Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

В листопаді 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, Згідно уточнених вимог, позивач посилається на ті обставини, що відповідно до укладеного договору б/н від 25 липня 2012 року, [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 7900,0 гривень зі сплатою 30 % річних за користування кредитом та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Погашення заборгованості за кредитом здійснюється шляхом внесення позичальником грошових коштів (щомісячний платіж) у розмірі 7% від поточної сумарної заборгованості за кредитним лімітом в строк до 25 числа місяця, наступного за звітним. Відповідач [PERSON] Т,В. погодилася на те, що заява на отримання кредиту разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку становить між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» договір про надання банківських послуг. Відповідач [PERSON] зобовязання за договором належним чином не виконує, внаслідок чого, станом на 31 січня 2018 року має заборгованість в сумі 158\~069,88 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 7857,62 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом 137\~858,93 гривень, пеня 4350,00 гривень та штрафи: фіксована частина 500 гривень ; процентна складова 7503,33 гривень. Також просить суд стягнути судові витрати. \~ Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» - [PERSON] діюча на підставі довіреності, в судовому засіданні підтримала позовні вимоги заявлені ПАТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі, просить суд задовольнити їх. В подальшому надала суду заяву с проханням розглядати справу за її відсутністю. Відповідачка [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень, посилалася на ті обставини, що вона дійсно отримала кредит на банківську карту в розмірі 7900 гривень, деякий час вона користувалася вказаною сумою, та сплачувала відсотки. Потім приблизно в 2014 році, в період активних бойових дій поблизу мста Маріуполя, вона не користувалася кредитом, та взагалі забула про існування кредитної картки. Ніяких СМС повідомлень від банку вона не отримувала, про підвищення відсоткової ставки та про наявність заборгованості її ніхто не попереджав, в «Приват 24» вона не зареєстрована, та враховуючи її похилий вік, взагалі не вміє користуватися компютером. Про існування заборгованості за кредитом, вона дізналася лише після того, як з її пенсії почали утримувати кошти на погашення суми заборгованості за кредитом на підставі заочного рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя. Не відмовляючись від наявності заборгованості за кредитом, вважає, що сума відсотків значно та не обґрунтовано завищена. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] повністю підтримав пояснення відповідача [PERSON], просить суд зменшити суму відсотків за користування кредитом, оскільки не було належного повідомлення про збільшення розміру відсотків. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанка» підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку від 25 липня 2012 року, [PERSON], ознайомившись з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, заявила бажання оформити на своє ім'я платіжну картку «Універсальна» з кредитним лімітом в розмірі 7900 гривень та погодилася з тим, що заява разом з Пам'яткою, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Таким чином, між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав позичальникові кредит у розмірі 7900 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, згідно тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна». Відповідно до\~ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1\~ст. 509 ЦК України\~встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтями\~525,\~526 ЦК України\~визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається. В сенсі п.1 ч. 1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується такий же термін. Відповідно до п.2.1.1.5.5. Умов і правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно із п. 1.1.1.49 Умов та правил, за користування кредитом, якій наданий позичальнику, при наявності пільгового періоду, позичальник сплачує відсотки за пільговою процентною ставкою (0,01% річних) в рамках встановленого пільгового періоду за кожною платіжною операцією (готівку, безготівкові платежі, операції зі зняття готівки в банкомату або через касу). Згідно розрахунку наданого ПАТ «КБ «Приватбанк», позичальником в односторонньому порядку було змінено розмір відсоткової ставки з 1 вересня 2014 року до 34,80 % , а з 1 квітня 2015 року - до 43,20 % . Також 27 травня 2013 року, кредитний ліміт [PERSON] було збільшено з 300 гривень до 7900 гривень. ( а.с.104) Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил, [PERSON] має право проводити зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому [PERSON] , за виключенням випадків зміни розміру наданого Кредиту ( кредитного ліміту), зобовязаний не менш ніж за 7 днів до введення змін, проінформувати клієнта . У разі, якщо протягом 7 діб, [PERSON] не отримає повідомлення від клієнта про не згоду зі змінами, то вважається, що Клієнкт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредитного ліміту, [PERSON] залишає за собою в односторонньому порядку, за власним рішенням та без попереднього повідомлення клієнта. Позивачем не представлено суду доказів письмового повідомлення позичальника про зміну процентної ставки не пізніш як за 7 діб до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. Так, суду надано витяг з програмного забезпечення банку, з якого вбачається, 15 серпня 2014 року об 13:15 год. на номер телефону відповідача відправлене повідомлення про встановлення процентної ставки на рівні 2,5% на місяць за витратами, здійсненими з 01 січня 2013 року, 15 серпня 2014 року об 11:00 год. на номер телефону відповідача відправлене повідомлення про встановлення процентної ставки на рівні 2,9% на місяць за витратами, здійсненими з 1 вересня 2014 року, 15 березня 2015 року о 12:00 на вказаний номер телефону відправлено повідомлення про встановлення процентної ставки на рівні 3,6% на місяць за витратами, здійсненими з 1 квітня 2015 року. Однак, відомості про отримання такої пропозиції позичальником відсутні. Крім того, судом встановлено, що позивачем не доведено здійснення відповідачем витрат за карткою з 1 вересня 2014 року та з 1 квітня 2015 року. Також суд звертає увагу, що згідно виписки з електронного кабінету «Приват 24», [PERSON] була зареєстрована в «Приват 24» тільки з 5 січня 2018 року, та згідно її пояснень, реєстрація відбувалася у відділенні Банку, а сама вона в силу свого похилого віку, взагалі не може користуватися інтернетом. Таким чином суд вважає, що збільшення розміру процентної ставки банком здійснено в односторонньому порядку з порушенням способу передбаченого кредитним договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов та Правил у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку позичальник зобов'язаний виконати зобов'язання з повернення кредиту, у тому числі простроченого кредиту та овердрафту, сплати винагороди банку. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів. Статтею 625 цього кодексу\~передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. При цьому\~ст.\~599\~ЦК України встановлено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) Ст. 612 ЦК України\~передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до\~статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Умови погашення кредиту відповідачем [PERSON] належним чином не виконувалися, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 31 січня 2018 року заборгованість в сумі 158\~069,88 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 7857,62 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом 137\~858,93 гривень, пеня 4350,00 гривень та штрафи: фіксована частина 500 гривень ; процентна складова 7503,33 гривень. Судом було встановлено, що позивачем ПАТ «КБ»Приватбанк» не надано достатньо доказів в розумінні вимог ст.. 80 ЦПК України на підтвердження виконань банком свого обовязку проінформувати [PERSON] про зміну відсоткової ставки з 30% до 34,8 % починаючи з 1 вересня 2014 року та з 34,8% до 43,20%, починаючи з 1 квітня 2015 року З урахуванням викладеного до стягнення належать відсотки за кредитом у розмірі 1686,65 гривень, що нараховано за відсотковою ставкою 30% станом на 31 серпня 2014 року ( згідно до розрахунку заборгованості наданого Банком), а також відсотки за користування кредитом з 1 вересня 2014 року по 31 січня 2018 року в розмірі 8178,47 гривень. ( 7857,61х30% : 360х1249 ), де : 7857,61 загальна заборгованість за кредитом; 30% - відсоткова ставка; 360 кількість календарних днів на рік, згідно п.2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою; 1249 - кількість календарних днів з 01.09.2014р до 31.01.2018р. Таким чином загальна сума відсотків до стягнення складає 1686,65 + 8178,47 = 9865,12 гривень. Відповідно до\~ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й доти, доки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. 14 жовтня 2014 року набрав чинності\~Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», в статті 2 якого зазначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. У п. 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього\~Закону\~зобов'язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. На виконання цього Закону 30 жовтня 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1053-р, яким було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з п. 20 ч. 1 цього Розпорядження м. Маріуполь Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Проте 05 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1079-р про зупинення дії Розпорядження від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, яке в подальшому постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 09 лютого 2015 року було визнано нечинним (справа № 826/18330/14). Згідно зі\~ст. 1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом», район проведення антитерористичної операції - це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. За наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07 жовтня 2014 року №33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України»\~затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція і до цього переліку включено м. Маріуполь Маріупольської міської ради. Згідно паспорту ВС 631574 виданого Орджонікідзевським РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецький області, [PERSON], [INFO], в період з 28 вересня 2002 року по теперішній час, зареєстрована в [INFO], ( а.с.111, 112) Відповідно до\~статті 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Оскільки станом на момент звернення до суду, та станом на 31 січня 2018 року ( строк до якого розраховано суму заборгованості) місто Маріуполь згідно затвердженого переліку є територією, де проводилася антитерористична операція, то визначені\~Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»\~тимчасові заходи для забезпечення підтримки осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції, розповсюджуються на відповідача [PERSON] і звільняють її від обов'язку по оплаті штрафів на користь ПАТ «Приватбанк», з урахуванням положень\~ст.5 ЦК України\~та\~ст. 58 Конституції України. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення з відповідачки [PERSON] штрафів у розмірі 500,00 гривень та 7503,33 гривень не підлягають задоволенню. А також не підлягає задовленню позовні вимоги в частині стягнення пені в період з 14 квітня 2014 року по 31 січня 2018 року в розмірі 4350,0 гривень. З урахуванням наведеного, враховуючи той факт, що суду не було надано доказів щодо належного виконання відповідачем [PERSON] умов кредитного договору, то суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню частково, внаслідок чого з відповідачки на користь ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитом в сумі 7857,61 гривень, заборгованість за відсотками в розмірі 9865,12 гривень, а всього заборгованість в розмірі 17722,\~74\~ гривні. Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2371,05 гривень, який є більшим ніж мінімальний розмір встановленої ставки судового збору по даній категорії справ відповідно до ЗУ «Про судовий збір» станом на 20 березня 2018 року ( день подачі уточненої позовної заяви), а тому суд вважає, що зазначений розмір судового збору підлягає стягненню з відповідачки [PERSON] з урахуванням розміру задоволеної частини позовних вимог в сумі 1772,2 гривень. На підставі ст.ст.\~526,530,\~610,\~611,\~625,\~1054 ЦК України,

Outcome: partial