Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 19.05.2021 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 28.05.2021 року. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість. Позовну заяву мотивовано тим, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики від 19.03.2012р. №837 за котрим позивач передав у власність відповідачу грошові кошти, а відповідач зобов`язався повернути позивачу в строк до 20.03.2013 р. відповідні грошові кошти на суму 57500 доларів США. Однак [PERSON] у встановлений розпискою строк взяте на себе зобов`язання по поверненню позики не виконував і гроші в сумі 57500 доларів США позивачеві не повертав, що призвело до виникнення простроченої заборгованості. Позивач зазначає, що метою захисту своїх порушених прав, як позикодавця, [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення відповідної суми заборгованості. 23.12.2014 року Ужгородським міськрайонний судом Закарпатської області ухвалено рішення у цивільній справі , яким позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики було задоволено: стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму в розмірі 57500 дол. США, що еквівалентно 911375 грн., а також сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3654 грн., рішення набрало законної сили 09.04.2015 року. У позові зазначено, що рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.12.2014 року виконано частково. В договорі позики від 19.03.2012 року № 837 в п.1 йдеться про те, що позикодавець передав у власність позичальнику грошові кошти в розмірі 460000 грн., що на день підписання цього договору становить, за середнім курсом комерційних банків м. Ужгорода, 57500 дол. США. Таку ж суму грошових коштів без нарахування відсотків позичальник зобов`язується повернути позикодавцю, а у випадку зміни курсу національної одиниці України - гривні до дол. США- суму грошей еквівалентну 57500 дол. США. Також п.5 договору передбачено, що у разі якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми. Також вказаний вище договір був підкріплений іпотечним договором від 19.03.2012 р., в якому [PERSON] (іпотекодержатель) та [PERSON] (іпотекодавець - майновий поручитель) уклали договір про наступне: цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливають з договору позики від 19.03.2012 р. № 837 укладеного між [PERSON] та [PERSON] за умовами якого останній зобов`язаний в порядку та в строки передбачені договором позики сплатити іпотекодержателю грошові кошти в розмірі 460000 грн., що становить на день підписання договору 57500 дол. США. У позові зазначено, що в рахунок погашення заборгованості за рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 23.12.2014 року, у розмірі 915029,00 грн. відповідачем було передано в рахунок погашення боргу авто, яке було оцінене в 249973 грн., (момент зарахування коштів відповідачу 28.07.2016р), також з відповідача стягнуто в зв`язку з реалізацією автосервісу 524059,2 грн., (зарахування коштів відповідачу 31.07.2017р.) Відповідно в розрахунку індексу інфляції та трьох відсотків річних, ці суми враховано. Таким чином, станом на 12 вересня 2017 року загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 670 665,59 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 грудня 2017 року відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. 05.02.2018 року відповідачем [PERSON] було подано відзив на позов, згідно якого просить відмовити в задоволенні позову повністю, так як вважає позовні вимоги безпідставними. Відповідач зазначає, що в позовній заяві не вказано процесуальну участь [PERSON] .. Клопоче про застосування строків позовної давності, обґрунтовуючи тим, що договір позики укладено 19.03.2012 року. Згідно абзацу 2 пункту 1 Договору від 19.03.12 термін дії позичальник зобов`язується повернути позику до 20.03.2013 року. 19.03.2013 року до Договору позики 19.03.2012 року внесено зміни, якими передбачалося, що термін повернення позики до 20,03.2014 року. Відповідно до абзацу 2 пункту 7 договору позики від 19.03.2012 року, визначено, що під неповерненням грошей у визначений термін сторони розуміють прострочення сплати [PERSON] грошової суми згідно п. 1 цього договору більше трьох днів. Таким чином Позивач і Відповідач визначили, що прострочення по зобов`язанню по Договору позики 19.03.2012 починається з 23.03.2014 року. Пункт 5 Договору позики 19.03.2012 сторонами визначено було, що позичальник, у разі несвоєчасного повернення суми позики повинен сплатити інфляційні та 3%-річні. Зазначає, що позивач звернувся до суду 19.09.2017 року. Вказує, що згідно позовних вимог (позовна заява) позивач визначив період для стягнення річних з 23.12.14р. по дату звернення до суду, однак, на думку відповідача, строк позовної давності слід вважати з здійснення проплати зобов`язання, яке виникло з 23.03.2014 року. У відзиві відповідач зазначає, що не підлягає стягненню індекс інфляції по зобов`язанню, так як договір позики стосувався отримання іноземної валюти. Відповідач звертає увагу суду на те, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 18.09.2017 року по справі №308/9054/17 залишено без розгляду поданий 14.09.2017 року позов [PERSON] . В рамках справи №308/9054/17 [PERSON] звертався з аналогічними вимогами, що і в рамках даної справи, а саме: про стягнення заборгованості з [PERSON] , де також учасником в якості третьої особи виступала [PERSON] . В подальшому ухвалою суду по справі №308/9054/17 від 19.09.2017 року позов повернуто позивачу. Зазначає, що в разі аналогічного позову в рамках справи суд закриває провадження по справі в порядку ст.186 та 200 ЦПК України. Розпорядженням в.о. керівника апарату суду Е.С. Сочки №527 від 22.06.2018 року призначено повторний автоматизований перерозподіл матеріалів справи №308/9215/17, у зв`язку із неможливістю суддею Лемак О.В. виконання повноважень судді, що зумовлено довготривалим лікуванням, про що свідчить заява судді Лемак О.В.. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.06.2018 року дана справа визначена для розгляду судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Дергачова Н.В.. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.06.2018 року справу прийнято до свого провадження та призначено в судове засідання для розгляду по суті. Розпорядженням керівника апарату суду Е.С. Сочки №11 від 08.01.2019 року призначено повторний автоматизований перерозподіл матеріалів справи №308/9215/17, у зв`язку із закінченням п`ятирічного строку повноважень судді Ужгородського міськрайонного суду Дергачової Н.В.. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.10.2019 року дана справа визначена для розгляду судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В.. 01.10.2020 року позивачем [PERSON] було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог та зміну предмету позову. Зазначає, що подання позову про стягнення заборгованості в гривнях було пов`язано з процедурою та ступінню примусового виконання органом ДВС рішення суду від 23.12.2014 року, справа №308/4172/14-ц, яке виконувалося у гривневому еквіваленті виходячи із зафіксованої судом суми боргу. Позовні вимоги пов?язувалися з частковим виконанням боржником вказаного судового рішення, здійсненого у гривневому еквіваленті, а не в іноземній валюті. Однак такий підхід органом ДВС був невірний та був оскаржений позивачем у судовому порядку. Рішенням судів з вказаного приводу у справі №308/1811/18 була зафіксована позиція щодо необхідності проведення в даному випадку стягнення у іноземній валюті. Таким чином рішення у справі №308/4172/14-ц підлягає виконанню в іноземній валюті. Тому позовні вимоги в такому розмірі на даний час є неактуальними і потребують зменшення. Крім цього, оскільки судове рішення у справі №308/4172/14-ц на даний час залишається невиконаним [PERSON] з часу подання даного позову до суду минув значний час позивач вважає за необхідне змінити період стягнення з відповідача заборгованості, а саме з 22.09.2020 року. Позивач зазначає, що у виконавчому провадженні станом на 22.09.2020 року заборгованість [PERSON] перед стягувачем складає 21 784,62 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 22.09.2020 року становить 614 374,21 грн. Враховуючи наведене, та те, що рішення суду у справі №308/4172/14-ц про стягнення боргу за договором позики [PERSON] до цього часу не виконано в повному обсязі позивач [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість - три проценти річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 23.12.2014 року по 22.09.2020 року в сумі 6306 (шість тисяч триста шість) доларів США 60 центів. У судове засідання позивач [PERSON] не з?явився. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги, викладені в заяві про зменшення позовних вимог від 30.09.2020 року підтримує повністю та просить їх задовольнити. В задоволенні клопотання відповідача щодо застосування строку позовної давності просить відмовити, як безпідставне. При цьому звертає увагу, що зобов`язання відповідача перед [PERSON] до цього часу залишається невиконаним. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з?явився, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, клопотань про відкладення на адресу суду не надходило. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, клопотала про застосування строків позовної давності. Вказує, що позовна заява подана 19.09.2017 року, сторона не надає розрахунок та докази щодо періоду заборгованості за вказаний в позові період. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з?явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно, письмові пояснення щодо позову не подавала, тому суд вважає, що справу слід вирішити за їх відсутності за наявними матеріалами. Відповідно до частини першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цей принцип диспозитивності у цивільному судочинстві реалізується шляхом вільного використання та розпорядження такими процесуальними правами, які, зокрема, впливають на виникнення, рух, розвиток і закінчення судового розгляду. Відповідно до пункту 2 частини другої, статті 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно положень ч.3 ст.49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. Враховуючи, що справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, позивачем було подана заява про зменшення розміру позовних вимог та зміну предмету позову до початку розгляду справи по суті, суд приймає до розгляду уточнену позовну заяву від 01.10.2020 року та розглядає справу в межах викладених у ній позовних вимог. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, між [PERSON] , [INFO] , (позикодавець) та [PERSON] , [INFO] , (позичальник) 19 березня 2012 року було укладено договір позики, згідно якого позикодавець передав у власність позичальникові, а позичальник прийняв від нього у власність строком до 20 березня 2013 року грошові кошти в розмірі 460 000,00 (чотириста шістдесят тисяч) гривень, що на день підписання цього договору за середнім курсом комерційних банків м.Ужгорода становить 57 500,00 (п`ятдесят сім тисяч п`ятсот) доларів США. Таку ж саму суму грошових коштів без нарахування відсотків позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві до 20 березня 2013 року. У випадку зміни курсу національної одиниці України - гривні до долара США, позичальник зобов`язується повернути позикодавцю суму грошей еквівалентну 57 500,00 (п`ятдесят семи тисячам п`ятисот) доларам США. Згідно п.2 Договору позики позичальник зобов`язується повернути позикодавцю одержані у позику грошові кошти у порядку та умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п.5 Договору позики у разі, якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 (три) відсотки річних від простроченої суми. Згідно п.7 Договору позики під неповерненням грошей у визначений термін сторони розуміють прострочення сплати [PERSON] грошової суми згідно п.1 цього договору більше трьох днів. Згідно п.14 Договору позики за згодою сторін зміни і доповнення до цього договору вносяться шляхом укладення додаткового договору, посвідченого нотаріально. 19 березня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про внесення змін до договору позики, згідно якого п.1 договору позики укладеного між сторонами викладено в новій редакції, а саме встановлено строк позики до 20 березня 2014 року. Всі інші умови договору позики залишені незмінними. 19 березня 2012 року між [PERSON] (Іпотекодержатель) та [PERSON] (Іпотекодавець) було укладено іпотечний договір, згідно якого цей договір забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що випливають із договору позики, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Єгер Н.Д. 19.03.2012 року за реєстровим №837, укладеного між Іпотекодержателем та боржником [PERSON] . Відповідно до п.1.2 Іпотекодавець з метою забезпечення виконання зобов`язання передає, а Іпотекодержатель приймає в іпотеку земельну ділянку загальною площею 0,0685 га (кадастровий номер 2124886301:02:015:0243, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд) та об`єкт незавершеного будівництва - житловий будинок готовністю 62%, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.12.2014 року, справа №308/4172/14-ц було задоволено позов [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму в розмірі 57500 (п`ятдесят сім тисяч п`ятсот) дол. США, що еквівалентно 911375 (дев`ятсот одинадцять тисяч триста сімдесят п`ять) грн. 00коп., а також сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3654 (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) грн. 21 квітня 2015 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області видано виконавчий лист №308/4172/14-ц на виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду від 23 грудня 2014 року про стягнення з [PERSON] на його користь суми в розмірі 57 500 доларів США, що еквівалентно 911 375 грн, а також судового збору в розмірі 3 754 грн. Вказаний виконавчий лист стягувачем 05 травня 2015 року поданий до Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області. Позивачем було оскаржено постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, розпочатого на підставі виконавчого листа № 308/4172/14-ц, виданого Ужгородським міськрайонним судом. Згідно постанови Верховного Суду від 01.07.2020 року у справі № 308/1811/18 (провадження № 61-4597св19), за скаргою [PERSON] на дії державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ У Закарпатській області Плиска А. С. про визнання незаконною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, зазначив, що твердження державного виконавця про стягнення заборгованості в національній валюті є помилковими і в даному випадку стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження було скасовано. Згідно довідки, виданої Ужгородським міським відділом ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) від 22.09.2020 року на користь стягувача заборгованість погашалася наступним чином: 1. Передача стягувачу майна в рахунок погашення суми боргу вартістю 249973,00 гри., що станом на 28.07.2016 року складає 10073,33 доларів США; 2. Перерахування стягувачу 524059,20 грн., що станом на 08.08.2017 року складає 20324,35 доларів США; 3. Перерахування стягувачу 140996,80 грн., що станом на 29.11.2017 року складає 5247,02 доларів США,; 4. Перерахування стягувачу 410,40 грн., що станом на 23.12.2019 року складає 17,62 доларів США; 5. Перерахування стягувану 601,20 грн., що станом на 28.04.2020 року складає 22,18 доларів США; 6, Перерахування стягувану 868,50 грн., що станом на 17.09.2020 року складає 30,88 доларів США. Тобто, на користь стягувана погашена сума боргу у розмірі 35715,38 доларів США. Заборгованість боржника перед стягувачем станом на 22.09.2020 року складає 21784,62 доларів США (що станом на 22.09.2020 року складає 614 374,21 грн.) та 3654,00 грн.. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як передбачено ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За правилами ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як визначено ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін). Зобов`язання, строк ( термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19). Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку трьох процентів річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні (а не її еквівалент у національній валюті України. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.). Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України - належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Три проценти річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Аналогічна позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року справа № 373/2054/16-ц. У заяві про зменшення розміру позовних вимог від 01.10.2020 року позивач дає розрахунок 3% річних за період з 23.12.2014 року по 22.09.2020 року, яка в загальному розмірі становить 6306,6 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 22.09.2020 року (28,2022 грн. за 1 долар США) складає 177859,99 грн., зокрема: з 23.12.2014 року по 27.07.2016 року становить 2745,82 доларів США (57500x851 день х3:100:365); з 28.07.2016 року по 07.08.2017 року становить 1461,78 доларів США (47426,67х375днів х3:100:365); з 08.08.2017 року по 28.11.2017 року становить 251,71 доларів США (27102,32x113 днів хЗ: 100:365); з 29.11.2017 року по 22.12.2019 року становить 1354 доларів США (21855,3х754дні хЗ: 100:365); з 23.12.2019 року по 27.04.2020 року становить 227,94 доларів США (21837,68х127днів х3:100:365); з 28.04.2020 року по 16.09.2020 року становить 254,61 доларів США (21815,5х142дні х3:100:365); з 17.09.2020 року по 22.09.2020 року становить 10,74 доларів СІЛА (21784,62х6днів х3:100:365). Відповідачем [PERSON] та його представником адвокатом Орбан Н.Л. неодноразово було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, а саме при поданні відзиву на позовну заяву, та при поданні заяв від 01.10.2019 року та 08.12.2020 року. Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення трьох процентів річних виникає за весь час прострочення з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Отже, враховуючи те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19). Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що відповідач не виконав свого грошового зобов`язання, розмір якого підтверджено судовим рішенням, яке набрало законної сили, суд приходить до висновку, що положення статті 625 ЦК України в даній справі можуть бути застосовані з урахуванням позовної давності за три роки, що передували зверненню позивача до суду з даним позовом. 19 вересня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, який датований 12.09.2017 р., в якому просив стягнути з відповідача інфляційні витрати та 3% річних за період з 23.12.2014 року по 12.19.2017 року на суму 670 665,59 грн. 01.10.2020 року позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача 3% річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 23.12.2014 року до 22.09.2020 року в сумі 6306 доларів США 60 центів. Суд приходить до висновку, що стягненню підлягає 3% річних за прострочення грошового зобов`язання в період часу з 23.12.2014 року до 22.09.2020 року, тобто до моменту звернення позивача до суду з даним позовом трирічний строк звернення не пропущено. Стягнення 3% річних від заборгованості за вказаний період відбувається в межах трирічного строку позовної давності. Кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення - з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Доказів усунення відповідачем грошового зобов`язання станом на 22.09.2020 року суду не надано. Судом встановлено, що з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість, виражену у формі грошового зобов`язання, яке на момент подання позову та розгляду даної справи є невиконаним в повному обсязі. ВП ВС 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц відступила від висновків ВСУ, викладених у постанові № 6-2759цс15 та визначила, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його невиконання та приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Щодо застосування до позовних вимог строку позовної давності, про що заявлено відповідачем, суд виходить з наступних міркувань. До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (с. 257 ЦК України). Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто, таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення і до моменту його усунення, і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову (постанова ВП ВС від 08.11.2019 № 127/15672/16-ц). Враховуючи те, що позов до суду позивачем поданий 19.09.2017 року, а до розрахунку взятий період з 23.12.2014 року, то відсутні підстави вважати, що позивачем позов пред`явлений з пропуском строку позовної давності. Врахування позивачем додаткового періоду з 12.09.2017 до 22.09.2020 у заяві про зменшення позовних вимог також не є порушенням строку позовної давності, оскільки відповідно ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до суду. На підставі викладено, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних за прострочення грошового зобов`язання, є обґрунтованими. При здійсненні розрахунку суми заборгованості суд бере до уваги суму заборгованості, встановлену рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.12.2014 року, справа №308/4172/14-ц, в розмірі 57500,00 доларів США та відомості про погашення заборгованості, які містяться в довідці, виданій Ужгородським міським відділом ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) від 22.09.2020 року. При здійсненні розрахунку використовувався калькулятор 3% річних (https://calc.sitebuy.pro/). За період з 23.12.2014 року по 27.07.2016 року - 57 500,00 х 3 х 583 / 100/ 365 = 2755,27 доларів США За період з 28.07.2016 року по 07.08.2017 року - 47 426,67х 3 х 376 / 100 / 365 = 1465.68 доларів США За період з 08.08.2017 р. по 19.09.2017 року - 27102.32 х 3 х 43/ 100 / 365 = 95.79 доларів США За період з 29.11.2017 року по 22.12.2019 року становить 1354 доларів США (21855,3х754дні хЗ: 100:365); За період з 23.12.2019 року по 27.04.2020 року становить 227,94 доларів США (21837,68х127днів х3:100:365); За період з 28.04.2020 року по 16.09.2020 року становить 254,61 доларів США (21815,5х142дні х3:100:365); За період з 17.09.2020 року по 22.09.2020 року становить 10,74 доларів СІЛА (21784,62х6днів х3:100:365). Загальний розмір 3 % за період з 23.12.2014 року до 22.09.2020 року становить 6306,6 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 22.09.2020 року (28,2022 грн. за 1 долар США) складає 177859,99 грн.. Таким чином суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за прострочення грошового зобов`язання за період з 23.12.2014 року до 22.09.2020 року в сумі 6306,6 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 22.09.2020 року (28,2022 грн. за 1 долар США) складає 177859,99 грн.. Викладені у відзиві на позовну заяву доводи відповідача про необхідність закриття провадження у справі у зв`язку із тим, що позивач звертався до суду з аналогічним позовом та ухвалою суду по справі №308/9054/17 від 19.09.2017 року позов повернуто позивачу, на думку суду, є безпідставними. Відповідно до положень п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Ухвала про повернення позовної заяви не належить до переліку судових рішень, передбачених п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України та відповідно до положень ч.7 ст.185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви, а тому суд приходить до висновку, що відсутні підстави для закриття провадження у справі. Позивачем були понесені судові витрати із сплати судового збору в сумі 6706,65 грн., і відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 1778,60 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved