Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

В лютому 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], [INFO] року на садовий будинок, що розташований в Садовому товаристві «Ренет» на ділянці [ADDRESS] Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Позивачка [PERSON] надала суду заяву в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області у судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просив розглянути справу без представнику селищної ради. Представник третьої особи Садівничого товариства «Ренет» у судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просив розглядати справу без їх участі. Представник Реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції в Дніпропетровській області у судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просив розглядати справу без їх участі. Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] року помер чоловік позивачки [PERSON], що підтверджується актовим записом № 66 від [INFO] року Виконавчого комітету Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області в свідоцтві про смерть серії [NUMBER] виданому [INFO] року (а.с.28). Заповіту спадкодавець не складав. Після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку та садовий будинок, що розташовані в Садовому товаристві «Ренет» на ділянці [ADDRESS] Дніпропетровського району Дніпропетровської області. На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] єдиним спадкоємцем є [PERSON], яка у встановлений законом строк, звернулася до державного нотаріуса Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Так, 14 березня 2014 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,0524 га в межах та згідно з планом, призначеної для ведення садівництва, розташованої за адресою: Дніпропетровська область Дніпропетровський район Ювілейна селищна рада [ADDRESS] що належала спадкодавцеві на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯК № 327208, виданого відділом Держкомзему у Дніпропетровському районі 10 квітня 2012 року, на підставі рішення виконкому Ювілейної селищної ради № 72 від 21 травня 1997 року і зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 122140001003222 (а.с.13). Але, у зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на садовий будинок, державним нотаріусом було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадковий садовий будинок та рекомендовано звернутися до суду. Судом встановлено, що ще в 1989 році [PERSON] самовільно збудував садовий будинок, що розташований в Садовому товаристві «Ренет» на ділянці [ADDRESS] Дніпропетровського району Дніпропетровської області. 25 липня 2013 року [PERSON] отримав Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, яку було зареєстровано в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області 25 липня 2013 року (а.с.26). Самовільне будівництво садового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: Дніпропетровський район Ювілейна селищна рада, [ADDRESS] жодним чином не порушує права інших осіб. З роз'яснень наданих державною архітектурно-будівельною інспекцією України в Листі № 40-12-2409 від 01.09.2011 року «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 05.08.1992 року» вбачається, що 05.08.1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва Постановою КМУ від 05.08.1992 року № 449, тобто до 05.08.1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та ЦК України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05.08.1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. Крім того, з листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України № 40-19-5376 від 30.07.2012 року «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів» видно, що документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. На теперішній час є чинним Порядок прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затверджений Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 року № 91, в редакції від 13.06.2012 року. Згідно з п.1.1, п.3.1 Порядку передбачається прийняття в експлуатацію усіх закінчених будівництвом об'єктів, збудованих до 31.12.2009 року без дозволу на виконання будівельних робіт, заяви про прийняття в експлуатацію яких подано до 31.12.2012 року, за винятком закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них. За приписами абзацу 2 п.3.1 Порядку документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Таким чином, на час будівництва та завершення будівництва садового будинку (згідно Технічного паспорту - 1989 року), що є предметом спору, реєстрація права власності на нього не вимагалась. В свою чергу, в листі ВССУ № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» викладено наступну правову позицію: «Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку передбаченому цим Законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення». Крім того, у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. За життя спадкодавець не зареєстрував належне йому право власності на спірний садовий будинок, зв'язку з чим позивачка не має можливості скористатися належним їй правом на отримання спадщини. Відповідно до ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Не зважаючи на те, що ніхто не оспорює спадкове право позивачки, вона не має можливості оформити свої спадкові права, оскільки спадкодавцем [PERSON] за життя не оформлено правовстановлюючий документ на спадковий садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.08р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO] року, право власності на садовий будинок, що розташований в Садовому товаристві «Ренет» на ділянці [ADDRESS] Дніпропетровського району Дніпропетровської області. На підставі викладеного,

Outcome: approved