Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

В листопаді 2014 р. [PERSON] звернувся до суду із позовом до Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» про стягнення страхового відшкодування. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 13 жовтня 2013 року на 724 км-147 м. автодороги «М-06» сполученням Київ-Чоп сталася ДТП за участю автомобіля [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON], за кермом якого перебував [PERSON], та автомобілем [NUMBER], власником якого є [PERSON]. Як зазначає позивач, в результаті страхового випадку він отримав травми середньої важкості та тимчасово втратив працездатність на 75 календарних днів. Крім того, як вбачається з висновків судового експерта, який проводив автотоварознавчу експертизу в кримінальній справі, а також експерта, залученого відповідачем, вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER], власником якого є [PERSON], значно перевищує його ринкову вартість на момент ДТП, а відтак в силу п.30.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб є фізично знищеним. 26 лютого 2014 р. вироком Воловецького районного суду Закарпатської області [PERSON] було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, та притягнуто його до кримінальної відповідальності . Відповідно до даного вироку суду, з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] 64 694,62 гривні грошових коштів, з яких: у рахунок відшкодування майнової шкоди, пов'язаної з витратами на лікування стягнуто 1894,62 грн., у рахунок відшкодування майнової шкоди за пошкодження внаслідок ДТП автомобіль стягнуто 57 300 грн.. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля [NUMBER], відповідно до страхового полісу була застрахована в СТДВ «Гарантія», 09 січня 2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. Останній документ, необхідний для виплати страхового відшкодування, а саме вирок суду та листи непрацездатності, було надано відповідачу 25 червня 2014 року та отримано страховою компанією 2 липня 2014 року. З цієї дати позивачем відраховано 90-денний строк на вирішення питання про виплату страхового відшкодування, який сплинув 30 вересня 2014 року. Зважаючи на те, що на момент звернення до суду страхове відшкодування позивачу виплачене так і не було, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути на його користь з відповідача Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» страхову виплату у розмірі 25500 грн. як ліміт відповідальності за заподіяну майнову шкоду, а також 2931,40 грн. страхового відшкодування, пов'язаного з лікуванням відповідно до ст.ст. 24.2 та 24.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що разом становить 28 431,40 грн. Крім того, у зв'язку невиконанням відповідачем обов'язку щодо виплати страхового відшкодування протягом 90-денного строку з дня подачі останнього документу по страховій справі, відповідно до ст. 36.2 Закону на суму 28 431,40 грн. нарахував пеню у розмірі 798,42 грн. за період з 1 жовтня 2014 року по 10 листопада 2014 року виходячи з облікової ставки НБУ 12,5% за 41 календарний день, яку просив також стягнути з відповідача. Крім того, просив стягнути 292,30 грн. судового збору. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав зазначених в позовній заяві, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» у судове засідання не з'явився, про день і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Заяв про розгляд справи за його відсутності або про причини неявки від відповідача не надходило, що за відсутності заперечень позивача є підставою для ухвалення заочного рішення (ст.224 ЦПК України). Зважаючи на вищевикладене та відсутність заперечень представника позивача, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника відповідача та ухвалення заочного рішення по справі, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у зв'язку з наступним. З матеріалів справи вбачається та було встановлено вироком суду, що 13 жовтня 2013 року на 724 км-147 м. автодороги «М-06» сполученням Київ-Чоп сталася ДТП за участю автомобіля [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON], за кермом якого перебував [PERSON], та автомобілем [NUMBER], власником якого є [PERSON] (а.с. 13-15). Внаслідок ДТП автомобіль [NUMBER], зазнав технічних пошкоджень, а водій [PERSON] та пасажир [PERSON] отримали тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. 26 лютого 2014 р. вироком Воловецького районного суду Закарпатської області [PERSON] було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, та притягнуто до кримінальної відповідальності. Як вбачається зі змісту вироку, в межах кримінальної справи потерпілі [PERSON] та [PERSON] пред'являли до обвинуваченого [PERSON] та Моторно-транспортного страхового бюро України позовні вимоги про відшкодування шкоди. До початку розгляду справи позивач [PERSON] та його дружина [PERSON] змінити предмет позову та просили стягнути відшкодування шкоди лише зі [PERSON], зважаючи на те, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у відповідача, та Моторно-транспортне страхове бюро України не повинне було нести відповідальність по відшкодуванню шкоди. Вироком Воловецького районного суду Закарпатської області від 26 лютого 2014 р. позовні вимоги [PERSON] було задоволено повністю та стягнуто зі [PERSON] на користь позивача [PERSON] 57 300 грн. на відшкодування майнової шкоди, завданої пошкодженням автомобіля, 1894,62 грн. витрат на лікування та 5500 грн. на відшкодування моральної шкоди, а разом 64 694,62 грн. На користь [PERSON] стягнуто 2620,76 грн. витрат на лікування, 4742,68 грн. на відшкодування шкоди, завданої тимчасовою втратою працездатності, та 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди (а.с. 13-15). Як було встановлено у судовому засіданні, на підставі вироку суду від 26 лютого 2014 р. Воловецьким районним судом Закарпатської області було видано виконавчий лист від 2 липня 2014 року про стягнення зі [PERSON] на користь [PERSON] 64 694,62 грн. на відшкодування шкоди. На даний час вказана сума [PERSON] на відшкодування шкоди позивачу не виплачена, виконавче провадження триває. Отримавши з листа Моторного (транспортного) страхового бюро України від 20 грудня 2013 року №3/1-05/36284 інформацію про те, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля [NUMBER] на момент ДТП була застрахована в Страховому товаристві з додатковою відповідальністю «Гарантія» на підставі полісу № АВ/9065333 (а.с. 5), позивач паралельно з розглядом цивільного позову в межах кримінального провадження, почав вчиняти дії щодо отримання страхового відшкодування від відповідача. Так, 09 січня 2014 року позивач, як потерпілий у ДТП та власник автомобіля [NUMBER], звернувся до Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» із заявою про настання страхової події та подав заяву про виплату страхового відшкодування (а.с. 6). 25 червня 2014 року позивач направив на адресу відповідача копію вироку від 26 лютого 2014 р. про визнання винним у ДТП [PERSON] та завірені копії листів непрацездатності протягом періоду 75 днів (а.с. 11, 12). Отримавши від позивача [PERSON] 2 липня 2014 року необхідні для виплати страхового відшкодування документі, Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Гарантія» не здійснило виплату страхового відшкодування на користь [PERSON], що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Стаття 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» називає шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди: - шкоду, пов'язану з лікуванням потерпілого; - шкоду, пов'язану з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; - шкоду, пов'язану із стійкою втратою працездатності потерпілим; - моральну шкоду, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; - шкоду, пов'язану із смертю потерпілого. Зміст відшкодування шкоди, пов'язаної з лікуванням потерпілого, розкрито у статті 24 вказаного Закону, відповідно до якої відшкодуванню підлягають обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Такі витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров'я. Якщо страховику не надані документи, що підтверджують розмір витрат, страховик здійснює відшкодування у розмірі 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров'я, але не більше 120 днів (ст. 24.3 Закону). Як вбачається зі змісту позовної заяви та було уточнено у судовому засіданні, позивач заявив позовні вимоги про відшкодування шкоди, пов'язаної з лікуванням, до відповідача саме на підставі ст. 24.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Разом з тим, витрати на лікування позивача вже було стягнуто на користь [PERSON] зі [PERSON] вироком суду від 26 лютого 2014 р. Цим же вироком стягнуто на користь позивача 57 300 грн. матеріальних збитків, завданих фізичним знищенням автомобіля. Зважаючи на те, що вироком суду вже стягнуто на користь позивача відповідні суми на відшкодування матеріальних збитків, завданих фізичним знищенням автомобіля, а також витрати на лікування позивача, підстави для їх повторного стягнення зі страхової компанії відсутні. Надавши до суду копії листів непрацездатності (а.с. 24-27), позивач позовних вимог про стягнення зі страхової компанії страхового відшкодування за шкоду, пов'язану з тимчасовою втратою працездатності відповідно до ст. 25 згаданого Закону, не заявляв. Зважаючи на те, що під час розгляду цивільного позову у кримінальній справі позивачу вже було відомо про наявність полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності [PERSON], однак позивач скористався своїм правом вибору особи, яка повинна відшкодувати заподіяну потерпілому шкоду, та не заявив позовних вимог до відповідача в межах ліміту його відповідальності, а всі вимоги пред'явив лише до [PERSON], суд приходить до висновку про неможливість допущення подвійного стягнення відшкодування шкоди на користь [PERSON], а відтак і про відмову у задоволенні позовних вимог до СТДВ «Гарантія». Посилання представника позивача на ті обставини, що вирок суду не виконано та [PERSON] не отримав відшкодування спричиненої шкоди від [PERSON], висновків суду не змінюють, оскільки спростовуються вимогами закону, зокрема п. 4 ст. 26 Закону України «Про страхування», відповідно до якої у страховика відсутні підстави для виплати відшкодування у випадку відшкодування збитків особою, винною у їх заподіянні. Крім того, у випадку стягнення страхового відшкодування з відповідача, в останнього виникне право регресної вимоги до [PERSON] відповідно до ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки [PERSON] допустив ДТП у стані сп'яніння, що знову ж таки призведе до подвійного стягнення одного й того ж відшкодування зі [PERSON]

Outcome: dismissed