Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

Військовий прокурор Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної гвардії України з урахуванням зміни предмету позову (т. 2 а.с. 50-52) просить суд: -витребувати з чужого незаконного володіння квартиру [ADDRESS] та передати її державі в особі Міністерства внутрішніх справ України та Головному управлінню Національної гвардії України; -виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого приміщення; -визнати право [PERSON] та його родини: дружини [PERSON], дітей: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на вселення в квартиру [ADDRESS] на підставі ордеру на жиле приміщення № [NUMBER] виданого 25 грудня 2014 року Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради; Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 16 вересня 2013 року Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Державної реєстраційної служби України на підставі Рішення Господарського суду м. Києва від 22 квітня 2005 року в справі № 34/324 (18/141), Постанови Київського апеляційного господарського суду від 02 серпня 2005 року в справі № 34/324(18/141), Рішення Вищого господарського суду України від 01 лютого 2006 року в справі № 34/324-18/141 та Ухвали Верховного Суду України від 30 березня 2006 року в справі № 34/324-18/141 було проведено Державну реєстрацію квартири [ADDRESS] за Головним управлінням внутрішніх військ МВС України (правонаступником якого згідно з пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну гвардію України» від 13 березня 2014 року є Головне управління Національної гвардії України) та яка внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. На виконання частини 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» центральною житлово-побутовою комісією Головного управління внутрішніх військ МВС України квартиру [ADDRESS] було розподілено прапорщику [PERSON] та його родині: дружині [PERSON], та дітям: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Так, 25 грудня 2014 року відповідно до рішення центральної житлово-побутової комісії Головного управління внутрішніх військ МВС України та на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 17 грудня 2014 № 760, військовослужбовцю Національної гвардії України прапорщику [PERSON] та його родині: дружині [PERSON], та дітям: [PERSON], [PERSON], [PERSON], було видано ордер на жиле приміщення № [NUMBER] у ізольованій квартирі за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до інформації Амур - Нижньодніпровського РВ Дніпропетровського міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області за адресою: [ADDRESS], ніхто не зареєстрований та на теперішній час у квартирі № 25 за вказаною адресою проживають громадяни [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Ордер на вселення у вказану квартиру виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради відповідачам не видавався. Незважаючи на наявність ордеру на жиле приміщення № [NUMBER] виданого [PERSON] на вселення в квартиру [ADDRESS] не може використати своє право, а відповідачі самоправно зайняли жиле приміщення за вказаною адресою, яке належить Головному управлінню внутрішніх військ МВС України (Головного управління Національної гвардії України), а тому відсутні будь-які правові підстави для проживання відповідачів у займаному жилому приміщені. Таким чином, оскільки відповідачі не є військовослужбовцями Національної гвардії України, ордер на вселення до зазначеного житлового приміщення не отримували, за відсутності будь-яких правових підстав для подальшого проживання відповідачів у займаній квартирі № 25 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Донецьке шосе, 9, вони підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення. Незаконне утримання відповідачами житлового приміщення призводить до порушення прав на житло військовослужбовців (колишніх військовослужбовців) Національної гвардії України, які проходять (проходили) військову службу та не забезпечені житлом. Таким чином, відповідачі своїми діями перешкоджають Державі Україна в особі Міністерства внутрішніх справ України та Головному управлінню Національної гвардії України в реалізації повноважень щодо управління обєктом державної власності - жилим приміщенням, чим порушують їхні законні інтереси та права військовослужбовця Національної гвардії України прапорщика [PERSON] і членів його родини на житлове приміщення. В судовому засіданні представник прокурора Івлєва В.М., представник МВС України та ГУ НГ України [PERSON] а також представник ГУ НГ України [PERSON] підтримали в повному обсязі заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються. Треті особи на стороні позивача [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в суді також підтримали в повному обсязі заявлені прокурором позовні вимоги. Підтвердили той факт, що вони не змогли вселитися в спірну квартиру на підставі ордеру, оскільки вона була зайнята іншими особами. Відповідач [PERSON], який в суді також здійснює повноваження представника відповідачів [PERSON] та [PERSON] за довіреністю, в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Заперечення обґрунтував тим, що відповідачка [PERSON] є власником квартири № 25 в будинку № 9 секція 1 по вул. Донецьке шосе в м. Дніпропетровську, яку вона набула у власність на законних підставах. В цій квартирі остання зареєстрована разом з двома малолітніми дітьми та фактично мешкає вже протягом тривалого часу, сплачує комунальні послуги, є членом ОСББ «Січеслав». Заперечує той факт, що квартира, яку займає [PERSON] і яка знаходить в першій секції будинку, та квартира, яку зазначає прокурор в своєму позові, яка знаходиться в будинку № 9 без зазначення секції, є одним і тим самим обєктом нерухомості. Стверджує, що будь які підстави для витребування квартири [PERSON] на користь позивача та її виселення відсутні. Відповідачка [PERSON] їм не відома. Також стверджує, що він особисто та відповідачка [PERSON] в спірній квартирі не мешкають. Представник Органу опіки та піклування [PERSON] в суді заперечив проти задоволення позовних вимог, оскільки у разі виселення відповідачки [PERSON] будуть порушені права її дітей на житло. Просить суд ухвалити рішення по справі з урахуванням інтересів дітей. Представник ОСББ «Січеслав» [PERSON] просить суд ухвалити рішення по справі згідно вимог закону. Підтвердив той факт, що [PERSON] та [PERSON] в спірній квартирі не мешкають. Решта учасників розгляду, належним чином та завчасно сповіщені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися. Третя особа ПП «Приватна фірма «Віктор-13» надала суду письмові заперечення проти задоволення позовних вимог прокурора в повному обсязі. Наполягають на тому, що підприємство є забудовником будинку № 9 (секція 1) по вул. Донецьке шосе в м. Дніпропетровську і мало виключне право на продаж квартир в секції. Фактично обґрунтовують неправомірність визнання права власності на квартиру за рішенням суду, оскільки на час ухвалення рішення права обєкт нерухомості на той час не був ані збудованим, ані введеним в експлуатацію. Дніпропетровське міське управління юстиції також надало суду письмову заяву, за якою просить суд ухвалити рішення згідно вимог закону. За письмовими поясненнями наполягають на тому, що реєстрація права власності на спірну квартиру за МВС України проведена правомірно. Відповідачка [PERSON] про причини неявки суд не повідомила. За ухвалою суду справа розглянута за відсутності вказаних учасників судового розгляду. На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини: Рішенням Господарського суду м. Києва від 22 квітня 2005 року (т. 1 а.с. 83-87), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02 серпня 2005 року (т. 1 а.с. 88-90) та постановою Вищого господарського суду України від 01 лютого 2006 року (т. 1 а.с. 91-94) за Головним управлінням внутрішніх військ МВС України визнано право власності на сім квартир у будинку № 9 по вул. Донецьке шосе в м. Дніпропетровську, в тому числі і на квартиру № 25. 22 жовтня 2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно прийняте рішення № 707312 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (т. 2 а.с. 121) за яким вирішено провести державну реєстрацію права власності, форма власності: державна, на квартиру, що розташована в м. Дніпропетровську, Донецьке шосе[ADDRESS], за субєктом: Головним управлінням внутрішніх військ МВС України з відкриттям розділу Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на обєкт нерухомого майна. Судом досліджено Реєстраційну справу на вказану квартиру, яка окрім зазначеного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень містить також і [PERSON] з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, за яким відомості про вказане право власності внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 2 а.с. 122). При цьому, рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2012 року, яке набрало законної сили 03 листопада 2012 року (т. 1 а.с. 191-192), за [PERSON] було визнане право власності на квартиру № 25 в першій секції будинку № 9 по вул. Донецьке шосе в м. Дніпропетровську. З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т. 1 а.с. 136, 193) вбачається, що 19 жовтня 2013 року державним реєстратором прав на нерухоме майно прийняте рішення № 6985544 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за яким вирішено провести державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна, на квартиру, що розташована в м. Дніпропетровську, Донецьке шосе, будинок 9, секція 1, квартира 25, за субєктом: [PERSON]. [PERSON] надані копії свідоцтв про народження (т. 1 а.с. 189, т. 2 а.с. 72) та копія картки реєстрації особи (т. 2 а.с. 73), за яким остання на час розгляду справи в суді зареєстрована за адресою: [INFO], б. 9, секція 1, кв. 25, разом з дітьми: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Згідно копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна (т. 2 а.с. 5-6), в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно за параметром запиту: м. Дніпропетровськ, Донецьке шосе, б. 9, кв. 25, наявна актуальна інформація про державну реєстрацію права власності: - на квартиру [ADDRESS] за Головним управлінням внутрішніх військ МВС України; - на квартиру № 25 в секції 1 будинку № 9 по вул. Донецьке шосе в м. Дніпропетровську за [PERSON]. Суд враховує, що наявними в ЄДРПОУ відомостями (т. 1 а.с. 51-52) 31 липня 2014 року до реєстру внесено запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи - Головного управління внутрішніх військ МВС України. При цьому, суд враховує приписи п.п. 1 п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про національну гвардію України», за якими головний орган військового управління Національної гвардії України, органи військового управління оперативно-територіальних обєднань Національної гвардії України, військові частини і підрозділи з охорони важливих державних обєктів та спеціальних вантажів, військові частини з охорони та оборони важливих державних обєктів, військові частини і підрозділи з охорони дипломатичних представництв, консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних організацій в Україні, військові частини з охорони громадського порядку, підрозділи (загони) спеціального призначення, військові частини оперативного призначення, авіаційні військові частини, вищі навчальні заклади, навчальні військові частини (центри), бази, установи та заклади Національної гвардії України є правонаступниками відповідних органів військового управління, військових частин і підрозділів вищих навчальних закладів, навчальних військових частин, органів і підрозділів забезпечення, установ внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України без переоформлення актів на право постійного користування земельними ділянками та свідоцтв про право власності на нерухоме майно. Окрім цього, за п. 1 ст. 1 вказаного закону Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України, а за ч. 1 ст. 6 вказаного закону військово-політичне та адміністративне керівництво Національною гвардією України здійснює Міністр внутрішніх справ України. На підставі викладеного, Міністерство внутрішніх справ України та Головне управління Національної гвардії України є належними позивачами по справі. Суд також враховує той факт, що під час судового розгляду постало питання щодо першої секції будинку № 9 по вул. Донецьке шосе в м. Дніпропетровську та можливості того, що квартира [ADDRESS] та квартира № 25 в будинку № 9 (секція 1) по вул. Донецьке шосе в м. Дніпропетровську є різними обєктами нерухомості. Судом встановлено, що житловий будинок № 9 по вул. Донецьке шосе в м. Дніпропетровську літ. А-10 складається з трьох секцій, які вводилися в експлуатацію в різний час. Квартира № 25 розташована на десятому поверсі в першій секції. При цьому, номери квартир в секціях не дублюються і в зазначеному житловому будинку наявна лише одна квартира під № 25. Прокурором надано копію листа Головного архітектурно-планувального управління Дніпропетровської міської ради (т. 1 а.с. 151-152), за яким згідно з п. 1.6 Положення щодо адресації обєктів нерухомого майна у м. Дніпропетровську, затвердженого рішенням Дніпропетровської міської ради від 29 травня 2013 року № 42/35, адреса обєкта нерухомого майна є єдиною та унікальною (тобто не може дублюватися на території міста) і складається з типу (бульвар, вулиця, площа (майдан), провулок, проспект, тупик, узвіз, шосе тощо), найменування проїзду та номера будівлі (обєкта) у системі проїздів на території міста. Приміщення та квартири у будинках (будівлях) не можуть мати окремої адреси. Зважаючи на викладене, «секція» не може бути належним реквізитом адреси. Також позивачем надана копія розпорядження Дніпропетровського міського голови № 213р від 29 березня 2004 року (т. 1 а.с. 153, 154), яким житловому будинку в цілому Приватної фірми «Віктор» по Донецькому шосе надана адреса Донецьке шосе, 9. Сторонами не надавалися суду докази, на підтвердження того, що після цього першій секції вказаного житлового будинку надавалася інша окрема поштова адреса. При дослідженні технічних паспортів на квартиру № 25 в будинку № 9 (секція 1) по вул. Донецьке шосе в м. Дніпропетровську (т. 1 а.с. 194-195) та на квартиру [ADDRESS] (т. 2 а.с. 96-99) встановлено, що їх технічний опис є ідентичним. Наведені докази в своїй сукупності та взаємозвязку поза всяким розумним сумнівом доводять той факт, що квартира [ADDRESS], право власності на яку за Головним управлінням внутрішніх військ МВС України було визнане рішенням суду, та квартира № 25 в будинку № 9 (секція 1) по вул. Донецьке шосе в м. Дніпропетровську, право власності на яку за [PERSON] було визнане рішенням суду, є одним і тим самим обєктом нерухомості. Вирішуючи позовні вимоги в частині витребування квартири з володіння [PERSON] та її виселення з квартири, суд виходить з того, що правочин, за яким право власності на квартиру набула [PERSON], за часом вчинений пізніше, ніж правочин, за яким право власності на квартиру набув позивач, і такий правочин до цього часу не оспорений. Відповідачка [PERSON] на час розгляду справи в суді залишається зареєстрованим власником спірної квартири. Згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як передбачено ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. За ст. 150 цього ж Кодексу, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. При цьому суд враховує, розяснення, викладені у п. 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», за якими застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Виходи з того, що відповідачка [PERSON] є власником спірної квартири, право власності якої у встановленому законом порядку не оспорене, така квартира не може бути у неї витребувана з підстав, зазначених позивачем у позові, і [PERSON] не може бути з неї виселена, оскільки як власник квартири згідно ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 383 ЦК України, ст. 150 Житлового кодексу має право володіти, користуватися та розпоряджатися житлом на власний розсуд, використовувати його для власного проживання, проживання членів своєї сімї. Таке право відповідачки згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України є непорушним і вона не може бути протиправно його позбавлена або обмежена у його здійсненні. За таких обставин, позовні вимоги в наведеній частині задоволенню не підлягають. Вирішуючи позовні вимоги в частині витребування квартири з володіння [PERSON], [PERSON], [PERSON] та їх виселення з квартири, суд виходить з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що останні на час розгляду справи в суді мешкають в спірній квартирі або будь-яким іншим чином володіють нею. Оскільки позивачем не доведено порушення його прав [PERSON], [PERSON], [PERSON], останні не є належними відповідачами по справі і позовні вимоги до них в цій частині задоволенню не підлягають. Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання права [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на вселення в спірну квартиру на підставі ордеру, суд виходить з того, що 25 грудня 2014 року відповідно до рішення центральної житлово-побутової комісії Головного управління внутрішніх військ МВС України (т. 1 а.с. 79-82) та на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 17 грудня 2014 № 760, військовослужбовцю Національної гвардії України старшому прапорщику [PERSON] та його родині: дружині [PERSON], дітям: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], було видано ордер № [NUMBER] (т. 1 а.с. 8) на заселення ізольованої квартири за адресою: [ADDRESS]. Суд враховує, що прокурором у позовній заяві [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у якості третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги, зазначені помилково, оскільки за ч. 1 ст. 34 ЦПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення судового розгляду, пред'явивши позов до однієї чи обох сторін, натомість перелічені особи позов до жодної зі сторін не предявили. Прокурор в позові зазначає, що він звертається до суду в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України та Головного управління Національної гвардії України. Відповідне обґрунтування представництва інтересів саме держави в суді прокурором викладене в позовній заяві. Суд,

Outcome: dismissed