01.93 - 09.10) на РЗФ-2 ВАТ «Півд. ГЗК» [PERSON] , унаслідок недосконалості технологі\-чних процесів, робочих місць та конструктивних недоліків обладнання, виконувала ро\-боти пов`язані з впливом пилу, концентрація якого, в повітрі робочої зони, перевищувала ГДК та фізичного навантаження (12.99 - 09.10), що перевищувало норми. ЗІЗ за\-безпечувалася і використовувала. Причинами виникнення хронічного професійного захворювання є показники важкості праці: запиленість повітря робочої зони (концентрація пилу), в тому числі вміст вільного SіО2 - до 10 % ,9,8 мг/мЗ при ГДК 4,0 мг/мЗ; маса вантажу, що піднімається та переміщується вручну, кг: 16 при нормі до 10; робоча поза до 300> 300, % зміни: 59,4/1,2 при нормі 25/немає; нахили тулуба (кі\-лькість за зміну): 145 при нормі 51-100. Важкість праці відноситься до 3 кл. 3ст. шкідливості. Як вбачається з довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 10 ААА №070711 від 03.08.2011, [PERSON] первинним оглядом встановлено ступінь втрати працездатності 35% з 25.07.2011 безстроково. Так,\~ст. 46 Конституції України\~визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Згідно зі ст.ст.\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого порушеного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду по захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 3 Конституції України\~передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті\~43, частина 1 статті\~46 Конституції України\~встановлюють, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] тривалий час, понад 18 років, працювала у шкідливих умовах на підприємстві відповідача, що призвело до часткової втрати позивачем працездатності 35%. За даних обставин, доведеність факту втрати професійної працездатності [PERSON] , з точки зору погіршення здоров`я, зміни життєвого укладу, що вимагає додаткових зусиль для організації життя, необхідності періодичного проходження лікування, свідченням чому є медичний висновок ЛЕК, виписні епікризи, приводять суд до переконання поза розумним сумнівом про наявність моральної шкоди, а відтак спростовує доводи представника відповідача щодо недоведеності позивачем факту заподіяння такої шкоди. Відповідно до\~ст. 153 Кодексу законів про працю України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173 вказаного кодексу\~закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.\~Рішенням Конституційного Суду України №20-рп/2008 від 08.10.2008встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Частина 1\~ст. 237-1 КЗпП України\~передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Суд вважає, що позивачем доведено, що внаслідок професійного захворювання йому заподіяні моральні й фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних і професійних можливостей, призвели до зміни звичайного способу життя, спричинили й інші негативні наслідки морального характеру, що вимагає від нього додаткових зусиль для його організації. Фізичні страждання та переживання через погіршення стану здоров`я, постійна фізична біль та прийом ліків, змусили позивача терпіти через це моральні страждання. Через професійне захворювання позивач не має можливості вести активне життя, в результаті відчуває душевні переживання, почуває себе неповноцінною людиною. При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини, яким визнана презумпція моральної шкоди, тобто відповідно до позиції ЄСПЛ, в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Так, рішенням від 27.07.2004 по справі «Ромашов проти України» Європейський суд з прав людини присудив заявнику у відшкодуванні моральної шкоди 3000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви Суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково». Проте Суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, який не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення. Рішенням Конституційного Суду України від 27.01..2004 №1-рп/2004\~встановлено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання (п. 4.1). Також суд керується роз`ясненнями\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4, відповідно до п. 3 якої під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати зокрема: в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В п. 5 цієї\~постанови\~визначено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справи про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Також підлягає з`ясуванню чим підтверджується факт заподіяння моральної шкоди чи фізичних страждань немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі оцінюється заподіяна моральна шкода. Згідно з п. 9 цієї\~Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров`я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотних вимушених змін в життєвих стосунках. Суд не погоджується із запереченнями представника відповідача в тій частині, що позивач сама несе відповідальність за наслідки свого вибору, оскільки, усвідомлюючи, що робота у шкідливих умовах впливає негативно на стан його здоров`я, мав можливість звільнитися, чого не зробив, оскільки професійне захворювання позивача виникло не у зв`язку з тривалою працею останнього за професією, а у зв`язку з недосконалістю робочого місця яке було пов`язано з впливом шкідливих факторів, показники якої перевищували нормативні значення, тобто через порушення роботодавцем\~ст. 153 КЗпПУ\~та\~ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22.06.1981 №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи. Наданими позивачем доказами підтверджується причинний зв`язок між працею позивача в АТ «ПівдГЗК», ушкодженням її здоров`я та спричиненням останній моральної шкоди. Відповідач доказів відсутності його вини у заподіянні позивачеві моральної шкоди суду не надав. Посилання представника відповідача на неналежність доказів документів, наданих позивачем в підтвердження моральної шкоди, суд вважає неприйнятними, оскільки вони не спростовують належність, допустимість та достовірність таких доказів та дійсність понесення позивачем заявлених ним страждань. Визначаючи розмір моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд враховує вищезазначені обставини, ступінь втрати професійної працездатності у зв`язку з професійними захворюваннями, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність, та довготривалість наслідків, що наступили, а також тривалість роботи позивача на підприємстві відповідача в шкідливих умовах. Судом враховано характер отриманих позивачем професійного захворювання, роботу позивача на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів 18 років 2місяці, відсоток втрати ним професійної працездатності в розмірі вперше 35% безстроково без визначення групи інвалідності, стан здоров`я позивача, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та неможливість такого відновлення, суд вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди у сумі 110 000 гривень оскільки саме цей розмір є розумним, виваженим і справедливим у ситуації позивача, а також не перевищує гранично допустимого розміру відшкодування такої шкоди. Згідно зі\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справ, покладаються, у разі задоволення позову\~на відповідача. Отже, судовий збір стягується з відповідача пропорційно до задоволеної частини вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial