Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

В квітні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача КП «Київжитлоспецексплуатація» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позову зазначено, що позивач працював на посаді заступника начальника КП «Київжитлоспецексплуатація». В кінці першої - на початку і впродовж другої половини 2018 року, у зв`язку з медичними рекомендаціями щодо необхідності домашнього догляду за його сином [PERSON] , [INFO] , позивач був вимушений брати кілька разів відпустки, у тому числі за власний рахунок, для догляду за дитиною. Від пропозиції керівництва відповідача щодо звільнення за власним бажанням, він відмовився, в зв`язку з чим відповідач вживав заходів щодо його звільнення. Відповідно до п. 3 ст. 25 Закону України «Про відпустки» з 22.10.2018 року до 23.02.2019 року (строк завершення дії медичної довідки № 59/1, виданої Центром первинної медико-санітарної допомоги № 3 Шевченківського району м. Києва), позивач знаходився у відпустці по догляду за дитиною. 22.02.2019 року на підставі заяви позивача та медичної довідки № 80/1 від 08.02.2019 року, відповідачем було видано наказ № 27-к, згідно з яким йому продовжена відпустка за власний рахунок по догляду за дитиною до 23.08.2019 року. Однак, 23.03.2019 року, перебуваючи у відпустці, позивач отримав лист відповідача із наказом № 36-к від 21.03.2019 року, яким скасовано наказ № 27-к від 22.02.2019 року про відпустку позивача та звільнено, останнього, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Із зазначеного наказу йому стало відомо, що за повідомленням КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 Шевченківського району м. Києва» від 11.03.2019 року № 4654-241 довідка про потребу дитини у домашньому догляді № 80/1 від 08.02.2019 року анульована та видана нова довідка про потребу в домашньому догляді № 8 від 28.02.2019 р., та остання позивачем відповідачу надана не була. З метою перевірки зазначених даних, позивач звернувся до Міністерства охорони здоров`я з проханням надати роз`яснення, та отримав відповідь, відповідно до якої йому було повідомлено, що Інструкцією щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-1/о «Довідка про потребу дитини (дитина-інваліда) у домашньому догляді», затвердженої МОЗ України № 430 від 11.06.2012 року, не передбачено можливості анулювання виданої у встановленому порядку довідки. В даному випадку видача другої довідки № 8 від 28.02.2019 року не означає недійсності попередньої довідки і жодним чином не впливає і не перериває правовідосин у сфері догляду за дитиною, які виникли з моменту визначеної у першій довідці № 80/1 від 08.02.2019 року, дати - 23.02.2019 року, яка залишилась незмінною і в другій довідці. Видача другої довідки є лише виправленням формальних помилок попередньої довідки, виданої у встановленому законом порядку. Крім того, у відповіді зазначено, що повідомити позивача про виплавлення не вбачалось можливим, із-за відсутності телефону, а тому оновлена довідка була направлена на адресу роботодавця. З огляду на викладене, позивач вважає, що відповідач не вжив жодних заходів щодо інформування позивача про відповідні зміни в медичній документації, а також у відповідача були відсутні достатні правові підстави для прийняття наказу № 36-к від 21.03.2019 року, яким скасовано наказ № 27-к від 22.02.2019 року про відпустку позивача та звільнено, останнього, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Зазначаючи про те, що його звільнення відбулося з порушенням вимог трудового законодавства, позивач звернувя до суду за захистом своїх прав та просить суд поновити його на роботі на посаді заступника начальника КП «Київжитлоспецексплуатація» з питань нормативно-правового та інформаційного забезпечення, стягнути з відповідача на користь позивача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 25.02.2019 року по день поновлення на роботі, а також постановити окрему ухвалу щодо грубих порушень закону з боку керівництва відповідача. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 18.04.2019 року, у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 04.06.2019 року, у справі були витребувані докази. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 08.07.2019 року, в задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження було відмовлено. Позивач після відкриття провадження у справі з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Представник відповідача з клопотанням про розгляд спраи в спрощеному позовному провадженні , однак, з викликом сторін до суду не звертався. Надіслав відзив на позов, відповідно до якого просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на законність наказу про звільнення позивача, зокрема, в зв`язку з тим, що позивачем станом на 20.03.2019 року не було надано оригінал довідки про потребу дитини в домашньому догляді, а також відповідач звільнив позивача з роботи за прогул, в тому числі за відсутність на роботі більше трьох гдин протягом робочого дня, без поважних причин, вчинений 04.10.2018 року з 09-00 год. до 12-08 год., відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, що узгоджується із вимогами закону. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що позивч [PERSON] перебував в трудових відносинах із відповідачем КП «Київжитлоспецексплуатація». Наказом КП «Київжитлоспецексплуатація» № 162-к від 21.09.2018 року, заступнику начальника підприємства з питань нормативно-правового та інформаційного забезпечення [PERSON] було надано відпустку без збереження заробітної плати по догляду за дитиною з 17.09.2018 р. по 01.10.2018 р. Наказом КП «Київжитлоспецексплуатація» № 175-к від 19.10.2018 року, заступнику начальника підприємства з питань нормативно-правового та інформаційного забезпечення [PERSON] було надано відпустку без збереження заробітної плати по догляду за дитиною з 22.10.2018 р. по 05.11.2018 р. Наказом КП «Київжитлоспецексплуатація» № 184-к від 05.11.2018 року, заступнику начальника підприємства з питань нормативно-правового та інформаційного забезпечення [PERSON] було надано відпустку без збереження заробітної плати по догляду за дитиною з 06.11.2018 р. по 23.02.2019 р. Також судом встановлено, та не заперечувалось стороною відповідача у відзиві про те, що на підставі заяви позивача та довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 Шевченківського району м. Києва № 80/1 від 08.02.2019 року, наказом № 27-к від 22.02.2019 року, позивачу було надано відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною з 25.02.2019 р. по 23.08.2019 р. Однак, 21.03.2019 року відповідачем було направлено на адресу позивача, копію наказу № 36- від 21.03.2019 року, відповідно до якого скасовано наказ № 27-к від 22.02.2019 року про відпустку позивача та звільнено, останнього, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, в зв`язку з прогулом, в тому числі відсутністю на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, без поважних причин, вчинений 04.10.2018 року з 09-00 год. ддо 12-08 год. Отримавши зазначений наказ поштою, позивач письмово звернувся до відповідача із листом, в якому повідомив про отримання наказу та просив надати довідку про розмір середньої заробітної плати, а також копії документів, які стали підставою для видачі наказу про скасування наказу про відпустку та його звільнення. Доказів на підствердження надання відповіді на зазначене звернення позивача матеріали справи не містять, та стороною відповідача суду надано не було. Із зазначеного наказу вбачється, що за повідомленням КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 Шевченківського району м. Києва» від 11.03.2019 року № 4654-241 довідка про потребу дитини у домашньому догляді № 80/1 від 08.02.2019 року анульована та видана нова довідка про потребу в домашньому догляді № 8 від 28.02.2019 р., та оригінал, останньої, позивачем відповідачу надана не було. В обґрунтування правомірності прийняття зазначеного наказу стороною відповідача було зазначено, що позивач не надав оригінал довідки, а тому спірний наказ в частині скасування наказу від 22.02.2019 року про надання відпустки позивача є правомірним. Однак, із зазначеними доводами сторони відповідача суд не погоджується, оскільки, судом встановлено, що на звернення позивача, КНП «ЦПМСД № 3» Шевченківського району м. Києва, як позивачу, так і відповідачу було повідомлено, що Інструкцією щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-1/о «Довідка про потребу дитини (дитина-інваліда) у домашньому догляді», затвердженої МОЗ України № 430 від 11.06.2012 року, не передбачено можливості анулювання виданої у встановленому порядку довідки. Дійсно позивачу було видано довідку № 80/1 про потребу дитини [PERSON] , [INFO] , у домашньому догляді з 23.02.2019 року, однак, під час засідання ЛКК від 28.02.2019 року виявлено допущені помилки у вказаній довідці, а саме відсутність підписів лікуючого лікаря та завідувача відділенням, а тому комісією було прийнято рішення замість довідки № 80/1 видати довідку № 8, з дослідження яких судом було встановлено ідентичні періоди потреби дитини в догляді - 20.01.2017 р. по 23.02.2019 р. В даному випадку суд вважає, що видача другої довідки № 8 від 28.02.2019 року не означає недійсності попередньої довідки і жодним чином не впливає і не перериває правовідосин у сфері догляду за дитиною, які виникли з моменту визначеної у першій довідці № 80/1 від 08.02.2019 року, дати - 23.02.2019 року, яка залишилась незмінною і в другій довідці. Видача другої довідки є лише виправленням формальних помилок попередньої довідки, виданої у встановленому законом порядку, а тому заперечення сторони відповідача на позов в цій частині є хибними. Крім того, у вказаній відповіді зазначено, що повідомити позивача про виправлення не вбачалось можливим, із-за відсутності телефону, а тому оновлена довідка була направлена на адресу роботодавця. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що позивач не був обізнаний про видачу оновленої довідки, а відповідач, як роботодавець, отримавши відповідне повідомлення медичної установи, не вжив заходів щодо належного повідомлення позивача про це, та не надіслав позивачу пропозицію надати оригінал відповідного документу, прийнявши в один день наказ про скасування наказу про надання відпустки та звільнення позивача, в зв`язку з чим суд вважає, що доводи позову в цій частині знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, та стороною відповідача належними доказами не спростовані. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно з п. 4 ч. 1 ст 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Згідно роз`яснень, викладених у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про судову практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно виявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 4 ст. 40, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст. 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень. Згідно із ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано один із заходів стягнення: догана або звільнення. Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п. 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці, - не допускається. Таким чином, трудове законодавство не тільки зазначає перелік підстав розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, але й встановлює юридичні гарантії забезпечення прав працівника від незаконного звільнення, однією з яких є заборона звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці. Доводи сторони відповідача з приводу ненадання позивачем оригіналу довідки, що мало наслідком скасування наказу про відпустку позивача, на переконання суду, не свідчить про наявність достатніх підстав для скасування раніше виданого наказу про надання особі відпустки по догляду за дитиною, а тому зазначені твердження судом відкидаються. З огляду на те, що суд прийшов до висновку про те, що відповідачем було винесено наказ № 36-к від 21.03.2019 року, першим пунктом якого було скасовано наказ № 27-к від 22.02.2019 року про надання відпустки позивачу по догляду за дитиною, - неправомірно, із порушенням вимог трудового закону та неповним з`ясуванням всіх фактичних обставин, а тому позовні вимоги щодо поновлення на роботі, в зв`язку з безпідставним звільненням, є обґрунтованими, і як наслідок, другий пункт наказу про звільнення позивача, з підстав п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, однак, за наявності медичної довідки про необхідність догляду за дитиною, - є також незаконним. При цьому, слід окремо зазначити про те, що на виконання, зокрема, вимог ст. 149 КЗпП України роботодавець мав з`ясувати відсутність позивача на роботі шляхом витребування письмового пояснення від працівника відповідно до п. 1 цієї статті. Однак, вручивши таку вимогу про надання письмових пояснень позивачу 16.10.2018 року, відповідачем 19.10.2018 року було надано позивачу відпустку без збереження заробітної плати з 22.10.2018 р. по 05.11.2018 р., та 05.11.2018 р. - надано відпустку по догляду за дитиною з 06.11.2018 р. по 23.02.2019 р., а також 22.02.2019 р. - надано відпустку до 23.08.2019 р. Доказів на підтвердження створення відповідної комісії з перевірки поважності відсутності позивача на робочому місця, та відповідний акт розслідування відсутності позивача, - матеріали справи також не містять. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а суд, згідно ст. 89 ЦПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає спір. З огляду на наведену норму закону, слід зазначити про те, що суд, як і будь який інший орган по розгляду трудових спорів, не має адміністративних повноважень, а тому він не може скасовувати накази, оскільки це не передбачено чинним законодавством, також він не може зобов`язувати юридичну особу встановлювати спосіб виконання адміністративних функцій, так як законодавством України, яким регулюються трудові правовідносини, чітко визначено, що внесення і скасування записів відноситься виключно до компетенції власника або уповноваженого ним органу, які проводяться на підставі прийнятих наказів, у тому числі рішень суду. До повноважень суду належить лише перевірка законності таких записів та видання наказів, а тому позивачем було обрано вірний спосіб захисту шляхом пред`явлення позову, відповідно до якого, останній, просить суд лише поновити його на роботі та додаткової вимоги про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення в даному випадку не потрібно. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що звільнення позивача відбулось із порушенням встановленого законом порядку, що тягне за собою відновлення порушених прав працівника, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі, а тому позов в частині поновлення на роботі є обґрунтованим та доведеним, в зв`язку з чим підлягає заоволенню. В частині позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд зазначає наступне. Відповідно до положень ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995року № 100. Згідно довідки КП «Київжитлоспецексплуатація» від 25.06.2019 року № 062/15/08-117, середньоденна заробітна плата позивача складає суму в розмірі 794,14 грн. Так, як звільнення позивача відбулося 25.02.2019 року, та з дати звільнення (25.02.2019 р.) по день постановлення даного рішення (08.07.2019 р.) було 90 робочих днів, а тому середній заробіток за час вимушеного прогулу має становити суму в розмірі 71472,60 грн. (794,14х90), яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, як середня заробітна плата за час вимушеного прогулу, а тому позов в цій частині також підлягає задоволенню. Разом з тим, вимога позивача про постановлення окремої ухвали щодо грубих і численних порушень трудового законодавства України з боку керівництва відповідача, задоволенню не підлягає, оскільки, доказів наведеним твердженням, зокрема, в частині систематичних порушень вимог закону, зокрема, яка б слугувала для винесення відповідної ухвали, - строною позивача суду не надано, та судом в ході розгляду справи не встановлено, а відтак на переконання суду є недоведеною. На підставі п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК Украни, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині поновлення позивача на роботі та стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі платежу за один місяць (з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів, що підлягають утриманню відповідно до вимог чинного законодавства України). В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір за дві позовні вимоги, які підлягають задоволенню на загальну суму в розмірі 1536,80 грн. слід стягнуи з відповідача на користь держави.

Outcome: partial