Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

В липні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 15 листопада 2016 року, обґрунтовує тим, що 01 січня 1985 року померла його матір [PERSON] За життя, а саме 29 серпня 1984 року вона склала заповіт, яким все належне їй майно заповіла своїм синам: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та онуку [PERSON] Після відкриття спадщини ніхто із спадкоємців за заповітом до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини не звертався. Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. На даний час спадкоємці за заповітом, всі брати позивача померли. Позивач також не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, оскільки вважав, що фактично прийняв спадщину шляхом володіння та користування спадковим майном. Крім нього, спадкоємцем за заповітом залишився [PERSON], проте він подав до суду нотаріально посвідчену заяву про відмову від спадщини на користь позивача. Третя особа [PERSON] у 2015 році почала проживати в будинку колишній літній кухні, якою користувався її батько [PERSON], проте дане майно не входить в спадщину, яку хоче успадкувати позивач. Отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом позивач не може, оскільки за життя спадкодавець [PERSON] не оформила своє право власності на житловий будинок та не здійснила процедуру реєстрації права власності на дане нерухоме майно у відповідних державних органах. Тому, [PERSON] просить суд встановити факт прийняття ним спадщини, що відкрилась після смерті його матері [PERSON], яка померла 01 січня 1985 року, в с. Мала Стариця Бориспільського району Київської області; визнати за ним право власності на житловий будинок №24 з надвірними будівлями у вигляді: сарая «Б», сарая «Д», погріб з шийкою «ПГ», криниця питна «К», вбиральня «У», що розташований по вул. Михайлівська в с. Мала Стариця Бориспільського району Київської області в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON], яка померла 01 січня 1985 року. В ході розгляду цивільної справи [PERSON] предявила зустрічний позов, який обґрунтовує тим, що вона є дочкою [PERSON], який помер 11 січня 2013 року. За життя [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповів своїй дочці [PERSON] Матір [PERSON] - [PERSON], яка померла 01 січня 1985 року, та ще за життя все своє майно заповіла своїм синам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та онуку [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Мала Стариця, вул. Леніна (Михайлівська), буд.24. Дійсно, після смерті [PERSON] ніхто із спадкоємців за заповітом до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини не звертався. [PERSON] стверджує, що фактично спадщину прийняв її батько [PERSON], який мешкав на той час разом з матірю і фактично вступив в управління спадковим майном. [PERSON] дбав про будинок, в подальшому за життя він побудував новий будинок поряд із старим спадковим будинком, якому було присвоєно нову адресу: Київська область, Бориспільський район, с. Мала Стариця, вул. Леніна, буд.24а. Після смерті батька [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте отримала відмову, так як за життя її батько не зареєстрував право власності на вищезазначений будинок. У 2016 році [PERSON] звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із позовом про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок та рішенням суду від 06 вересня 2016 року її позов було задоволено в повному обсязі. [PERSON] стверджує, що [PERSON] немає жодних правових підстав бути власником житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Мала Стариця, вул. Леніна (Михайлівська), буд.24, оскільки лише вона має право успадкувати зазначений будинок після смерті батька [PERSON], який фактично вступив в управління спадковим майном як спадкоємець за заповітом.Тому [PERSON] просить суд встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті його матері [PERSON], яка померла 01 січня 1985 року; визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: с. Мала Стариця Бориспільського району Київської області по вул. Леніна, буд.24, як за спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], який помер 11 січня 2013 року. У судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали первісний позов та просили суд його задовольнити у повному обсязі, з урахуванням поданої заяви про збільшення позовних вимог. В свою чергу, заперечували проти задоволення зустрічного позову. Крім того, позивач [PERSON] пояснив суду, що він фактично прийняв спадщину, оскільки робив грубу, садив дерева, перекрив дах будинку «рубероїдом». І зараз користується даним будинком та обробляє землю. Також він користувався майном ще до смерті матері, сплачував кошти за електроенергію. Представник Кучаківської сільської ради у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Сільський голова [PERSON] надав суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутність та при вирішенні справи поклався на думку суду. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань до суду не направив. Державний нотаріус Бориспільської районної державної нотаріальної контори [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, проте надала суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутність, при вирішенні спору поклалася на думку суду. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення первісного позову, проте підтримала позовні вимоги за зустрічним позовом. Також [PERSON] пояснила суду, що всі спадкоємці користувалися будинком. За електроенергію сплачував її батько [PERSON] ще до смерті баби, а після її смерті не сплачував. У 2003 році вони почали оформлення спадщини, але у звязку з сімейними обставинами право власності на спадкове майно не зареєстрували. Заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків. Згідно ч.2 ст.256 ЦПК України суд вправі встановити факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що 01 січня 1985 року померла матір позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ОК №156336, виданого на її імя (а.с.6). За час свого життя, а саме 29 серпня 1984 року [PERSON] склала заповіт, яким все належне їй майно заповіла своїм синам: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та онуку [PERSON] (а.с.7). Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. У відповідності до ч.1 ст.1268, ч.1 ст.1269 та ч.1 ст.1270 ЦК України спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Частиною 1 ст. 1272 ЦК України визначено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до інформаційної довідки із спадкового реєстру, сформованої Бориспільською районною державною нотаріальною конторою, у спадковому реєстрі інформація щодо заведеної спадкової справи та видані свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] відсутня (а.с.43). З чого вбачається, що спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] не відкривалась. Таким чином заяву про відмову від прийняття спадщини [PERSON] не подавав. З наданих та досліджених у судовому засіданні письмових доказів вбачається, що [PERSON] здійснює догляд за житловим будинком з господарськими спорудами, сплачує послуги за використану електроенергію, обробляє присадибну земельну ділянку, сплачував земельний податок, що підтверджується копіями квитанцій (а.с.25-30, 67-69). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що сімю [PERSON] знає близько 50 років, вони були сусідами, він знав всіх сімох братів. [PERSON] померла у 1985 році. Після похоронів позивач займався будинком, обрізав дерева, робив огорожу, грубку ремонтував. Влітку також приїжджав [PERSON], батько [PERSON], але нічого не робив. Всі брати, після того, як згоріла «времянка» її відбудовували, а цеглу привозив [PERSON]. Свідок [PERSON] показав, що після смерті [PERSON] проживали і обробляли земельну ділянку [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] майже не приймав участі у будівництві «времянки». Свідок [PERSON] показала, що покійний [PERSON] доглядав за бабою, хазяйнував з дружиною. [PERSON] доглядала за батьком [PERSON]. [PERSON] надав частину земельної ділянки позивачу. Свідок [PERSON] показала, що проживала поряд зі спадковим будинком. Приїздив тільки син [PERSON], який надав частину земельної ділянки [PERSON]. [PERSON] спадщину не приймав. Свідок [PERSON] показала, що спадщину прийняв [PERSON], який доглядав за матірю, здійснив її поховання. На зиму забирав бабу до м. Києва. [PERSON] приїздив лише один-два рази на місяць. [PERSON] перекрив дах будинку, робив ремонт, будував інший будинок. Свідок [PERSON] показав, що він будував веранду і грубу на прохання [PERSON]. Суд повно, всебічно та обєктивно дослідивши наявні у справі докази, прийшов до висновку, що позовна вимога про встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] обґрунтована та підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом також встановлено, що на даний час спадкоємцями за заповітом після смерті [PERSON] залишились позивач [PERSON] та [PERSON], оскільки брати позивача [PERSON] помер 15 грудня 1989 року, [PERSON] помер 15 травня 1989 року, [PERSON] помер 13 лютого 2003 року, [PERSON] помер 11 січня 2013 року, [PERSON] помер 03 березня 1995 року та [PERSON] помер 18 лютого 1993 року, що підтверджується копіями відповідних свідоцтв про смерть (а.с.8, 9, 10, 11, 12, 13). В свою чергу, [PERSON] 30 червня 2016 року подав до Бориспільського міськрайонного суду Київської області нотаріально завірену заяву про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] (а.с.14). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.23 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до абз.14 п.1 листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. За змістом ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено, що у 2015 році позивач [PERSON] звертався до Бориспільської районної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], проте йому було відмовлено, посилаючись на те, що він у встановлений законом строк до нотаріальної контори не звертався і не прийняв спадщину та йому було рекомендовано звернутися до суду (а.с.33). Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок №24 по вул. Леніна в с. Мала Стариця Бориспільського району Київської області, будинок побудований в 1900 році (а.с.18-24) та згідно довідки Кіровської сільської ради Бориспільського району Київської області №596 від 15 червня 2016 року належав померлій [PERSON] (а.с.16). На час будівництва житлового будинку, забудова села проводилась без оформлення будівельної документації. Житловий будинок побудований без порушень забудови з внесенням даних до по господарського обліку. Згідно ч.7 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви правонабувача, сторін (сторони) правочину, за яким виникло право, або уповноважених ними (нею) осіб. Відповідно до положень ч.10 даної норми під час подання заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень фізична особа повинна предявити документ, що посвідчує її особу, а у разі подання заяви представником фізичної особи чи юридичної особи документ, що підтверджує його повноваження діяти від імені таких осіб. Враховуючи те, що [PERSON] померла, виконання вищезазначених приписів закону щодо подання особисто заяви про державну реєстрацію прав та документу на підтвердження особи є неможливим. Так само неможливо подати позивачем доручення від імені померлої, оскільки за життя таких доручень у встановленому законом порядку на імя [PERSON] вона не оформлювала. На підставі наведеного, суд дійшов до висновку, що позивач, який прийняв спадщину після смерті [PERSON], в тому числі на житловий будинок, набув право власності в порядку спадкування за законом з моменту відкриття спадщини. Судом також встановлено, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] є дочкою [PERSON], який помер 11 січня 2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КИ №499472, виданого на його імя (а.с.55). За життя, а саме 24 грудня 2003 року [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповів своїй дочці [PERSON], що підтверджується копією заповіту, посвідченого державним нотаріусом Пятнадцятої київської державної нотаріальної контори [PERSON] (а.с.58). Крім того, судом встановлено, що [PERSON] також дбав про будинок, та згідно довідок виконавчого комітету Кіровської сільської ради Бориспільського району Київської області користувався земельною ділянкою площею 0,30 га (а.с.87) та в подальшому за життя він побудував новий будинок поряд із старим спадковим будинком, якому було присвоєно нову адресу: Київська область, Бориспільський район, с. Мала Стариця, вул. Леніна, буд.24-а (а.с.88). Зважаючи на викладене, твердження [PERSON] про прийняття її батьком [PERSON] спадщини після смерті його матері [PERSON] є обґрунтованим. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Мала Стариця, вул. Леніна (Михайлівська), буд.24-а. У встановлений законом шестимісячний строк [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте отримала відмову, так як за життя її батько не зареєстровав право власності на вищезазначений будинок. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 вересня 2016 року за [PERSON] було визнано право власності на житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Мала Стариця, вул. Леніна (Михайлівська), буд.24-а, в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON], який помер 11 січня 2013 року (а.с.56-57). 31 січня 2017 року ухвалою Апеляційного суду Київської області вищезазначене рішення суду було залишено без змін (а.с.124-127). З огляду на викладене, суд вважає, що слід визнати право власності на житловий будинок з відповідними будівлями і спорудами за адресою: с. Мала Стариця Бориспільського району Київської області, вул. Михайлівська, 24 в порядку спадкування за заповітом за [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по ? частині. На підставі викладеного та

Outcome: partial