Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

В квітні 2020 року АТ «Миколаївобленерго» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію. Позивач вказує на те, що з 27.12.2016 відповідач є власником квартири [ADDRESS] . За вказаною адресою 30.03.2009 року між ВАТ ЕК «Миколаївобленерго» (правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ «Миколаївобленерго», а в подальшому АТ «Миколаївобленерго» ) та [PERSON] , який був попереднім власником вказаного майна, було укладено договір про користування електричною енергією за № 41370694 на ім`я [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Відповідно до договору та пунктів 38, 42 ПКЕЕН, енергопостачальник забезпечує надійне постачання електричної енергії згідно з умовами ліцензій та договором, а споживач зобов`язаний оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору. Згідно пунктів 20, 22 ПКЕЕН розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця. У порушення зазначених норм ПКЕЕН, п. 13 договору, в період з 01.01.2018 року по по 01.04.2018 року по особовому рахунку № [NUMBER] виникла заборгованість за спожиту електроенергію на загальну суму 2861,92 грн., у зв`язку з чим, 19.06.2018 року нерухомість відповідача за адресою: квартира [ADDRESS] , була відключена від електропостачання. Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідач є споживачем електричної енергії, яку постачає позивач за адресою: квартира [ADDRESS] , так як приєдналась до умов публічного договору про постачання електричної енергії, шляхом фактичного її споживання, а отже зобов`язана сплатити вищевказану заборгованість за спожиту електроенергію. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, але надала до суду заяву в якій просила справу розглядати в її відсутність та вказала, що позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. Згідно ст.ст. 279, 280, 281 ЦПК України судом проводиться заочний розгляд справи у загальному порядку. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини: 30.03.2009 між ВАТ ЕК «Миколаївобленерго» (правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ «Миколаївобленерго», а в подальшому АТ «Миколаївобленерго» ) та [PERSON] був укладений договір про користування електричною енергією для населення № 41370694. Згідно вищезазначеного договору, ВАТ ЕК «Миколаївобленерго», як енергопостачальник, взяло на себе зобов`язання надійно постачати споживачеві, за адресою: [ADDRESS] , електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до потужності 2,5 кВт електроустановок споживача, з гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості, а споживач зобов`язався оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені договором (п.1. Договору). Згідно п.12 Договору, споживач електричної енергії зобов`язався: - оплачувати спожиту електричну енергію відповідно до умов договору. Згідно п.15 Договору, споживач несе відповідальність за прострочення внесення платежів за електричну енергію. Споживач [PERSON] [INFO] помер. Як встановлено з матеріалів спадкової справи № 47/2016 до майна померлого [INFO] [PERSON] , 27.12.2016 року на ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого, відповідач [PERSON] набула у власність квартиру [ADDRESS] , відповідно до вказаного свідоцтва, що підтверджено дослідженими матеріалами справи. В період з 01.01.2018 року по по 01.04.2018 року по особовому рахунку № [NUMBER] виникла заборгованість за спожиту електроенергію на загальну суму 2861,92 гр., що підтверджується розрахунком заборгованості за вищевказаним особовим рахунком. У зв`язку з вищевикладеним, 19.06.2018 року нерухомість відповідача за адресою: квартира [ADDRESS] , була відключена від електропостачання. Судом встановлено, що відповідач є споживачем електричної енергії, яку постачає позивач, за адресою: квартира [ADDRESS] . Ст. 1 Закону «Про ринок електричної енергії» дає визначення універсальної послуги як постачання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам, що гарантує їхні права бути забезпеченими електричною енергією визначеної якості на умовах, визначених відповідно до цього Закону, на всій території України. Згідно з ст. 56 Закону «Про ринок електричної енергії», постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312 було затверджено Правила роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ), у зв`язку з чим втратили чинність Правила користування електричною енергією для населення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 № 1357. У відповідності до п. 8 вказаної постанови, договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії (за умови надання рахунка постачальником універсальної послуги), або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг. П. 3.1.4. ПРРЕЕ передбачено, що електропостачальник перед початком постачання електричної енергії споживачам, електроустановки яких приєднані до електричних мереж на території діяльності оператора системи, повинен укласти договір електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії з оператором системи, на підставі якого отримати доступ до мереж оператора системи з метою реалізації своїх прав та виконання обов`язків та функцій як електропостачальника по відношенню до споживачів, електроустановки яких приєднані на відповідній території до мереж оператора системи, узгодивши умови щодо необхідного інформаційного обміну, взаємних прав, обов`язків та відповідальності сторін, а також порядок виставлення споживачам рахунків за послуги з розподілу (передачі) електричної енергії від імені оператора системи. Згідно з п. 3.1.5. ПРРЕЕ електропостачальник розміщує у відкритому доступі форму відповідного договору, який пропонується споживачам до укладення. До договору про постачання електричної енергії споживачу або договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг відповідний електропостачальник має розробити з урахуванням вимог законодавства публічні комерційні пропозиції та розмістити їх на своїх офіційних веб-сайтах та на сайті Регулятора. Відповідно до пункту 5.5.5. ПРРЕЕ, споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Згідно з пунктом 4.10. ПРРЕЕ, побутові споживачі та суб`єкти господарювання, предметом діяльності яких є надання житлово-комунальних послуг населенню, у межах наданих населенню послуг, установи та організації, які утримуються за рахунок коштів (внесків) населення, здійснюють повну оплату вартості обсягу спожитої електричної енергії, як правило, один раз за фактичними показами засобів комерційного обліку електричної енергії на початку періоду, наступного за розрахунковим, відповідно до договору про постачання електричної енергії споживачу. Аналізуючи вищенаведені положення закону та нормативно-правових актів в галузі електроенергетики в сукупності з загальними засадами цивільного законодавства та положеннями ЦК України про договір, суд дійшов висновку, що зобов`язання по оплаті вартості спожитої електроенергії покладається на споживача законом, а відтак відсутність оформленого між сторонами письмового договору на надання таких послуг в даному випадку на вирішення справи не впливає і не може бути підставою для звільнення відповідача від їх оплати. Така правова позиція ґрунтується на висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 30.10.2013 по справі № 6-59цс13, та у постанові Верховного Суду від 15.03.2018 по справі № 401/710/15-ц. Окрім того, оскільки на електроустановки відповідача відбувалася поставка електроенергії позивача, та здійснювалося її споживання, про що свідчить зміна показів комерційного обліку електричної енергії, таким чином, виконання сторонами істотних умов договору слід вважати фактичним укладенням договору на умовах ст.ст. 202, 203, 205 України та ПКЕЕН, які діяли на той момент. Статтею 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власність зобов`язує. Згідно статті 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить інше не встановлено договором або законом. Як передбачено ч.1 ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Відповідно до п.1 ч.3 ст.58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідач доказів належного виконання своїх зобов`язань за договором та сплати коштів за надані послуги не представив, доказів пред`явлення позивачу претензій та зауважень щодо якості наданих послуг, суду не надав, відповідно доводи позивача не спростував. Відповідно до частини 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оцінюючи досліджені судом обставини та докази на їх підтвердження суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню в повному обсязі, тому позов слід задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за спожиту електроенергію у сумі 2861,92 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 2102,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved