Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

В листопаді 2016 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, який, з урахуванням змісту заяви про уточнення позовних вимог, обґрунтовує тим, що 16 травня 2013 року помер її батько [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, що розташовується в с. Гора Бориспільського району по вул. Червоноармійська, 18. В межах встановленого законом шестимісячного строку [PERSON] не звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Оскільки, у звязку з різким погіршенням стану здоровя її свекрухи [PERSON], якій у 2013 році виповнилось 92 роки. А саме через похилий вік та хронічні захворювання свекруха не могла самостійно себе обслуговувати та потребувала постійного догляду, тому [PERSON] змушена була постійно знаходитись біля неї, не маючи можливості залишити її саму більш ніж на пару годин. Вказану причину [PERSON] вважає поважною та такою, що завадила їй скористатись законним правом як спадкоємця вчасно звернутись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Тому [PERSON] просить визначити їй додатковий строк тривалістю три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], який помер 16 травня 2013 року. У судовому засіданні позивач підтримала предявлений позов, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, та просила суд задовольнити позов. Представник Гірської сільської ради у судове засідання не зявився. Сільський голова [PERSON] направив до суду заяву, якою просив проводити розгляд справи без участі представника Гірської сільської ради та при вирішенні справи поклався на розсуд суду. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] та їхній представник [PERSON] заперечували проти задоволення позову. В обґрунтування своїх заперечень вказали на те, що поважною причиною для пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини [PERSON] вказала те, що вона здійснювала догляд за свекрухою [PERSON], якій виповнилось 92 роки і вона не могла сама себе обслуговувати. Проте, в матеріалах справи відсутні докази, що [PERSON] здійснювала догляд за [PERSON], здійснювала постійно, проживала у неї та не могла від неї відїхати. Представник третіх осіб вказала на те, що обставини, на які посилається в позовній заяві [PERSON], не можуть бути визнані судом як поважні для пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Тому просила суд відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка та дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову належить відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 травня 2013 помер [PERSON] Це підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ОК №377393 (а.с.6). Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку №18 з господарськими будівлями та спорудами, що розташовуються в Бориспільському районі, с. Гора, вул. Червоноармійська. За час свого життя, а саме: 05 грудня 1997 року [PERSON] склав заповіт, яким усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, та все те, що буде йому належати на день смерті, заповів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Заповіт на день смерті заповідача не змінено та не скасовано (а.с.41). У відповідності до ч.1 ст.1268 та ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1270 цього Кодексу для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Встановлено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини в межах встановленого законом шестимісячного строку (а.с.39,39-а,40). Таким чином, вони прийняли спадщину після смерті батька [PERSON] та отримали свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Гора Бориспільського району вул. Червоноармійська, буд.18 (а.с.54). В свою чергу, [PERSON] не звернулась до Бориспільської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, у звязку з тим, що здійснювала догляд за своєю свекрухою [PERSON] Саме тому, [PERSON] пропустила визначений законом строк для прийняття спадщини. За правилом ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З матеріалів цивільної справи встановлено, що, дійсно, [PERSON], яка померла 26 листопада 2015 року, у віці 94 років, була свекрухою [PERSON] Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про народження [PERSON], матірю якого зазначено [PERSON], копією свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с.29), а також копією свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с.28), копією свідоцтва про смерть, виданого на імя [PERSON] За правилами ч.1 та ч.4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч цьому, позивач не надала до суду належні та допустимі докази на підтвердження того, що її свекруха [PERSON] потребувала постійного стороннього догляду, а також те, що вказаний догляд постійно та безперервно здійснювала саме [PERSON] Доводи позивача, що в період часу з 2013 по 2015 роки вона постійно проживала за адресою проживання свекрухи в Чернігівській області та у звязку з цим відлучалась до свого місці проживання лише на вихідні дні та в такий період часу, коли нотаріальні контори вже не працюють, не знайшли свого підтвердження належними доказами в ході розгляду цивільної справи. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав, що він разом з дружиною обробляє земельну ділянку, яка знаходиться по сусідству з місцем проживання [PERSON], в с. Гора Бориспільського району. Кожного року в період з квітня по жовтень він приїжджає обробляти городину, іноді залишається з ночівлею. Свідок вказав, що зі слів чоловіка [PERSON], кожна її відсутність вдома пояснюється тим, що вона перебуває на роботі, працює нянею в сімї. Позивача він бачив постійно, на такі довгі періоди як рік чи півроку вона нікуди з дому не відлучалась. В період часу з 2013 по 2015 року свідок бачив [PERSON] раз в тиждень. З приводу обставин догляду [PERSON] хворої свекрухи свідку нічого не відомо. Проте, не було такого, щоб напротязі півроку він не бачив [PERSON] за адресою її місця проживання в с. Гора. Як розяснив Вищий спеціалізований суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.2 листа №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Таким чином, доводи позивача про неможливість залишити хвору свекруху [PERSON] більш ніж на пару годин у звязку з цим, вона була змушена постійно знаходитися поряд з нею, спростовуються показами свідка [PERSON], наданими у судовому засіданні, який вказав, що у період часу з 2013 по 2015 роки він бачив позивача в с. Гора Бориспільського району та остання нікуди не відлучалась з свого місця проживання, лише на роботу. З огляду на викладене, позивачем не доведено наявність поважних причин, що пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для на вчинення дій щодо прийняття спадщини. З пояснень [PERSON], наданих у судовому засіданні, вбачається, що їй було невідомо про те, що заяву про прийняття спадщини можна подати шляхом направлення поштового відправлення, а також їй не відомо чи працюють нотаріальні контори у вихідні дні. Проте, юридична необізнаність не може бути в даному випадку достатньою підставою для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Вказані обставини також узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові №6-85цс12 від 26 вересня 2012 року, відповідно до змісту якої право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Правила ч.3 ст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч.3 ст.1272 ЦК України не застосовуються. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог. Крім цього, представником третіх осіб [PERSON] вказано про сплив строку позовної давності до позовних вимог [PERSON] У відповідності до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В матеріалах справи відсутні докази, які б давали можливість суду визначити, коли [PERSON] дізнались про порушення свої прав, а відтак визначити чи сплинув встановлений законом строк позовної давності. За змістом з ч.4 ст.267 ЦК України вказана обставина може бути самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, проте суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову [PERSON], слід відмовити по суті заявлених позовних вимог у звязку з їх недоведеністю. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. З квитанцій (а.с.1,2) вбачається, що при предявленні позову до суду [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 1093 гривні. Зважаючи на те, що у задоволенні предявленого нею позову відмовлено. Тому, підстави для відшкодування [PERSON] витрат на оплату судового збору відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed