Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що на праві спільної часткової власності їм належить житловий будинок [ADDRESS] . В цьому помешканні зареєстрований відповідач. Він проживав у будинку до того часу, як була жива матір позивачів [PERSON] . Також з її дозволу у цьому будинку була проведена реєстрація відповідача. Проте, після смерті [PERSON] відповідач залишив будинок, та перейшов проживати у інше помешкання. За відповідачем, як колишнім членом сім`ї [PERSON] , не зберігається житлове приміщення, а тому він втратив право на користування цим майном. Відповідач не є членом сім`ї позивачів; з ним не укладалися договори найму, оренди, чи інші договори, які б надавали право на подальше проживання у будинку [ADDRESS] . Покликаючись на положення ст. 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України позивачі просять суд задоволити заявлений позов про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням будинком [ADDRESS] . Судові витрати стягнути з відповідача на користь позивачів. Позивачі позов підтримали та пояснила про обставини, що описані вище. Додали, що відповідач залишив помешкання добровільно, на даний час проживає у сусідньому будинку. Добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає. Він не приймає участі в утриманні будинку. Ніхто з позивачів не чинить відповідачеві перешкоди у користуванні майном. Зважаючи на це просять суд задоволити заявлений позов. Відповідач позов не визнав. Пояснив суду, що він змушений був залишити помешкання через те, що позивачі змінили замки у вхідних дверях. Додав, що він дійсно проживає у сусідньому будинку, який орендує. З огляду на заначене позов не визнає. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, позивачам на праві спільної часткової власності належить житловий будинок [ADDRESS] . В цьому помешканні зареєстрований відповідач. Він проживав у будинку до того часу, як була жива матір позивачів [PERSON] , яка померла [INFO] . З дозволу матері позивачів була проведена реєстрація відповідача у цьому будинку. Відповідач належав до членів сім`ї [PERSON] . Відповідач зазначає, що він залишив помешкання не з власної волі, оскільки позивачі змінили замок у вхідних дверях, і він не може потрапити до будинку. Тобто, відповідачеві чиняться перешкоди в користуванні будинковолодінням, і ці перешкоди чиняться позивачами. Проте таке твердження відповідача не знайшло свого підтвердження. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надали суду пояснення про те, що після сплину сорока днів після смерті [PERSON] відповідач добровільно залишив будинок [ADDRESS] , та перейшов проживати до сусіднього помешкання. Позивачі не чинили відповідачеві перешкод у користуванні будинком, де раніше проживав відповідач. У сусідньому будинку відповідач проживає разом з жінкою. Свідки бачили, як відповідач господарює на території цього будинковолодіння, як він заготовляв дрова. Допитаний за клопотанням відповідача свідок [PERSON] підтвердив, що відповідач проживає у сусідньому будинку, і став там проживати після смерті [PERSON] Отже, в судовому засіданні було встановлено, що відповідач: -належав до членів сім`ї [PERSON] та був зареєстрований і проживав у будинку будинок [ADDRESS] з її дозволу; -після смерті [PERSON] на початку листопада 2017 року він добровільно залишив будинок [ADDRESS] ; -відповідач з листопада 2017 року має інше постійне місце проживання; -позивачі не чинили і не чинять відповідачеві перешкод у користування будинком [ADDRESS] ; -відповідач з листопада 2017 року не приймає участі в утриманні будинку [ADDRESS] ; -з відповідачем не укладалися договори найму житлового приміщення, договори оренди, тощо, щодо його проживання у будинку [ADDRESS] ; -позивачі, як власники будинку [ADDRESS] , не бажають щоб відповідач проживав чи користувався цим майном. За положеннями статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Чинне законодавство дає ще й інше розуміння поняття «місце проживання», під яким слід розуміти адміністративно-територіальну одиницю, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік (ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»). Від місця проживання законодавець відмежовує «місце перебування», тобто адміністративно-територіальну одиницю, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Таким чином на підставі статті 107 ЖК України відповідач втратив право на користування будинком, що належить позивачам, оскільки вибув на постійне місце проживання в інше жиле приміщення. Правовий зміст права користування жилим приміщенням не є тотожним змісту поняття реєстрації місця проживання особи. Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані, в тому числі, й зі зняттям з реєстрації місця проживання. Частина 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлює, що реєстрація місця проживання особи не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Отже, є підстави визнати відповідача такими, що втратив право користування житловим приміщенням позивачів. При цьому права відповідача не будуть порушені. Адже він забезпечений житлом за іншим місцем проживання. Ще однією з підстав для задоволення позову є наступне. В ході розгляду справи було встановлено, що відповідач свого часу проживав з [PERSON] та належав до членів її сім`ї. Таким чином відповідач проживав у спірному будинку в якості члена сім`ї [PERSON] , і\~набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. На даний час позивачі та відповідач не мають взаємних прав та обов`язків. Аналіз положень\~глави 32 ЦК України\~свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до частини другої\~статті 406 ЦК України\~сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Такий висновок міститься у рішенні Верховного Суду у складі колегії Касаційного цивільного суду (справа №\~357/7940/16-ц,\~рішення від 27.02.2019 р.). Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2017 року в справі № 734/387/15-ц. За наведеного заявлений позов підлягає до задоволення. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Оскільки позивачі сплатили судовий збір у сумі 704,80 грн., то з відповідача на їх користь слід стягнути судові витрати по 234 грн. 93 коп. кожному. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved