Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

В липні 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача ПрАТ «СК «Юнівес», в якому просила суд стягнути із відповідача на користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі 77764,05 грн., витрати за послуги експерта в сумі 2000,00 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 08.02.2018 року о 11-30 год на перехресті вул. Кирилівсько та провулку Цимлянського в м. Києві відбулась дорожньо-транпортна пригода за участю автомобіля «Лексус» д.н.з. [NUMBER] , який належить позивачу та автомобіля «Деу Ланос» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Останнього, постановою Подільського районного суду м. Києва від 13.04.2018 року було визнано винним у вчиненні зазначеної аварії. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Деу Ланос» д.н.з. [NUMBER] була застрахована за полісом ОСЦПВВНТЗ серії АК3460640 в ПрАТ «СК «Юнівес» з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 100000,00 грн. 08.02.2018 року позичем було подано відповідачу повідомлення про страхову подію. Однак, огляд відповідачем автомобіля було проведено поверхово без зазначення необхідності проведення заміни та ремонту пошкоджених автозапчастин. В зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків, позивачем було замовлено оцінку із визначення завданого матеріального збитку, варість якого склала 2000,00 грн. Так, згідно зі звітом № 0145-С про оцінку вартості майнової шкоди від 13.03.2018 року, вартість матеріального збитку завданого поивачу, як власнику автомобіля «Лексус» д.н.з. [NUMBER] склала 126274,05 грн. 15.03.2018 року та 26.04.2018 року позивачем були подані заяви та всі необхідні документи для відшкодування шкоди. 07.06.2018 року відповідач без узгодження із позивачем розміру страхового відшкодування перерахував, останній, страхове відшкодування в розмірі 48510,00 грн. Позивач вказує, що зазначена виплата була здійснена відповідачем без досягнення згоди із нею, а також страховиком не було направлено позивачу письмове повідомлення про прийняте відповідачем рішення. Крім того, транспортний засіб «Деу Ланос» д.н.з. [NUMBER] був також застрахований за комплексним договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту та добровільного страування фінансового ризику № СК-002089 від 06.04.2017 року, а тому загальний ліміт відповідальності складає 200000,00 грн., що не перевищує меж завданого майнового збитку позивачу за страховим випадком. З огляду на викладене, а також те, що відповідачем виплачено страхове відшкодування не в повному обсязі, позивач вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав із даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва [PERSON] від 06.07.2018 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 07.09.2018 року до суду від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позовних відмовити, в зв`язку з безпідставністю, зокрема, посилаючись на те, шо страховою компанією були виконанані вимоги закону та виплачена сума страхового відшкодування у відповідності до проведеної оцінки на замовлення відповідача. 18.10.2018 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до яко сторона позивача наполягала на задоволенні позовних вимог, вказуючи на безпідставну бездіяльність відповідача та виплату страхового відшкодування не в повному обсязі. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 11.12.2019 року (головуючий суддя Шкірай М.І.), у справі було здійснено перехід від розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В зв`язку зі звільненням судді [PERSON] , на підставі розпорядження керівника апарату суду від 30.06.2020 року № 429, справу було автоматично повторно перерозподілено та визначено головуючого суддю Чередніченко Н.П. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольни з викладених в позові підстав. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та просив в їх задоволенні відмовити, посилаючись на підстави, які викладені у відзиві. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що 08.02.2018 року о 11-30 год. в м. Києві по вул. Кирилівській відбулась дорожньо-транпортна пригода за участю автомобіля «Лексус» д.н.з. [NUMBER] , який належить позивачу [PERSON] та автомобіля «Деу Ланос» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Постановою Подільського районного суду м. Києва від 13.04.2018 року у справі № 758/2200/18, [PERSON] було визнано винним у вчиненні зазначеної аварії. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. З огляду на викладене, позивач звільнений від доказування підстав для звернення до суду із вказаним позовом, оскільки позивач має право на отримання страхового відшкодування, як потерпіла особа та наявність вини в діях [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди, в даному випадку, встановлена і не підлягає доказуванню. Вказане також не спростовано сторонами в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Деу Ланос» д.н.з. [NUMBER] була застрахована за полісом ОСЦПВВНТЗ серії АК3460640 в ПрАТ «СК «Юнівес» з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 100000,00 грн., франшиза 0,00 грн. 08.02.2018 року позичем було подано відповідачу повідомлення про страхову подію. На підставі документів, поданих позивачем до ПрАТ «СК «Юнівес», останнє, визнавши ДТП, що мала місце 13.04.2018 року страховим випадком, 06.06.2018 року на підставі звіту № 498 від 31.05.2018 року, складеного СОД ФОП [PERSON] здійснило страхове відшкодування на рахунок, визначений позивачем, у розмірі 48510,08 грн. Вказане також не заперечено сторонами в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачем [PERSON] у ФОП [PERSON] було замовлено звіт № 0145-С від 13.03.2018 року, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Лексус» д.н.з. [NUMBER] складає суму в розмірі 126274,05 грн. Позивач вказує, що виплата відповідачем страхової суми була здійснена без досягнення згоди із позивачем та без врахування поданих нею документів, зокрема, звіту, страховиком було проведено огляд автомобіля поверхнево, а також не було направлено позивачу письмове повідомлення про прийняте рішення, а тому з огляду на висновки звіту, який було замовлено позивачем та розмір завданої матеріальної шкоди позивач вважає, що відповідачем виплачено їй страхове відшкодування не в повному обсязі, а відтак наявні підстави для стягнення решти суми із відповідача. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Згідно із ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно із ст. 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентується спеціальним законом - Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно із ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних-транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно із ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 9.1. ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати згідно п. 9.4. цієї статті за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Пунктом 12.1 ст. 12 Закону передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Відповідно до ч. 22.1 ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу, здійснюється відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року. Відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості. Тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку це та сума, яку за Законом має сплатити страховик як страхове відшкодування. Згідно п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик,

Outcome: dismissed