Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

в липні 2020 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Іщенко Г.М. звернулась до суду із позовом до відповідача ТОВ «Укрміськбуд Холдинг», третя особа: Київська міська державна адміністрація про визнання зобов`язань за договором виконаними та визнання права власності на майнові права на квартиру. В обґрунтування позову зазначено, що 11.03.2018 року між сторонами у справі укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, а також договір про забезпечення виконання зобов`язань № ОМ/4С-К307. Зазначені договори укладені з метою закріплення за позивачем права отримати в майбутньому після введення об`єкту в експлуатацію об`єкт нерухомого майна - квартиру з будівельним номером [ADDRESS] . Вартість квартири за договорами становить 267000,00 грн. Відповідно до п. 4.2.1 попереднього договору, відповідач зобов`язується належним чином виконувати свої зобов`язання щодо, зокрема, дотримання планового строку введення будинку в експлуатацію та дотримання строку укладення основного договору - третій квартал 2019 року. В свою чергу, позивач взяв на себе зобов`язання у визначені договором строки та розмірі сплатити вартість квартири. Позивач зазначає, що будівництво будинку припинилось. Станом на день звернення до суду з позовом, позивачем виконано обов`язок по оплаті вартості квартири у повному обсязі у розмірі 267000,00 грн., що стверджується копією квитанції. Станом на час звернення до суду з позовом, позивач вказує, що відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, житловий будинок в експлуатацію не введено, будівництво об`єкта не здійснюється, об`єкт нерухомого майна позивачу не передано. За вказаних обставин, позивач вимушена звернутись до суду за захистом свого порушеного права із даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13.07.2020 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 05.10.2020 року до суду від представника третьої особи надійшло пояснення на позов, відповідно до якого третя особа просить ухвалити рішення відповідно до норм чинного закону. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05.10.2020 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Суду подав заяву про розгляд справи без його участі. Просив позов задовольнити з викладених в ньому підстав. Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив. Про розгляд справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позов до суду не подав. Будь-які клопотання зі сторони відповідача до суду не надходили. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. В письмових поясненнях просив розгляд справи здійснювати без його участі. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також суд ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Отже зміст положень зазначених норм цивільного та цивільного процесуального права свідчить про те, що підставою для судового захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що 11.03.2018 року між [PERSON] та ТОВ «Укрміськбуд Холдинг» було укладено попередній договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ляхар О.М., за реєстровим номером 230, згідно змісту якого сторони зобов`язались у строки, встановлені в п. 1.4 розділу 1 попереднього договору, укласти договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого ТОВ «Укрміськбуд Холдинг» зобов`язується передати у власність окрему квартиру, характеристики якої вказано у п.п. 1.4.1 п. 1.4 розділу 1 попереднього договору, яка знаходиться у житловому будинку [ADDRESS] , а [PERSON] зобов`язалась прийняти у власність об`єкт та належним чином сплатити його вартість. Відповідно до п.п. 1.3 попереднього договору, плановий термін закінчення будівництва будинку - перший квартал 2019 року. Згідно п.п 1.4 попереднього договору, сторони зобов`язались укласти договір купівлі-продажу протягом третього кварталу 2019 року, але у будь-якому разі не раніше отримання ТОВ «Укрміськбуд Холдинг» правовстановлюючих документів на об`єкт. П.п. 1.4.1 містить характеристики об`єкта, згідно яких: будівельний номер квартири [NUMBER] , кількість кімнат - 1, орієнтована загальна площа - 27,46 кв.м., поверх - 3, секція - 4. Крім того, 11.03.2018 року між [PERSON] та ТОВ «Укрміськбуд Холдинг» укладено договір про забезпечення виконання зобов`язань № ОМ/4С-К307, згідно п. 1 якого, для підтвердження зобов`язань, що виникли у сторін згідно з попереднім договором, укладеним 11.03.2018 року, щодо укладення та посвідчення основного договору - договору купівлі-продажу квартири, та забезпечення виконання таких зобов`язань, [PERSON] сплачує на користь ТОВ «Укрміськбуд Холдинг» суму грошових коштів, розмір, порядок та умови сплати якої встановлюються розділом 2 договору. Вказана сума грошових коштів, після її належної сплати [PERSON] , зараховується ТОВ «Укрміськбуд Холдинг» до платежів за основним договором. Відповідно до розділу 2 зазначеного договору, розрахунки по договору здійснюються шляхом перерахування [PERSON] грошових коштів на поточний рахунок ТОВ «Укрміськбуд Холдинг». Загальний розмір грошових коштів, які сплачуються відповідно до умов договору, як забезпечення виконання зобов`язань згідно розділу 1 договору, становить 267000,00 грн. Платежі здійснюються наступним чином: 267000,00 грн. [PERSON] зобов`язана сплатити до 11.03.2018 року включно. З наданої стороною позивача копії квитанції від 12.03.2018 року, вбачається, що позивачем було сплачено кошти в сумі 267000,00 грн., чим виконано умови договору про забезпечення виконання зобов`язань від 11.03.2018 р. Судом встановлено, що будинок за адресою: [ADDRESS] не введено в експлуатацію, та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було. Звертаючись до суду з позовом, позивач вказує, що нею повністю сплачено вартість квартири до завершення будівництва об`єкту нерухомого майна, в якому знаходиться квартира, та прийняття його до експлуатації, а відтак її зобов`язання за договором виконані та їй належать майнові права на квартиру. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що частиною 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до правил ст. ст. 177, 190 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага; майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 щодо поняття порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. У вказаній нормі зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Згідно із ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилом ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україна», а саме ст. 3 визначено поняття «майнових прав» як будь-яких прав, пов`язаних з майном, відмінних від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги. Судом встановлено, що позивачем виконано у повному обсязі свої зобов`язання щодо оплати вартості квартири будівельний номер [ADDRESS] , який на даний час не прийнятий в експлуатацію, а тому позивач має майнові права на вказаний об`єкт. Доводи та обгрунтування позову стороною відповідача не спростовано, як і не надано доказів безпідставності позовних вимог. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості та достовірності, а також приймаючи до уваги те, що позивачем надано суду достатні та переконливі доказів, які в своїй сукупності підтверджують заявлені позовні вимоги, та стороною відповідача останні не спростовані, а тому суд, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, вважає, що позов є обґрунтований та доведений, в зв`язку з чим підлягає задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути із відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, та

Outcome: approved