Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

В квітні 2016 року Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Посилається на те, що 03 лютого 2012 року між КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 2500 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач зазначає, що в порушення умов кредитного Відповідач належним чином взяті на себе зобов'язання не виконувала та станом на 30 листопада 2015 року мала заборгованість по договору на загальну суму в розмірі 23127,17 гривень, яка включала в себе: -4056,78 гривень - заборгованість за тілом кредиту; -14742,91 гривень - заборгованість за процентами; -2750 гривень - заборгованість по сплаті пені; -1577,48 гривень - штраф. З огляду на таке Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості на загальну суму в розмірі 23127,17 гривень в примусовому порядку. Представник Позивача у судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник Відповідача у судовому засіданні визнала факт укладення договору шляхом оформлення та використання кредитної картки, проте зазначила, що ліміт на картці був встановлений в сумі 2500 гривень, і більшої суми вона з карточки не використовувала, у зв'язку з чим наполягала на дослідженні судом конкретизованого розрахунку її заборгованості, який надав би їй можливість підготувати і відповідні заперечення Заслухавши пояснення Відповідача, дослідивши наявні письмові докази, суд встановив наступне. 03 лютого 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір (у формі приєднання до Умов і правил надання банківських послуг) про відкриття кредитної лінії на платіжну картку, відповідно до умов якого Відповідачу було надано кредитну лінію на суму в розмірі 2500 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 36% річних. З наданого Позивачем розрахунку встановлено, що протягом дії кредитного договору розмір процентної ставки за користування кредитом неодноразово змінювався, зокрема: з 01.01.2013 - 30% річних, з 01.09.2014 - 34,8% річних, а з 01.04.2015 - 43,20% річних. Документів, які підтверджують зазначені зміни процентної ставки в матеріалах справи відсутні. Крім того, з наданого банком розрахунку вбачається, що протягом усього періоду розмір заборгованості Відповідача, як поточної, так і простроченої, постійно змінювався проте Відповідач заперечувала здійснення нею будь-яких зарахувань на свій картковий рахунок починаючи з квітня 2013 року, що підтверджується і наданою нею роздруківкою ПАТ КБ «Приватбанк». Одночасно Відповідач заперечувала і здійснення нею витрат за карткою, які відображені у зазначеній роздруківці в графах «Перекази» та «Інше». (а.с. 68-69) Аналізуючи розрахунок заборгованості, складений банком, суд також звертає увагу на те, що починаючи з 01.04.2015 банком встановлена процентна ставка за користування кредитом в розмірі 43,2% на поточну заборгованість, і така ж ставка (43,2% річних) - на прострочену заборгованість. В той же час, враховуючи, що в період з 01.04.2015 по 30.11.2015 розмір простроченої заборгованості майже не змінювався (зріс з 2488,67 грн до 2742,20 грн) за умови незмінної процентної ставки та прострочену заборгованість (43,2%) щомісячні нарахування не повинні значним чином різнитися. Натомість, з розрахунку заборгованості Позивача вбачається, що за квітень 2015 року Відповідачу нараховано 685,70 гривень процентів на прострочену заборгованість (2488,67 грн), що становить 27,55% в місяць, в вже за листопад 2015 року на суму простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 2742,20 гривень нараховані проценти в розмірі 1142,40 грн, що становить 41,66% за місяць. Зазначені суми нарахувань неможливо пояснити з наданих Позивачем документів, умов договору, інших відкритих джерел, у зв'язку з чим суд двічі витребовував від Позивача детальний розрахунок заборгованості у підтвердження правильності здійсненого ним розрахунку, довідку про рух коштів на картковому рахунку [PERSON], проте такі документи так і не були надані суду Позивачем. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а статтею 525 ЦКУ передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст. 61 цього кодексу. Враховуючи викладені вимоги Закону а також обсяг матеріалів, наданих суду Позивачем з пропозицією розглянути справу саме на підставі наявних документів, суд дійшов висновку, що Позивач не надав достатніх та належних доказів, які б свідчили про умови договірних правовідносин, підстави та правильність складеного розрахунку заборгованості Відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно з частиною 4 статті 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Так, судом виконаний зазначений обов'язок, запропоновано Позивачу надати повний склад документів, які підтверджують заборгованість Відповідача, проте Позивач своїми правами належним чином не скористався. Враховуючи викладене, принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed