Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

В листопаді 2014 року Національний аерокосмічний університет ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення вартості навчання в аспірантурі, в обґрунтування якого вказав, що 01 вересня 2010 року [PERSON], було зараховано до денної аспірантури Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут» (далі ХАІ) на навчання за державним замовленням за напрямом підготовки «Проектування, виробництво та випробування літальних апаратів» з метою підготовки та подальшого захисту кандидатської дисертації, що підтверджується витягом із наказу по ХАІ №891-уч, від 30.08.2010року. За період навчання відповідачу виплачена державна стипендія в розмірі 49478,72грн. За угодою Відповідач прийняв на себе зобовязання відпрацювати не менше трьох років в ХАІ, відшкодувати вартість навчання в аспірантурі згідно з законодавством України у випадку відрахування із аспірантури за грубе порушення правил внутрішнього розпорядку, за вчинення протиправних дій, а також за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин. Проте Наказом по ХАІ №1149-уч від 02.09.2013 року Відповідача було відраховано із денної аспірантури з 01.09.2013року у звязку з сімейними обставинами. У звязку з тим, що офіційну підставу відрахування було зафіксовано як «за сімейними обставинами», про яку не вказано, що вона автоматично відноситься до поважних причин, у звязку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості в сумі 49478,72грн. та судових витрат. В судове засідання представник позивача не зявився, але подав до суду заяву в якій просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі та слухати справу без його участі, проти заочного розгляду не заперечує. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надав суду пояснення в яких вказав, що відповідача було відраховано 02.09.2013, тобто після сплину трьох років навчання, причини звільнення та відрахування з аспірантури не підлягають розширеному тлумаченню, а тому звільнення за сімейними обставинами не може вважатись не поважною причиною, також подав письмову зхаяву про застосування позовної давнсоті, оскільки за вимогами до листопада 2011 року позивач пропустив строк зверення до суду. В задоволенні позову просить відмовити відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 01 вересня 2010 року [PERSON], було зараховано до денної аспірантури Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут» (далі ХАІ) на навчання за державним замовленням за напрямом підготовки «Проектування, виробництво та випробування літальних апаратів» з метою підготовки та подальшого захисту кандидатської дисертації, що підтверджується витягом із наказу по ХАІ №891-уч, від 30.08.2010року. За угодою Відповідач прийняв на себе зобовязання відпрацювати не менше трьох років в ХАІ, відшкодувати вартість навчання в аспірантурі згідно з законодавством України у випадку відрахування із аспірантури за грубе порушення правил внутрішнього розпорядку, за вчинення протиправних дій, а також за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин. Під час навчання аспірантурі Відповідач змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та витягом наказу №1487-ВК від 18.07.2011року. Наказом по ХАІ №1149-уч від 02.09.2013 року Відповідача було відраховано із денної аспірантури з 01.09.2013року у звязку з сімейними обставинами, що підтверджується копією особистої заяви відповідача до ХАІ, витягом із Наказу по ХАІ №1149-уч від 02.09.2013р., витягом із протоколу вченої ради ХАІ 25.09.2013р. ХАІ направив Відповідачу претензію від 19.09.2014р. з вимогою добровільно сплатити заборгованість перед державою (через ХАІ) щодо повернення вартості навчання в аспірантурі. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 22 Постанови Кабінету Міністрів України від 01.03.1999 р. № 309 «Про затвердження Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів» та п. 7 зобов'язань укладеної угоди з відповідачем, аспірант у разі відрахування з аспірантури за грубе порушення правил внутрішнього розпорядку, за вчинення протиправних дій, а також за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин зобов'язаний відшкодувати вартість навчання в аспірантурі, тобто повернути державі (через НАУ імені [PERSON] «ХАІ») отримані грошові кошти за весь період навчання. Тобто умовами договору та вищезазначеним Порядком визначені підставі для стягнення вартості навчання в аспірантурі, проте позивачем не надано належних та допустимих доказів вчинення відповідачем грубого порушення правил внутрішнього розпорядку, вчинення протиправних дій, а також за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин, не здобуто таких доказів і судом. Крім цього, відповідач на підтвердження поважності причини відрахування із аспірантури надала свідоцтво про розірвання шлюбу від 28.09.2013 року, копію паспорта НВ № 604842 з відміткою про зняття з реєстарції місця проживання в м. Харкові 28.08.2013 року, виписки з з медичних карт [PERSON], а також членів сімї матері [PERSON], баби [PERSON] та діда [PERSON] щодо стану їх здоровя та потреби у лікуванні та догляді. Щодо застусування строку позовної давності, то відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Враховуючи, що відповідач відрахована з апірантури 02.09.2013 року, а до суду позивач звернувся в листопаді 2014 року, то строк звернення до суду не пропущено. Приймаючи до уваги вищенаведене, суд дійшов до висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустими доказами грубого порушення правил внутрішнього розпорядку, вчинення протиправних дій, а також за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин відповідачем, не здобуто таких доказів і судом, а визначений умовами договору перелік підстав для стягнення вартості навчання в аспірантурі розширеному тлумаченню не підлягає, у звязку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed