Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

В липні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з ПАТ „ЧеЗаРа на свою користь середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 04.12.2015 року по 17.06.2016 року в сумі 14908 грн. 05 коп. та 1000 грн. моральної шкоди. Свої вимоги позивач обгрунтовувала тим, що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем та 30 квітня 2015 року була звільнена на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України (скорочення штату, чисельності працівників). В день звільнення відповідач, всупереч положенням трудового законодавства, не сплатив усі виплати, повязані зі звільненням. З цього приводу, позивач звертався до суду і рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 03.12.2015 року було стягнуто з ПАТ „ЧеЗаРа 2901 грн. 54 коп. заборгованості по заробітній платі, 13 085 грн. 92 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 500 грн. моральної шкоди. Зазначене рішення суду відповідачем виконано лише 17 червня 2016 року, а тому на підставі ст. 117 КЗпП України з відповідача належить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.12.2015 року по 17.06.2016 року. Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 04 жовтня 2016 року позов задоволено частково, стягнуто з ПАТ „ЧеЗаРа на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.12.2015 року по 17.06.2016 року в розмірі 11595 грн. 15 коп., із утриманням із вказаної суми податків та інших обов`язкових платежів на користь держави та також отриманої за вказаний період допомоги по безробіттю, 1000 грн. моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить змінити рішення суду першої інстанції, виключивши посилання суду на утримання із суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суми отриманої допомог по безробіттю. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Апелянт не погоджується із висновком суду в частині необхідності утримання із суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суми отриманої нею допомоги по безробіттю. Перевіряючи оскаржуване судове рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційним судом встановлено наступне. [PERSON] наказом №137к від 30 квітня 2015 року було звільнено з посади гальваніка 4 розряду ПАТ „Чернігівський завод радіоприладів на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 03 грудня 2015 року, яке набрало законної сили 11 січня 2016 року, стягнуто з ПАТ „ЧеЗаРа на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 2901 грн. 54 коп., середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 13085 грн. 92 коп., а також моральну шкоду в розмірі 500 грн., рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 1500 грн. звернуто до негайного виконання. Зазначене рішення суду ПАТ „ЧеЗаРа виконало в примусовому порядку через відділ державної виконавчої служби 17 червня 2016 року. Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні позивача з роботи з нею не було проведено виплату всіх належних при звільненні сум, остаточний розрахунок здійснено 17.06.2016 року, тому з відповідача на користь позивача належить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за 105 робочих днів із утриманням податків та інших обовязкових платежів та сум отриманої позивачем допомоги по безробіттю. З таким висновком суду першої інстанції частково не може погодитись апеляційний суд, оскільки він не відповідає вимогам чинного законодавства. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Проте ні зазначеними вище статтями, ні іншими нормами законодавства не передбачено врахування сум отриманої допомоги по безробіттю при обчисленні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Зазначені обставини, які є суттєвими для даної справи, не були належним чином досліджені судом першої інстанції, що призвело до помилкового вирішення питання щодо суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а тому оскаржуване рішення суду підлягає зміні. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати в сумі 606 грн. 32 коп. за розгляд справи в апеляційному порядку.

Outcome: approved