Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

В квітні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з [PERSON] на її користь витрати на лікування їхнього сина в сумі 6825,00 грн., витрати адвокату за надання юридичних послуг в сумі 900,00 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позову позивачка вказала на те, що вона з 14 жовтня 1989 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який був розірваний рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2012 року. З того часу вони мешкають окремо. Від шлюбу вони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. У три роки у їхнього сина, [PERSON], виявлено захворювання «дитячий аутизм», що підтверджується висновком ЛКК № 52 від 22.03.2012 року Дорожньої клінічної лікарні ст. Дніпропетровськ, висновками консультанта дитячого лікаря-психіатра Комунального закладу «Дніпропетровської клінічної психіатричної лікарні» Дніпропетровської обласної Ради від 23.05.2012 року, від 04.11.2012 року, від 12.02.2014 року тощо. З липня 2012 року згідно медичного висновку № 118 від 01.06.2012 року зареєстрований як дитина-інвалід в Управлінні праці та соціального захисту населення Красногвардійського району м. Дніпропетровська. Згідно з висновками дитячого лікаря психіатра для вилікування їхній син - [PERSON], потребує в реабілітаційній праці з ним біля 30-40 годин в тиждень з виконанням когнітивно-поведінчеських методик. На підставі виконання вимог дитячого лікаря позивачкою 01.12.2012 року укладена угода № 5 з ПП «ЦДЮ «Просвіта» про проведення спеціалістами підприємства індивідуальної програми реабілітації з сином. За час проведення індивідуальної програми позивачкою сплачено «ЦДЮ «Просвіта»: 18.12.2012 року - 2500,00грн., 18.02.2013 року - 1750,00 грн., 04.04.2013 року - 1100,00 грн., 23.07.2013 року - 2800,00 грн., 19.09.2013 року - 2200,00 грн. та 16.01.2014 року - 3300,00 грн. Позивачка працює директором ТОВ «М-БРОК» і її середній заробіток складає 1140,00 грн. Аліменти, які відповідач на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2013 року повинен їй сплачувати на утримання сина, надходять несвоєчасно, зі значними переривами, у зв'язку з чим у неї склалося тяжке матеріальне становище. Добровільно [PERSON] кошти на лікування сина надсилати відмовляється. Таким чином, [PERSON] зобов'язаний сплатити їй половину фактично зазначених витрат на реабілітацію їхнього сина [PERSON], яка на день подання позову складає 6825,00 грн. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалася на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач та його представник в судове засіданні не з'явилися, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, раніше його представник [PERSON] надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі відповідача та його представника. В попередніх судових засіданнях представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог позивачки та вказував, що незалежно від стягнення з відповідача аліментів, він всіляко допомагає матеріально кожному з його дітей. Навіть дорослій вже Валерії тільки за 2013 рік і половину поточного року він через Приватбанк перерахував понад 42000,00 грн. Окремо позивачці, включаючи аліменти, за цей же період він перерахував понад 36700,00 грн. для витрат на утримання дітей, і ця сума майже втричі перекриває її витрати на неузгоджене із відповідачем лікування сина в «ЦДЮ «Просвіта». Вказав, що відповідач не впевнений, що кошти, які він перераховує позивачці, використовуються нею в інтересах дітей, а саме для реабілітації сина - 5-річного [PERSON]. Не сподіваючись на належний догляд за ним з боку позивачки, відповідач уклав угоду з [PERSON], яка має фах і досвід у вихованні і розвитку дітей, що страждають аутизмом, яким хворіє [PERSON], і з 01 січня 2013 року до цього часу виплатив останній за догляд за дитиною понад 41000,00 грн. Діти відповідача, а саме неповнолітні [PERSON] та [PERSON], потребують також постійної уваги і коштів. Для того, щоб більше задовольнити їх потреби, він домовився з [PERSON] і періодично перераховує йому через той же Приватбанк гроші, що витрачаються ним виключно на потреби [PERSON] і [PERSON] - на оплату транспортних послуг, а саме він возить їх на автомобілі в школу, гуртки, на лікування і таке інше, на оплату їх суто дитячих потреб, навіть забаганок. З 01 січня 2013 року до цього часу чеками через Приватбанк відповідач перерахував [PERSON] понад 30000,00 грн. Крім того, в 2013 році він перерахував Фроловій Лідії - керівнику спеціалізованого центру «Дитинство за межею» 5300 грн. за роботу, що вона виконувала по реабілітації сина. Маючи сукупний дохід за 2013 рік у сумі 111 тис. грн., відповідач значну суму коштів витратив на утримання дітей під опікою позивачки за рахунок особистих заощаджень, і за півтора останніх роки ця сума склала понад 156000,00 грн. Вислухавши позивачку та її представника, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки задоволенню не підлягають по наступним обставинам. У судовому засіданні було встановлено, що відповідач є батьком малолітнього [PERSON], [INFO]. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська по цивільній справі № 419/9563/2012 р. з відповідача були стягнуті аліменти на утримання його малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно. На підставі вищевказаного рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська по цивільній справі № 419/9563/2012 р. - Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська 04.04.2013 року був виданий відповідний виконавчий лист № 419/9563/2012, який знаходиться на виконанні в Красногвардійському відділі державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с.29). Висновками Комунального закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради від 23.05.2012 року, від 04.11.2012 року та від 12.02.2014 року у малолітнього [PERSON], [INFO], був діагностований «дитячий аутизм» та рекомендовано об'єм медико-соціальної інтервенції (використання когнітівно-поведінкових методик: АВА, FBA, TEACCH) в реабілітаційній роботі з дитиною 30-40 годин в тиждень (а.с.8-10). На підставі вищевказаного, 01 грудня 2012 року між позивачкою та Приватним підприємством «Центр дитинства та юнацтва «Просвіта» був укладений Договір № 5, предметом якого є реабілітація дитини (а.с.12-13). За виконання Приватним підприємством «Центр дитинства та юнацтва «Просвіта» покладених обов'язків за Договором № 5 від 01.12.2012 року, позивачкою було сплачено 13650,00 грн., що підтверджується актами приймання виконаних робіт та квитанціями до прибуткових касових ордерів від 18.12.2012 року, від 18.02.2013 року, від 04.04.2013 року, від 23.07.2013 року, від 18.09.2013 року та від 16.01.2014 року (а.с.17-22). Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Так, вищевказані обставини визнані сторонами в судовому засіданні та не оспорюються, а тому доказуванню вищевказані обставини не підлягають. Згідно з положеннями ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. На підставі вищевказаного, позивачка просила суд стягнути з відповідача половину понесених нею додаткових витрат на дитину у зв'язку з її захворюванням, а саме за послуги з реабілітації, надані Приватним підприємством «Центр дитинства та юнацтва «Просвіта» покладених обов'язків за Договором № 5 від 01.12.2012 року в сумі 6825,00 грн. Відповідач в своїх письмових запереченнях, а його представник в судовому засіданні заперечували проти стягнення з відповідача суми додаткових витрат на дитину в розмірі 6825,00 грн., оскільки відповідач і так, окрім стягуваних з нього аліментів, надає допомогу позивачці в утриманні їхніх дітей, на підтвердження чого надали суду копії квитанції про грошові перекази на ім'я позивачки, згідно яких відповідач протягом 2013-2014 років перерахував на картку ПАТ КБ «Приват Банк» позивачки суму в розмірі 23929,90 грн. (а.с.65-69). Позивачка в судовому засіданні не заперечувала той факт, що отримала суму в розмірі 23929,90 грн. та пояснила, що відповідач перераховував їй вищевказані суми на оплату будинку, в якому вона проживає з дітьми та який належить матері відповідача. Разом з тим, відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, позивачкою не було надано суду належних, у встановленому законом порядку, доказів того, що між нею та відповідачем була домовленість, договір тощо, що суми, які він їй пересилає повинні витрачатися на оплату будинку. При цьому, відповідачем також було сплачено [PERSON] за період з січня 2013 року по липень 2014 року, на підставі укладеного між ними Договору від 04.01.2013 року про догляд за дитиною [PERSON],[INFO] (а.с.91), за її послуги суму в розмірі 76000,00 грн., що підтверджується розпискою останньої від 21.07.2014 року (а.с.92). Тому, з урахуванням вищевказаного, суд прийшов до висновку, що відповідач приймає участь у додаткових витратах на дітей в тому числі на [PERSON],[INFO], у зв'язку з чим у суду відсутні обставини для задоволення позовних вимог позивачки, оскільки протягом 2013-2014 років відповідач сплатив позивачці суму коштів та суму коштів на догляд за дитиною третій особі ([PERSON]), яка є навіть більшою ніж та, що просить стягнути позивачка. За таких обставин, суд вважає необхідних відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог. Крім того, оскільки основні позовні вимоги позивачки задоволенню не підлягають, суд також вважає необхідним відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог про стягнення з відповідача на її користь витрат на правову допомогу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed