Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

В лютому 2020 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів у сумі 315000 грн за борговою розпискою. В обґрунтування заявленого позову вказує, що восени 2019 року [PERSON] звернувся до нього з проханням позичити йому 315000 грн для зайняття підприємницькою діяльністю. 19 жовтня 2019 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого він передав відповідачу грошову позику в розмірі 315000 грн, які останній зобов`язався повернути в строк до 19 листопада 2019 року. На підтвердження передачі грошових коштів відповідач 19 жовтня 2019 року власноручно в його присутності та свідка [PERSON] написав розписку і отримав гроші. Проте в обумовлений строк [PERSON] кошти не повернув. Оскільки відповідач не виконав свої зобов`язання, позивач просить задовольнити його вимоги і стягнути з [PERSON] суму боргу в розмірі 315000 грн, а також судові витрати. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує, просить задоволити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] , який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з`явився причини неявки суду не повідомив, у визначений судом строк відзив на позов не подавав, що відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України є підставою для розгляду справи у його відсутності. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 14 травня 2020 року постановлено провести по даній справі заочний розгляд. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 жовтня 2019 року [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти в сумі 315000 грн, які останній зобов`язався повернути позивачу в строк до 19 листопада 2019 року. До обумовленого строку відповідач не виконав цього обов`язку та грошові кошти позивачу не повернув. Зазначені обставини підтверджуються розпискою [PERSON] від 19 жовтня 2019 року, оригінал якої зберігався у позивача та яка долучена позивачем до матеріалів справи. Частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Із норм ст. 1051 ЦК України слідує, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У свою чергу, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Зі змісту боргової розписки від 19 жовтня 2019 року вбачається, що [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 315000 грн, які зобов`язався повернути в строк до 19 листопада 2019 року. Отже, між сторонами виникли позикові правовідносини. Оригінал розписки на момент подачі позову знаходився у [PERSON] , що свідчить про неповернення відповідачем позики. Відповідач [PERSON] не надав суду жодних належних і допустимих доказів, які б вказували на те, що грошові кошти у розмірі, зазначеному в розписці, не були одержані ним від [PERSON] . Отже, досліджені судом докази, вказують на те, що [PERSON] не виконав свій обов`язок з повернення [PERSON] суми позики, а тому з нього на користь позивача підлягають стягненню неповернуті грошові кошти в межах заявлених позовних вимог в сумі 315000 грн. Оскільки позов [PERSON] задоволено у повному обсязі, тому в силу ст. 141 ЦПК України з відповідача на його користь слід стягнути 3150 грн судового збору.

Outcome: approved