Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~В листопаді 2019 року позивач звернувся до суду із позовом до Каравелівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області про визнання за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , та в порядку спадкування за законом на земельну ділянку, площею 5,77 га, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Каравелівської (раніше Коларівської) селищної ради Вітовського району Миколаївської області. \~ \~ \~ \~В обґрунтування своїх вимог вказував, що після смерті матері [PERSON] відкрилася спадщина на вказане нерухоме майно. Однак оформити спадщину він не взмозі через ряд обставин: непідтвердження прийняття спадщини та непідтвердження родинних відносин, відсутність належних правовстановлюючих документів. Вказував, що є єдиним спадкоємцем після її смерті і прийняв спадщину, оскільки постійно проживав з нею на час смерті хоча і без реєстрації, а правовстановлюючий документ про право власності на квартиру був втрачений за невідомих обставин. Відсутність документів, які б підтверджували родинні відносини пояснив тим, що мати його після другого шлюбу змінила своє прізвище із [PERSON] на [PERSON] , але свідоцтва про шлюб не збереглося. Тому просив встановити юридичні факти родинних відносин між ним і матір`ю, його постійного проживання зі спадкодавицею на час відкриття спадщини, а також просив визнати право власності на спадкове майно. Відповідно до постанови ЦВК України від 11 жовтня 2019 року № 1920 Про перші вибори депутатів сільских селищних громад і відповідних сільських, селищних, міських голів 22грудня 2019 року Коларівська (Каравелівська) сільська рада Вітовського району (селища Каравелове, Капустине, Зайчівське, села Добра Надія, Ясна Поляна) увійшла до складу Мішково-Погорілівської об`єднаної територіальної громади Вітовського району Миколаївської області, тому вона є правонаступником первісного відповідача в цій справі. \~ \~ \~ \~В судове засіданні сторони не з`явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, надали заяву з проханням розглянути справ без їх участі, при цьому позивач в своїй заяві позовом підтримав та просив його задовольнити, а представник відповідача в заяві позов визнав та не заперечував проти його задоволення. \~ \~ \~ \~Суд, вважаючи можливим здійснити розгляд справи без участі сторін в підготовчому судовому засіданні відповідно до положень ст. 200 ЦПК України, дослідивши матеріали та докази справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. \~ \~ \~ \~ [INFO] померла [PERSON] , яка на час смерті проживала та була зареєстрована в селищі Каравелове Вітовського району (раніше [ADDRESS] . Слід відмітити, що постановою Верховної ради України № 13-VIII від 19 травня 2016 року Про перейменування окремих населених пунктів та районів Жовтневий район перейменовано на Вітовський, а розпорядженням голови Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області № 202-р від 06 червня 2016 року Жовтнева районна державна адміністрація перейменова у Вітовську районну державну адміністрацію. \~ \~ \~ \~Після її смерті відкрилася спадщина на нерухоме та рухоме майно, зокрема на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , та на земельні ділянки загальною площею 5,77 га, виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані в межах території Каравелівської (раніше Коларівської) селищної ради Вітовського району Миколаївської області. \~ \~ \~ \~Земельні ділянки належали їй відповідно до державного акту серії Р4 № 107041, виданого 27 червня 2002 року Жовтневою (тепер Вітовською) районною державною адміністрацією Миколаївської області, і мали площі 3,01 га та 2,76 га. Квартира їй належала на підставі свідоцтва про право власності від 30 січня 2007 року, виданого Коларівською селищною радою Жовтневого району Миколаївської області. Часом відкриття спадщини є день її смерті (ст. 1220 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (1218 ЦК України). Цивільний кодекс України передбачає два види спадкування: за законом і за заповітом (ст. 1217 ЦК України). Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Відповідно до ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. За свого життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 30 листопада 2009 року секретарем Коларівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, яким заповіла на випадок своєї смерті належну їй квартиру в с. Коларівка Жовтневого району (тепер с. Каравелове Вітовського району) Миколаївської області своєму сину [PERSON] . З врахуванням того, що заповітом було охопллено тільки спадкове майно у виді квартири, то все інше майно спадкодавиці спадкується за законом, зокрема і земельні ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 5,77 га. Закон вирізняє п`ять черг спадкоємців за законом, які виписані в ст.ст. 1261-1265 ЦК України. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1261 ЦК України до спадкоємців першої черги відносяться діти, дружина та батьки померлого. Позивач, вважаючи себе сином померлої [PERSON] і спадкоємцем за заповітом на квартиру та спадкоємцем першої черги за законом на інше майно звернувся до Вітовської державної нотаріальної контори Миколаївської області, за оформленням спадщини, але отримав письмове роз`яснення від 03 грудня 2019 року про неможливість її оформлення в такому порядку в цілому за ним особисто, оскільки пропустив строк і не прийняв спадщину, та не представив належним чином правовстановлюючі документи на спадщину. В зв`язку з цим він звернувся до суду із цією позовною заявою. В позовній заяві, як зазначено вище, він просив встановити юридичний факт родинних відносин, що він є сином померлої [PERSON] . Відповідно до паспорту позивача серії [NUMBER] , виданого 11 лютого 1998 року Жовтневим РВ УМВС України в Миколаївській області він має повне ім`я (ст. 28 ЦК України): [PERSON] , народився [INFO] в м. Миколаєві. Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого повторно Тернівською селищною радою Жовтневого району Миколаївської області 21 липня 2005 року, позивач [PERSON] народився [INFO] , а його батьками були: [PERSON] та [PERSON] ; місце народження - Миколаїв. Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між ними був розірваний, про що в книзі записів актів громадянського стану вчинено запис за № 96 від 10 квітня 1968 року. Після розірвання шлюбу прізвище у матері залишилося [PERSON] . Згідно з витягом із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 06 лютого 2020 року, наданого позивачем вже під час підготовчого провадження, 11 серпня 1970 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області був зареєстрований шлюб [PERSON] , після чого вона змінила своє прізвище на [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 21 березня 2019 року виконавчим комітетом Коларівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, вона [PERSON] , померла [INFO] . Таким чином документально підтверджуються родинні відносини, згідно з якими [PERSON] є сином померлого [PERSON] . Тому встановлення юридичного факту родинних відносин, заявлених позивачем в позовній заяві, немає необхідності, через що в задоволенні цієї вимоги слід відмовити. Крім того, перепоною в оформленні спадщини позивачем є непідтвердження ним факту прийняття спадщини. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи і про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). В ч. 1 ст. 315 цього ж Кодексу визначено які суд розглядає факти, що мають юридичне значення, але перелік не є вичерпний, що визначнео в ч. 2 цієї статті: у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З положень ст. 316 ЦПК України вбачається, що у разі справи про окреме провадження повинні розглядатися спільно в одному провадженні разом з позовними вимогами. Які стосуються визнання права власності на майно. Тобто позивачем правомірно заявлено до суду прохання встановити факт родинних відносин разом з вимогою визнати за ним право власності на спадкове майно. Відповідно до довідки Коларівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 24 жовтня 2019 року на день смерті [INFO] в квартирі з [PERSON] постійно проживав, хоча й не був зареєстрований, її син [PERSON] . В будинковій книзі також зазначено, що він проживав в квартирі по [ADDRESS] постійно без реєстрації. Таким чином із представлених документів вбачається, що позивач постійно проживав з померлою матір`ю на час її смерті, тобто підтверджено факт прийняття ним спадщини згідно з положеннями ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Інших спадкоємців першої черги за законом, крім позивача судом не встановлено. Крім того, перепоною в нотаріальному оформленні спадщини є втрата свідоцтва про право власності на квартиру. Але належність квартири померлій на час її смерті підтверджується довідкою від 04 лютого 2020 року, виданою комунальним підприємством Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації, відповідно до якої квартира за адресою: [ADDRESS] , належала [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності б/н від 30 січня 2007 року, виданого Коларівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області. Копія Державного акту на земельні ділянки, загальною площею 5,77 га, серії Р4 №107041, виданого 22 червня 2002 року Жовтневою районною державною адміністрацією Миколаївської області підтверджує належність землі померлій [PERSON] на час її смерті. Відповідно до ст. 131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельні ділянки переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ч.\~1\~ст.\~15\~та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що земельні ділянки та квартира за життя належали [PERSON] і після її смерті входять до складу спадщини після її смерті і в порядку спадкування, з врахування встановленого зазначеного факту прийняття спадщини, повинні відійти спадкоємцям, тобто позивачу в справі як єдиному спадкоємцю першої черги за законом та спадкоємцю за заповітом (на квартиру). Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, він не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на нерухомість в порядку спадкування. Враховуючи викладене,

Outcome: partial