Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

В квітні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Одеської міської ради, [PERSON] про визнання недійсним укладеного 11.08.2011 року між [PERSON] та [PERSON], який помер [INFO], договору про відступлення права вимоги (цесії) - в частині зазначення померлого [PERSON] набувачем прав та обов'язків на квартиру під [ADDRESS], яка є предметом даного договору, та про визнання, що набувачем прав та обов'язків за цим договором є він - [PERSON], а також про визнання недійсним свідоцтва про право власності [NUMBER] на квартиру [ADDRESS], виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 30.01.2012 року померлому [PERSON], та про визнання права приватної власності на вказану квартиру (а.с. 2-5, 122-123). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що з метою придбання житла він в серпні 2011 року домовився в [PERSON] про укладення з ним договору про відступлення вимоги (цесії) прав на квартиру під [ADDRESS], але у зв'язку з тим, що в нього існували певні складності у підтвердженні джерел доходів для придбання квартири та у зв'язку з тривалим та частим перебуванням за межами України, так як він працює за контрактами на судах іноземних судновласників, цей договір був оформлений на його батька [PERSON], й в подальшому на ім'я останнього було оформлено свідоцтво про право власності на вказану квартиру, хоча насправді грошові кошти за оспорюваним договором про відступлення вимоги (цесії) від 11.08.2011 року були сплачені [PERSON] ним та зароблені ним. Ухвалою суду від 17 червня 2015 року, за клопотанням представника позивача, до участі у даній справі в якості співвідповідача була залучена [PERSON] як законний представник неповнолітнього [PERSON], [INFO], який відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України є спадкоємцем померлого [INFO] [PERSON] (а.с.58). Крім того, ухвалою суду від 21 грудня 2015 року до участі у даній справі залучена Приморська районна адміністрація Одеської міської ради в особі її органу опіки та піклування у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, для захисту прав і законних інтересів неповнолітнього [PERSON], [INFO] (а.с. 90). В судовому засіданні представники позивача - [PERSON] і [PERSON] підтримали позов, а відповідач [PERSON] визнала позов. Відповідач [PERSON] просив розглянути справу без його участі та задовольнити позов, про що подав адресовану суду свою письмову заяву, в тексті якої зазначив, що в серпні 2011 року між ним і позивачем [PERSON] була досягнута домовленість щодо укладання договору про відступлення права вимоги (цесії) на квартиру, яка будувалась за адресою : [ADDRESS], та при цьому вони погодили усі істотні умови цього договору, а також, що грошові кошти за цим договором були ним отримані він позивача [PERSON] (а.с.76). Представник Виконавчого комітету Одеської міської ради - Чечітко А.Ю. просив розглянути дану справу без участі представника Виконавчого комітету Одеської міської ради, про що подав адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи (а.с. 119, 120). Приморська районна адміністрація Одеської міської ради в особі її органу опіки та піклування не повідомила суду причину неявки свого представника, хоча про дату і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить розписка про одержання нею судової повістки (а.с. 150). Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача і відповідача [PERSON], та допитавши свідків [PERSON], [PERSON] і [PERSON], суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що 05 серпня 2011 року [PERSON] та відповідач [PERSON] підписали угоду про намір укласти договір відчуження об'єкту нерухомості (а.с.8-9), відповідно до п.п. 1, 4 якої [PERSON] зобов'язався передати у власність, а [PERSON] зобов'язався прийняти та оплатити об'єкт нерухомості, розташований за адресою: [ADDRESS] за ціною 66 800 доларів США (а.с.8-9). Відповідно до п. 2 цієї угоди, [PERSON] і [PERSON] домовились укласти договір відчуження вищевказаного об'єкту нерухомості в строк до 12 серпня 2011 року (п.2 угоди). 11 серпня 2011 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір про уступку вимоги (цесія), згідно з умовами якої [PERSON] відступив, а [PERSON] прийняв в повному обсязі право вимоги на двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 57,0 кв.м. (а.с.110-112, 113). Водночас суд бере до уваги, що вказані права на спірну квартиру належали [PERSON] на підставі договору № 2 про уступку права вимоги (цесія) від 08 лютого 2007 року, укладеного ним з [PERSON], який набув права на цю квартиру на підставі договору № 38 про інвестування у будівництво квартири в багатоповерховому 3-хсекційному житловому будинку по [ADDRESS], [ADDRESS] укладеного ним з Колективним підприємством «Одеська пересувна механізована колона № 8» 23 листопада 2005 року (а.с.102-105, 106-108). 23 жовтня 2011 року між [PERSON] та Колективним підприємством «Одеська пересувна механізована колона № 8» був підписаний акт приймання-передачі квартири [ADDRESS] (а.с.114). Відповідно до виданої КП «Право» довідки про резервування адреси об'єкта нерухомого майна від 21 липня 2010 року за № 327210/1, було зарезервовано наступну адресу квартири: [ADDRESS] (а.с.115). Згідно технічного паспорту на квартиру під [ADDRESS], виготовленого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» станом на 12.08.2011 року, загальна площа цієї квартири складає 59,3 кв.м., а житлова площе - 33,7 кв.м. На підставі вищевказаних договору № 38 про інвестування у будівництво квартири у багатоповерховому 3-х секційному житловому будинку по [ADDRESS], [ADDRESS] (блок секція № 2) від 23.11.2005 р., договору № 2 про відступлення вимоги (цесії) від 08.02.2007 р., договору про відступлення вимоги (цесії) від 11.08.2011 р., акту № 81 прийому-передачі від 23.10.2011 р., 30 січня 2012 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради було видане [PERSON] свідоцтво про право власності ([NUMBER]) на вказану вище квартиру (а.с. 101), на підставі якого 05.03.2012 року у встановленому законом порядку була здійснена державна реєстрація права власності на цю квартиру за [PERSON], що підтверджується виданим КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» Витягом про державну реєстрацію прав за № 33385718 від 05.03.2012 р. (а.с.18). Також судом установлено, що [INFO] [PERSON] помер (а.с. 20). Як вбачається з копії спадкової справи № 5/2014 до майна померлого [PERSON], заведеної 15 жовтня 2014 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М., позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом померлого [PERSON], а неповнолітній [PERSON], [INFO], є спадкоємцем за правом представлення померлого [PERSON] При цьому, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] як законний представник неповнолітнього [PERSON], [INFO], у встановлений законом строк подали заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Сегеченко А.М. (а.с. 29-44). Вирішуючи дану справу, суд також бере до уваги, що доводи позивача стосовно того, що 11 серпня 2011 року, у день укладання договору про уступку вимоги (цесія) між померлим [PERSON] і відповідачем [PERSON], позивач зняв зі свого банківського рахунку у ПАТ КБ «ПриватБанк» кошти у сумі 61 686,90 доларів США, які, разом з іншими наявними у нього коштами були передані ним [PERSON] у якості оплати вартості прав на квартиру за адресою: [ADDRESS] у сумі 66 800,00 доларів США за вказаним договором, - підтверджується роздруківкою руху коштів по рахунку позивача [PERSON] в ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 11-15, 127-132). Крім того, доводи позивача стосовно того, що саме він проводів усі домовленості із продавцем [PERSON] та сплатив йому обумовлену договором про уступку вимоги (цесія) від 11.08.2011 р. грошову суму, підтвердив сам відповідач [PERSON], про що він зазначив у своєї адресованій суду письмовій заяві (а.с. 76), та не заперечувала в суді відповідач [PERSON] Більш того, допитані судом свідки [PERSON], [PERSON] і [PERSON] підтвердили, що зі слів самого позивача [PERSON] та його померлого батька [PERSON] їм відомо, що, по-перше, спірна квартира була придбана саме позивачем за зароблені ним грошові кошти ; по-друге, позивач, з огляду на свої постійні та тривалі перебування поза межами України, що пов'язано з тим, що він працює на судах іноземних судновласників, вирішив оформити цю квартиру на ім'я свого батька [PERSON]; по-третє, ремонт в цій квартирі був зроблений за зароблені позивачем кошти ; і, по-четверте, в цій квартирі ніколи не проживав батько позивача, оскільки мав інше житло. При цьому, свідок [PERSON] також пояснив суду, що на початку серпня 2011 року позивач в його присутності зняв грошові кошти зі свого банківського рахунку в одному із відділень ПАТ КБ «ПриватБанк» в м. Одеса, після чого вони разом поїхали до офісу, де в його присутності відбулося підписання оспорюваного договору про відступлення права вимоги (цесії) між [PERSON] і [PERSON] Той факт, що в період з 2007 року по 2014 рік позивач дійсно працював на судах іноземних судновласників, щорічно перебуваючи поза межами України до півроку, та що він не знаходився у рейсі станом на дату укладання оспорюваного договору про уступку вимоги (цесія) від 11.08.2011 р. між його батьком [PERSON] і [PERSON], повністю підтверджується довідкою ТОВ «Марлоу Навігейшн Україна за вих. № 3726 від 12.02.2015 р. (а.с. 10(. Як вбачається з листа ОСББ «Асташкінський» за вих.№ 167 від 20 січня 2016 року, з моменту прийняття цим об'єднанням на баланс будинку за адресою : [ADDRESS] цього будинку була та є зареєстрованою одна особа -[PERSON] (а.с.140). Той факт, що місце проживання [PERSON] у встановленому законом порядку зареєстровано за вказаною адресою також підтверджується її паспортом громадянина України, який був досліджений судом у судовому засіданні та ксерокопія якого приєднана судом до матеріалів справи (а.с.139). Також суд враховує, що з 20.03.2013 року позивач [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновскому районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 20.03.2013 р. (а.с. 138). Відповідно до наданих представниками позивача квитанцій, (а.с.133-137), оплата комунальних платежів за спірну квартиру в період 2012-2015 роки, тобто, як за життя [PERSON], так і після його смерті проводилась позивачем та його дружиною - [PERSON] З огляду на наведене, суд вважає, що позивач довів в суді факт придбання ним спірної квартири (шляхом придбання прав вимоги щодо її передачі після завершення будівництва) за власні кошти на підставі договору про уступку вимоги (цесія) від 11.08.2011р., оформленого на ім'я його батька [PERSON], а визнання позову відповідачами [PERSON] та [PERSON] є таким, що відповідає обставинам справи та таким, що може бути прийнято судом. Також встановленим є той факт, що померлий [PERSON] у спірній квартирі ніколи не проживав та не був зареєстрований, а проживав та був зареєстрований до дня смерті за адресою : [ADDRESS], що підтверджується показаннями допитаних судом вищевказаних свідків та матеріалами спадкової справи № 5/2014 від 15.10.2014 р. до майна померлого [PERSON] При цьому, у спірній квартирі зареєстрована дружина позивача, яка разом з позивачем сплачувала комунальні послуги за користування нею ще за життя [PERSON], робила разом з позивачем у квартирі ремонт. Оцінюючи правовідносини між сторонами за оспорюваним договором про відступлення права вимоги (цесії) від 11 серпня 2011 року, з урахуванням угоди про намір укласти договір відчуження об'єкту нерухомості від 05 серпня 2011 року, що передувала укладенню цього договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11.08.2011 р., суд вважає, що цей договір за змістом відноситься до договорів купівлі-продажі майнових прав. Відповідно, суд застосовує до правовідносин за вказаним договором положення ЦК України щодо договорів купівлі-продажу. Згідно частини 1 статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до частини 2 статті 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Відповідно до статті 190 Цивільного кодексу України, майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Статтею 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено, що майновими правами, визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та права вимоги. Згідно пунктів 1.2. та 1.3. оспорюваного договору про уступку права вимоги (цесія) між від 11 серпня 2011 року, за цим договором до [PERSON] перейшло право вимоги передачи спірної квартири. Встановленим судом є факт внесення коштів за договором про відступлення вимоги (цесії) від 11 серпня 2011 року саме позивачем [PERSON], а не його померлим батьком [PERSON], який був формально вказаний стороною (набувачем прав) за цим договором. Відповідно до статті 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (частина 1 статті 217 ЦК України). Згідно частин 1 та 3 статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Враховуючи наведене, існують підстави для визнання недійсним договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11 серпня 2011 року, укладеного між [PERSON] та померлим [PERSON], в частині зазначення померлого [PERSON] набувачем прав та обов'язків на квартиру, що будувалась за адресою : [ADDRESS], та визнання набувачем вказаних прав та обов'язків позивача [PERSON] З огляду на це, правових підстав для видачі оспорюваного свідоцтва про право власності на вказану квартиру на ім'я померлого [PERSON] не було, оскільки це право мав позивач по справі - [PERSON] Відповідно, вказане свідоцтво має бути визнано недійсним. Відповідно до частини 1 та пункту 1 частини 2 статті 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. З урахуванням наведеного, обґрунтованою є вимога позивача про визнання за ним права власності на спірну квартиру, так як дана вимога спрямована на поновлення його прав на цю квартиру, як особи, що набула права на неї за власні кошти. На підставі викладеного і

Outcome: approved