Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-27 00:00:00

В липні 2015 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить суд усунути перешкоди в користуванні належним їй на праві приватної власності житловим будинком за адресою: [ADDRESS], виселити відповідачів з даного житлового будинку, заборонити перебувати в ньому та стягнути сплачений судовий збір. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 03.07.2015 року за нею, в порядку спадкування за законом, визнано право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. Позивач зазначає, що враховуючи той факт, що відповідачі ніколи не були членами її родини та відсутність письмових доказів в підтвердження правових підстав, які б надавали їм законне право для постійного та безстрокового проживання в ньому, останні підлягають безумовному виселенню. Дана обставина і стала підставою для звернення позивача до суду з вказаним цивільним позовом. В судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду письмове клопотання про розгляд справи без її участі, заявлені уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Під час розгляду справи відповідач [PERSON] та її представник заявлений цивільний позов не визнали, наполягали на відмові в його задоволенні, мотивуючи тим що з позивачем у них склались відносини найму житла, а тому дані відносини повинні регулюватись ст.ст.168,169 ЖК Української РСР. В судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з'явились, належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Прилуцької районної державної адміністрації в судове засідання також не з'явився, подав письмове клопотання про розгляд справи без участі представника, стосовно вирішення спору покладаються на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законодавством. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира. Права власника житлового будинку визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. З матеріалів справи встановлено та сторонами не оспорюється, що відповідно до рішення Прилуцького міськрайонного суду від 03.07.2015 року за позивачем, в порядку спадкування за законом, визнано право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с.34-36). 17.05.2013 року позивач [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 8200 грн як плату за будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS]. Іншу частину коштів у розмірі 8200 грн [PERSON] зобов'язувалась передати після оформлення права власності на вказаний житловий будинок (а.с.23). Таким чином вселення відповідачів у даний будинок відбулось саме із згоди позивача. Відповідно довідки № 213 від 21.07.2015 року, виданої виконкомом Обичівської сільської ради Прилуцького району вбачається, що житловий будинок по [ADDRESS], на час придбання відповідачем [PERSON] перебував у занедбаному стані. Протягом 2015 року сім'єю [PERSON] в даному будинку було проведено капітальний ремонт та витрачено на ремонтні роботи 7000 грн (а.с.22). Із зазначеного слідує, що матеріали справи не містять достовірних даних про те, що відповідачі є членами сім'ї позивача [PERSON] Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, що не виключає можливості надання власниками майна дозволу на проживання в належній на праві власності квартирі (будинку) інших осіб без укладення договору найму житла та без сплати будь-яких платежів. В той же час, в судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідачі вселилися у вказаний будинок зі згоди власника житла, що вбачається як із позовної заяви так і позицій самих сторін. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що між сторонами склались відносини найму останніми житла. Розірвання договору найму жилого приміщення за вимогою наймодавця та виселення наймача в разі припинення договору найму жилого приміщення регулюються положеннями ст.ст. 168, 169 ЖК України. Відповідно до вказаних норм, дострокове розірвання договору найму жилого приміщення з ініціативи наймодавця можливе лише за згодою наймача. Договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім'ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці. У разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивач, як власник будинку [ADDRESS] за три місяці повідомляла про розірвання договору та вказувала на необхідність звільнення будинку, зважаючи на необхідність проживання у вказаному будинку її та сім'ї останньої. Крім того, відповідачем надано письмові докази щодо внесення завдатку, в рахунок майбутнього укладення договору купівлі-продажу даного житлового будинку (а.с.14). За таких обставин суд вважає, що в судовому засіданні не знайшли своє підтвердження ті обставини , на які як на підставу позовних вимог посилається позивач, а тому у задоволенні вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON] та [PERSON], третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - органу опіки та піклування Прилуцької районної державної адміністрації про усунення перешкод у здійсненні права власності та виселення з жилого приміщення слід відмовити.

Outcome: dismissed