Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що з відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі з 11.05.2008. Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 05.12.2012 шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу вони помирились та продовжували жити однією сім»єю. Від спільного проживання мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Через рік після народження дитини відповідач забрав свої речі та переїхав проживати до своїх батьків. Дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, ухиляється від виконання свого обов»язку щодо утримання дитини. Відповідач фізично здоровий, працездатний, інших дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має. Домовленості з приводу утримання сина між ними не досягнуто, добровільно свого обов»язку щодо утримання дитини відповідач не виконує, тому змушена звернутись до суду. Оскільки відповідач офіційно не працевлаштований, просить стягнути\~ аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі, а саме: 900 гривень щомісячно, починаючи з дня пред»явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка, згідно поданої заяви, просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує, про що зазначила у позовній заяві (а.с. 12). Відповідач, згідно поданої зави, просить розгляд справи провести у його відсутності, позовні вимоги визнає, заперечень немає (а.с. 13). Дослідивши докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає\~ до задоволення. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дубенського міськрайонного суду від 05.12.2012 (а.с. 3). [PERSON] народилась 22 травня 2014 року, її батьками є сторони у справі (а.с. 4). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України\~ та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ч. 1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Суд, враховуючи, що відповідач є працездатним, не заперечує проти стягнення з нього аліментів у розмірі, зазначеному позивачкою, вважає, що є підстави для призначення аліментів\~ у розмірі 900\~ грн. на дитину, оскільки дана сума не є завищеною в нинішніх умовах проживання, з урахуванням віку та потреб дитини. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів\~ у межах суми платежу за один місяць. За таких обставин,

Outcome: approved