Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

В листопаді 2015 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до територіальної громади в особі Бердянської міської ради, третя особа: [PERSON], про встановлення факту проживання однією сімєю зі спадкодавцем та факту постійного проживання. В позові зазначає, що на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 06.04.1990 року її двоюрідній бабусі [PERSON] належали 2/5 частини житлового будинку №26 по вул. Мечникова в м. Бердянську. [PERSON] усе життя підтримувала дружні стосунки з [PERSON], яка вважала її онукою та інших родичів не мала. Десь в 2005 році, у звязку з постійними хворобами та у силу її похилого віку, [PERSON] стала потребувати стороннього догляду, лікування, харчування та утримання, тому [PERSON] почала проживати разом з нею у вищевказаному житловому будинку. Починаючи з 2005 року вони почали мешкати однією сім'єю, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки. [PERSON] здійснювала догляд за [PERSON] оскільки вона була інвалідом ІІ групи та постійно хворіла. 30.12.2012 року [PERSON] померла у віці 90 років. Поховання та інші ритуальні послуги були здійснені за кошт [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 2/5 частин вищевказаного житлового будинку. Інших спадкоємців вона не мала. 06.03.2013 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса [PERSON] з метою прийняти спадщину. Нотаріус, встановивши, що заповіт на позивача не складено, порекомендувала звернутись їй до суду оскільки у неї відсутні документи, що підтверджують родинні відносини з померлою та документи, що підтверджують її проживання з померлою однією сімєю не менше пяти років на час відкриття спадщини. Після відкриття спадщини [PERSON] фактично її прийняла, продовжує утримувати майно, сплачувати комунальні послуги. У вересні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сімєю зі спадкодавцем та факту постійного проживання. Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 13.10.2014 року її заява була задоволена. На підставі цього рішення [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину, задекларувала спадщину та сплатила податки. В 2015 році інший співвласник житлового будинку №26 по вул. Мечникова [PERSON], якій належить 3/5 частини будинку, та Бердянська міська рада подали апеляційні скарги на рішення суду від 13.10.2014 року. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 30.06.2015 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою [PERSON] було закрито через те, що доводи останньої щодо наявності у неї права на апеляційне оскарження рішення суду не знайшли свого підтвердження. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 13.10.2015 року апеляційну скаргу Бердянської міської ради задоволено, рішення Бердянського міськрайонного суду від 13.10.2014 року про встановлення факту проживання однією сімєю зі спадкодавцем та факту постійного проживання скасовано, [PERSON] розяснено, що вона має право подати позов на загальних підставах. Посилаючись на ст.ст. 15, 16, 29, 1264, 1268 ЦК України, ст.3 СК України, [PERSON] просить встановити факт її проживання однією сімєю зі спадкодавцем [PERSON] з 2005 року по день смерті 30.12.2012 року, тобто не менше як пять років до часу відкриття спадщини, встановити факт її постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] за адресою: вул. Мечнікова, 26, в м. Бердянську, Запорізької області, починаючи з 2005 року по час відкриття спадщини 30.12.2012 року. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] (а.с.27, 28) у судовому засіданні позов підтримали посилаючись на обставини викладені в ньому. Додатково суду пояснили, що позивач все життя знала [PERSON] як бабусю, яка була батьковою тіткою і виховувала його з дитинства. Усі родинні свята вони проводили разом. Коли в 2005 році [PERSON] почала себе гірше почувати, позивач переїхала до неї жити, але місце реєстрації не змінювала. [PERSON], хоча самостійно пересувалась, була інвалідом ІІ групи, похилого віку, погано бачила. Вони вели спільне господарство, робили спільні покупки. Позивач сплачувала комунальні послуги. Покупки робились за погодженням з [PERSON] В будинку зробили косметичний ремонт. Позивач є єдиним спадкоємцем. Звернувшись до нотаріуса [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії не отримували. Нотаріус усно пояснила, що необхідно звернутись до суду, що і було зроблено. У червні 2014 року батько звертався до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин, однак через те, що документи не збереглися у задоволенні заяви було відмовлено. Потім позивач звернулася до суду з заявою про встановлення даних фактів. Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 13.10.2014 року її заява була задоволена. На підставі цього рішення [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину. Але на теперішній час рішення Бердянського міськрайсуду від 13.10.2014 року скасовано оскільки до участі у справі не залучено Бердянську міську раду. До того ж 16.11.2015 року Бердянським міськрайсудом ухвалено рішення про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на 2/5 частки вказаного житлового будинку, яке зареєстровано за позивачем. Просять позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] міської ради - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала посилаючись на обставини викладені у письмових запереченнях (а.с.43-44, 87). Просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі оскільки факти не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] (а.с.59, 86) у судовому засіданні вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Суду пояснив, що [PERSON] не вважає, що рішення у цій справі може вплинути на її права або обовязки щодо однієї із сторін. В усіх позовах [PERSON] зазначає адресу мешкання [ADDRESS]. Відсутність постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, вважає підставою для відмови у задоволенні позову. Факт проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON], а також факт постійного проживання [PERSON] за адресою: вул. Мечнікова, 26, в м. Бердянську, не доведені, оскільки в паспорті позивача є відмітка про зареєстроване місце її проживання, а усі свідки колеги позивача чи її підлеглі. На теперішній час 2/5 частини будинку належать позивачу на праві власності, рішення Бердянського міськрайсуду від 16.11.2015 року не набрало законної сили та не виконано. Вважає що позов заявлено передчасно. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що працювала з померлою [PERSON] З 1959 року знає родину померлої. Остання часто знаходилась у [PERSON] оскільки вони підтримували родинні стосунки. У [PERSON] своїх дітей не було. Батько позивача в дитинстві мешкав у [PERSON] та ходив до школи. З 2005 року позивач почала мешкати з [PERSON] та її доглядати. [PERSON] приходила до матері позивача і просила щоб [PERSON] її доглядала. Стосунки між ними були як між рідними. Позивач називала [PERSON] бабуся, її батьки тьотя. [PERSON] з роботи йшла до [PERSON] Донька позивача мешкала разом з нею. Про те, що позивач мешкає з [PERSON] знає здебільшого з розмов з померлою. Сама у будинку №26 по вул. Мечнікова була декілька разів. Коли остання померла похованням займалася позивач. Свідок [PERSON] суду показав, що його родина мешкає по вул. Сєченова в м. Бердянську з 1972 року, це поряд з вул. Мечникова. Знає [PERSON] з пятнадцяти років. З 1999 року працював з позивачем в Бердянському РВ УМВС. [PERSON] хвастала, що її онука працює в міліції, заходила на роботу до [PERSON] У 2005 році вони з позивачем працювали в сусідніх кабінетах. Позивач часто зверталась до нього по допомогу. Оскільки у нього є власне авто, [PERSON] просила підвезти її з [PERSON] до дому на вул. Мечникова з покупками. Вони там жили у двох. Він бачив, що свята вони проводять разом, покупки роблять разом. Померла, в розмові, називала позивача онукою, а її батька племінником, у них були дуже близькі стосунки. З розмов знає, що донька позивача жила по вул. Димитрова та на той час навчалася в педагогічному університеті. [PERSON] була жвавою, однак в силу свого віку повністю себе обслуговувати не могла. Приготуванням їжі, прибиранням, пранням займалася позивач. [PERSON] померла наприкінці 2012 року, на прохання позивача він допомагав їй в підготовці похорон. Свідок [PERSON] суду показав, що мешкав по вул. Мечникова, 32. Знає добре позивача та [PERSON] Позивач допомагала останній, бачив її там дуже часто. Десь з 2007 року, три, чотири рази на тиждень бачив як позивач носила до дому [PERSON] продукти харчування. Чи постійно вона там мешкала він не знає. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що знайома з позивачем з 2000 року, разом працюють. Знає родину позивача. [PERSON] заходила на роботу до [PERSON], в розмові називала її онукою. Чула розмову про те, що [PERSON] просила [PERSON] доглядати її. Наприкінці 2005 року [PERSON] переїхала жити до [PERSON], новорічні свята зустрічали усі разом. Вона часто бувала у них у гостях. Повністю безпорадною [PERSON] не була, але позивач доглядала за нею, купала, вдягала, купувала ліки, доглядала за будинком та подвірям. Останній рік життя [PERSON] необхідно було в усьому допомагати. Коли вона померла швидку та міліцію викликала позивач. Свідок [PERSON] суду показала, що працювала разом з позивачем. [PERSON] також знає, вона часто приходила до [PERSON] на роботу. Оскільки у неї є власне авто, [PERSON] просила іноді підвезти [PERSON] на вул. Мечникова або на вул. Димитрова. Також допомагала позивачу підвезти продукти харчування або прання на вул. Мечникова, знала, що позивач мешкає там з [PERSON] [PERSON] на початку грудня казала що їй було погано. [PERSON] просила [PERSON] привезти нотаріуса, але їм порадили звернутись з цим питанням з початку року. Перед новим роком вона заступила в наряд. Надійшов виклик на 102 про померлу людину по вул. Мечникова. Вона одразу зрозуміла що це [PERSON] оскільки знала цю адресу. Коли вони приїхали медики вже констатували смерть. Похороном займалася позивач. Вислухавши пояснення позивача, представників сторін, представника третьої особи, покази свідка, дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обовязки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Дана цивільна справа розглянута судом за правилами позовного провадження оскільки існує спір про права позивача на спадщину, що підтверджується ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 13.10.2015 року та не заперечується сторонами (а.с.25). Судом встановлено, що 30.12.2012 року померла [PERSON], [INFO], у віці 90 років (а.с.7-9). Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 2/5 частин житлового будинку №26 по вул. Мечникова в м. Бердянську, Запорізької області (а.с.17-20). 06.03.2013 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Бердянського міського нотаріального округу [PERSON] з метою оформити спадщину. Нотаріус фактично спадкову справу не заводив з посиланням на відсутність у [PERSON] документів, що підтверджують ступінь спорідненості зі спадкодавцем, та документів які підтверджують, що вона проживала однією сімєю зі спадкодавцем протягом пяти років до часу відкриття спадщини і запропонувала в звязку з цим звернутись до суду. Вказані обставини підтверджуються світлокопіями витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №33427484 від 06.03.2013 року та квитанції №85-1047 (а.с.11-14). Позивач звернулася до суду з заявою про встановлення факту її проживання однією сімєю зі спадкодавцем [PERSON] з 2005 року по день смерті 30.12.2012 року, тобто не менше як пять років до часу відкриття спадщини, та факту її постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] за адресою: вул. Мечнікова, 26, в м. Бердянську, Запорізької області, починаючи з 2005 року по час відкриття спадщини 30.12.2012 року. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області №310/7696/14-ц від 13.10.2014 року вказана заява була задоволена (а.с.16). Після набрання вказаним рішенням законної сили (25.11.2014 року) [PERSON] звернулася до [PERSON], приватного нотаріуса Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області. 05.12.2014 року була заведена спадкова справа №101/2014. 24.12.2014 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом №2336 на підставі якого за нею зареєстровано право власності на 2/5 частки будинку №26 по вул. Мечнікова, в м. Бердянську, Запорізької області. Вказані обставини підтверджуються світлокопіями свідоцтва про право на спадщину за законом №2336 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №31526451 від 24.12.2014 року. А також інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №42613675 від 28.12.2015 року та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №42613685 від 28.12.2015 року (а.с.21, 22, 74-79). В подальшому, ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 13.10.2015 року апеляційну скаргу Бердянської міської ради Запорізької області було задоволено, Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13.10.2014 року скасовано, заяву [PERSON] про встановлення фактів проживання однією сімєю зі спадкодавцем та постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини залишено без розгляду, [PERSON] розяснено, що вона має право подати позов на загальних підставах (а.с.25-26). Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області №310/1686/15-ц від 16.11.2015 року позовні вимоги [PERSON] та Бердянської міської ради задоволені частково. Визнано недійсним вищевказане свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.12.2014 року №2336 та скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на 2/5 частки житлового будинку №26 по вул. Мечнікова, в м. Бердянську, Запорізької області, яке зареєстроване за [PERSON] Вказане рішення не набрало законної сили (а.с.104-109). Бердянська міська рада з заявою про визнання спадщини відумерлою після смерті [PERSON] до суду не зверталась. Відповідно до ст.ст.1218, 1220, 1221, 1258, 1268 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Юридичний факт проживання однією сімєю зі спадкодавцем протягом пяти років до часу відкриття спадщини має бути встановлений винятково рішенням суду. Нотаріус не має можливості безспірно встановити зазначені обставини. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу. Таке право можуть мати й інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, зокрема: вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. До спадкоємців четвертої черги не належить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала в зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Що ж стосується пятирічного строку, протягом якого особа повинна проживати разом із спадкодавцем, то відповідно до вказаної Постанови він має виповнитися на момент відкриття спадщини. Відповідно до ст.3 СК України, сімя є первинним та основним осередком суспільства. Сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року №5-рп/99 встановлено, що до членів сімї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних звязках. Обовязковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місцем проживання є житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово. Реєстрацією є - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. Відповідно до ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. З світлокопії паспорту позивача вбачається, що вона зареєстрована за адресою: [INFO], б. 103, кв.26 (а.с.6). Померла [PERSON] була інвалідом ІІ групи за загальним захворюванням, що підтверджується світлокопією виписки із акта огляду МСЕК №103423 від 16.10.2008 року та копією акта №1018 огляду МСЕК (а.с.8, 41, 68-71). З дослідженої в судовому засіданні амбулаторної карти [PERSON], [INFO], яка мешкала за адресою: м. Бердянськ, вул. Мечникова, б.26, та померла 30.12.2012 року, вбачається, що з 2011 року її звернення до лікарів почастішали. Діагноз: «гипертоническая болезнь ІІ степени высокая степень риска, ишемическая болезнь сердца, кардиосклероз, диффузный аортосклероз СМ ІІА ФК ІІ (-)». З довідки від 31.12.2012 року про причину смерті [PERSON] вбачається, що остання померла від інтоксикації злоякісного утворення лівої нірки невідомого характеру (а.с.9). Зі свідоцтва про смерть вбачається, що [PERSON] померла у віці 90 років. З урахуванням вищевказаних обставин суд приходить до висновку, що [PERSON] в силу віку і стану здоровя потребувала догляду та допомоги і не могла проживати самостійно в приватному будинку, в зв'язку з цим [PERSON] і проживала разом з померлою. Як пояснили в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], позивач з осені 2005 року проживала з [PERSON] за адресою: м. Бердянськ, вул. Мечникова, б.26. Вони періодично робили сумісні покупки, турбувалися одна про одну та мали взаємні обовязки. [PERSON] зробила в будинку косметичний ремонт та доглядала за подвірям. Те, що [PERSON] в розмові називає померлу бабусею, а [PERSON] зверталась до неї і називала онукою (про що свідчать покази допитаних в судовому засіданні свідків), дає підстави для висновку про існування між ними саме теплих сімейних стосунків, а не кровної спорідненості. Також свідки [PERSON] та [PERSON] оглянувши фототаблицю (а.с.60, 61) вказали зображених в ній людей, що дає суду можливість дійти висновку про давнє дружнє спілкування [PERSON] та родини [PERSON]. Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] доглядала за [PERSON], викликала швидку та міліцію в день смерті та займалася її похованням. Той факт, що поховання та інші ритуальні послуги були здійснені за кошт [PERSON] також підтверджується світлокопією квитанції до прибуткового касового ордера №38 від 31.12.2012 року (а.с.10). Таким чином, оцінивши усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд вважає, що факти постійного проживання позивача [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] за адресою: вул. Мечнікова, 26, в м. Бердянську, Запорізької області, починаючи з 2005 року по час відкриття спадщини 30.12.2012 року, та проживання однією сімєю з 2005 року по день смерті 30.12.2012 року, тобто не менше як пять років до часу відкриття спадщини, знайшли своє підтвердження тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved