Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

В лютому 2017 року до Менського районного суду звернувся [PERSON] з позовною заявою до ТОВ «Березнянський цегляний завод 2» про визнання незаконним та скасування Наказу, зміна підстав та формулювання звільнення, стягнення невиплаченої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди. Позов мотивував тим, що наказом № 5 від 31.05.2016 був прийнятий на посаду /садчик/ в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Березнянський цегляний завод 2» і по 27.10.2016 справжнє працював на підприємстві та належним чином виконував свої обовязки. Позивач звільнився з підприємства 27.10.2016, проте відповідач в особі виконавчого директора [PERSON] неправомірно та безпідставно не нарахував та не виплатив заробітну плату. Лише після звернення до правоохоронних органів виконавчий директор віддав позивачу трудову книжку, в якій останній побачив запис про те, що його звільнено за прогул без поважних причин. Однак, це не відповідає дійсності. В звязку з цим, враховуючи, що такими діями відповідачем було спричинено позивачу моральної шкоди, яка проявляється в душевних стражданнях, пригніченому стані, втраті спокою погіршення самопочуття та психологічного стану, позивач за захистом своїх прав звернувся до суду. В ході розгляду справи позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої він просив стягнути з відповідача 7898,57 грн не виплаченої заробітної плати за період з 01.10.2016 по 01.02.2017 та 6588,93 грн за період з 01.02.2017 по 09.06.2017, та 7125,30 грн моральної шкоди. Ухвалою судді від 17 лютого 2017 року відкрито провадження за позовом [PERSON] при призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 07 квітня 2017 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про відвід судді від розгляду справи за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Березнянський цегляний завод 2» про визнання незаконним та скасування Наказу, зміна підстав та формулювання звільнення, стягнення невиплаченої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 07 квітня 2017 року відмовлено в задоволенні клопотання представників позивача про відвід судді від розгляду справи за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Березнянський цегляний завод 2» про визнання незаконним та скасування Наказу, зміна підстав та формулювання звільнення, стягнення невиплаченої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 27 червня 2017 року провадження по справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Березнянський цегляний завод 2» про визнання незаконним та скасування Наказу, зміна підстав та формулювання звільнення, стягнення невиплаченої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди зупинено. Ухвалою судді від 02 жовтня 2017 року провадження у справі відновлено. Ухвалою Менського районного суду від 26 жовтня 2017 року за клопотанням позивача та його представників призначено техніко криміналістичну експертизу та зупинено провадження у справі. Ухвалою судді від 14 грудня 2017 року, у звязку з надходженням до суду клопотання експерта, провадження у справі відновлено. Ухвалою суду від 02 січня 2018 року позовну заяву [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Березнянський цегляний завод 2» про визнання незаконним та скасування Наказу, зміна підстав та формулювання звільнення, стягнення невиплаченої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, залишено без розгляду, в звязку з повторною неявкою позивача та його представників в судове засідання. Постановою апеляційного суду Чернігівської області від 21 березня 2018 року ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 02 січня 2018 року скасовано і направлено справу для продовження розгляду. Ухвалою Менського районного суду від 25 травня 2018 року відмовлено в задоволенні клопотань позивача про витребування доказів, виклик свідків та призначення повторної експертизи. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та дав суду наступні покази. З травня 2016 року позивач працював на посаді /садчик/ в ТОВ «Березнянський цегляний завод 2» і справно виконував свої трудові обовязки до жовтня 2016 року. Потім позивач вирішив звільнитись, прийшов до виконавчого директора [PERSON] з заявою про звільнення, проте останній порвав заяву і викинув у відро для сміття. На думку позивача, написавши заяву, він вчинив всі необхідні дії для того, що його звільнили відповідно до вимог чинного законодавства, виплатили заробітну плату та віддали трудову книжку. Проте представник відповідача в особі виконавчого директора ТОВ «Березнянський цегляний завод 2» не віддав позивачу трудову книжку і не виплатив заробітну плату, в звязку з чим спричинив йому моральні страждання, що змусило позивача для захисту своїх прав звернутись до правоохоронних органів та суду. Представники позивача [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та наполягали на їх задоволенні. Після перерви в судове засідання не зявились, клопотань про розгляд справи тільки з їх участю суду не надали, причини неявки в судове засідання не повідомили. Представник відповідача ТОВ «Березнянський цегляний завод 2» [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю та заперечував проти їх задоволення. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні підтвердив факт того, що позивач [PERSON] дійсно працював в ТОВ «Березнянський цегляний завод 2» на посаді /садчик/ з травня 2016 року. Проте до своїх обовязків відносився не добросовісно, часто не зявлявся на роботу, про що було складено [PERSON] відсутності його на роботі, причини неявки не повідомляв, будь яких виправдних документів не надав і заяви про звільнення не подавав. В звязку з цим 27 жовтня 2016 року було винесено Наказ № 21 про звільнення з роботи [PERSON] в звязку з відсутністю його на роботі без відповідного дозволу в період з 19.10.2016 по 27.10.2016. В січні 2017 року в ТОВ «Березнянський цегляний завод 2» управлінням держпраці в Чернігівській області була проведена перевірка дотримання законодавства про працю, в ході якої було встановлено лише одне порушення, а саме те, що заробітна плата виплачувалась пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Позивач не отримав вчасно заробітну плату і трудову книжку, оскільки сам не приходив за цим. В судовому засіданні за клопотанням позивача та його представників були допитані свідки [PERSON] та [PERSON]. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала суду, що вона є дружиною позивача, який з травня 2016 року по жовтень 2016 року працював в ТОВ «Березнянський цегельний завод 2» на посаді садчик сирцю. Позивач ходив на роботу, проте заробітну плату отримував нерегулярно, за жовтень 2016 року взагалі заробітна плата не виплачена. Позивач вирішив звільнитись, написав заяву, проте представник відповідача її порвав і викинув у відро для сміття. Свідок особисто телефонувала до представника відповідача, щоб забрати трудову книжку, на що останній повідомив, що він має особисто прийти і забрати її. Крім цього, свідок розповіла, що представник відповідача оговорив її чоловіка про те, що він поганий працівник, в звязку з чим його тепер нікуди не беруть на роботу. Тому свідок вважає, що її чоловіку було спричинено моральну шкоду. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав суду, що він знає позивача, так як працював разом з ним в ТОВ «Березнянський цегельний завод 2». Свідок повідомив, що позивач працював влітку 2016 року, якось в обідню перерву робочого дня позивач йому повідомив, що написав заяву на звільнення, після цього пішов з роботи, не дочекавшись закінчення робочого дня. Крім цього, свідок підтвердив, що заробітну плату вони отримували несвоєчасно, тому з даного приводу звертались до правоохоронних органів. Враховуючи пояснення\~позивача та\~його представників, представника відповідача, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. З Наказу № 56 від 25 грудня 2015 року слідує, що згідно рішення загальних зборів учасників ТОВ «Березнянський цегляний завод 2» його директором призначено [PERSON] (а.с.35). Як встановлено судом, в період з 31.05.2016 по 27.10.2016 позивач працював на посаді /садчик/ в ТОВ «Березнянський цегляний завод 2», що підтверджується відомостями з трудової книжки БТ-ІІ № 5281561 та відомостями з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про сум виплачених доходів на утримання податків, чого в судовому засіданні також не заперечував і представник відповідача (а.с.6). Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Стаття 38 КЗпП України передбачає, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.\~ Натомість, як слідує з [PERSON] про відсутність на роботі від 19.10.2016, складеного директором ТОВ «Березнянський цегляний завод 2» [PERSON], майстром виробництва [PERSON] та інженером з техніки безпеки [PERSON], позивач [PERSON] був відсутній на робочому місці (а.с.73). З [PERSON] про неявку для надання письмового пояснення від 27.10.2016 слідує, що [PERSON] був запрошений до кабінету директора, де йому було запропоновано дати пояснення з приводу відсутності на роботі без відповідного дозволу в період з 19.10.2016 по 27.10.2016, проте останній не зявився дати письмове пояснення з цього приводу, будь яких виправдних документів не надав (а.с.76). З [PERSON] про завдані збитки від 27.10.2016 слідує, що за період з 19.10.2016 по 27.10.2016 в звязку з тим, що садчик цегли [PERSON] не зявлявся на роботу, середня кількість не посадженого сирцю склала 22 тис. штук, що в сумі склало недоотриманого прибутку по собівартості 22 тисячі гривень (а.с.77). Стаття 36 КЗпП України визначає підстави для розірвання трудового договору, зокрема п. 4 передбачає можливість розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). Стаття 40\~КЗпП України\~визначає,\~що трудовий\~договір,\~укладений на\~невизначений строк,\~а також\~строковий трудовий\~договір до\~закінчення строку\~його чинності\~можуть бути\~розірвані власником\~або уповноваженим\~ним органом\~лише у\~випадках,\~зокрема, прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. \~Оскільки прогул\~це відсутність на роботі, а не порушення трудової дисципліни, за вчинення прогулу п.4 ч.1\~ст.\~40\~КЗпП України передбачено звільнення. 27 жовтня 2016 року директором ТОВ «Березнянський цегляний завод 2» було винесено наказ № 21 про звільнення з роботи [PERSON], в звязку з тим, що останній був відсутній на робочому місці без відповідного дозволу в період з 19.10.2016 по 27.10.2016. В Наказі зазначено: бухгалтерії провести з [PERSON] повний розрахунок відповідно до чинного законодавства (а.с.74). Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Стаття 117 КЗпП України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. З Витягу з [PERSON] перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування № 25-14-007/0077 в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Березнянський цегляний завод 2» слідує, що з 25.01.2017 по 27.01.2017 управлінням держпраці в Чернігівській області була проведена перевірка дотримання законодавства про працю, в ході якої встановлено порушення ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата працівнику виплачується через проміжок часу, що перевищує шістнадцять календарних днів та пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Також в [PERSON] вказано, що на момент перевірки 27.01.2017 по [PERSON] заборгованість по заробітній платі відсутня, проте при звільненні його з роботи 27.10.2016 виплата всіх належних йому сум проведена 16.11.2016 відповідно до виписок банку та відомостей на виплату грошей (а.с.81-95). З повідомлення заступника начальника Управління держпраці у Чернігівській області від 30.01.2017 слідує, що за результатами позапланової перевірки ТОВ «БЦЗ-2» керівнику видано припис щодо недопущення в подальшому виявлених порушень, та складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 41 КУпАП про притягнення його до адміністративної відповідальності. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. \~\~Відповідно до ч.2\~ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Стаття 263 ЦПК України передбачає, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, зокрема [PERSON] про відсутність позивача на роботі та про його неявку для надання письмового пояснення і не надання позивачем та його представниками суду жодного належного доказу для спростування інформації вказаної в [PERSON] або ж доказів, що підтверджують причину неявки його на роботу, суд приходить до висновку, що дійсно позивач був відсутній на робочому місці без поважних причин, що являться прогулом, а тому відсутні підстави для визнання незаконним та скасування Наказу, зміни підстав та формулювання звільнення. Щодо заявлених позовних вимог про стягнення невиплаченої заробітної плати, суд їх також визнає безпідставними, оскільки як слідує з [PERSON] перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю виплата всіх належних сум [PERSON] здійснена 16.11.2016, тобто станом на день звернення до суду з позовною заявою (лютий 2017 року) будь якої заборгованості по заробітній платі вже не було. \~Згідно ст.\~237-1\~КЗпП України\~відшкодування власником\~або уповноваженим\~ним органом\~моральної шкоди\~працівнику провадиться\~у разі,\~якщо порушення\~його законних\~прав призвели\~до моральних\~страждань,\~втрати нормальних\~життєвих зв'язків\~і вимагають\~від нього\~додаткових зусиль\~для організації\~свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно роз'яснень, викладених в п. 5\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~(зі змінами та доповненнями), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Судом не було встановлено порушення законних прав позивача, які призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, як це передбачено\~ст.237-1 КЗпП України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed