Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 25.11.2014 року між кредитною спілкою «Вигода» та [PERSON] було укладено договір кредиту №А24996 про надання відповідачу кредиту в розмірі 2500,00 грн. Строк дії договору становить 12 фактичних місяців. Плата за користування кредитом становить 44,5% річних від суми залишку кредиту за кожний день користування кредитом. Позивач та відповідач домовились про графік розрахунків №А24996 від 25.11.2014р. Позивач повністю виконав свої зобов'язання згідно договору кредиту від 25.11.2014 р. №А24996. Протягом часу користування кредитом відповідач порушував графік сплати кредиту. Відповідач до цього часу кредит не повернув, останній платіж було внесено 09.07.2015 року. З боку Позивача були спроби владнати справу в досудовому порядку, проводилися телефонні нагадування, було надіслано лист-претензію №289 від 18.09.2015р з повідомленням про вручення. Станом на 30.11.2015 заборгованість по договору кредиту №А24996 від 25.11.2014 р. складає: 2605,80 грн., з них 1180,53 грн. по основній сумі та 207,27 грн. відсотки за користування кредитом, а також 1218 грн. сплачено судового збору. Представник позивача в судове засідання не зявилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу слухати за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки не повідомив. Враховуючи, що відповідач не зявився в судове засідання будучи належним чином повідомлений і від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, зважаючи на думку представника позивача, яка не заперечує проти заочного розгляду справи та беручи до уваги вимоги ч.2 ст. 197 ЦПК України, тому судом проведено заочний розгляд справи без фіксування його за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши наявні у справі докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з договору кредиту №А24996 від 25.11.2014р., Кредитна спілка «Вигода» зобовязується надати грошові кошти у кредит [PERSON] у сумі 2500 грн. на строк 12 місяці з 25.11.2014р. по 25.11.2015р. з платою за користування кредитом в розмірі 44,5% річних від суми залишку кредиту, за кожен день користування кредитом. Крім цього, сторонами погоджений графік розрахунків до даного договору кредиту. З видаткового касового ордеру від 25.11.2014р. вбачається, що КС «Вигода» видала [PERSON] кредит в сумі 2500 грн. згідно договору кредиту №А24996 від 25.11.2014р. В п. 8.1 договору кредиту передбачено, що за невиконання чи неналежне виконання зобовязання за цим Договором сторони несуть відповідальність, згідно чинного законодавства. Як вбачається з претензії №289 від 18.09.2015р., КС «Вигода» повідомила [PERSON] про наявність у нього заборгованості по договору кредиту №А24996 від 25.11.2014р. в сумі 1297,12 грн. і попросила сплатити кредит до 28.09.2015р. З розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість [PERSON] перед КС «Вигода» по договору кредиту №А24996 від 25.11.2014р. станом на 25.11.2015р. становить 1180,53 грн. по основній сумі та 207,27 грн. відсотки за користування кредитом. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони певну дію (сплатити гроші). Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до ч.4 ст. 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Правовим висновком Верховного суду України, зробленим 29.01.2014р. в постанові по справі №6-155цс13, встановлено, що відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Як вбачається з п. 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обовязок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Передбачене статтею 1050 ЦК право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним. Реалізація такого права жодним чином не залежить від предявлення кредитодавцем вимог про розірвання кредитного договору відповідно до положення статті 651 ЦК. Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що у звязку з укладеним 25.11.2014р. договором кредиту, між Кредитною спілкою «Вигода» та [PERSON] виникли договірні відносини, спрямовані на набуття цивільних прав та обов'язків. Позичальник [PERSON] порушив умови договору кредиту, належним чином не виконавши взяті на себе зобовязання, чим допустив заборгованість перед кредитодавцем станом на 30.11.2015р. на загальну суму 1387 грн. 80 коп. Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобовязання за договором кредиту не виконав, заборгованість по договору кредиту залишається не погашеною, тому суд вважає, що позовні вимоги є законними та підставними і підлягають до задоволення. Понесені позивачем документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved