Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

В липні 2019 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Ясинецького О.А. звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право користування квартирою. В обґрунтування позову зазначено, що позивач [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27.12.2018 року, є законним власником квартири [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] зареєстрований в квартирі з 03.06.1993 року, однак, в ній не проживав та на даний час не проживає. В квартирі відсутні будь-які його речі. Звернення позивача до відповідача із проханням знятись із реєстраційного обліку в добровільному порядку та надати позивачу, як власнику квартири, вільно розпоряджатись майном, відповідачем було проігноровано, а тому, вважаючи, що його права, як власника нерухомого майна, порушені відповідачем, позивач був вимушений звернутись до суду із даним позовом та просить суд усунути перешкоди в користуванні квартирою шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 11.07.2019 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. В серпні 2019 року від відповідача надійшли заперечення на позов, відповідно до яких, останній, позов не визнав та просив в його задоволенні відмовити. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 19.08.2019 року, було вирішено перейти від розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін до розгляду даної справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з викладених в позові підстав. Відповідач в судове засідання не з`явився. До суду надіслав заперечення на позов, відповідно до яких просив розглянути справу без його участі та в задоволенні позову відмовити, оскільки, квартира була продана обманним шляхом його доньками, та він не проживає в квартирі з поважних причин, оскільки, немає до неї фактичного доступу. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача на підставі доказів, які надані сторонами та містяться в матеріалах справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 27.12.2018 року між [PERSON] , [PERSON] (продавці) та [PERSON] (покупцем) було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Зазначений договір на час розгляду даної справи є чинним, та у встановленому законом порядку недійсним не визнавався. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . В квартирі з 03.06.1993 року зареєстрований відповідач [PERSON] , однак, останній, в квартирі фактично не проживає, та в ній відсутні його речі. 03.07.2019 року позивачем відповідачу було направлено заяву про усунення перешкод в користуванні квартирою та запропоновано звернутись до відповідного центру із заявою про знятті з реєстраційного обліку, однак, зазначена заява відповідачем проігнорована. Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України, право власності - це право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до частини 1 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом частини 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Виходячи з того, що вищевказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач зазначає, що його доньки без його відома незаконно продали квартиру, а його не забезпечили іншим житлом, однак, будь-яких доказів незаконності продажу та/або недійсності договору купівлі-продажу квартири, на підставі якого позивач на даний час є власником квартири, стороною відповідача суду надано не було, як і не було надано доказів на підтвердження здійснення продажу квартири обманним шляхом. Так, відповідно до норм ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини наведені в позовній заяві та додані до неї докази не спростовані стороною відповідача, а його твердження, викладені в письмових запереченнях не доведені належними та допустимими доказами, а тому судом до уваги не приймаються. Позивача доведено, що фактично відповідач чинить йому перешкоди у користуванні квартирою, чим порушує охоронювані законом права останнього, а тому позивач, як власник квартири має право вимагати від відповідача усунути перешкоди у вільному володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном шляхом визнання останнього таким, що втратив право користування квартирою. Враховуючи викладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд приходить до висновку про те, що в судовому засіданні встановлені законні підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою, а тому позов є обґрунтованим, законним та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, а також приймаючи до уваги те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач є інвалідом, та відповідно, звільнений від сплати судового збору у відповідності до вимог закону, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 768,40 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved