Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

В лютому 2016р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки [PERSON], третя особа: Відділ опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому просив суд: - позбавити відповідачку батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]; - стягнути з відповідачки аліменти на користь позивача на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до його повноліття; - стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір у розмірі 551,2 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 24 березня 2012р., в якому у них народився син [PERSON], [INFO]. Після народження сина їхні відносини стали погіршуватись та фактично припинилися з 01 березня 2014р., в результаті чого відповідачка стала проживати окремо від позивача та сина. 23 лютого 2015р. рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області шлюб між сторонами було розірвано. Після фактичного припинення шлюбних відносин відповідачка дитиною не цікавиться, з нею не спілкується, тобто, відповідачка повністю самоусунулась від виконання своїх батьківських обов'язків. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові просила суд позов задовольнити. Відповідачка, про час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку, в судові засідання не з'являлась, до суду було подано нотаріально посвідчену заяву, згідно якої відповідачка не заперечує щодо розгляду даної справи за її відсутністю та не заперечує проти позовних вимог про позбавлення її батьківських прав. Представник третьої особи в судовому засіданні не заперечував проти позову, просив суд його задовольнити. Суд, заслухавши пояснення представників: позивача, третьої особи, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 24 березня 2012р., який було розірвано на підставі рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 23 лютого 2015р. В шлюбі у сторін [INFO]. народився син [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача пояснювала, що з 01 березня 2014р. відповідачка стала проживати окремо від чоловіка та сина. Після фактичного припинення шлюбних відносин відповідачка дитиною не цікавиться, з нею не спілкується, не навідується до неї. Утриманням, вихованням, оздоровленням дитини займається лише батько. Даний факт підтверджується довідкою дошкільного навчального закладу ТОВ «Рікікі», згідно якої дитячий садочок постійно відвідує батько, який приділяє належну увагу і сумлінно ставиться до виховання сина. Мати жодного разу не відвідувала дошкільний навчальний заклад і жодного разу її в садочку не було. Відповідно до висновку третьої особи про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки, відносно її малолітнього сина [PERSON] від 11 травня 2016р. (протокол засідання № 10) було встановлено, що відповідачка самоусунулась від виховання сина та нехтує батьківськими обов'язками: не виявляє турботи щодо дитини, не цікавиться її особистим життям, здоров'ям та вихованням. У зв'язку з даними обставинами, Комісія вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Крім того, до суду була подана нотаріально посвідчена заява відповідачки [PERSON] в якій вона не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно її сина [PERSON]. За змістом ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Відповідно до п. 2) ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Судом достовірно встановлено, що відповідачка самоусунулась від виховання свого сина, нехтує батьківськими обов'язками, не виявляє турботи щодо своєї дитини, не цікавиться її життям і здоров'ям, не піклується про сина та матеріально його не утримує та не відвідує його. Утриманням, вихованням та доглядом дитини займається виключно позивач. З урахуванням інтересів малолітньої дитини, суд вважає за необхідне позбавити відповідачку батьківських прав щодо її малолітнього сина [PERSON] У відповідності до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Згідно ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи матеріальний стан сторін, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача на утримання сина аліменти в розмірі 1/5 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 23 лютого 2016р. до досягнення дитиною повноліття. Згідно із п. 1) ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині вимог про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,2 грн. та на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved