Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

В листопаді 2020 року позивач звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. В обґрунтування заявлених вимог заявник зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] . На даний час спадщина не оформлена і єдиним спадкоємцем першої черги після смерті спадкодавця є її донька [PERSON] . На час смерті спадкодавець була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Але фактично проживала разом із заявником, без реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] з жовтня 2006 року до дня своєї смерті - 11.12.2012. 30.09.2020 заявник звернулась до Другої Київської державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у місті Києві з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Постановою нотаріуса від 30.09.2020 заявнику було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії із посиланням на те, що заявником було пропущено строк для прийняття спадщини. Посилаючись на неможливість оформлення спадщини в позасудовому порядку заявник просила вимоги задовольнити, а саме встановити факт проживання [PERSON] , [INFO] разом зі спадкодавцем - [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30.11.2020 року відкрито провадження по даній справі та призначено розгляд справи проводити в порядку окремого провадження. Позивач в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. Надала до суду заяву, в якій просить провести розгляд справи за її відсутності. Заінтересовані особи в судове засідання не з`явилися, свого представника не направили, про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином в установленому законом порядку. Суд, дослідивши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 01.12.1950 року, місце реєстрації: с. Воропаїв, Вищедубечанський район Київська обл. В зазначеному свідоцтві батьками [PERSON] зазначені: [PERSON] - батько, [PERSON] - мати. Заявник [PERSON] вийшла заміж 06.11.1971 року за [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим Пірнівською сільською Радою, Києво-Святошинського району, 06.11.1971 року. Після одруження заявник змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Враховуючи наведене, судом встановлено, що [PERSON] є донькою померлої [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області, 13.12.2012 року, про що зроблено відповідний актовий запис №12. На час смерті заявник [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відміткою в її паспорті серії [NUMBER] , виданим Московським РУГУ МВС України в місті Києві, 28.01.1997 року. З довідки № 253 від 16.09.2020, виданою Пірнівською сільською Радою Вишгородського району Київської області вбачається, що [PERSON] , [INFO] згідно записів у Погосподарському обліку с. Пірнове дійсно разом з [PERSON] , [INFO] постійно проживала без прописки за адресою: [ADDRESS] : з жовтня 2006 року по день її смерті [INFO] . 30.09.2020 заявник звернулась до Другої Київської державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у місті Києві з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Постановою державного нотаріуса Другої Київської державної нотаріальної контори Кучер І.С. №6504/02-31 від 30.09.2020 заявнику було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії із посиланням на те, що заявником було пропущено строк для прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту ст. 315 ЦПК України, судом можуть бути встановлені юридичні факти, зокрема, факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на день смерті останнього, факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 31.03.95 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Тобто, суд вправі задовольняти обґрунтовані вимоги про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року, тощо. Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1216 ЦК України, передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України, передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Нормами ст. 1258 ЦК України, визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ч. 2 ст. 1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1264 ЦК України, до спадкоємців за законом четвертої черги віднесено осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У відповідності до ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У відповідності до ч. 4 ст. 3 СК України, сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. ст. 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Частина 1 ст. 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. ч. 1,3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1220 та ч. 1 ст. 1221 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи, а місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тобто, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів. Пунктом 3.22. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року N 296/5, визначено, що у разі відсутності в паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію місця проживання доказом постійного проживання можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкоємцем. Згідно абз. 1 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1298 ЦК України, встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України, передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, оцінюючи безпосередньо досліджені та надані заявником докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини обґрунтована та підлягає задоволенню.

Outcome: approved