Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

В липні 2017 року до суду звернувся позивач з позовною заявою до [PERSON], в якому ставить питання про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у сумі 36738,52 доларів США, а також судових витрат в розмірі 14961.76 грн. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 07.12.2007 року між АТ «Ощадбанк» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 840/51 згідно умов якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 93000 доларів США строком на 120 місяців із зобовязанням сплатити суму кредиту не пізніше 06 грудня 2016 року, зі сплатою 12,5 % річних. Відповідно до п. 1.5 вказаного Договору, відповідач зобовязався здійснювати погашення кредиту рівними частинами в сумі 775 доларів США та сплату нарахованих відсотків до останнього числа кожного місяця шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань. У порушення умов договору останній свої зобовязання належним чином не виконав, у звязку з чим станом на 24.03.2017 року у нього утворилася заборгованість на загальну суму 36738,52 доларів США, яка складається із заборгованості за основним боргом в сумі 27427,66 доларів США, заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 4907,78 доларів США; пені в сумі 4,69 доларів США, інфляційного збільшення заборгованості в сумі 3613,93 доларів США, та трьох процентів річних від суми заборгованості в сумі 784,46 доларів США. В позові ставиться питання про стягнення вказаної суми заборгованості а також судових витрат в розмірі 14961,76 грн. з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк», Представник позивача в судове засідання не зявився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю, просив також стягнути з відповідача на його користь витрати повязані з оголошенням про виклик відповідача у пресі в сумі 630 грн. Проти розгляду справи на підставі ст. 224 ЦПК України не заперечує. Належно повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи за його відсутності суду не надав, тому суд розглядав справу на підставі ст. 224 ЦПК України - заочно. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Згідно\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, відповідно до договору № 840/51 відповідач [PERSON] отримав кредитні кошти у розмірі 93000 доларів США строком на 120 місяців із зобовязанням сплатити суму кредиту не пізніше 06 грудня 2016 року, зі сплатою 12,5 % річних (а.с.3-4). Відповідно до п. 1.5 вказаного Договору, відповідач зобовязався здійснювати погашення кредиту рівними частинами в сумі 775 доларів США та сплату нарахованих відсотків до останнього числа кожного місяця шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань. Однак, в порушення умов договору [PERSON] несвоєчасно сплачував суми кредиту, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість за кредитом. У зв'язку з цим суд зазначає, що відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Крім цього, відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема сплата комісії банку, пені, штрафу. Суд, дослідивши розрахунок заборгованості за кредитним договором № 840/51 від 07.12.2007 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON], встановив, що станом на 24.03.2017 року утворилася заборгованість за кредитом яка складається із заборгованості за основним боргом в сумі 27427,66 доларів США, заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 4907,78 доларів США; пені в сумі 4,69 доларів США (а.с.8). В той же час відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р до зазначених населених пунктів належить Донецьк. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачу, який проживає у м. Донецьку, сума пені нарахована після 14 квітня 2014 року. Таким чином є підстави для застосування вимог ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Проведене позивачем нарахування пені у загальному порядку після 14.04.2014 року є неправомірним. У звязку з цим суд вважає необхідним скасувати нараховану банком відповідачу суму пені в розмірі 4,69 долари США. Крім того, суд зазначає, що ч.2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, та три проценти річних від простроченої суми. Так, у відповідності з нормами ст. 625 ЦК України, позивачем нараховано також суму інфляційного збільшення заборгованості в розмірі 3613,93 доларів США, та трьох процентів річних від суми заборгованості в сумі 784,46 доларів США (а.с. 9-10). Згідно з положеннями пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань « від 17.12.2013 року № 14, інфляційні нарахування на суму боргу , сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Разом з цим суд зазначає, що за змістом ст. 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує д динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Тож, норми ч.2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях, тому позовна вимога про стягнення з відповідача інфляційного збільшення заборгованості в розмірі 3613,93 доларів США задоволенню не підлягає. Такий висновок суду узгоджується також із Правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-771цс15 від 27.01.2016 року Таким чином суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача трьох процентів річних в розмірі 784,46 доларів США, оскільки зазначена сума нарахована позивачем у відповідності з діючим законодавством та дана вимога є цілком обґрунтованою. Згідно\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства України. Відповідно до\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Вимогами ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу. Отже, заборгованість, яка виникла внаслідок прострочення виконання грошового зобовязання повинна бути стягнена з відповідача [PERSON] Таким чином, суд вважає позовні вимоги частково доведеними, а тому такими, що підлягають частковому задоволенню. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких згідно з п.6 ч.3 ст. 79 ЦПК України відносяться, зокрема, витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Як вбачається з матеріалів справи позивачем сплачено судовий збір у розмірі 14961,76 грн. (а.с.1) та витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в розмірі 630,00 грн. (а.с.79) . Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: судового збору в сумі 13488,02 грн. та витрат повязаних з публікацією оголошення в пресі в сумі 567,94 грн.

Outcome: partial