Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

В липні 2021р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ДП «Національні інформаційні системи», третя особа: [PERSON] , в якому просила суд: - зобов`язати відповідача внести зміни до запису від 28 вересня 2012р. 16:13:59 за № 13057528 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна про заставу рухомого майна з номером об`єкта [NUMBER] та номером державної реєстрації [NUMBER] , вилучивши їх замінивши на коректні дані, а саме: об`єктом обтяження по запису № 13057528 від 28 вересня 2012р. 16:13:59 є автомобіль легковий марки «Ford» модель «Kuga Titanium» легковий (універсал), колір чорний, 2012р. випуску, номер об`єкта: [NUMBER] , номер державної реєстрації [NUMBER] . Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона є власником автомобіля марки «Nissan», модель «Juke», сірого кольору, 2012р. випуску, номер шасі [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] . Зазначений автомобіль було придбано позивачкою за кредитні кошти, та даний автомобіль був предметом застави в забезпечення виконання позивачкою зобов`язань за кредитним договором № 20/98/070812 від 07 серпня 2012р., укладеного з АТ «БМ Банк» Після виконання позивачкою зобов`язань за зазначеним кредитним договором, 20 червня 2017р. з заявою кредитора було внесено запис до Державного реєстру обтяжень про припинення обтяження. Під час продажу позивачкою належного їй автомобіля, вона з`ясувала, що в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна міститься запис № 13057528 від 28 вересня 2012р. щодо застави іншого автомобіля, але зазначено номер шасі та державний номерний знак її автомобіля, при цьому власником цього автомобіля зазначено третю особу, як іншого боржника АТ «БМ Банк». Тобто в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна було внесено запис про обтяження, який містить помилки, які перешкоджають позивачці, як власнику автомобіля розпоряджатися належним їй автомобілем. В досудовому порядку, позивачка зверталася до ліквідатора банку та до відповідача про внесення змін до вищезазначеного запису про обтяження, проте її звернення банком було проігноровано, а відповідачем роз`яснено, що в силу наданих йому повноважень він не наділений з власної ініціативи вносити зміни до запису про обтяження. Оскільки банк припинив свою діяльність, і вирішити спір в досудовому порядку не можливо, позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30 листопада 2021р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням викликом сторін. 26 жовтня 2021р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що відповідач, відповідно до свої компетенції, та покладених функцій не вправі вносити зміни до відповідних записів про обтяження, оскільки такі зміни можуть бути внесені лише за заявою заставодержателя, яким відповідач не є. В позасудовому порядку, стороні позивача на її звернення були надані відповідні роз`яснення, при цьому відповідачем права сторони позивача не порушувались. Відповідь на відзив стороною позивача не подавалась. До судового засідання стороною позивача було подано заяву про розгляд справи у відсутність сторони, яка заявлені позовні вимоги підтримує. Відповідач, третя особа, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, в судове засідання не з`явилися, поважності причин неявки не повідомили. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, і це встановлено судом, що 07 серпня 2012р. між позивачкою та ПАТ «БМ Банк» було укладено кредитний договір № 30/98/070812. 07 серпня 2012р. між позивачкою та ПАТ «БМ Банк» було укладено договір застави транспортного засобу № 30/98/070812, відповідно до якого позивачкою було передано в заставу автомобіль марки «Nissan», модель «Juke», сірого кольору, 2012р. випуску, номер шасі [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] . Як вбачається з повідомлення ліквідатора банку від 09 березня 2021р., позивачка, як боржник за кредитним договором № 30/98/070812 від 07 серпня 2012р. свої зобов`язання виконала в повному обсязі, та в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна застава належного позивачці автомобіля марки «Nissan», модель «Juke», сірого кольору, 2012р. випуску, номер шасі [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] припинена 08 серпня 2012р. за № [NUMBER] . Судом вставнолено, що в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна міститься запис від 28 вересня 2012р. за № 13057528 про заставу рухомого майна по договору застави транспортного засобу, серія та номер: № 1301, виданого 27 вересня 2012р. приватним нотаріусом Стаханівського міського нотаріального округу Марченко І.Б. по кредитному договору № 30/100/270912, укладеному між АТ «БМ Банк» та третьою особою [PERSON] об`єкт обтяження - номером об`єкта [NUMBER] та номером державної реєстрації [NUMBER] , при цьому у листі - повідомлені банк визнав, що зазначений запис було здійснено помилково, з зазначенням даних об`єкта обтяження - автомобіля позивачки. Як встановлено судом, зазначений вище запис було здійснено не з вини державного реєстратора, а з вини працівника банку, який подав документи реєстратору (заява про реєстрацію обтяження рухомого майна від 28 вересня 2012р.). Відомості про реєстрацію обтяжень, в тому числі і вилучення записів з Державного реєстру, здійснюється у повній відповідності до положень нормативно- правових актів, які на момент внесення/вилучення запису регулюють порядок реєстрації обтяжень рухомого майна, а також порядок функціонування Державного реєстру. Такими нормативно-правовими актами є Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» за № 1255-IV (далі по тексту - Закон), Порядок ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2004р. № 830 (далі по тексту - Порядок), Інструкція про порядок ведення Державного реєстру та заповнення заяв, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 29 липня 2004р. №73/5, зареєстрованим в МЮ України 29 липня 2004р. за № 942/9541 (далі по тексту - Інструкція). Так, відповідно до п. 5 Порядку (в редакції, чинній на момент внесення запису про обтяження) державна реєстрація обтяження рухомого майна може проводитися будь-яким реєстратором. Разом з тим, поняття державна реєстрація включає в себе реєстрацію відомостей про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження та проводиться шляхом внесення до Державного реєстру запису, а також змін і додаткових відомостей до запису (п.4 Порядку). Пунктом 6 Порядку (в редакції, чинній на момент внесення запису про обтяження) було передбачено, що відомості про обтяження рухомого майна вносяться до Реєстру на підставі заяви обтяжувана чи уповноваженої ним особи або рішення суду. При цьому п. 9 Порядку (в редакції, чинній на момент внесення запису про обтяження) було визначено виключний перелік підстав для відмови у внесенні запису про обтяження. Відповідно до ст. 43 Закону держателю та реєстраторам Державного реєстру забороняється вимагати від обтяжувана подання додаткових документів чи інформації, а також перевіряти достовірність і обґрунтованість відомостей, що містяться в заяві. Обтяжувач несе відповідальність згідно із законом за достовірність відомостей, що містяться в заяві. Таким чином, стороною відповідача не були порушенні право чи інтерес сторони позивача. За змістом ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка наголошував, що наявність вказаного обтяження у вигляді застави, об`єктивно позбавляє її можливості здійснити відчуження належного їй автомобіля. Вжиті заходу досудового врегулювання спору результату не дали. Водночас, як встановлено судом внесення помилкових відомостей у Державний реєстр обтяжень рухомого майна відбулися не з вини працівників відповідача. Положеннями ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Аналогічні положення містяться і у ст. ст. 317, 321 ЦК України, згідно яких власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Отже, з огляду на викладене, суд вважає, що стороною позивача, як власником вище зазначеного автомобіля марки «Nissan», модель «Juke», сірого кольору, 2012р. випуску, номер шасі [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] обрано невірний спосіб захисту, та пред`явлено вимоги до неналежного відповідача. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідача не підлягає стягненню судові витрати.

Outcome: dismissed