Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

в обгрунтування уточнених та зменшених позовних вимог позивачка зазначає, що земельна ділянка, призначена для ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території с.Шепарівці Коломийського району площею 0,1615 га, належала на праві власності чоловіку позивачки [PERSON]. [INFO] року останній помер, не залишивши заповіту. Позивачка вступила в управління спадковим майном та звернулася до державного нотаріуса Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину. Нотаріусом видано позивачці свідоцтва про право на спадщину на об'єкти нерухомого майна, однак, відмовлено у видачі такого свідоцтва стосовно земельної ділянки у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, який підтверджує належність спірного майна спадкодавцеві. Позивачка стверджує, що оригінал такого документа - Державного акту на право власності на вказану земельну ділянку втрачено. Тому позивачка просить визнати за нею в порядку спадкування право власності на спірне спадкове майно. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 22.03.2016 року позов в частині вимог про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,1758 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в [ADDRESS], залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України у зв'язку з подачею представником позивачки відповідної заяви. Позивачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні зменшені позовні вимоги підтримала з вищезазначених підстав. Представник відповідача - Шепарівцівської сільської ради Муцак І.М. в судовому засіданні проти позовних вимог не заперечила. Третя особа та її представник - адвокат Ахмадуліна Т.О. вважають, що зменшені позовні вимоги підлягають задоволенню із зазначених позивачкою підстав і на даний час між нею та цією третьою особою відсутній спір щодо зазначеної земельної ділянки. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 03.11.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану по Коломийському району Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, [PERSON] помер [INFO] року, актовий запис № 7 (а.с.4). Згідно зі свідоцтвом про шлюб, виданим повторно цим відділом РАЦС 26.10.2006 року, позивачка є дружиною вказаного спадкодавця (а.с.5). Відповідно до копії Державного акту на право власності на земельну ділянку, призначену для будівництва, обслуговування жилого будинку і ведення особистого підсобного господарства, серії [NUMBER] від 12.05.1995 року, виданого на підставі рішення Раківчицької сільської ради від 25.11.1993 року №35, ІФ-07-34-2/000743, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за [NUMBER], [PERSON] (так в документі) належали земельні ділянки загальною площею 0, 5481 га, в тому числі під будівництво і обслуговування жилого будинку - площею 0,2108 га, для ведення особистого підсобного господарства - площами 0,1615 га та 0,1758 га, які розташовані в [ADDRESS] (а.с.6). Відповідно до кадастрового плану встановлено та погоджено межі земельної ділянки площею 0,1615 га в с.Шепарівці, по вул. І.Франка, Коломийського району ( а.с. 26). Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 17.02.2016 року (головуючий суддя П'ятковський В.І.), яка набрала законної сили, позовні вимоги [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення Раківчицької сільської ради №35 від 25.11.1993 року в частині передання у приватну власність земельної ділянки [PERSON], скасування Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 12.05.1995 року, та визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,2108 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку [ADDRESS], залишено без розгляду (а.с.73). Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 17.02.2016 року (головуючий суддя П'ятковський В.І.), яке набрало законної сили 17.03.2016 року, припинено право спадкоємця [PERSON] після смерті спадкодавця [PERSON] на володіння земельною ділянкою, призначеною для будівництва і обслуговування житлового будинку [ADDRESS], зазначеною у вказаному Державному акті , та визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку розміром 0,2108 га, зазначену в цьому Державному акті (а.с.74-77). Відповідно до правил ч.1 ст.125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до ч.1 ст.126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Із відповіді державного нотаріуса Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори Петрук О.Л. від 02.07.2014 року вбачається, що позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку в зв'язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності померлого [PERSON] на нерухоме майно, а саме Державний акт про право власності на дану земельну ділянку (а.с.12). Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, судом встановлено, що в зв'язку з наведеними обставинами позивачка не взмозі оформити свої права на вказану земельну ділянку. Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання представником відповідача позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі наведеного, ст.392 ЦК України та,

Outcome: approved