Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

В лютому 2014 року КП «Житсервіс-2» звернулось до суду із вказаним позовом до [PERSON] посилаючись на те, що відповідач являється власником квартири [ADDRESS] та пільгами з оплати житлово-комунальних послуг не користується. Зазначений будинок являється власністю Ізмаїльської міської громади та знаходиться на обслуговуванні у позивача. КП «Житсервіс-2» здійснюється комплекс робіт, необхідних для підтримки фонду в нормальному технічному і санітарному стані у відповідності з договором і Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємства №76 від 17.05.2005 року. Між КП «Житсервіс-2» та відповідачем існують двосторонні зобов'язальні відносини з обслуговування будинку і прибудинкової території, які ґрунтуються на законах, рішеннях Ізмаїльської міськради, інших нормативно-правових актах, а також на фактичному користуванні боржником, як власником квартири у будинку, що обслуговується позивачем, житлово-комунальними послугами. На підставі рішень виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради №241 від 15.03.2007 року (із змінами від 27.04.2007 року №572-V), №507 від 15.05.2008 року та №1620 від 18.11. 2010 року про затвердження тарифів на утримання будинків та прибудинкових територій відповідач повинен був сплачувати в період з 01.01.2008 року до 01.07.2008 року 41,18 грн. щомісячно, з 01.07.2008 року до 01.10.2008 року - 53,53 грн. щомісячно, з 01.10.2008 року до 01.01.2011 року - 73,84 грн., щомісячно і з 01.01.2011 року по 01.01.2014 року - 120, 70 грн. Однак відповідач протягом тривалого часу не виконує свої зобов'язання і не сплачує регулярно і в повному обсязі плату за послуги з утримання будинків та прибудинкових територій. Станом на 01.01.2014 року за відповідачем обліковується заборгованість в сумі 5699,09 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. За клопотанням позивача ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.05.2014 року залучено в якості співвідповідача - [PERSON] В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити та стягнути з відповідачів заборгованість за користування послугами з утримання житлових будинків та прибудинкової території в розмірі 5699,09 грн. та судові витрати. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, обставини позову визнав частково, просив відмовити в задоволенні позову з підстав викладених в заперечення на позовну заяву, а саме, у зв'язку з тим, що громадяни, які приватизували свої квартири, стали не тільки співвласниками цих квартир, а і співвласниками всього багатоквартирного будинку на праві спільної сумісної власності (Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду», ч.1 ст. 355, ч.1 ст. 369, ч.2 ст. 382 ЦК України). Зазначені двох - чи багатоквартирні житлові будинки, квартири в яких приватизовані і складають приватизований житловий фонд, який змінив колишній державний житловий фонд - колишній фонд Ізмаїльської міської ради народних депутатів ст. 1, п.7 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». При цьому, договір найму житлового приміщення змінив договір на надання послуг по утриманню будинків та прибудинкових територій. Плату за користування житловими приміщеннями квартплату змінив тариф на послуги по утриманню будинку та прибудинкових територій. Крім того, відповідач посилається на те, що цивільні права та обов'язки виникають виключно при наявності укладеного, узгодженого по всім суттєвим умовам та підписаного сторонами договору. Іншого законодавець не передбачив. Між КП «Житсервіс-2» та власником квартири, співвласником будинку, замовником послуг відсутній укладений, узгоджений по всім істотним умовам договір. Суди не можуть розглядати позови по стягненню заборгованості при відсутності укладеного договору. Також виконання послуг повинно підтверджуватись належним чином, оформленими документами, і як наслідок виконавець повинен видати споживачу розрахунковий документ, який підтверджує факт виконання робіт (надання послуги), а таких документів у виконавця немає, як і не має платіжного документу, який би підтверджував факт надання послуг, тарифи та їх складові на кожну з цих послуг, а також графи виконання послуг, а є платіжний документ, за яким споживач повинен сплачувати незаконний платіж (квартирну плату). Обставини викладені в позовній заяві, які є підставою позову ґрунтуються на сфабрикованих та незаконних умовах договору, укладеного між УЖКГ та КП «Житсервіс-2». УЖКГ не має ніяких повноважень та прав розпоряджатись приватизованим житловим фондом, передавати ці будинки та прибудинкові території на повне утримання виконавця - КП «Житсервіс -2». Також стягується плата за користування житловим приміщенням, а не за наданні послуги. В зв'язку з чим просив відмовити в задоволенні позову у зв'язку з відсутністю договору, а також у зв'язку з порушенням ст. 257 ЦК України (позовна давність). При цьому пояснив, що він весь час частково сплачував за послуги з вивезення сміття не погоджуючись з оплатою інших робіт, оскільки прибирання прибудинкової території здійснюється тільки на зовнішній стороні будинку та інші послуги КП «Житсервіс-2» не надає. Відповідач [PERSON] підтримала заперечення [PERSON] та просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Пунктом 1 ч.1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст. 20 Закону України обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 р. №45 (далі Правил), власники квартир (наймачі) - споживачі комунальних послуг зобов'язані належним чином та вчасно оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 129 Конституції України, ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками та проживають в [ADDRESS] що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на житло №1073 від 28.10.1997 року (а.с. 28), поясненнями сторін та з огляду на вимоги ч. 1 ст. 61 ЦПК України є обставинами, які не підлягають доказуванню. На ім'я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] КП «Житсервіс-2» відкрито особовий рахунок [NUMBER].(а.с. 4) Згідно даних особового рахунку заборгованість за користування послугами з утримання житлових будинків та прибудинкової території станом на 01.01.2014 року складає 5 699,09 грн. Як вбачається з договорів на утримання житлових будинків та прибудинкових територій від 03.01.2007 року та 01.06.2011 року (а.с. 6), укладеними між УЖКГ та КП «Житсервіс - 2» та доданими до них переліків переданих замовником виконавцю на обслуговування житлових будинків та прибудинкових територій, будинок [ADDRESS] в м.Ізмаїлі Одеської області знаходиться на обслуговуванні у позивача, який зобов'язаний виконувати функції з утримання житлових будинків і прибудинкових територій, надавати житлово-комунальні послуги та проводити розрахунки з квартиронаймачами і власниками житлових приміщень в будинках комунальної власності. Склад витрат пов'язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій, які входять в плату за користування житлом, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №529 від 20.05.2009 року. Відповідно до рішень виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради №241 від 15.03.2007 року, № 507 від 15.05.2008 року, №1620 від 18.11.2010 року встановлений базовий тариф за користування житлом, утримання житлових будинків та прибудинкових територій за 1 кв. м. загальної площі на місяць з урахуванням ПДВ для будинків, які не обладнані ліфтами. Відповідачі своєчасно не сплачують за надані послуги КП «Житсервіс-2», в результаті чого за ними виникла заборгованість згідно даних особового рахунку в розмірі 5 699,09 грн., яка виникла станом 01.01.2014 року. Зазначена заборгованість на день розгляду справи в суді не виплачена. Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно зі ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. [PERSON], у судовому засіданні пояснив суду, що послуги надаються частково, а саме з вивозу сміття та утилізації твердих побутових відходів, освітлення драбинних кліток, прибирання прибудинкової території, отже дані обставини відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають. Згідно ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому визначаються строки, види, показники порушень тощо; представник виконавця повинен з'явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором; акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами строк договору або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Спори задоволення претензій споживачів вирішуються в суді. Споживач має право на досудове вирішення спору шляхом задоволення пред'явленої претензії. Належних доказів в підтвердження складання актів-претензій щодо неналежного надання послуг КП «Житсервіс-2» по утриманню будинку по [ADDRESS] в м. Ізмаїл Одеської області суду надано не було. Законодавство не передбачає звільнення від оплати за отриманні послуги у випадку не надання окремих житлово-комунальних послуг. Крім того, згідно ст. 614 ЦК України особа звільняється від відповідальності за невиконання зобов'язання лише в тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні такого зобов'язання. Зазначений висновок відображено в постанові Верховного Суду України від 27 березня 2013 року у справі №6-6ц13. В силу статті 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язанні привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Суд не приймає до уваги доводи відповідачів про те, що вони не зобов'язані оплачувати послуги, так як між ними та позивачем відсутній договір, оскільки відповідно до положень статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-УІ відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірній основі. Статтями 20, 21 цього Закону визначено обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язками споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору; оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно з законодавством та умовами договору; підготовка та укладання із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Обов'язок власника квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також пунктом 7 Правил користування приміщенням житлових будинків, затверджених постановою КМ України № 572 від 8 жовтня 1992 року, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 р. № 45. Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем послуг на основі типового договору, є не правом, а обов'язком споживача. Ухилення останнього від укладення договору не звільняє від плати за надані та спожиті комунальні послуги. Відсутність договору не є безумовною підставою для відмови в позові про стягнення заборгованості з оплати за фактично спожиті послуги. Що стосується посилання відповідачів, що громадяни, які приватизували свої квартири, стали не тільки співвласниками цих квартир, а і співвласниками всього багатоквартирного будинку на праві спільної сумісної власності і у зв'язку з чим вони вважають, що УЖКГ не має ніяких повноважень та прав розпоряджатись приватизованим житловим фондом, передавати ці будинки та прибудинкові території на повне утримання виконавця - КП «Житсервіс -2», суд приходить до висновку, що дане посилання є необґрунтованим, оскільки дійсно згідно ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Однак, будинок це інженерна споруда, яка потребує обслуговування: - періодичного, як разова заміна елементів мереж, даху, ремонту під'їздів і.т.п.; - постійного, як усунення термінових пошкоджень мереж, даху, під'їздів, освітлення, профілактичне обстеження будинку та його елементів. Періодичне обслуговування будинку та вимоги викладені в Правилах користування приміщенням житлових будинків, затверджених постановою КМ України № 572 від 8 жовтня 1992 року, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 р. № 45. Отже, обслуговування будинку здійснює КП «Житсервіс-2» згідно договору укладеного з балансоутримувачем будинку УЖКГ. Також не приймаються до уваги посилання відповідачів, щодо пропуску строку позовної давності, суд приходить до висновку, що в даному випадку не можливо застосувати строк позовної давності, оскільки відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідачі періодично здійснювали оплату за послуги КП «Житсервіс-2», отже вчиняли дії, що свідчать про визнання ними свого боргу, тому строк позовної давності в даному випадку не сплив. Однак, як вбачається з особового рахунку станом на січень 2008 року наявна заборгованість у сумі 771,24 грн. Позивачем не надано суду розрахунок щодо нарахування даної суми заборгованості. Таким чином, виходячи з вищезазначеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані в частині стягнення 4927,85 грн. (5699,09 грн. - 771,24 грн.), оскільки послуги надаються, але їх оплата абонентом не проводиться, сума боргу підтверджена особовим рахунком за [NUMBER] та підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача заборгованість за користування житлом та утримання житлових будинків та прибудинкових територій в розмірі 4927,85 грн. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, оскільки відповідач [PERSON] є інвалідом першої групи, суд також стягує з відповідача [PERSON] судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial