Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-16 00:00:00

В липні 2017 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з вказаною заявою та посилаються на те, що 26 червня 2015 року вони уклали шлюб. [INFO] року в м. Донецьку у них народилась дочка [PERSON]. Цей на-селений пункт перебуває в зоні проведення антитерористичної операції, на території якої органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Бориспіль-ський МР ВДРАЦС ГТУЮ у Київській області відмовив у проведенні державної реєстрації народження дитини. Тому [PERSON] та [PERSON] просять суд встановити факт, що [INFO] року в м. Донецьку у них народилась [PERSON]. У судовому засіданні представник заявника [PERSON] підтримує заяву та просить суд задовольнити її. [PERSON] не з'явилась у судове засідання та надіслала заяву (а.с.20), в якій вона підтримує подану заяву та просить розглянути цивільну справу в її відсутності. Представник заінтересованої особи також не з'явився у судове засідання. Начальник Бориспільського МР ВДРАЦС ГТУЮ у Київській області Прохорова В.В. надіслала лист (а.с.17), в якому вона не заперечує проти задоволення заяви та просить розглянути цивільну справу в її відсутності. Вислухавши пояснення представника заявника та дослідивши письмові докази, які міс-тяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що заява підлягає задоволен-ню з таких підстав. Встановлено, що 26 червня 2015 року заявники уклали шлюб, зареєстрований Красно-гвардійським ВДРАЦС РС Дніпропетровського МУЮ, про що був складений актовий запис №701. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 26 червня 2015 року (а.с.6). Відповідно до абз.1 ч.1 ст.2571 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними пред-ставниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від міс-ця проживання заявника. Як роз'яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в інформаційному листі вих. №9-1130/0/4-16 від 15 квітня 2016 року, під час вирішен-ня питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України необхідно брати до уваги практику Євро-пейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосову-ватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини, а також Молдови та Росії. В цих справах Європейський суд з прав людини, грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою невизнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає у тому, що не можуть визнаватись недісними всі без виключення документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей та шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоду особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, які проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, доку-менти, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами тощо), що знахо-дяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукуп-ності та взаємозв'язку під час розгляду справ у порядку, передбаченому ст.2571 ЦПК України. Так, з копій протоколів УЗД вбачається, що з 4 липня 2016 року [PERSON] перебувала в стані вагітності (а.с.21-22). [INFO] року в 00 годин 40 хвилин в І-му акушерському відділенні ЦМКЛ №24 м. Донецька вона народила дівчинку вагою 3000 гра-мів. Ця обставина підтверджується копією медичного свідоцтва про народження №387 від [INFO] року (а.с.7). З копії свідоцтва про народження серії ДНР [NUMBER] від 6 червня 2017 року (а.с.23) вбачається, що батьком дитини був записаний [PERSON], а матір'ю - [PERSON] Вони обрали дочці ім'я «[PERSON]». Факт народження у заявників дитини додатково під-тверджується фотокартками (а.с.25). Аналіз цих письмових доказів переконливо свідчить про те, що [INFO] року в м. Донецьку у [PERSON] та [PERSON] народилась дочка [PERSON]. Як вбачається з Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпоряджен-ням КМУ №1085-р від 7 листопада 2014 року, в м. Донецьку органи державної влади України не здійснюють свої повноваження. Крім того, 23 травня 2017 року в.о. керівника Бориспільського МР ВДРАЦС ГТУЮ у Київській області Дубогрій С.М. винесла відмову №1458/16.4-160 у проведенні державної реєстрації народження дитини (а.с.8). З огляду на це суд вважає, що з метою забезпечення юридичної визначеності належить встановити факт, що [INFO] року в м. Донецьку у заявників народилась [PERSON].

Outcome: approved