Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

В липні 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначивши, що 04.06.2013 року між ним та відповідачем була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості відповідно до якої відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Вказував, що підписана відповідачем Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт та анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, являє собою кредитний договір. Посилаючись на порушення боржником умов повернення кредиту, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість в сумі 13 140,41 грн., яка станом на 11.05.2016 року складається із заборгованості: за кредитом - 5 322,09 грн., за процентами по користуванню кредитом - 2 627,31 грн., за пенею та комісією - 4 044,72 грн., а також штрафи відповідно до Генеральної угоди в розмірі 1 146,29 грн., а також стягнути 1 378 грн. судових витрат. В судове засідання представник позивача не з'явилась, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі в якій не заперечував щодо винесення по справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про місце та час розгляду справи повідомлялась належним чином, тому суд вважає за можливе провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 224 ЦПК України. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 04.06.2013 року між сторонами у справі укладено кредитний договір, шляхом підписання Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256, згідно умов якого відповідач отримав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.4, 5). Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Приписами ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч.1 ст.634 ЦК України). Згідно до п.2.2 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно ст.212, 611, 651 ЦК України при порушенні боржником строків погашення заборгованості, вказані в цій Генеральній угоді Умов та правил, більш ніж на 31-й день по обов'язкам, строк яких не наступив. Сторони узгодили, що строк повернення кредиту рахується 32-го дня з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту починаючи з 32-го дня порушення рахується простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 1 146, 29 грн. Пунктом 2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг (Умов) встановлено, що банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», з розрахунку 360 календарних днів на рік. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту. Згідно п. 2.1.1.5.5 Умов, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим договором (п. 2.1.1.12.11 Умов). З матеріалів справи вбачається, що станом на 11.05.2016 року перед відповідачем виникла прострочена заборгованість по договору в сумі 13 140,41 грн., яка складається із заборгованості: за кредитом - 5 322,09 грн., за процентами по користуванню кредитом - 2 627,31 грн., за пенею та комісією - 4 044,72 грн., а також штрафи відповідно до Генеральної угоди в розмірі 1 146,29 грн. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказів на підтвердження відсутності заборгованості перед банком, а також заперечень щодо розрахунку боргу відповідач суду не надала. З урахуванням наведених норм та з огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача заборгованості за кредитним зобов'язанням у повному обсягу. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто 1 378 грн. сплаченого судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved