Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-11 00:00:00

В листопаді 2015 року позивачка звернулась до суду із позовом про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що земельна ділянка, незавершений будівництвом житловий будинок та автомобілі були придбані у зареєстрованому із відповідачем шлюбі за спільно зароблені кошти. Окрім того, позивачка зазначила, що оскільки з моменту придбання легкового автомобіля марки Hyundai Sonata він використовується виключно нею, а автомобілем марки Infiniti QX60 користується відповідач, право власності на транспортні засоби повинно бути визнано за позивачкою та відповідачем відповідно. Враховуючи наведене, позивачка просила суд в порядку поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, визнати за відповідачем право власності на: легковий автомобіль [NUMBER] та грошові зобовязання, що виникли на підставі кредитного договору; припинити право спільної сумісної власності відповідача на легковий автомобіль марки Hyundai Sonata 2010 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. За собою просила визнати право власності на: легковий автомобіль марки Hyundai Sonata, 2010 року випуску, д.н.з. [NUMBER]; 1/2 частини земельної ділянки, площею 0,06 га, кадастровий номер:3221886001:01:232:0151, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Нові Петрівці, масив «Вишгородський»; 1/2 частину незавершеного будівництвом будинку № 132/2, який знаходиться за адресою:Київська область, Вишгородський район, с. Нові Петрівці, масив «Вишгородський» та розміщений на вказаній земельній ділянці, а саме: 1/2 житлового будинку «А», загальною площею 340,3 кв.м., житловою площею 98,0 кв.м. та 1/2 господарських споруд: котельні «Б», І - колонки питної, ІІ - каналізаційних споруд. Крім того, позивачка просила припинити своє право спільної сумісної власності на легковий автомобіль [NUMBER]. Під час розгляду справи відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом про розподіл майна, що є обєктом спільної власності подружжя та про визнання права особистої приватної власності на майно. Зустрічні позовні вимоги відповідач мотивував тим, що земельна ділянка кадастровий номер3221886001:01:232:0151 була придбана ним особисто до укладення шлюбу, як і будинок, вартість будівництва якого була оплачена відповідачем до укладення шлюбу із позивачкою та за його особисті, в т.ч. позичені в банку, кошти. У звязку з цим відповідач у зустрічному позові просив суд розподілити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, наступним чином: виділити позивачці право власності на автомобіль марки Hyundai Sonata 2010 року випуску, д.н.з. [NUMBER] та припинити право спільної сумісної власності позивачки на легковий автомобіль [NUMBER]. За собою відповідач просив визнати: право особистої приватної власності на земельну ділянку кадастровий номер 3221886001:01:232:0151, площею 0,060 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Нові Петрівці, житловий масив «Вишгородський»; на всі будівельні матеріали, конструктивні елементи, вироби та обладнання, які були використані у будівництві житлового будинку, який розташований на земельній ділянці кадастровий номер 3221886001:01:232:0151, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Нові Петрівці, житловий масив «Вишгородський». Також відповідач просив визнати його особистими борговими зобовязаннями борг перед ПАТ «Вернум Банк» за кредитним договором №\~КФ-155 від 16.02.2015 року. Ухвалами Вишгородського районного суду Київської області від 08.02.2016 року та від 29.02.2016 року заяви позивачки про забезпечення позову було задоволено частково. Заборонено відповідачу вчиняти наступні дії стосовно незавершеного будівництвом житлового будинку та господарських споруд, які знаходяться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с.\~Нові Петрівці, масив «Вишгородський», що розміщенні на земельній ділянці кадастровий номер 3221886001:01:232:0151 (надалі Будинок): вчиняти будь-які дії та правочини, направлені на відчуження чи передачу прав на Будинок; здійснювати передачу будь-яких прав на матеріали, з яких збудований відповідний Будинок або господарські споруди; внесення або надання згоди на внесення до будь-яких документів відомостей про третіх осіб в якості замовників будівництва чи власників Будинку; передавати Будинок чи права на нього в якості забезпечення за зобовязаннями. Заборонено [PERSON] реєстраційний номер облікової картки платника податків 27007804418, вчиняти буд-які дії та правочини, направлені на відчуження легкового автомобіля [NUMBER] та легкового автомобіля Hyundai Sonata, 2010 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. В судовому засіданні представник [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Проти задоволення позовних вимог за зустрічним позовом відповідача в частині визнання права особистої приватної власності на майно заперечував і просив відмовити. В судовому засіданні представник [PERSON] заперечувала проти задоволення первісного позову [PERSON] про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у зустрічній позовній заяві. Вислухавши пояснення представника позивачки, пояснення відповідача та його представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають правове значення для розгляду справи і вирішення спору по сутті, суд приходить до наступного. 18.07.2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м.\~Києві, про що був зроблений актовий запис №\~713, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-БК №\~086322. Шлюб між сторонами розірвано згідно з рішенням Дніпровського районного суду м.\~Києва від 03.12.2015 року у справі №\~755/17548/15-ц, яке набрало законної сили 14.12.2015 року. Від вказаного шлюбу у сторін є двоє неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON] [INFO]. Відповідно до ст.\~355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). На підставі ст.\~368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.\~372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно з ч.\~2 ст.\~60 Сімейного кодексу України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.\~3 ст.\~61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною\~4 статті 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. Відповідно до ч.\~1 ст.\~69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч.\~1 ст.\~70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з пунктами 23-24 Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №\~11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суди, вирішуючи спори між подружжям про майно, повинні встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї (частина 4 статті 65 СК України). Як встановлено судом у судовому засіданні, а сторони по справі не заперечують, що за час шлюбу ними було придбано наступне майно: легковий автомобіль марки Infiniti QX60 2014 року випуску, д.н.з. [NUMBER]; легковий автомобіль Hyundai Sonata 2010 року випуску, д.н.з.\~[NUMBER]. Також, сторони не заперечують, що боргові зобовязання, які виникли на підставі кредитного договору №\~КФ-155 від 16.02.2015 року, укладеного між відповідачем та ПАТ «Вернум Банк», є їх спільним боргом як подружжя. Також сторони не заперечували, що в порядку поділу майна подружжя автомобіль Hyundai Sonata 2010 року випуску, д.н.з. [NUMBER] має бути виділено [PERSON], а легковий автомобіль Infiniti QX60 2014 року випуску, д.н.з. [NUMBER] та боргові зобовязання за кредитним договором №\~КФ-155 від 16.02.2015 року мають бути визнані за [PERSON] Вказані обставини визнавались та не оспорювались сторонами в судовому засіданні, що є підставою для звільнення від доказування на підставі ст.ст.\~60, 61 ЦПК України. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вищевказане майно є спільною сумісною власністю та включається до обєму спільного майна подружжя, що підлягає поділу. Судом встановлено, щодо укладення шлюбу (в період з 12.05.2008 року по 26.05.2008 року) відповідачем був отриманий кредит у розмірі 200\~000,00 доларів США на підставі договору №\~ML-005/105/2008 від 12.05.2008 року, укладеного між [PERSON]та ЗАТ «ОТП Банк». В цей же період відповідачем було придбано частину земельної ділянки розміром 0,0600\~га, кадастровий номер 3221886001:01:232:0001, що розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, с.\~Нові Петрівці, масив «Вишгородський», з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що підтверджується договором купівлі-продажу частини земельної ділянки від 14.05.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстраційним №\~72. На частину земельної ділянки (кадастровий номер 3221886001:01:232:0151), придбаної за вказаним договором, відповідачу було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №\~662702 від 17.09.2008 року. Як вбачається з матеріалів справи, у травні 2008 року відповідачем було розпочато будівництво житлового будинку на зазначеній земельній ділянці, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, село Нові Петрівці, масив «Вишгородський». Вказані обставини були також підтверджені у суді свідком [PERSON], який у 2006 році придбав земельну ділянку, яку він потім почав продавати у 2008 році, цю земельну ділянку придбав [PERSON] При укладанні договору купівлі-продажу був присутній тільки [PERSON], так, як він на той час не був одружений. Приблизно через місяць, після того, як [PERSON] придбав земельну ділянку, розпочалось будівництво, спочатку він залив фундамент, а через два місяці почав будувати будинок. Контроль за будівництвом здійснював [PERSON] [PERSON], він бачив один раз вже у збудованому будинку, приблизно у 2011 році. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що з [PERSON] вона познайомилась коли її чоловік [PERSON] продавав йому земельну ділянку. Договір купівлі-продажу земельної ділянки укладався у приватного нотаріуса, присутнім був тільки [PERSON] Відразу після купівлі земельної ділянки, [PERSON], розпочав будівництво, залив фундамент. На будівництві [PERSON] не бачила, вперше вона з нею познайомилась у 2011 році. 16.05.2008 року між відповідачем та ТОВ «Будпроектдизайн» (підрядником) було укладено договір підряду, відповідно до якого підрядник зобовязується на свій ризик та власними силами виконати комплекс будівельних робіт з будівництва Будинку за завданням відповідача, а відповідач зобовязується оплатити вартість робіт та прийняти їх за актом приймання-передачі. Умовами договору підряду сторони погодили, що вартість будівельних робіт становить 1\~413\~183,00 грн. (один мільйон чотириста тринадцять тисяч сто вісімдесят три гривні 00 копійок) з ПДВ та включає в себе відшкодування всіх витрат підрядника на матеріали та устаткування, їх завантаження, доставку, розвантаження та підйом на будівельний майданчик та/або до будинку, а також плату за виконані ним роботи. Відповідно до п.\~2.4 договору підряду оплата робіт здійснюється замовником у строк до 31.05.2008 року. З письмових доказів, досліджених у судовому засіданні, зокрема з копій договору підряду від 16.05.2008 року та додатків до нього, квитанцій до прибуткових касових ордерів, акту приймання-передачі виконаних робіт від 24.03.2011 року, вбачається, що будівництво спірного Будинку було розпочато у травні 2008 року, а завершено у квітні 2011 року; оплата за договором підряду здійснювалась відповідачем шляхом сплати коштів готівкою підряднику, а саме: 980\~183,00 грн. сплачено 19.05.2008 року та 443\~000,00 грн. сплачено 29.05.2008 року. Вказані обставини були також підтверджені у суді свідком [PERSON], працівником ТОВ «Будпроектдизайн», який приймав участь у закупівлі будівельних матеріалів для будівництва Будинку, їх доставці на обєкт, перевіряв хід будівельних робіт. Свідок стверджував, що особисто приймав оплатуза договором підряду від відповідача, який розраховувався готівкою в два етапи, одразу після чого розпочалося будівництво. Також він повідомив суду, що у підрядника існувала практика працювати на умовах повної передплати від замовника. У звязку із повною передплатою робіт [PERSON] йому було надано значну знижку. Свідок [PERSON] пояснив суду, що на підтвердження отримання грошей від відповідача ним було складено та підписано прибуткові касові ордери, квитанції від яких були вручені відповідачу. Окрім того, свідок пояснив, що будівництво спірного Будинку відбувалось без затвердженої проектної документації та дозволів на виконання будівельних робіт. Допитаний як свідок відповідач [PERSON] повідомив суду, що одразу після придбання земельної ділянки розпочав на ній будівництво будинку за рахунок кредитних коштів та коштів від продажу власної квартири по проспекту Павла Тичини у м.\~Києві. Матеріалами справи підтверджується, що 07.12.2006 року відповідачем на підставі договору купівлі-продажу було відчужено власну квартиру [ADDRESS], за яку покупцем, [PERSON], було сплачено 504\~495,00 грн. З наявної в матеріалах справи довідки керуючого відділенням «Оболонське» АТ «ОТП Банк» в м.\~Києві №\~005-5/134 від 01.02.2016 року вбачається, що кредитні кошти за кредитним договором №\~ML-005/105/2008 від 12.05.2008 року були видані відповідачу 12.05.2008 року у розмірі 160\~000,00 доларів США, 15.05.2008 року - у розмірі 20\~000,00 доларів США та 26.05.2008 року у розмірі 20\~000,00 доларів США. Вказані докази підтверджують, що дати отримання кредитних коштів відповідачем є достатньо наближеними до дати здійснення відповідачем розрахунку за частину земельної ділянки, придбаної за договором від 14.05.2008\~року, та до дат сплати ним вартості будівельних робіт та матеріалів за договором підряду. За таких обставин суд приходить до висновку, що будівництво спірного домоволодіння відбувалось у період з травня 2008 року до квітня 2011 року. Разом з тим, матеріали, обладнання та вироби, які були використані під час будівництва Будинку, а також безпосередньо будівельні роботи, які проводились з травня 2008 року по квітень 2011 року, були в повному обсязі оплачені відповідачем до моменту реєстрації шлюбу з позивачкою. 03.03.2016 року КП «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» надіслало на запит суду копію технічної документації з інвентаризаційної справи №\~3003003 на будинок, який знаходиться за адресою:\~Київська область Вишгородський район, с.\~Нові Петрівці,\~б/в, б/н з якого вбачається та інших матеріалів справи, право власності на спірний Будинок не зареєстровано у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ч.\~2 ст.\~331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з ч.\~3 ст.\~331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Відповідно до ст.\~376 ЦК України жилий будинок, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони побудовані або будуються на земельній ділянці, яка не відведена для цієї мети, або без відповідного дозволу чи належним чином затвердженого проекту, або з суттєвими порушеннями будівельних норм і правил. Доказів того, що на спірний Будинок зареєстровано право власності як на об'єкт незавершеного будівництва, згідно зі ст.\~331 ЦК України суду не надано. Відтак на основі належних, допустимих і достатніх доказів у суді не доведено, що сторони (як подружжя) за час шлюбу набули у встановленому Законом порядку право власності саме на об'єкт незавершеного будівництва, яке може бути визнано (захищене в разі порушення) в судовому порядку. Оскільки на момент припинення шлюбу сторони не набули у власність обєкт незавершеного будівництва згідно зі ст.\~331 ЦК України, спільним сумісним майном у даному випадку можуть були тільки матеріали, обладнання тощо, які використані в процесі цього будівництва. Згідно розяснень, даних в п.\~15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №\~5 від 07 лютого 2014 року, до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та обєкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК України). Відповідно до розяснень, викладених у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року №\~7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» суд може визнати право на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку. У звязку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Отже, законом не передбачена можливість визнання права власності на новостворене майно та обєкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі №\~6-159цс15, відповідно до якої визнання права власності на обєкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено. Також суд критично оцінює твердження позивачки, що кредит на будівництво Будинку отримувався в інтересах сімї, його повернення здійснювалось за рахунок спільних коштів позивачки та відповідача, а тому Будинок будувався за кошти, які належали подружжю. Допитаний як свідок відповідач повідомив суду, що вирішив будувати заміський будинок до укладення шлюбу з позивачкою. Для придбання земельної ділянки та подальшого будівництва на ній Будинку використав кошти, які він отримав від продажу власної квартири, а також кошти, отримані в кредит на підставі договору банківського кредиту. Відповідач зазначив, що гроші на погашення кредиту брав у матері. Окрім того, у 2009 році він повністю погасив борг перед банком за рахунок коштів, позичених в неї на підставі договору. Станом на дату розгляду справи борг матері не повернув, оскільки не настав їх строк повернення. Відповідач підтвердив, що позивачка не приймала участі в погашенні цих боргових зобовязань, оскільки не мала самостійного заробітку в період будівництва. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] (мати відповідача) підтвердила факт наявності у відповідача боргу перед нею, що виник у звязку із погашенням заборгованості [PERSON] за кредитним договором №\~ML-005/105/2008 за рахунок належних їй грошових коштів. Свідок пояснила, що грошові кошти, які вона позичила сину за договором, вона отримала від продажу власних земельної ділянки та будинку у с.\~Дідовиця. Матеріалами справи підтверджується, що між ПАТ «ОТП Банк», відповідачем (боржник) та [PERSON] (новий боржник) було укладено договір про заміну боржника у зобовязанні № 1 від 04.09.2009 року. Згідно з п.\~1.1 договору відповідач перевів свій борг за кредитним договором на Нового боржника, внаслідок чого Новий боржник замінив відповідача як зобовязану сторону у кредитному договорі № ML-005/105/2008. Станом на 04.09.2009 року залишок заборгованості відповідача за основною сумою кредиту за кредитним договором складав 196\~586,91 доларів США. 04.09.2009 року між [PERSON], матірю відповідача в якості продавця та [PERSON], в якості покупця було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 0,1152\~га, що знаходиться за адресою: Київська обл., Вишгородський район, місто Вишгород, мікрорайон Дідовиця, а також договір купівлі-продажу жилого будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за цією адресою . 04.09.2009 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1353, згідно з яким було припинено дію договору іпотеки № PML-005/105/2008 (майнова порука) від 12.05.2008 року та договору іпотеки №\~PML-005/105/2008 (другої черги) (майнова порука) від 12.05.2008 року, за якими в іпотеку банку з метою забезпечення виконання зобовязань відповідача передавались належні [PERSON] земельна ділянка загальною площею 0,1152 га, що знаходиться за адресою: Київська обл., Вишгородський район, місто Вишгород, мікрорайон Дідовиця, а також жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами за вказаною адресою. Окрім того, 04.09.2009 року між відповідачем та [PERSON] було укладено договір про порядок погашення заборгованості. За умовами вказаного договору відповідач зобовязується повернути заборгованість своїй матері, яка виникла на підставі кредитного договору та була припинена за рахунок грошових коштів, отриманих матірю від продажу належної їй на праві власності земельної ділянки та будинку, у розмірі 1\~569\~746,48 гривень, що за офіційним курсом НБУ станом на 04.09.2009 року становило 196\~586,91 доларів США. Суд відзначає, що позивачкою не надано, а судом не здобуто доказів, що придбання відповідачем частини земельної ділянки кадастровий номер 3221886001:01:232:0001 та будівництво спірного Будинку було здійснено за спільні кошти подружжя. При цьому матеріалами справи та показами свідків підтверджується факт придбання відповідачем земельної ділянки та оплати вартості будівництва Будинку за рахунок кредитних коштів та коштів, отриманих від продажу власної квартири, а також факт погашення заборгованості відповідача за кредитним договором за рахунок грошових коштів, отриманих його матірю від продажу належної їй на праві власності земельної ділянки та будинку. Статтею 57 СК України встановлено, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обовязковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Правової позиції щодо визнання запозичених коштів особистими притримується також і Верховний Суд України. Так у постанові від 01.07.2015 року у справі №\~6-612цс15 Верховний Суд України дійшов висновку про те, що кошти, отримані особою за договором позики, є особистими коштами, а боргові зобовязання за договором позики є особистим боргом того з подружжя, хто укладав договір позики, навіть якщо такий договір укладено одним з подружжя під час шлюбу. Вказаною постановою Судовою палатою у цивільних справах Верховного суду України у складі: головуючого - судді Григор`євої\~Л.І., а також суддів Гуменюка В.І., Лященко\~Н.П., Охрімчук\~Л.І., Романюка\~Я.М., Сеніна\~Ю.Л., Сімоненко\~В.М., Яреми\~А.Г., за аналогічних обставинам у даній справі, скасовано рішення Апеляційного суду Одеської області від 16.03.2015 року, ухвалу ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.04.2015\~року, в частині відмови у задоволенні позову позивача до відповідача про визнання майна особистою приватною власністю та визнання майна, набутого у шлюбі, спільною сумісною власністю сторін, та залишено без змін, в цій частині, рішення Суворовського районного суду міста [PERSON] від 23.12.2014 року, яким набуте у шлюбі майно за кошти, що належали позивачеві особисто, визнано його особистою приватною власністю. За таких обставин суд приходить до висновків, що кошти, отримані відповідачем за кредитним договором №\~ML-005/105/2008 від 12.05.2008 року, були особистими коштами відповідача, боргові зобовязання відповідача за вказаним кредитним договором були особистим боргом відповідача та були погашені не за рахунок спільних коштів подружжя, а за рахунок грошових коштів, отриманих його матірю ([PERSON] - майновим поручителем відповідача) від продажу належних їй на праві власності земельної ділянки та будинку, що підтверджується відповідними договорами купівлі-продажу вказаних обєктів нерухомості. Враховуючи той факт, що 100% вартості будівельних матеріалів, конструктивних елементів, виробів та обладнання, що використовувались під час будівництва Будинку, було сплачено відповідачем до реєстрації шлюбу за особисті (в т.ч. запозичені до укладення шлюбу) кошти, згідно зі ст.\~57 СК України вказані будівельні матеріали, конструктивні елементи, виробита обладнання належать відповідачеві на праві особистої приватної власності. Суд також критично ставиться до доводів позивачки, що в звязку з отриманням державного акту на право власності на земельну ділянку у період шлюбу - 17.09.2008 року - зазначена земельна ділянка була придбана під час шлюбу. Суд звертає увагу, що сплата вартості земельної ділянки була здійснена відповідачем 14.05.2008 року, до моменту реєстрації шлюбу, що документально підтверджується договором купівлі-продажу частини земельної ділянки від 14.05.2008 року. Відповідно до ч.\~1 ст.\~74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що сторони проживали як подружжя до реєстрації шлюбу. Крім того у судовому засіданні свідок [PERSON], що познайомилась з позивачкою незадовго до їх одруження з відповідачем, до цього часу її не бачила, знайома з нею не була, як і не знала про намір сина одружитись. Допитаний як свідок відповідач у судовому засіданні повідомив суду, що до укладення шлюбу з позивачкою вони як подружжя не проживали, спільного господарства не вели, одружуватись не планували, а з моменту знайомства із позивачкою та до моменту укладення шлюбу він мав постійні відносини з іншими жінками. За таких обставин доводи позивачки про її фактичне проживання з відповідачем однією сімєю без реєстрації шлюбу з лютого 2008 року, суд відхиляє за недоведеністю. З урахуванням цього підлягають відхиленню доводи позивачки про включення придбаної відповідачем 14.05.2008 року частини земельної ділянки до обсягу спільного майна подружжя, оскільки земельна ділянка була придбана відповідачем до шлюбу із позивачкою та за його особисті кошти, тому з огляду на норми ст.\~57 СК України є його особистою приватною власністю. Суд відзначає, що з урахуванням правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 01.07.2015 року у справі №\~6-612цс15, в даній справі факт проживання або непроживання позивачки з позивачем однією сімєю без реєстрації шлюбу на момент придбання вказаної земельної ділянки не може бути підставою для включення земельної ділянки до обєктів спільної сумісної власності позивачки та відповідача, оскільки земельна ділянка була придбана відповідачем за особисті кошти. За таких обставин позов у частині визнання за позивачкою права власності на 1/2 частини земельної ділянки, площею 0,06 га, кадастровий номер: 3221886001:01:232:0151, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с.\~Нові Петрівці, масив «Вишгородський»; 1/2 частину незавершеного будівництвом будинку №\~132/2, який знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с.\~Нові Петрівці, масив «Вишгородський» та розміщений на вказаній земельній ділянці, а саме: 1/2 житлового будинку «А», загальною площею 340,3 кв.м., житловою площею 98,0 кв.м. та 1/2 господарських споруд: котельні «Б», І - колонки питної, ІІ - каналізаційних споруд, - задоволенню не підлягає. З наведених вище обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог за зустрічним позовом про визнання особистою приватною власністю відповідача земельної ділянки кадастровий номер 3221886001:01:232:0151, площею 0,060 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с.\~Нові Петрівці, житловий масив «Вишгородський»; а також всіх будівельних матеріалів, конструктивних елементів, виробів та обладнання, які були використані на будівництво житлового будинку, який розташований на земельній ділянці кадастровий номер 3221886001:01:232:0151, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с.\~Нові Петрівці, масив «Вишгородський». Враховуючи системний аналіз вищезазначених норм чинного законодавства в поєднанні з дослідженими матеріалами справи, суд вважає встановленим, що до складу майна, набутого подружжям за час шлюбу сторін по справі, слід віднести: легковий автомобіль марки Infiniti QX60 2014 року випуску, д.н.з. [NUMBER]; легковий автомобіль Hyundai Sonata 2010 року випуску, д.н.з. [NUMBER], а також боргові зобовязання, які виникли на підставі кредитного договору №КФ-155 від 16.02.2015 року, укладеного між відповідачем та ПАТ «Вернум Банк». Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних і в межах заявлених позовних вимог. Згідно з вимогами ст.ст.\~57, 58, 59, 60 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.\~60 ЦПК України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.\~212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищезазначені норми матеріального та процесуального права, оцінивши всі надані сторонами по справі докази, та вислухавши пояснення, суд прийшов до переконання про часткове задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та задоволення позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна, що є обєктом спільної власності подружжя, та про визнання права особистої приватної власності на майно. Проаналізувавши надані докази та надавши їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, зважаючи, що придбані сторонами речами не подільними, факт їх користування сторонами, враховуючи інтереси сторін, суд вважає за можливе поділити майно таким чином: в порядку поділу майна подружжя [PERSON] отримує автомобіль марки Hyundai Sonata 2010 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. В порядку поділу майна подружжя [PERSON] отримує легковий автомобіль Infiniti QX60 2014 року випуску, д.н.з. [NUMBER], а також боргові зобовязання за кредитним договором №\~КФ-155 від 16.02.2015 року, укладеним між ним та ПАТ «Вернум Банк». З огляду на вимоги ст.\~372 ЦК України, суд приходить до висновку про припинення права власності [PERSON] на легковий автомобіль Infiniti QX60 2014 року випуску, д.н.з. [NUMBER] та про припинення права власності [PERSON] на автомобіль марки Hyundai Sonata 2010 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial