Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

В листопаді 2013 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою до Дніпропетровської міської ради, в якій просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], що померла [INFO], на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що [INFO] внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира [ADDRESS]. 16 грудня 2010 року за життя [PERSON] остання склала заповіт, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 5196. Спадкоємцем була призначена позивачка, яка після смерті [PERSON] своєчасно прийняла спадщину, подавши письмову заяву про прийняття спадщини приватному нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] Для отримання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно позивач надала нотаріусу всі необхідні документи, окрім правовстановлюючого документу щодо належності майна спадкодавцеві, який було втрачено. З урахуванням відсутності правовстановлюючого документу, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] надала позивачу постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19 листопада 2013 року та роз'яснила про судовий порядок визнання права власності на майно у порядку спадкування. Крім того, під час збору документів для оформлення свідоцтва про право на спадщину позивач з'ясував, що [PERSON] не здійснювала державну реєстрацію права власності на частки квартири, які прийняла у спадщину після смерті членів її сім'ї. Так, [INFO] помер [PERSON], спадкоємцем якого за законом була його дружина [PERSON], яка на момент його смерті постійно проживала з ним у квартирі [ADDRESS], а отже вважається такою що прийняла спадщину на 1/3 частку квартири, власником якої був [PERSON] Також, [INFO] помер [PERSON], спадкоємцем якого за законом була його мати [PERSON], яка на момент його смерті постійно проживала з ним у квартирі [ADDRESS], а отже вважається такою що прийняла спадщину на 1/3 частку квартири, власником якої був [PERSON] Таким чином, [PERSON], набувши після смерті [PERSON] та [PERSON] у спадщину частки квартири [ADDRESS], що належали померлим, стала єдиним власником зазначеної квартири. Однак, [PERSON] не змогла надати нотаріусу первинний правовстановлюючий документ щодо належності майна [PERSON], у зв'язку з чим, позивачка була змушена звернутися з позовною заявою до суду для визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом. У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та просив суд відмовити у задоволенні позовної заяви. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано на підставі свідоцтва про право власності від 08.09.1999 року, виданого АТ «Дніпропетровським трубним заводом» згідно з розпорядженняв № 985 за [PERSON] 1/3 частина, за [PERSON] 1/3 частина, за [PERSON] 1/3 частина. [PERSON] є сином померлої [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.50 ). [PERSON] був чоловіком [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 22.04.1981 року (а.с. 78). Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно вимог ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. [INFO] помер [PERSON] (а.с. 9) Після його смерті відкрилася спадщина. Його дружина [PERSON] звернулася з заявою до 3-ї Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а.с. 69). Таким чином суд прийшов до висновку, що [PERSON] прийняла спадщину після померлого чоловіка. [INFO] помер [PERSON] - син [PERSON] Після його смерті також відкрилася спадщина. В нотаріальну контору [PERSON] після смерті сина не зверталася, але оскільки проживала на час смерті разом із сином, то відповідно до ст. 1268 ЦК України вважається такою що прийняла спадщину. Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. 16 грудня 2010 року [PERSON] було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], відповідно до якого остання заповіла [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с.41). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджує свідоцтво про смерть, видане 31 липня 2012 року (а.с.7). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. 21 серпня 2012 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] з заявою прийняття спадщини у вигляді квартири [ADDRESS] (а.с.10). Постановою приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 19 листопада 2013 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом на майно, що залишилось після смерті [PERSON], оскільки спадкоємцем не подано документів, що підтверджують право власності [PERSON] на майно (а.с.17). В позовній заяві [PERSON] вказала, що документи, які підтверджують право власності [PERSON] на вищезазначену квартиру втрачені. Крім того, [PERSON] вказала, що під час збору документів для оформлення свідоцтва про право на спадщину з'ясувалося, що [PERSON] не здійснила державну реєстрацію права власності на частки вищезазначеної квартири після смерті членів своєї сім'ї - [PERSON] та [PERSON] Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 роз'яснюється, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» звертається увага на те, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Таким чином, у зв'язку з відсутністю умов для одержання позивачкою в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, суд вважає можливим визнати у порядку спадкування за заповітом за [PERSON] право власності на спірну квартиру. На підставі викладеного і

Outcome: approved