Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

В липні 2015р. позивач КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів: [PERSON] (далі по тексту - відповідач 1), [PERSON] ( далі по тексту - відповідач 2), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 3), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 4), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 5), в якому просив суд: стягнути солідарно з відповідачів 1-5 на свою користь суму заборгованості за житлово-комунальні послуги 2637,29 грн.; інфляційні нарахування у розмірі 386,06 грн., 3,0 % річних в сумі 211,09 грн., а також понесені судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідачі 1-5 є наймачами квартири [ADDRESS], в якій зареєстровані і проживають та не в повному обсязі сплачують плату за комунальні послуги та послуги за утримання будинку. Так, за час проживання у вказаній квартирі відповідачам 1-5 надавались комунальні послуги, а саме холодне водопостачання, гаряче водопостачання, користування тепловою енергією, вивезення побутових відходів, водовідведення, газ, а також інші послуги з утримання будинку та прибудинкової території. До того ж відповідачі 1-5 щомісяця отримували від позивача рахунки на оплату квартирної плати та комунальних послуг, однак платежі здійснювали не регулярно, внаслідок чого утворився борг, який станом на липень 2014р. складає 2637,29 грн., оскільки відповідачі 1-5 у добровільному порядку борг не погашають, позивач вимушений був звернутися до суду за його примусовим стягненням, а також просив суд стягнути інфляційні втрати та 3,0 % річних. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просив суд позов задовольнити. Відповідачі 1, 2, проти позову заперечували, зазначаючи, що оплата комунальних послуг ними здійснювалась, в підтвердження чого надали суду копії платіжних документів; жодної звірки по проведених ними оплат за надані комунальні послуги проведено не було; виставлена заборгованість не відповідає дійсності. Крім того, заявили клопотання перед судом про застосування строків позовної давності, так як заборгованість позивачем виставлена з квітня 2011р., а з вищезазначеним позовом позивач звернувся до суду лише в липні 2015р. Відповідачі 3-5, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином; причину неявки суду не сповістили; з заявами про розгляд справи за їх відсутності чи оголошення перерви до суду не звертались. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів 1, 2, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. На підставі ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України плата за користування житлом /квартирна плата/ обчислюється виходячи із загальної площі квартири, а плата за комунальні послуги /водопостачання, газ, та інші послуги/ береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами у відповідності до кількості проживаючих в квартирі осіб. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 р. «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, відповідачі 1-5 є наймачами квартири [ADDRESS]. Із довідки Форми №3, складеної працівниками КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», вбачається, що відповідачі 1-5 проживають та зареєстровані в цій квартирі. Згідно із ч. 3 ст. 815 ЦК України, ч. 1 ст. 68 ЖК України, наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Якщо наймачами житла є кілька осіб, їхні обов'язки за договором найму житла є солідарними (ч. 3 ст. 816 ЦК України). Відповідно до розрахунку боргу по квартирній платі та платі за комунальні послуги, проведеним працівниками бухгалтерії позивача, заборгованість відповідачів 1-5 станом на липень 2014р. складає 3234,44 грн. та складається з 2637,29 грн. - основної суми боргу; інфляційні нарахування в розмірі 386,06 грн. та 3% річних від суми боргу в розмірі 211,09 грн. Згідно із п. 5) ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У відповідності з ч. 1 ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками та споживачами, а також їхні права та обов'язки визначено у Законі України «Про житлово-комунальні послуги». Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 цього Закону встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. Разом із тим, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Заперечуючи проти задоволення вищезазначених позовних вимог відповідачі 1, 2 надили в підтвердження належного виконання зі свого боку обов'язку по оплаті наданих житлово - комунальних послуг та витрати з утримання будинку і прибудинкової території квитанції. Крім того, звернулись до суду з усним клопотанням про застосування строків позовної давності до позовних вимог про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, інфляційних втрат, трьох відсотків річних. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Беручи до уваги те, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 травня 2015р. по справі № 761/12766/15-ц було відмовлено КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів суми заборгованості за житлово - комунальні послуги, суд приходить до висновку, що мало місце переривання строку позовної давності, при цьому судом враховано правові позиції, які містяться в постанові Верховного Суду України по справі № 6-214цс15 від 21 січня 2015р. Згідно зі ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовна давність щодо стягнення з відповідачів 1-5 заборгованості за житлово-комунальні, нарахування і сплата яких відбувається щомісяця, повинна обчислюватися з моменту настання строку сплати кожного платежу окремо. З огляду на викладене суд вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, тому вважає за можливе застосувати позовну давність до вимог позивача щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, інфляційних втрат та 3% річних саме за період з квітня 2011 р. по травень 2012р., оскільки стороною позивача в порушення положень ст. ст. 57-60 ЦПК України не було надано суду належних і допустимих доказів поважності причин пропуску строку. Вказані обставини свідчать про те, що перебіг позовної давності повинен відраховуватися саме з травня 2012р. Однак, як вбачається із наданих суду представником позивача розрахунків заборгованості за житлово - комунальні послуги за період з квітня 2011р. по липень 2014р., вони мають розбіжність із проведеними з боку відповідачів 1-5 оплат вищезазначених послуг. Ухвала суду щодо проведення взаємозвірки між позивачем та відповідачами 1-5 по оплаті вищезазначених послуг виконана не була; доказів, які б свідчили, яка саме наявна у відповідачів 1-5 перед позивачем заборгованість і чи наявна вона взагалі, представником позивача суду надано не було, не було їх встановлено і під час розгляду справи в суді. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, так як представником позивача не доведено та не надано належних доказів у підтвердження наявної з боку відповідачів 1-5 перед позивачем заборгованості за комунальні послуги та плату за утримання будинку та прибудинкової території, а тому не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed