Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

В квітні 2014 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з вказаним позо-вом та обґрунтовують його тим, що 23 квітня 2009 року на території Пакистану вони за-реєстрували шлюб. 13 січня 2011 року [PERSON] прилетів в Україну для того, щоб від-відати свою дружину [PERSON] . Однак посадові особи ОКПП «Київ» відмовили йому у перетинанні державного кордону України. В період часу з 13 січня 2011 року до 18 січня 2011 року він утримувався в залі очікування терміналу «Б» державного міжнародного аеро-порту «Бориспіль». 18 січня 2011 року посадові особи ОКПП «Київ» проставили в його пас-порті штамп про заборону в`їзду в Україну на 1 рік. Після цього він відлетів до Пакистану. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 жовтня 2011 року та поста-новою Київського апеляційного адміністративного суду від 1 березня 2012 року дії посадо-вих осіб ОКПП «Київ» визнані протиправними. У зв`язку з цими діями позивачі зазнали ви-трати на придбання авіаквитків в розмірі 10678 гривень 45 копійок, витрати на оплату право-вої допомоги, пов`язаної з пред`явленням адміністративного позову, в розмірі 3840 гривень, витрати, пов`язані з перекладом документів, в розмірі 929 гривень та витрати на пересилання довідки в розмірі 569 гривень. Розмір матеріальної шкоди становить 16016 гривень 45 копі-йок. Крім того, позивачі зазнали душевні переживання. У такий спосіб їм була заподіяна моральна шкода в розмірі 80000 гривень. З метою відновлення порушеного права вони про-сять суд стягнути з ОКПП «Київ» матеріальну шкоду в розмірі 16016 гривень 45 копійок та моральну шкоду в розмірі 80000 гривень. Протокольною ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 17 листопада 2014 року (а.с.134-135 т.1) управління Державної казначейської служби України Київської області залучено до участі у розгляді цивільної справи в якості співвідповідача. У судовому засіданні [PERSON] , [PERSON] та їх представник [PERSON] підтримують позов та просять суд задовольнити його. Представник військової частини №1492 Хужин К.А. не визнає позов та заперечує проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень він посилається на те, що рішення ОКПП «Київ» про відмову [PERSON] у перетинанні ним державного кордону України не скасовано. Тому це рішення є законним. Крім того, [PERSON] та [PERSON] пред`я-вили позов після закінчення строку позовної давності. З огляду на ці обставини представник військової частини № [NUMBER] [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позову. Представник Бориспільського управління Державної казначейської служби України Київської області Матяш О.І. не визнає позов та заперечує проти його задоволення. В об-грунтування своїх заперечень він посилається на те, що його довіритель не порушував право позивачів та не повинен відповідати за пред`явленими ними вимогами. Тому представник Бориспільського управління Державної казначейської служби України Київської області Ма-тяш О.І. просить суд відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення учасників цивільного процесу та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 23 квітня 2009 року на території Пакистану позивачі зареєстрували шлюб. Ця обставина підтверджується копією перекладу свідоцтва про реєстрацію шлюбу від 23 квітня 2009 року (а.с.161-162 т.1). В січні 2011 року [PERSON] мав намір відвідати свою дружину [PERSON] , яка проживає в Україні. З цією метою він придбав 2 авіаквитки (а.с.20-21, 22-23 т.1) сполучен-нями «Сайду-Шаріф Лахор» та «Лахор Бориспіль» вартістю 90250 пакистанських рупій (65500 + 24750). 13 січня 2011 року [PERSON] прилетів в Україну. Однак в той же день начальник 2-го відділу ОКПП «Київ» прийняв рішення (а.с.102-103 т.1) про відмову позивачу в пере-тинанні ним державного кордону України. У судовому засіданні представники сторін визнати те, що в період часу з 13 січня 2011 року до 18 січня 2011 року [PERSON] перебував в приміщенні залу очікування терміналу «Б» державного міжнародного аеропорту «Бориспіль» (а.с.5. т.2). На підставі ч.1 ст.61 ЦПК України ця обставина не підлягає доказуванню. 18 січня 2011 року посадові особи ОКПП «Київ» проставили в паспорті [PERSON] штамп про заборону в`їзду в Україну на 1 рік (а.с.104-105 т.1). Після цього він відлетів до Пакистану. Для того, щоб дістатись додому, [PERSON] додатково витратив грошові кошти в розмірі 24750 пакистанських рупій на придбання авіаквитка сполученням «Лахор Сайду-Шаріф» (а.с.24-25 т.1). Відповідно до ч.1 ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі не-законними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого само-врядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Встановлено, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 жов-тня 2011 року (а.с.15-17 т.1) та постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 1 березня 2012 року (а.с.18-19 т.1) дії посадових осіб ОКПП «Київ», які полягають у за-бороні в`їзду [PERSON] в Україну та проставленні в його паспорті штампу про заборону в`їзду в Україну, визнані протиправними. У зв`язку з протиправними діями посадових осіб ОКПП «Київ» Гуль Маджід не зміг в`їхати в Україну. У такий спосіб він був позбавлений того, на що розраховував при прид-банні авіаквитків. Крім того, позивач був вимушений додатково витратити грошові кошти для того, щоб дістатись додому. У такий спосіб [PERSON] була заподіяна матеріальна шкода, розмір якої дорівнює вартості придбаних авіаквитків. Так, загальна вартість авіаквитків становить 115000 пакистанських рупій (90250 + 24750). З довідки першого заступника голови НБУ №13-415/1041.3268 від 3 березня 2011 року (а.с.31) вбачається, що офіційний курс гривні до пакистанської рупії становив 9,2856 гривень за 100 пакистанських рупій. З огляду на ці обставини суд вважає, що з держави на користь [PERSON] належить стягнути матеріальну шкоду в розмірі 10678 гривень 44 копійок (115000 : 100 9,2856). В матеріалах цивільної справи міститься копія квитанції №131535 від 1 березня 2012 року (а.с.41 т.1), з якої вбачається, що [PERSON] та [PERSON] сплатили [PERSON] грошові кошти в розмірі 3840 гривень за надання правової допомоги, пов`язаної з пред`явленням адміністративного позову. Крім того, копією квитанції від 10 лютого 2011 року (а.с.27 т.1) підтверджується сплата грошових коштів в розмірі 569 гривень за пере-силання поштової кореспонденції [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч.3 цього Кодексу суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Встановлено, що згідно з п.1 ч.3 ст.87 КАС України витрати на правову допомогу від-носяться до судових витрат та не вважаються матеріальною шкодою. Відшкодування цих ви-трат здійснюється за правилами ст.94 цього Кодексу. Крім того, в змісті квитанції від 10 лютого 2011 року відсутні відомості про особу, яка сплатила грошові кошти. Підстави для того, щоб включати їх в склад матеріальної шкоди, відсутні. З огляду на ці обставини, суд вважає, що копія квитанції №131535 від 1 березня 2012 року та копія квитанції від 10 лютого 2011 року є неналежними доказами. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України позивач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що у зв`язку з протиправними діями посадових осіб ОКПП «Київ» [PERSON] зазнала витрат грошових коштів. Тому підстави для стягнення на її користь матеріальної шкоди відсутні. Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування мораль-ної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно з ч.3 цієї статті моральна шкода відшкодовується грішми. Розмір грошового від-шкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбав-лення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Встановлено, що у зв`язку з забороною в`їзду [PERSON] в Україну позивачі не змогли зустрітись. Вони зазнали душевні переживання. У такий спосіб їм була заподіяна моральна шкода. Крім того, протягом 5 днів [PERSON] утримувався в приміщенні залу очікування терміналу «Б» державного міжнародного аеропорту «Бориспіль». У зв`язку з цим він зазнав значні незручності та додаткові переживання. З огляду на глибину та тривалість переживань кожного позивача, враховуючи вимоги розумності і справедливості, розмір моральної шкоди, заподіяної [PERSON] , становить 5000 гривень, а [PERSON] , 2000 гривень. Суд вважає, що з метою відновлення порушеного права з держави на користь [PERSON] належить стягнути матеріальну шкоду в розмірі 5000 гривень, а на користь [PERSON] 2000 гривень. Підстави для стягнення моральної шкоди в більшому розмірі відсутні. Відповідно до ч.1 ст.217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання або вжити заходів для забезпечення його виконання, про що за-значає в рішенні. Згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №845 від 3 серпня 2011 року, місцеві органи казначейства здійснюють списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним осо-бам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Встановлено, що позивачам заподіяна шкода діями посадових осіб ОКПП «Київ». З ко-пії наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України №016 від 11 серпня 2003 року (а.с.111 т.1) та копії довідки з ЄДРПОУ серії АБ №475578 (а.с.112 т.1) вбачається, що дійсним найменуванням ОКПП «Київ» є військова частина № [NUMBER] , яка розташовується в м. Борисполі. З огляду на ці обставини суд вважає, що стягнення з держави на користь позивачів шкоди належить здійснювати шляхом списання Бориспільським управлінням Державної казначейської служби України Київської області грошових коштів з Державного бюджету України. Відповідно до ч.1 ст.256, ч.1 ст.257 ЦК України особа може звернутися до суду з вимо-гою про захист свого цивільного права або інтересу протягом трьох років. Згідно з ч.2, ч.3 ст.264 цього Кодексу позовна давність переривається у разі пред`яв-лення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності по-чинається заново. Встановлено, що раніше [PERSON] та [PERSON] пред`являли адміністративний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди до Окружного адміністративного суду м. Києва. Однак ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 1 липня 2013 року (ас.с.43) було відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі. Ці обставини свідчать про те, що строк позовної давності був перерваний, та перебіг цього строку розпо-чався заново. Тому суд критично оцінює посилання представника військової частини № [NUMBER] [PERSON] на те, що [PERSON] та [PERSON] пропустили строк позовної давності. Ця об-ставина не відповідає дійсності. Крім того, відповідно до ч.1, ч.3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судо-вого збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. Згідно з ч.1 ст.88 цього Кодексу стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд при-суджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до роз-міру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Встановлено, що [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 121 гривні 80 копійок. Крім того, вона витратила грошові кошти в розмірі 679 гривень (449 + 230) на переклад доку-ментів, приєднаних до позову. Ці обставини підтверджуються квитанціями (а.с.26, 36, 52 т.1). Вимоги, пред`явлені [PERSON] , задоволені на 2,08% (2000 : 96016,45 * 100%). З огляду на ці обставини суд вважає, що з держави на користь [PERSON] належить стягнути частину витрат на оплату судового збору в розмірі 2 гривень 53 копійок (121,8 * 2,08% : 100%) та витрат, пов`язаних з перекладом документів, в розмірі 14 гривень 12 копі-йок (679 * 2,08% : 100%).

Outcome: approved