Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

В квітні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги, просила визначити, що частка померлої [PERSON] в праві спільної власності на земельну ділянку площею 0,0712 га, розташовану по пров. Красноморському, 24 в м. Харкові, становила 29/100 часток зазначеної земельної ділянки; визнати за позивачкою право власності на 29/100 частки земельної ділянки площею 0,0712 га, розташованої по пров. Красноморському, 24 в м. Харкові в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 18.07.2011 в м. Харкові та [PERSON], померлого 27 лютого 2016 року в м. Харкові. В обґрунтування уточнених позовних вимог [PERSON] зазначила, що право власності на житловий будинок №24 по пров. Красноморському в м. Харкові зареєстровано за позивачем 29/100 часток на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом 2-ї Харківської державної контори 22 вересня 2016 р., реєстровий №1-201, а також за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 15.12.2016 р. 1-ю ХДНК, та [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 15.12.2016 1 -ю ХДНК - за кожною по 71/200 частки. Зазначений житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0712 га, яка на підставі рішення 26 сесії 5 скликання Харківської міської ради Харківської області від 23 жовтня 2008 року № 286/08 передана у спільну сумісну власність [PERSON] ( колишній власниці 29/100 часток будинку) та [PERSON] (нині померлому). Цільове призначення земельної ділянки - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно зазначеного рішення співвласникам, а саме [PERSON] виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 492553 та наданий кадастровий номер земельної ділянки 6310137200:07:009:0007. 18 липня 2011 року [PERSON] померла, про що у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції зроблений відповідний запис №9563. У звязку із смертю [PERSON] відкрилась спадщина, яка складалась з земельної ділянки та 29/100 часток житлового будинку за зазначеною адресою. Єдиним спадкоємцем померлої був її чоловік - [PERSON], у шлюбі з яким спадкодавиця перебувала з 24 травня 1975 року (актовий запис №1629 у Палаці одруження «Жовтневий» в м. Харкові). [PERSON] оформив своє право на спадщину після смерті дружини, отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 29/100 частини житлового будинку № 24 по пров. Красноморському в м. Харкові у 2-й Харківській державній нотаріальній конторі 05.04.2012, реєстровий №1-207 та зареєстрував власність у встановленому законом порядку. Згодом [PERSON] зареєстрував шлюб з позивачем. 27 лютого 2016 року [PERSON] помер. Позивач прийняла спадщину після його смерті та отримала у встановленому законом порядку свідоцтво про право на спадщину за законом, якою є 29/100 часток житлового будинку № 24 по пров. Красноморському в м. Харкові, однак отримати документ про право власності на земельну ділянку в нотаріальній конторі неможливо, оскільки не оформленим залишалось право на земельну ділянку за спадкоємцем [PERSON] - [PERSON] та не визначена його частка в праві власності на землю. У судове засідання позивач зявилася, уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, прохала задовольнити позов у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання також зявилися, проти задоволення уточнених позовних вимог заперечували. Представник відповідача - Харківської міської ради Харківської області в судове засідання не зявився, про дату та час слухання справи сповіщався належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, вислухавши доводи та міркування сторін, надавши оцінку наданим доказам, вивчивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні правовідносини. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) О.П. з 24.05.1975, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія І-ВЛ №376919 від 24.05.1975. [PERSON] було видано державний акт серія ЯЕ №492553 від 15.09.2009 на право власності на земельну ділянку за адресою: м. Харків, пров. Красноморський, 24, площею 0,0712 га, кадастровий номер земельної ділянки №6310137200:07:009:0007. [PERSON] померла 18.07.2011, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-ВЛ №321196 від 19.07.2011. Позивач [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] з 30.01.2015, який був зареєстрований Жовтневим ВДРАЦС РС ХМУЮ, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія І-ВЛ №247503 від 30.01.2015. Власниками житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: м. Харків, пров. Красноморський, 24, станом на 31.12.2012, згідно довідки ТОВ «Експертний будівельно-інжиринговий центр» від 08.08.2016 №775/08-08, на праві спільної часткової власності є: [PERSON], якому належить 29/100 частин на підставі Свідоцтву про право на спадщину за законом від 05.04.2012, видане Другою Харківською державною нотаріальною конторою за реєстром №1-207, та [PERSON], якому належить 61/100 частин на підставі Договору купівлі-продажу від 09.12.1975, посвідченого Другою харківською державною нотаріальною конторою за реєстром №2-7171, та 10/100 частин на підставі Дублікату договору дарування від 27.04.1963, р-р№3-819, виданий 25.03.1977 Другою Харківською державною нотаріальною конторою за реєстром №1-3451. [PERSON] помер 27.02.2016, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ВЛ №531274 від 27.02.2016. Після його смерті спадкоємцем за законом належного йому майна стала [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 22.09.2016, зареєстрованого Другою Харківською державною нотаріальною конторою за реєстр. №1-201. Після смерті [PERSON] згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно спадкоємцями належних йому 71/100 частин у вказаному будинку стали відповідачі [PERSON] та [PERSON] У відповідності до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, які визначені в заповіті. У випадку відсутності заповіту, визнання його недійсним, прийняття спадщини або відмови від її прийняття за заповітом, право на спадкування за законом отримують особи, що визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Згідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом отримують право на спадкування почергово. Відповідно до ч.1\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтею 120 Земельного кодексу України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення (ч. 1). Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на ці об'єкти. Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов'язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера. У разі набуття права власності на жилий будинок (крім багатоквартирного), який розташований на землях державної або комунальної власності, що перебувають у користуванні іншої особи, та необхідності поділу земельної ділянки площа земельної ділянки, що формується, не може бути меншою, ніж максимальний розмір земельних ділянок відповідного цільового призначення, визначених статтею 121 Земельного кодексу України (крім випадків, коли формування земельної ділянки в такому розмірі є неможливим) (ч. 6). Ст. 377 ЦК України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків). При цьому згідно ст.. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Відповідно із ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.\~\~ Згідно ст. 57 ЦПК України доказами\~\~є\~\~будь-які фактичні дані,\~\~на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність\~\~обставин,\~\~що\~\~обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 212 ЦПК України суд\~\~оцінює\~\~докази\~за своїм внутрішнім переконанням,\~\~що ґрунтується\~\~\~\~на\~\~всебічному,\~\~повному,\~\~об'єктивному\~\~та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден\~\~ доказ\~\~ не\~\~має\~\~для\~\~суду\~\~наперед\~\~встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів\~\~суд\~\~відображає\~\~в\~\~рішенні,\~\~в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України\~\~ під час\~\~ ухвалення\~\~ рішення суд\~\~ вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і\~\~ заперечення, та\~\~ якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. За таких обставин суд вважає, що позивачем не надано достатніх доказів, які б переконливо свідчили про оспорювання чи порушення її прав, відсутні докази звернення до нотаріальної контори з метою оформлення спадкових прав та отримання відмови, тобто не було належним чином доведено, що на теперішній час є обґрунтовані підстави для звернення до суду з зазначеними позовними вимогами. Таким чином, позивачкою не надано достатніх належних доказів, які б вказували на достатність правових підстав для задоволення позовних вимог, тобто не доведені обставини, на які посилається позивачка як на підставу\~позовних\~вимог, не надано\~достатніх доказів в обґрунтування цих \~вимог, у звязку щ чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed