Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

В квітні 2018 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказала, що вона уклала шлюб з відповідачем 26 вересня 2014 року, який було зареєстровано в відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чортківського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 254. Сторони вже перебували у шлюбі, який розірвали 15 листопада 2011 року. Від попереднього шлюбу народилась дочка [PERSON], [INFO]. З відповідачем разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Причиною є постійні сварки та суперечки. Їх сімя розпалася, існує лише формально, тому [PERSON] прийшла до висновку про необхідність розірвання шлюбу. Просить дочку залишити проживати з нею, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] та стягнути з відповідача сплачений судовий збір. Позивачка [PERSON] позов підтримує, просить задоволити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнає, просить задовольнити. Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 26 вересня 2014 року, який було зареєстровано в відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чортківського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 254. Від шлюбу народилась дочка [PERSON], [INFO]. За час спільного життя подружні відносини не склались. Відповідач вчиняв сварки, скандали. Все це призвело до того, що подружні відносини стали неприязними. Тривалий час подружнім життям не живуть, спільного господарства не ведуть, подружніх відносин не підтримують. Їх сімя розпалася, існує лише формально. Миритись не бажають. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Неповнолітню доньку сторін суд залишає проживати з матірю. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені нею і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 гривень.

Outcome: approved