Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

В листопаді 2013 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 02 лютого 2007 року між банком та відповідачем укладено договір № б/н, згідно до умов якого [PERSON] 02 лютого 2007 року отримала кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач належним чином умови кредитного договору не виконував, в зв'язку з чим станом на 06 листопада 2013 року утворилась заборгованість розмірі 20 420 грн. 36 коп., із них: заборгованість за кредитом - 6 413 грн. 85 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 7 768 грн. 17 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом - 4 789 грн. 75 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 948 грн. 59 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача та судовий збір. Заочним рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 26 грудня 2013 року у задоволені позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. З зазначеним рішенням не погодився позивач, приніс апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального, недоведеність обставин, що мають значення для справи та невідповідальність висновків суду обставинам справи. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції без достатніх правових підстав застосував до правовідносин, що виникли між сторонами позовну давність. Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, виходячи з положень ч.5 ст.74 ЦПК України (особа відсутня за місцем реєстрації, про що свідчить довідка адресного бюро та тричі повернути на адресу суду судові повістки з відміткою про не проживання останньої за зазначеною адресою). ( а.с.52-58) Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідачки, що повідомлена про розгляд справи належним чином, оскільки відповідно до вимог ст.305 ч.2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інтонації підлягає скасуванню з ухваленням нового з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції. Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставі своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності тощо), яка мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати. Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає. Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 02 лютого 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н на підставі заяви, згідно якого позичальнику був наданий кредит у розмірі 5 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 7). Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 02 лютого 2007 року відповідач свої зобов'язання не виконав, що призвело до виникнення заборгованості по кредиту, який станом на 06 листопада 2013 року складає 20 420 грн. 36 коп., із них: заборгованість за кредитом - 6 413 грн. 85 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 7 768 грн. 17 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом - 4 789 грн. 75 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 948 грн. 59 коп. (а.с. 4-6). Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 257, 267 ЦК України та того, що позивач звернувся до суду 19 листопада 2013 року з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором, який був укладений 02 лютого 2007 року зі строком дії до 02 лютого 2008 року, що свідчить про пропуск позивачем загального строку позовної давності та не за явлення вимого про його поновлення з наведення поважності пропуску. Між тим, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають обставинам справи та вимогам закону. Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно визначив правовідносини, які виникли між сторонами і обґрунтовано дійшов висновку про наявність між сторонами грошових зобов'язань, які відповідачем виконувались неналежним чином. Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» з підстав спливу строку позовної давності, судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального права, що відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, є підставою для скасування рішення з ухваленням нового. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина 3). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4). Справа судом розглянута у заочному порядку і в матеріалах справи заява відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності відсутня, а тому підстави для застосування позовної давності у суду першої інстанції були відсутні. Доводи апеляційної скарги про помилкове застосування судом позовної давності є обґрунтованими. До апеляційного суду відповідач [PERSON] також не з'явилась та заяву про застосування позовної давності не подала. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються ст.ст. 526, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Враховуючи, що строк виконання зобов'язання позичальником за кредитним договором сплинув, а відповідач в порушення умов договору кредит не повернув та не сплачує проценти за користування кредитом, позивач обґрунтовано звернувся до суду з вимогами про повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом. Згідно розрахунку заборгованості прострочена заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 06 листопада 2013 року складає 20 420 грн. 36 коп., із них: заборгованість за кредитом - 6 413 грн. 85 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 7 768 грн. 17 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом - 4 789 грн. 75 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 948 грн. 59 коп. Відповідач [PERSON] жодного разу до судового засідання не з'явилась, будь-яких заперечень щодо розміру заборгованості та доказів щодо сплати кредиту не надала. Відповідно до вимог ст.599 ЦПК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За вказаних обставин договір не припинив своєї дії і у суду першої інстанції не було підстав для застосування положень цивільного законодавство про сплив строку позовної давності. Відповідно до п.6.5 Умов, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором, але такі зобов'язання позичальником порушено. Відповідно до п.8.6 Умов, при порушенні клієнтом (відповідачем) строків платежів за любим з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. (фіксована сума) + 5% (процента складова) від суми позову. За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором станом на 06 листопада 2013 року. Усе вище зазначене свідчить про неповне встановлення судом першої інстанції, фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, невірне застосування норм матеріального права у спірних правовідносинах, що в свою чергу призвело до поверхового та неправильного вирішення спору. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Виходячи з розміру задоволених позовних вимог та документально підтверджених судових витрат, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір сплачений за подачу позовної заяви у розмірі 229 грн. 40 коп., та сплачений за подачу апеляційної скарги у розмірі 121 грн. 80 коп.

Outcome: approved