Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

В листопаді 2015 року Державне підприємство « Ізюмське лісове господарство» ( далі ДП «Ізюмське лісове господарство») звернулось до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що працівниками державної лісової охорони в межах державного лісового фонду в кварталі № 517 виділ № 10 Придінецького лісництва на землях Заводської сільської ради Ізюмського району Харківської області в червні 2015 року виявлено протиправне заняття громадянином [PERSON] земельної лісової ділянки. Посилаючись на те, що рішенням № 29 від 09 квітня 2002 року Заводської сільської ради Ізюмського району Харківської області прийнятим відносно лісової земельної ділянки, що знаходиться в постійному користуванні ДП « Ізюмське лісове господарство» на території Заводської сільської ради Ізюмського району Харківської області, змінено цільове призначення земельної ділянки без її вилучення з користування ДП «Ізюмське лісове господарство», та фактично передано землі лісогосподарського призначення в землі житлової та громадянської забудови, просить суд визнати незаконним і скасувати рішення № 29 від 09 квітня 2002 року Заводської сільської ради Ізюмського району Харківської області « Про передачу у приватну власність земельної ділянки громадянину [PERSON]», зобов'язати [PERSON] звільнити земельну лісову ділянку під кадастровим номером [NUMBER], що знаходиться на землях державного лісового фонду ДП « Ізюмське лісове господарство» в Придінецькому лісництві в кварталі № 517 виділ № 10, стягнути з відповідача судові витрати. Відповідач [PERSON], позов не визнав посилаючись на його безпідставність. Надав суду письмові заперечення в яких пояснив, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту села Придонецьке Ізюмського району Харківської області і одержана ним у відповідності до норм чинного законодавства. Відповідач, Заводська сільська рада Ізюмського району Харківської області, надала до суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності. Судовим розглядом встановлено, що працівниками державної лісової охорони в межах державного лісового фонду, наданих в постійне користування ДП « Ізюмське лісове господарство», в кварталі № 517 виділ № 10 Придінецького лісництва на землях Заводської сільської ради Ізюмського району Харківської області виявлено протиправне зайняття [PERSON] земельної лісової ділянки, що підтверджується рапортом, актом огляду місця вчинення порушення лісового господарства і схемою розміщення земельної ділянки (а.с.6-8). ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» надала інформацію, що земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER] знаходиться на землях державного лісового фонду ДП « Ізюмське лісове господарство» в Придінецькому лісництві квартал № 517 виділ № 10 ( а.с.10). Рішенням № 29 від 09 квітня 2002 року виконавчого комітету Заводської сільської ради Ізюмського району Харківської області [PERSON] передано, безкоштовно, у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору (присадибна ділянка) в селі Придонецьке ( а.с.15). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 22 лютого 2002 року виданого Ізюмським державним лісовим господарством, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про реєстрацію права власності, за [PERSON] значиться квартира [ADDRESS] ( а.с.64-66). Відповідач, [PERSON], є власником земельної ділянки площею 0,2500 га, яка розташована в [ADDRESS], що підтверджується копіє державного акта на право власності серії [NUMBER] від 18 липня 2005 року, виданий Ізюмським районним відділом земельних ресурсів, яким посвідчено право власності на земельну ділянку площею 0,25 га із кадастровим номером [NUMBER], витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації речових прав на нерухоме майно - про реєстрацію права власності, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, де категорія земель вказана землі житлової та громадянської забудови ( а.с.80-84). 20 жовтня 2004 року актом, який був підписаний директором ДП « Ізюмське лісове господарство», головою Заводської сільської ради Ізюмського району Харківської області і [PERSON] встановлені та узгоджені в натурі ( на місцевості) межі земельної ділянки ( а.с.69-79). Статтею 12 Земельного Кодексу України (в редакції 2002 року), який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, до повноважень сільських, селищних, міських рад в галузі земельних відносин на території села, селища, міста належить: а) розпорядження землями територіальних громад. Твердження представника позивача, про те, що прийняте рішення № 29 від 09 квітня 2002 року виконавчим комітетом Заводської сільської ради Ізюмського району Харківської області, відносно лісової земельної ділянки, що знаходиться в постійному користуванні ДП «Ізюмське лісове господарство» і змінено цільове призначення земельної ділянки без її вилучення з користування та фактичного переведення землі лісогосподарського призначення в землі житлової та господарської забудови без погодження з Кабінетом Міністрів України, суд вважає необґрунтованими виходячи з наступного. Згідно з частинами 1,2 статті 20 Земельного Кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішення органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміни цільового призначення земель проводяться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність, або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико - культурного призначення. Законом № 3404-IV від 08 лютого 2006 року була введена в дію частина 4 статті 20 Земельного Кодексу України, де передбачається зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, проводиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства. Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсним рішень органів державної влади, Верховної влади Автономної Республіки Крим, ради Міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсних угод, щодо земельних ділянок, відмова в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності, відповідно до Закону, громадян та юридичних осіб винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель (ст. 21 Земельного Кодексу України). Згідно до ст. 55 Земельного Кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, лісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями в межах населених пунктів, які не віднесенні до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях; присадибних, дачних і садових ділянках. Згідно зі статтею 3 Земельного Кодексу України земельні відносини, які виникають при використанні лісів, регулюються також нормативно - правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать Земельному Кодексу України. Водночас у пункті 2 статті 5 Лісового Кодексу України передбачено, що правовий режим земель лісового призначення визначається нормами земельного законодавства. Відтак, застосування норм земельного і лісового законодавства при визнанні правового режиму земель лісогосподарського призначення повинно будуватись на пріоритетності норм земельного законодавства, перед нормами лісового законодавства, а не навпаки. Право власності на землю гарантується ( ч. 1 ст. 1 Земельного Кодексу України). Частиною 1 статті 152 Земельного Кодексу України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Згідно з нормами статей 181-184, 202-204 Земельного Кодексу України, Законів України від 07 липня 2011 року № 3613- IV «Про Державний земельний кадастр» та від 22 травня 2003 року № 858- IV « Про землеустрій» дані державного земельного кадастру - це документальне підтвердження відомостей про правовий режим земель, їх цільове призначення, їх розподіл серед власників землі і землекористувачів за категоріями земель, а також дані про кількісну та якісну характеристику земель, їх оцінки, які ґрунтуються на землевпорядній документації. Матеріали справи містять скріпшот з Публічної кадастрової карти України та викопіювання з «Проекту встановлення меж сільських населених пунктів Заводської сільської ради народних депутатів Ізюмського району Харківської області» ( а.с.67,68). Згідно довідки управління Держгеокадастру в Ізюмському районі Харківської області вказано, що згідно облікових даних спірна земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER], площею 0,25 га , яка розташована на території Заводської сільської ради Ізюмського району Харківської області, в селі Придонецьке, належить [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № 302 від 18 липня 2005 року. Вказана земельна ділянка включена до складу земель житлової та громадянської забудови з 18 липня 2005 року ( а.с.98). На підтвердження факту, щодо закріплення даної земельної ділянки, як такої, що знаходиться та обліковується в межах населеного пункту і входить до складу присадибних земель на час виконання робіт підтверджується і Проектом встановлення меж сільських населених пунктів Заводської сільської ради Ізюмського району Харківської області від 1992 року, розроблений Харківською філією Українського науково - дослідного інституту по землевпорядкуванню. Харківська обласна Рада народних депутатів рішенням від 18 квітня 1991 року внесла в адміністративно - територіальний устрій окремих районів такі зміни: в Ізюмському районі відновила села, взяла їх на облік і підпорядкувала село Придонецьке Заводської сільської ради Ізюмського району Харківської області ( а.с.102). Відомості з Проекту встановлення меж сільських населених пунктів Заводської сільської ради Ізюмського району Харківської області від 1992 року, який розроблений в рамках діючого на той час законодавства Харківською філією Українського науково - дослідного і проектно - дослідного інституту по землевпорядкуванню, включені до державного земельного кадастру. Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України « Про державний земельний кадастр» картографічною основою Державного земельного кадастру є карти (плани), що складаються у формі і масштабі відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів. А згідно приписів ст. 13 вказаного Закону до Державного земельного кадастру включені відомості про землі в межах території адміністративно - територіальних одиниць, в тому числі сіл, а саме найменування, опис меж, площі земель в межах території, відомості про категорію земель, відомості про угіддя, відомості про економічну та нормативну грошову оцінку земель, відомості про болітування ґрунтів, повне найменування суміжників та інформацію про акти, на підставі яких встановлені та змінені межі адміністративно - територіальної одиниці. Ці відомості відповідають існуючим характеристикам об'єктів у натурі (на місцевості). Згідно цих відомостей спірна земельна ділянка розташована в селі Придонецьке Ізюмського району Харківської області та їй присвоєно кадастровий номер [NUMBER]. При таких даних, суд не може взяти до уваги докази на які посилається представник позивача. Крім цього, суд вважає безпідставним посилання позивача на пункт 5 Прикінцевих положень Лісового Кодексу України, який набув чинності 08 лютого 2006 року ( офіційний вісник України 2006-№ 11,29 березня 2006 року), а спірні правовідносини виникли в квітні 2002 року. Необґрунтованими є і посилання представника позивача на ч. 7 ст. 20 Земельного кодексу України, як на підставу своїх вимог і заперечень, оскільки частина 7 ст. 20 Земельного Кодексу України була введена в дію Законом № 5245- IV від 06 вересня 2012 року. Суд не може погодись з висновком представника відповідача, [PERSON], викладеними у заяві про застосування строків позовної давності (а.с.87-88) виходячи з наступного. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність застосовується до обґрунтованого позову. За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони в спорі, зробленою до винесення ним рішення. При цьому відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог. Крім того, відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зроблено до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Отже, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість, чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивуючи свої висновки. Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити у їх задоволенні у зв'язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову, суд відмовляє у його задоволенні з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску строків позовної давності. При таких даних, суд приходить до висновку, що спірна земельна ділянка не перебувала у постійному користуванні ДП «Ізюмське лісове господарство», тому позовні вимоги ДП «Ізюмське лісове господарство» задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed