Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що є спадкоємцями майна. З урахуванням заяв про зменшення розміру позовних вимог від 21.05.2013 р. (т.2, а.с.79) та від 17.10.2013 р. (т.2, а.с.99) просять суд визнати за ними право спільної сумісної власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS], та виділити частину майна в натурі. Покликаються на те, що [INFO] року помер їх дідусь - [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина. До спадкового майна, серед іншого, входить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є його сини: [PERSON] (відповідач) та [PERSON] (батько позивачів), який помер [INFO] р. Позивачі є спадкоємцями майна (1/2 частини зазначеного будинковолодіння) за правом представлення, в порядку ч.1 ст. 1266 ЦК України. Позивачі вчасно прийняли спадщину, однак в нотаріальному порядку не мають змоги отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ щодо будинковолодіння. За наведеного вище звернулися до суду з даним позовом, і просять визнати за ними право власності на 1/2 частину будинковолодіння по [ADDRESS]; та виділити цю частину майна в натурі. Також просять суд стягнути з відповідача понесені судові витрати. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та пояснили суду про обставини, що описані вище. Представник позивачів - адвокат Сидоренко М.П. підтримав позицію довірителів. На розгляд справи відповідач [PERSON] жодного разу не з'явився. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідач є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Крім того, на веб-сайті суду розміщується список справ, що призначені судом до розгляду, і така інформація є відкритою, загальнодоступною та зрозумілою; і при бажанні відповідач мав можливість отримати інформацію про дату і час розгляду справи. Від сторони не надходили заяви про про слухання справи без його участі. Судові повістки, що надсилалися на адресу відповідача, поверталися з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Або відповідач просив про відкладення розгляду справи, покликаючись на незадовільний стан здоров'я і додавав до заяви фотокопії документів, які належним чином не завірені, а тому суд не міг приймати їх як належні докази на підтвердження тих обставин, про які наголошував заявник. Проте в наступні судові засідання відповідач не з'являвся. До суду не були надані докази того, що відповідач перебуває в такому стані, що унеможливлює його особисту участь в судовому засіданні. Окрім того, відповідач мав змогу укласти угоду на представництво його інтересів в суді, і тоді в судовому засідання міг приймати участь представник відповідача; але відповідач такою нагодою не скористався. Позивачі наполягають на завершенні розгляду справи оскільки вважають, що поведінка відповідача є несумлінною, спрямована на затягування розгляду справи, оскільки постійні судові процеси тривають з 2009 року. Систематичне подання суду заяв про відкладення розгляду справи, а так само систематична неявка в судові засідання явно спрямована на затягування процесу, що призводить до порушення майнових прав позивачів. Судом приймається до уваги, що за положеннями частини 3 статті 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Зважаючи на таку поведінку відповідача суд дійшов висновку, що відповідач втратив інтерес до даного судового процесу. Тому суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості розгляду справи без участі сторони, яка не з'явилася. Суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості проведення заочного розгляду справи, проти чого не заперечує сторона позивачів. Суд вважає, що по справі є можливість ухвалити судове рішення на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] помер [INFO] року, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 07.05.2009 року (т.1, а.с.6). На час смерті на праві власності йому належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] що підтверджується копією свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 10.04.1989 року (т.1, а.с.7), та довідкою №604 від 31.05.2013 р. про перейменування вулиць (т.2, а.с. 177). [PERSON] та [PERSON] є синами [PERSON], що підтверджено копією запису акта про народження №4 від 03.02.1952 р. (т.1, а.с.8) та копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 07.04.1960 р. (т.2, а.с.132), а відповідно, і спадкоємцями першої черги за законом; та мають право на спадкування майна після смерті свого батька в рівних долях, по 1/2 частині, кожен. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За положеннями ст.ст. 1218, 1223 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO] р. (т.1, а.с.9) [PERSON] помер [INFO] року. Згідно частини 1 статті 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Позивачі є синами [PERSON] і, відповідно, внуками [PERSON], що підтверджено свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 05.02.1983 р. (т.1, а.с.10) та серії [NUMBER] від 29.08.1977 р. (т.1, а.с.11) і, відповідно, мають право на спадкування частки батька за правом представлення, в рівних долях, по 1/4 частці у спадковому майні після смерті дідуся, кожен (разом - 1/2 частина спадкового майна). Статтею 1269 ЦК України передбачено що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. [PERSON] та [PERSON] спадщину прийняли, про що свідчать подані заяви про прийняття ними спадщини від 08.05.2009 року (т.2, а.с. 121, 122). В судовому засіданні були оглянуті матеріали спадкової справи. Відповідно до вимог ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Єдиним способом оформити власність на успадковане майно є звернення за захистом свого права до суду. Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 (Глава 10) встановлено: 4.18. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Так, оригінал свідоцтва про право власності на домоволодіння у позивачів відсутній. З їх слів, відповідач надав нотаріусу копію даного документа, а доля оригіналу документа на даний час не відома. Можливо, вона є у відповідача, але він не надає її нотаріусу. Відповідно, нотаріус за відсутності оригіналу правовстановлюючого документа не має змоги вчинити нотаріальні дії. Відповідно до ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 1299 проголошує, що якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Єдиним способом оформити власність на успадковане майно є звернення за захистом свого права до суду. За таких обставин суд вважає, що право позивачів щодо оформлення спадкових прав порушене, а тому виправданим є їх звернення до суду. За кожним з позивачів слід визнати право власності на нерухоме майно (в порядку спадкування за законом за правом представлення) на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] Щодо виділу частки майна, то суд вважає, що ці вимоги підлягають до задоволення. Позивачі бажають виділити свою частку з майна, що перебуває в спільній частковій власності. Дядьковицька сільська рада Рівненського району Рівненської області не заперечує щодо розподілу будинковолодіння, про що був надісланий відповідний лист. Також представник органу місцевого самоврядування просив справу розглядати без їх участі. По справі була проведена судова інженерно-технічна експертиза, згідно до якої визначені варіанти розподілу будинку, господарських будівель та споруд (висновок № 8303-8304 судової інженерно-технічної експертизи від 16.05.2016 року). Суд зважає, що варіанти розподілу майна були визначені з урахуванням наявного майна станом на час розгляду справи, оскільки самочинно збудоване майно було знищене в результаті пожежі. Також враховується, що при складанні висновку експерт враховував норми будівельних норм та стандартів, а тому не міг запропонувати той варіант розподілу, який би суперечив діючому законодавству. За наведеного, на думку суду, наявна технічна можливість переобладнання будинку в окремі ізольовані квартири. Тим паче, що після постановлення судом першої інстанції рішення з даного спору в 2014 році (яке в послідуючому було скасоване на підставі ухвали ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.10.2014 року) між сторонами фактично склався порядок користування житловим приміщенням. Суд зважає на пропозицію позивачів та надані ними відповідні пояснення щодо варіантів розподілу майна; враховує, що відповідач має інше житло в м. Рівне, яким фактично користується, та дійшов до висновку про можливість розподілу будинку, господарських будівель та споруд. Позивачам слід виділити майно, що позначене синім кольором (в додатках до висновку експертизи, варіант № 1, перший співвласник), враховуючи усталений порядок користування майном. Позивачам слід виділити в натурі майно згідно до висновку № 8303-8304 судової інженерно-технічної експертизи від 16.05.2016 року, варіант розподілу І, перший співвласник (синій колір на схемі розподілу): кімнату 1-4 площею 19,6 квадратних метрів; коридор 1-5 площею 5,2 квадратних метрів; кімнату 1-6 площею 16,2 квадратних метрів; веранду а1 (коридор 1-8) площею 3,0 квадратних метрів; ганок (сходи а3); сарай (Б), що складає 52 % будинковолодіння; а вбиральню (літ. Д), огорожу (№1), ворота (2), питний колодязь (літ. Г) залишити у спільному користуванні. Відповідачеві слід виділити в натурі майно згідно до висновку № 8303-8304 судової інженерно-технічної експертизи від 16.05.2016 року, варіант розподілу І, другий співвласник (синій колір на схемі розподілу): коридор 1-1 площею 8,7 квадратних метрів; кухню 1-2 площею 18,3 квадратних метрів; кімнату 1-3 площею 14,2 квадратних метрів; веранду а (коридор 1-7) площею 4,2 квадратних метрів; погріб (Пг/А-1); ганок (сходи а2); сарай-гараж, літню кухню (В), що складає 48 % будинковолодіння; а вбиральню (літ. Д), огорожу (№1), ворота (2), питний колодязь (літ. Г) залишити у спільному користуванні. Такий варіант є прийнятним з точки зору користування будинковолодінням, відповідатиме інтересам сторін у справі та не порушуватиме їх справ. Позивачами були внесені грошові кошти на депозит суду з метою реалізації прав відповідача на отримання компенсації за нерівність часток (відхилення від ідеальної частки при розподілі майна) в сумі 3 521 (три тисячі п'ятсот двадцять одна) грн. 50 коп. Отже заявлені позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення, виходячи з положень ст.ст. 355, 361, ч.1 ст. 364, ст. 367 ЦК України. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 88 ЦПК України. [PERSON] поніс судові витрати в сумі 3 820 (три тисячі вісімсот двадцять) грн., а [PERSON] поніс судові витрати в сумі 4 306 (чотири тисячі триста шість) грн. 60 коп., на що є документальні підтвердження. І ці судові витрати повинні бути стягнуті з відповідача на користь позивачів.

Outcome: approved