Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

В лютому 2020р. позивачка [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила суд: - стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 8000,0 грн. щомісячно, починаючи з 07 лютого 2020р. до досягнення дитиною повноліття; - стягнути з відповідача на свою користь аліменти на своє утримання у розмірі 2000,0 грн. починаючи з 07 лютого 2020р. до досягнення дитиною трьох років - до [INFO] - стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу - 10000,0 грн. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 29 липня 2017р. В шлюбі у сторін [INFO]. народився син [PERSON] . Після народження дитини відповідач самоусунувся від виховання дитини не бажає надавати матеріальну допомогу на її утримання, нести додаткові витрати, також усвідомлюючи, що позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною не бажає надавати і їй допомогу. На теперішній час дитина проживає разом з позивачкою і перебуває на її утриманні, оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо, тому позивачка вимушена була звернутися до суду про примусове стягнення з відповідача аліментів, як на своє утримання так і на утримання спільної дитини. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21 лютого 2020р. відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням викликом сторін. Відзив на позов стороною відповідача не подавався. В судовому засіданні 19 квітня 2021р. позивачка та її представник заявлені позовні вимоги підтримали, з підстав, наведених у відзиві на позов і просили суд позов задовольнити. Позивачка наголошувала, що шлюб між сторонами було розірвано за рішенням суду. Відповідач проти позову заперечував, зазначивши, що він немає постійного заробітку і періодично купує сину речі та надає позивачці грошові кошти, домовленості між сторонами щодо розміру аліментів не було. Також відповідач вважає, що позивачка не потребує аліментів на своє утримання, оскільки постійно здає в найм належне їй нерухоме майно. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, з 29 липня 2017р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 червня 2020р. по цивільній справі № 761/3417/20. В шлюбі у сторін [INFO]. народився син [PERSON] . В судовому засіданні встановлено, що позивачка разом з спільною дитиною сторін - сином [PERSON] проживають окремо від відповідача, і перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку.. За змістом ч. 1, 2 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Частинами 2 - 4 ст. 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу (ч. 2 ст. 91 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч. 5 ст. 183 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України). За змістом ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Позивачка пред`являючи позов до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, посилалась на те, що відповідач участі у вихованні сина не приймає, матеріальної допомоги на його утримання не надає та не приймає участі у додаткових витратах на дитину, при цьому відповідачу відомо, що дитина таку допомогу потребує. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, і спільна дитина сторін проживає разом з позивачкою. Судом достовірно встановлено, що відповідач не надає систематично матеріальної допомоги на утримання дитини, яку дитина потребує. З матеріалів справи не вбачається, що з відповідача здійснюються інші стягнення за виконавчими документами, враховуючи матеріальний стан сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню аліменти на утримання спільної дитини сторін у розмірі у розмірі, прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у розмірі, визначеному законом на час звернення до суду з вказаним позовом, а саме у розмірі 1779,0 грн. щомісячно, з індексацією стягуваних сум відповідно до Закону, починаючи з 07 лютого 2020р. та до досягнення дитиною повноліття ( [INFO] ). Також з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки аліменти на її утримання у розмірі 2000,0 грн. щомісячно, з індексацією стягуваних сум відповідно до Закону, починаючи з 07 лютого 2020р. та до досягнення дитиною трьохрічного віку ( [INFO]. ). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача за позовом необхідно стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 840,8 грн. Згідно із п. 1) ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду, в частині вимог про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial