Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

В квітні 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивач вказує на те, що 26 січня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 42000,00 дол. США, що еквівалентно 212100 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,3 % річних з кінцевим терміном повернення 25 січня 2018 року. Забезпеченням виконання зобовязань за кредитним договором є договір іпотеки від 26 січня 2007 року, укладений між Банком та відповідачами. Предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] із визначеною сторонами вартістю в розмірі 284972 грн. Відповідачі зобовязання за вказаним договором належним чином не виконують, у звязку з чим станом на 20 березня 2015 року існує заборгованість перед Банком в сумі 16133,73 дол. США, що еквівалентно 377433 грн. 11 коп.. Посилаючись на викладене, а також на положення ст.ст. 526, 572, 575, 610, 612, 625, 1048, 1049, 1150 ЦК України, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру № 123 по вул. Скульптора Ізмалкова у м. Миколаєві, що є спільною сумісною власністю відповідачів, шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною, визначеної на підставі оцінки майна, здійсненної субєктом оціночної діяльності відповідно до законодавства, а також стягнути з відповідачів сплачені позивачем судові витрати. В судове засідання сторони не зявилися. Про час і місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином. Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності його представника. Позовні вимоги позивач підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 23 листопада 2015 року проти позову заперечував. У своїх письмових запереченнях проти позову відповідач посилався на те, що станом на 20 березня 2015 року він повернув Банку 2/3 частини валютного кредиту, його заборгованість становить 14447,82 дол. США. З квітня 2014 року через різкі курсові коливання на валютному ринку України його матеріальне становище погіршилося, внаслідок чого він неспроможний був виконувати свої зобовязання за кредитним договором належним чином. Просив суд відмовити позивачу в позові, посилаючись на дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. З матеріалів справи вбачається, що 26 січня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно якого Банк надав [PERSON] кредит в сумі 42000,00 дол. США, що еквівалентно 212100 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,3 % річних з кінцевим терміном повернення 25 січня 2018 року. Забезпеченням виконання зобовязань позичальника за кредитним договором є договір іпотеки від 26 січня 2007 року, укладений між Банком, [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Предметом іпотеки є квартира [ADDRESS], яка на праві спільної сумісної власності належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16 квітня 1997 року. Згідно п. 1.1 договору іпотеки визначена сторонами вартість предмету іпотеки складає 284972 грн. Згідно п.п. 1.1, 4.1 кредитного договору позичальник зобовязався повернути одержаний кредит та сплатити нараховані Банком проценти, комісії та інші платежі у порядку і терміни, встановлені договором. Відповідно до п. 7.1 кредитного договору за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх зобовязань, передбачених цим договором, зокрема термінів повернення кредиту та/або термінів сплати процентів за кредит та/або комісій, Банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконує, у звязку з чим станом на 20 березня 2015 року існує заборгованість перед Банком. Згідно наданого розрахунку відповідачам нарахована заборгованість, яка складається з: заборгованості за кредитом - 14447,82 дол. США, що еквівалентно 337992 грн. 86 коп., заборгованості по процентам 1685,91 дол. США, що еквівалентно 39440 грн. 24 коп.. Крім того, відповідачам нарахована пеня в розмірі 14484 грн. 67 коп. Частиною першою статті\~33\~та статті\~39 Закону України від 5 червня 2003 року №898-IV «Про іпотеку»\~(далі - Закон «Про іпотеку») передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до п.2.1 умов договору іпотеки, укладеного між Банком та відповідачами у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки в повному обсязі перед іншими кредиторами. Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснене іпотекодерджателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, або за договором між іпотекодавцями та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя (пункт 4.2 договору іпотеки). Пунктом 5 умов іпотечного договору визначено спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки: передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Частиною 1 ст.589 ЦК України\~передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно ч. 1 ст.\~33, ст.\~39 Закону України «Про іпотеку»\~у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1\~ст. 11 Закону «Про іпотеку»\~майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Матеріалами справи підтверджується, що розмір предмету іпотеки не перевищує суму заборгованості за основним зобов'язанням. Статтею 3 Закону «Про іпотеку»\~передбачено, що іпотека виникає на підставі договору. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. Частиною 1\~ст. 38 ЗУ «Про іпотеку»\~передбачає право іпотекодержателя від свого імені на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. За таких обставин, суд вважає, що порушення позичальником взятих зобов'язань за договором кредиту, внаслідок якого утворилась зазначена заборгованість, є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений п.5 договору іпотеки. 7 червня 2014 року набув чинності Закон «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі-Закон «Про мораторій»), згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі\~статтею 4 Закону України «Про заставу»\~та/або предметом іпотеки згідно зі\~статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Статтею 3 Закону України «Про мораторій» передбачено, що зазначений Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає в бухгалтерському та (або) податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню цього слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови. Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом України «Про мораторій», не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно. Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до і після прийняття Закону України «Про мораторій» залишаються в силі, а їх виконання зупиняється до вдосконалення механізму, передбаченого статтею 3 Закону «Про мораторій». Саме до цього зводяться правові висновки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в ухвалах від 21 січня, 19 лютого та 6 березня 2015 року. Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір у рівних частках з кожного з відповідачів.

Outcome: approved