Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

в лютому 2020 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 28 вересня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. за реєстровим номером 5342, про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованості за Договором № 0010/010991-ZPвід 03.07.2006 року у розмірі 126 599,13 грн. В обґрунтування позову зазначено про те, що 03.07.2006 року між [PERSON] та АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», укладено Договір № 0010/010991- ZP про відкриття банківського рахунку та обслуговування платіжної картки під зарплатний проект, згідно умов якого банк відкрив позивачу картковий рахунок в гривні та передав позивачу платіжну картку строком на 12 місяців. 28.09.2018 року за заявою АТ «Укрсоцбанк» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. за реєстровим номером 5342, вчинено виконавчий напис, яким запропоновано стягнути заборгованість з [PERSON] на користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованості за Договором № 0010/010991- ZP від 03.07.2006 року у розмірі 126 599,13 грн. 19.10.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Трофименком М.М. відкрито виконавче провадження № 57478039 з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 28.09.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. за реєстровим номером 5342. Позивачем зазначено про те, що при вчиненні виконавчого напису порушено вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки виконавчий напис вчинено через 11 років з дня настання вимоги у банку про погашення боргу. Зазначає, що жодних повідомлень, в тому числі і щодо погашення заборгованості, від банку не отримував, вчинення оспорюваного виконавчого напису відбулось з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки заборгованість за договором № 0010/010991- ZP від 03.07.2006 рокуне є безспірною. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 27.02.2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15.06.2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті у судове засідання. Представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. 17.12.2020 року від представника відповідача надійшли електронною поштою письмові пояснення на позов, в яких представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.07.2006 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступниками якого є АТ «Укрсоцбанк», ПАТ «Альфа-Банк», та [PERSON] укладено договір № 0010/010991- ZP від 03.07.2006 року про відкриття банківського (карткового) рахунку та обслуговування платіжної картки під зарплатний проект, згідно умов ст. 1 якого, Банк на підставі з переліком працівників організації - роботодавця та заяви держателя на відкриття банківського КР та отримання ПК відкриває держателю КР № [NUMBER] в українській гривні, випускає та передає держателю основну ПК типу «VisaElectron» строком дії 12 місяців. З п. 2.1.1 договору вбачається, що Банк може надати держателю можливість користуватися кредитною лінією в сумі, що обумовлена тарифами. У цьому випадку укладається додаткова угода, яка регламентує порядок відкриття кредитної лінії до КР та умови її виконання. Порядок внесення щомісячних платежів на поповнення картки та нарахування процентів на залишок заборгованості регламентовано у п.п. 3.1.1-3.12.2 договору № 0010/010991- ZP від 03.07.2006 року. 28.09.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. за реєстровим номером 5342 вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення з [PERSON] на користь АТ «Укрсоцбанк» за договором № 0010/010991- ZP від 03.07.2006 року про відкриття банківського (карткового) рахунку та обслуговування платіжної картки під зарплатний проект, за період з 03.07.2006 року по 21.06.2018 року у розмірі 125 599,13 грн., з яких: 53 653,15 грн. - за тілом кредиту, 71 945,98 грн. - заборгованість за відсотками, а також 1 000 грн. плати за вчинення виконавчого напису. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименком М.М. від 19.10.2018 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 28.09.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. за реєстровим номером 5342. 03.12.2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб внесено запис про припинення АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк». За приписами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст. 18 цього Кодексу, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012р. № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012р. за № 282/20595 (далі по тексту - Порядок). Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 цього Закону визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29 червня 1999р. № 1172 (далі по тексту - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку. При цьому, ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21 січня 1999р. в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007р. в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011р. в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010р. в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994р. в справі «ХіроБалані проти Іспанії», від 01 липня 2003р. в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008р. в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та MesropMovsesyan проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 р. №6-887цс17. Суд звертає увагу, що з дня виникнення вимоги у АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», пройшло більше, ніж 10 років, що вбачається з наступного. Відповідно до п. 1.1 договору № 0010/010991- ZP від 03.07.2006 року АТ «Укрсоцбанк» видав [PERSON] платіжну картку строком дії 12 місяців, тобто, до 03.07.2007 року. Відповідно до правої позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 19.03.2014 року у справі № 6-14цс14, та постанові від 01.10.2014 року у справі № 6-134цс14, згідно правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, карта діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінчення строку дії договору. Відтак, вчинення виконавчого напису після спливу 11 років, з дня настання вимоги у АТ «Укрсоцбанк», тобто з 04.07.2007 року, є грубим порушенням вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Також, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні переконливі докази, які б свідчили про безспірність заборгованості, як і відсутні докази того, що безспірність заборгованості була належним чином підтверджена відповідачем при подачі документів приватному нотаріусу, та боржник [PERSON] про заборгованість достеменно знав, однак, проігнорував вимогу про її погашення. Крім того, суду не надано доказів на підтвердження як обставини належного направлення боржнику [PERSON] вимоги про погашення боргу за кредитним договором № 0010/010991- ZP від 03.07.2006 року, так і обставин належного отримання боржником досудової вимоги про погашення заборгованості. На думку суду, не отримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або спростувати вимоги банку. Позивач був позбавлений можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення спірного виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Також, при вирішенні даного спору суд враховує, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 із змінами внесеними Постановою КМУ від 26.11.2014 № 662. Постановою Кабміну № 662 до зазначеного Переліку внесено зміни, відповідно до яких, серед іншого, Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та пунктом 2 такого змісту: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема, пункт 2 змін, що вносяться до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на що, на момент вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. виконавчого напису норма чинного законодавства про можливість вчинення виконавчих написів в безспірному порядку на підставі кредитних договорів, що не посвідчені нотаріально, була скасована. Враховуючи викладене, зважаючи на встановлені судом обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved