Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

В лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 18.10.2006 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Спільне життя не склалося, збереження сім'ї є неможливим, оскільки з відповідачем не підтримують подружніх стосунків, в сім'ї постійно виникають сварки з різних причин. [PERSON] своїми діями перешкоджає вести спільне подружнє життя, вчиняє сварки. Позивач просив розірвати шлюб з відповідачем, а судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві та просили їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] 21.03.2014 року позовні вимоги не визнала, заперечила щодо розірвання шлюбу , а в подальшому позивач [PERSON] висловила думку щодо можливості розірвання шлюбу за умови сплати позивачем морального відшкодування за час спільного проживання, так як в період шлюбу здійснювала догляд за позивачем, а також щодо залишення після розірвання шлюбу їй прізвища - «[PERSON]». Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши надані докази на засадах змагальності, в межах позовних вимог, приходить до слідуючого висновку . Так, судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 18.10.2006 року, який зареєстрований виконавчим комітетом Студеницької сільської ради Коростишівського району, Житомирської області, про що був зроблений актовий запис за № 6. Вказана обставина підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. ( а.с. 12). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так як відповідач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені його особисті та майнові права, крім того суд вважає, що сім'я сторін розпалась остаточно, оскільки за час наданий судом сторони не примирились, спільне проживання є неможливим, а отже збереження даної сім'ї є недоцільним, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Щодо стягнення судових витрат з відповідача то суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди 1 групи. Як встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є інвалідами 1-ї групи загального захворювання ( а.с.4, 11). А тому з врахувань вимог ч. 2 ст. 88 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок держави. Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З огляду на викладене , позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з вищенаведених підстав. Посилання позивача щодо виселення відповідача з житлового будинку та відповідача щодо відшкодування моральної шкоди за час спільного проживання , суд до уваги не приймає, так як такі вимоги не були предметом розгляду даної справи. Враховуючи викладене, на підставі ст.112, 113 СК України,

Outcome: partial