Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

в листопаді 2018 року відкрите провадження у справі за позовом, в якому [PERSON] в інтересах [PERSON] просила: скасувати обтяження у вигляді арешту нерухомого майна зареєстрованого 30.08.2004 року за № 1263386 реєстратором: Першою Білоцерківською державною нотаріальною конторою згідно ухвали Білоцерківського міського народного суду накладеного на обєкт: житловий будинок № 39/10 по вул. Івана Франка у м. Біла Церква Київської області шляхом виключення запису про обтяження з єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 12.10.2017 року померла [PERSON] Ізабела Олександрівна. [PERSON] є спадкоємцем за правом представлення після нього.\~ Він вчасно прийняв спадщину. Свідоцтво про право на спадщину в нотаріальному порядку отримати не може, в звязку із тим, що за 32/100 частини житлового будинку № 39/10 по вул. Івана Франка у м. Біла Церква Київської області існує не знятий арешт. Зняти його в позасудовому порядку не вбачається за можливе. Відповідачі позов визнали. Третя особа покладалась на розсуд суду. 08.02.2019 року закрите підготовче провадження. 04.03.2019 року розгляд справи відкладений, в звязку із витребуванням доказів. 01.04.2019 року суд розглядав справу за відсутністю її учасників, які звернулись до суду із заявами про розгляд справи без їх участі. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Із письмових доказів встановлено, що 12.10.2017 року померла [PERSON] Ізабела Олександрівна. Спадщину після неї прийняв [PERSON]. На день смерті [PERSON] Ізабели Олександрівни залишилась спадщина, що складається із 32/100 часток житлового будинку, що розташований за адресою: вул. І.Франка, буд. 39/10, м. Біла Церква, інд. 09100. 08.07.2003 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Білоцерківського нотаріального округу [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на частку житлового будинку. За результатами розгляду нотаріус відмовив йому у задоволенні його заяви через наявність арешту. Відповідно до відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна підстава обтяження житлового будинку за адресою: вул. І.Франка, буд. 39/10, м. Біла Церква, інд. 09100 є ухвала б/н Народного суду м. Біла Церква. Обтяження зареєстроване 30.08.2004 року за № 1263386 Першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою. Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Підставою для подання позову згідно з цією нормою є вчинення третьою особою перешкод власнику, посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідачі позов визнали. В будь-який інший спосіб, аніж через суд зняти спірну заборону не вбачається за можливе. Отже, за викладених обставин, суд вважає за необхідне позов задовольнити.

Outcome: approved