Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

В листопаді 2019 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати свою бувшу невістку [PERSON] такою, що втратила право на користування належним для неї житловим будинком, який розташований в [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначала, що вона є власником вищезазначеного будинку, в якому значаться зареєстрованою відповідачка, котра з червня 2018 року в ньому не проживає та переїхала проживати за адресою: [ADDRESS] , а тому посилаючись на положення ч.2 ст.405 ЦК України вважає, що вона втратила право користування належним для неї житлом. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала і просили їх задовольнити із підстав викладених у позові. При цьому, пояснила, що коли її син одружився з відповідачкою, то вона з метою придбання будинку, в якому мала проживати окремо їхня сім`я, оформила кредит. Однак, в травні 2018 року [PERSON] поїхала на деякий час в Грузію, а після повернення та розірвання шлюбу з чоловіком вона переїхала проживати в інше місце, обов`язків пов`язаних із забезпеченням утримання та ремонту житла не виконує, знятися добровільно з реєстрації у вказаному будинку не бажає, внаслідок чого вона, позивачка, не має можливості отримувати субсидію, а відтак сплачує комунальні послуги у більшому розмірі. Відповідачка при розгляді справи позов не визнала з мотивів, зазначених у письмовому відзиві. Пояснила, що після одруження із сином позивачки вони одразу перейшли проживати до її батьків, але у 2008 році ними за спільні їхні кошти подружжя та за кошти [PERSON] було придбано будинок в [ADDRESS] , в який одразу перейшли проживати, робили там ремонт, придбавали з чоловіком майно для проживання в будинку, за час проживання в якому у них народилося двоє дітей та вони значаться зареєстрованими у ньому. Однак, після розірвання шлюбу з чоловіком та після чергової сварки він в листопаді 2018 року вигнав її з дітьми з будинку, але там залишилися майже усі їхні особисті речі. Наразі вона з дітьми проживає в орендованій квартирі, хоча хотіла б проживати у придбаному ними будинку, де ними створені всі умови для цього, але немає можливості там проживати через відсутність у неї ключів від будинку, а позивачка без присутності свого сина, котрий перебуває на заробітках за кордоном, її туди не допускає. Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що відповідачка та син позивачки [PERSON] до листопада 2018 року перебували в шлюбі, в період якого у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Місце проживання всіх вказаних осіб зареєстровано в будинку [ADDRESS] . Зазначені обставини підтверджуються даними з домової книги, довідок про реєстрацію місця проживання, та визнаються сторонами. Згідно витягу № 18495629 від 14.04.2008 року про реєстрацію права власності, виданого Полонським бюро технічної інвентаризації, [PERSON] набула право власності на вищезгаданий житловий будинок на підставі договору купівлі-продажу від 11.04.2008 року р/н 1860. Відповідно до довідки виданої депутатом Полонської міської ради [PERSON] від 29.11.2019 року, з 05 червня 2018 року відповідачка в будинку належному [PERSON] не проживає. Свідки зі сторони позивачки [PERSON] , [PERSON] (сусіди по спірному будинку) суду пояснили, що будинок придбавала [PERSON] та в ньому проживали її син з сім`єю, але з червня 2018 року відповідачка там не проживає, оскільки розлучилася з чоловіком. Свідки зі сторони відповідачки [PERSON] (її мати) та [PERSON] суду показали, що [PERSON] не проживає у зазначеному будинку з тієї підстави, що чоловік її вигнав та в неї немає ключів, а позивачка її туди не допускає, хоча в будинку залишилися її та дитячі особисті речі, а також майно, зокрема, побутова техніка, яке вони з чоловіком придбали за час перебування в шлюбі. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, в даному спорі позивачка зобов`язана довести, що відповідачка у справі відсутня у належному їй будинку понад один рік без поважних на те причин. Як вбачається із наданих [PERSON] доказів, вони з достовірністю не свідчать про те, що відповідачка без поважних причин з літа 2018 року не проживає у належному позивачці будинку, як про це вона вказує. В той же час, [PERSON] довела, що вона дійсно не проживає у будинку [ADDRESS] , оскільки її колишній чоловік вигнав їх з дітьми з вказаного будинку та в неї відсутні ключі, щоб потрапити всередину, де залишилися їхні речі, а позивачка не допускає її туди, будь-якого іншого житла вона, відповідачка, не має. Такі обставини суд розцінює як поважну причину відсутності [PERSON] у вищезгаданому житлі. Таким чином, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] .

Outcome: dismissed