overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

В листопаді 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з названою вище позовною заявою, в якій зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 20.07.2013 року Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 290. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб, посилаючись на те, що з відповідачем по справі сімейні стосунки припинені по причині відсутності між ними взаємного порозуміння та поваги один до одного, що призвело до серйозних суперечок, припинення сімейних стосунків, до втрати почуття любові один до одного. Позивач вважає, що подальше сумісне життя і збереження сімї з відповідачем є неможливим. Майнового спору сторони не мають, спору щодо місця проживання дитини немає. Посилаючись на наведене, [PERSON] просила позов задовольнити. В судове засідання сторони не зявилися. Позивач [PERSON] надала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, судом про дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином. Враховуючи те, що від відповідача заперечення та заява про розгляд справи у її відсутність не надходила, то суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні ним правовідносини. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20.07.2013 року, шлюб зареєстрований Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 290. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. У відповідності до ст.ст. 110-112, 114 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що збереження спільного життя подружжя та шлюбу суперечить інтересам сторін, інтересам їхньої дитини, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

В листопаді 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказала, що 22 квітня 1979 року у Ставровській сільській раді Красноокнянського району Одеської області було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем, актовий запис №5 Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. На сьогоднішній день відносини між сторонами припинені, проживають окремо. Причиною розірвання шлюбу є несумісність характерів дружини та чоловіка, різні погляди на вирішення сімейних проблем, через що спільне подружнє життя неможливе. В звязку з цим позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надала суду заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] також в судове засідання не з`явився, на адресу суду надіслав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без його участі, позовні вимоги визнає. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Так, в судовому засіданні було встановлено, що 22 квітня 1979 року у Стравровській сільській раді Красноокнянського району Одеської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та Лєднєвою (після укладення шлюбу [PERSON]) [PERSON], актовий запис №5 (свідоцтво про шлюб І-ЖД №418953, видане 22 квітня 1979 року). Від даного шлюбу не мають неповнолітніх дітей. Сторони спільне господарство не ведуть, проживають окремо з листопада 2017 року, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. За такого, враховуючи характер відносин, що склалися між сторонами, відсутність взаєморозуміння між ними, суд вважає, що збереження шлюбу є неможливим. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

В листопаді 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] \~про визнання її такою, що втратив право на користування \~будинком № 3 по вул Дімітрова в м.Полонному Хмельницької області. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що \~є власником житлового будинку № 3 по вул. \~Дімітрова в м.Полонному Хмельницької області. Відповідач зареєстрована, однак не проживає у вищезазначеному будинку з 2008 року, витрати на утримання будинку не несе, а тому просить задовольнити позов з підстав, передбачених ч. 1 ст. 71, ст. 72 Житлового кодексу. В судовому засіданні \~позивач підтримала позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вказувала, що хоча вона і не проживає понад шість років в цьому будинку, однак має право бути зареєстрованою у вказаному будинку, оскільки вона є матірю трьох дітей батьком яких є син позивача. Проживає вона по вул.Низькій, 6 в м.Полонному без реєстрації. Реєхстрація в будинку позивача їй необхідна для періодичного оформлення допомоги в органах соціального захисту населення. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що \~позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом обєктивно встановлено, що [PERSON] \~є власником житлового будинку № 3 по вул. \~Дімітрова в м.Полонному Хмельницької області. За даною адресою відповідач зареєстрована, однак, на день розгляду справи, не проживає понад шість років, витрати по утриманню будинку не несе. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Ці обставини підтверджуються: копією договору дарування від 13.10.1977 року; копією домової книги; копією довідки про належність житлової площі та не заперечується сторонами. Тому дані відносини мають керуватися вимогами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 319 \~Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В силу ст. 383 цього ж Кодексу власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних \~причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником. З огляду на викладене та враховуючи, що \~\~[PERSON] не проживає без поважних причин \~понад один рік в будинку № 3 по вул. \~Дімітрова в м.Полонному Хмельницької області, за таких обставин суд рахує за необхідне \~визнати її такою, що втратила право на користування вищевказаним будинком.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

В листопаді 2017 року позивач [PERSON] звернулася з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що життя з відповідачем не склалося. У сторін зникли почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть. Сім»я розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливе. Посилаючи на викладене та норми закону, позивач просила суд: розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 08 грудня 2012 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 667. Позивач в судове засідання не з'явилася, звернулась до суду з заявою слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, звернувсь до суду з заявою слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 08 грудня 2012 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 667, що підтверджується свідоцтвом про одруження, серія [NUMBER] Від спільного проживання сторони мають двох не повнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя між сторонами не склалося. У сторін зникли почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть. Сім»я розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливе. У відповідності до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно з ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 1 ст. 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] є неможливим, подальше сімейне життя подружжя неможливе, сім'я розпалась остаточно, збереження сім'ї сторін суперечить їх інтересам, а також моральним засадам суспільства. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст. 51 Конституції України, ст.ст. 21, 55, 110, 112 Сімейного кодексу України, та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

В листопаді 2017 року позивач [PERSON] звернулася з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що життя з відповідачем не склалося. У сторін зникли почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть. Сім»я розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливе. Посилаючи на викладене та норми закону, позивач просила суд: розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 09 серпня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 102. Позивач в судове засідання не з'явилася, звернулась до суду з заявою слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, звернувсь до суду з заявою слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 09.08.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 102, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER] Від спільного проживання сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя між сторонами не склалося. У сторін зникли почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть. Сім»я розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливе. У відповідності до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно з ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 1 ст. 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] є неможливим, подальше сімейне життя подружжя неможливе, сім'я розпалась остаточно, збереження сім'ї сторін суперечить їх інтересам, а також моральним засадам суспільства. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст. 51 Конституції України, ст.ст. 21, 55, 110, 112 Сімейного кодексу України, та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

В листопаді 2017 року позивач [PERSON] звернулася з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що життя з відповідачем не склалося через чисельні сварки та конфлікти. У сторін зникли почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть. Сім'я розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливе. Посилаючи на викладене та норми закону, позивач просила суд: розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 19 грудня 2009 року у Дніпровській сільській раді Білозерського району Херсонської області, актовий запис № 43. Позивач в судове засідання не з'явилася, про місце, дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, звернулася до суду із заявою про слухання справи у її відсутність. Позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, звернувся до суду із заявою про слухання справи у його відсутність. Позов підтримав, просив його задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 19 грудня 2009 року у Дніпровській сільській раді Білозерського району Херсонської області, актовий запис № 43, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER] від 19 грудня 2009 року. Від спільного проживання сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 24.06.2010 року, актовий запис № 69. Спільне життя між сторонами не склалося через чисельні конфлікти. У сторін зникли почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть. Сім'я розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливе. У відповідності до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно з ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 1 ст. 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] є неможливим, подальше сімейне життя подружжя неможливе, сім'я розпалась остаточно, збереження сім'ї сторін суперечить їх інтересам, а також моральним засадам суспільства. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст. 51 Конституції України, ст.ст. 21, 55, 110, 112 Сімейного кодексу України, та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

В листопаді 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому вказав, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 17.10.1992 року. Від шлюбу мають малолітню дочку - [PERSON], [INFO], яка проживає з відповідачем. Спільне життя не склалося, збереження сім'ї є неможливе, оскільки з 2014 року не підтримують подружніх відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Позивач просив розірвати шлюб. В судове засідання позивач не з'явився. На адресу суду направив заяву відповідно до якої, просив здійснювати розгляд справи в його відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. В судове засідання відповідач не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. На адресу суду направила заяву, відповідно до якої просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ст.158 ЦПК України за наявності поданих заяв суд здійснює розгляд справи у відсутність сторін. Суд, дослідивши надані докази на засадах змагальності, в межах позовних вимог, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Так, судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 17.10.1992 року, який зареєстрований Коростишівським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирської області про що був зроблений актовий запис за №184. Від шлюбу мають малолітню дитину: [PERSON],[INFO]. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про укладання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.4), копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] (а.с.5). Сторони зберегти сім'ю не бажають, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та інтересам дитини, а тому суд вважає, що сім'я сторін розпалась остаточно, а отже збереження даної сім'ї є неможливим та недоцільним. Спір про місце проживання малолітньої дочки [PERSON] та про поділ майна між сторонами відсутній. Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Ст.112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що мають істотне значення. Суд роз'яснює сторонам, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням про розірвання шлюбу. Враховуючи викладене, на підставі ст.112, 113 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

В листопаді 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 01 березня 2017 року померла його мати [PERSON]»янова О.О. і після її смерті залишилась спадщина. Він /позивач/ являється єдиним спадкоємцем після смерті матері, оскільки його /позивача/ батько та чоловік спадкодавиці помер в кінці 2016 року. Однак, він /[PERSON]О./ у визначений чинним законодавством шестимісячний термін до нотаріуса із відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті мами не звернувся, оскільки перебував у тяжкому психологічному стані через втрату обох батьків, а також через свою юридичну необізнаність щодо строків подання таких заяв. Коли у листопаді 2017 року [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Бородянської райдержнотконтори з метою прийняти спадщину після смерті матері, то нотаріус в усній формі йому повідомив, що він пропустив строк, визначений законодавством для прийняття спадщини. Просив визначити йому /позивачу/ додатковий строк тривалістю 1 місяць з дня набрання законної сили даним рішенням суду для подання заяви до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті 01 березня 2017 року матері [PERSON]»янової О.О. В судовому засіданні позивач позов підтримав та викладене підтвердив. Відповідач [PERSON] сільська рада Бородянського району свого представника в судове засідання не направила, просила справу розглядати без його участі. Третя особа Бородянська районна державна нотаріальна контора свого представника в судове засідання також не направила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 01 березня 2017 року померла мати позивача [PERSON]»янова О.О. і після її смерті залишилась спадщина /а.с.4-6/. Як вбачається з позовної заяви, та що підтверджується матеріалами справи /а.с.4/, позивач, як єдиний спадкоємець, у визначений законодавством термін спадщину після смерті матері не прийняв, оскільки перебував у тяжкому психологічному стані через втрату вкінці 2016 року батька, та у 2017 році матері, а також через свою юридичну необізнаність щодо строків подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріуса. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Враховуючи викладене, так як позивач у визначений чинним законодавством термін не звернувся до нотаріуса із відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON]»янової О.О., оскільки перебував у тяжкому психологічному стані через майже одночасну втрату обох батьків, а також через юридичну необізнаність щодо визначених законодавством строків подачі заяви про прийняття, то суд, вважаючи причину пропуску ним /позивачем/ строків для прийняття спадщини поважною, визнає за необхідне надати [PERSON] додатковий строк для подання заяви до нотаріуса про прийняття спадщини після померлої 1 березня 2017 року матері [PERSON] терміном три місяці з моменту набрання чинності даним рішенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

В листопаді 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачка з метою отримання банківських послуг підписала заяву від 28 грудня 2010 року, згідно з якою отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв'язку із порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідачка станом на 21 вересня 2017 року має заборгованість в сумі 14909,27 грн. Тому просив стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості. Представник позивача в судове засідання не з'явився, відповідно до заяви просив слухати справу без його участі, позов підтримав. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору від 28 грудня 2010 року відповідачка [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується копіями: анкети-заяви, довідки про умови кредитування, витягу з умов і правил надання банківських послуг, нової редакції статуту (а.с.10-26, 32). Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.9) станом на 21 вересня 2017 року загальна сума заборгованості по кредитному договору відповідачки становить 14909,27 грн. з яких: 734,52 грн. заборгованість за кредитом; 8240,61 грн. заборгованість за відсотками; 4747,98 грн. заборгованість за пенею, 1186,16 грн. штраф. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити та стягнути з відповідачки зазначену суму заборгованості. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також необхідно\~стягнути понесені судові витрати в сумі 1600,00 грн.

Outcome: approved