Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

В липні 2015р. позивачка [PERSON] звернулася Шевченківського районного суду м. Києва із вказаним позовом до відповідача ПАТ КБ «Надра», третіх осіб: Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської О.В. (далі по тексту - третя особа 1), Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі по тексту - третя особа 2) в якому просила суд: визнати виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 8220 від 19 жовтня 2014р., вчинений третьою особою 1, таким, що не підлягає виконанню. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що оспорюваний виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 2.3. Порядку вчинення нотаріальних дій №296/5 так як сума заборгованості не була безспірною. Крім того, позивачка вважає, що зазначений виконавчий напис нотаріуса був вчинений в порушення положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», які забороняють у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса звертати стягнення на нерухоме майно, яке вважається предметом іпотеки. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, з підстав зазначених в позові. В подальшому представником позивача було подано до суду клопотання про розгляд справи у відсутність сторони позивача. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, в подальшому представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, поважності причин неявки суду повідомлено не було. Треті особи 1, 2, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином в установленому законом порядку, третя особа 1 надала до суду письмові пояснення з клопотанням про розгляд справи у її відсутність, зазначивши, що для вчинення оспорюваного виконавчого напису банком були надані докази безспірності заборгованості за кредитним договором, а тому в неї були всі підстави для того щоб його вчинити. Третя особа 2, не повідомила поважності причин неявки свого представника в судові засідання. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, та не оспорювалося сторонами, що 10 липня 2008р. між сторонами було укладено кредитний договір № 136/П/56/2008-840 (далі по тексту - кредитний договір), відповідно до якого відповідачем було надано позивачці у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 170940,0 дол. США в порядку та на умовах, визначених цим договором, з кінцевим терміном повернення до 09 липня 2033р.(а.с.10-12). В забезпечення виконання зобов'язань позивачки перед відповідачем по кредитному договору між сторонами, 10 липня 2008р. було укладено договір іпотеки, за умовами якого позивачка передала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] (а.с.8-9). Пунктом 5.3 договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі, зокрема, виконавчого напису нотаріуса. Судом встановлено, що 19 жовтня 2014р. третьою особою 1 вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 8220, про звернення стягнення на предмет іпотеки. Оскаржуваним виконавчим написом пропонується, за рахунок коштів отриманих від реалізації предмету іпотеки, задовольнити вимоги стягувача (відповідача) за кредитним договором на суму, а саме: - сума заборгованості за кредитом у розмірі 166548,84 дол. США, еквівалент на момент вчинення нотаріальних дій за офіційним курсом НБУ становить 2183919,96 грн.; - сума заборгованості по сплаті відсотків у розмірі - 127561,76 дол. США, еквівалент на момент вчинення нотаріальних дій за офіційним курсом НБУ становить1672690,57 грн.; - сума пені за прострочення сплати кредиту у розмірі - 18640,42 дол. США, еквівалент на момент вчинення нотаріальних дій за офіційним курсом НБУ становить 244427,91 грн.; - сума штрафу за порушення умов кредитного договору у розмірі 17094,0 дол. США, еквівалент на момент вчинення нотаріальних дій за офіційним курсом НБУ складає 224150,03 грн.; - плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом у розмірі - 1700,00 грн. З матеріалів справи вбачається (а.с. 53), що загальна сума заборгованості за період з 10 липня 2008р. по 21 серпня 2014р., яка підлягає стягненню з позивачки становить 329845,02 дол. США, еквівалент на момент вчинення нотаріальних дій за офіційним курсом НБУ становить 4325188,47 грн. Положення ст. 18 ЦК України передбачають, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. В оскаржуваному виконавчому написі запропоновано за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, задовольнити вимоги кредитора у розмірі суми заборгованості за період з 7 липня 2008р. по 21 серпня 2014р. Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Вимогами ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави. В свою чергу, за положеннями ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012р. № 296/5 затверджений Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яким повинен керуватись нотаріус. Пунктом 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮ України від 22 лютого 2012р. № 296/5, передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Безспірність заборгованості підтверджують документи, що передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999р. № 1172. Пунктом 1 зазначеного Переліку встановлено, що для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов'язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Положеннями ст. 88 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. При вчиненні оспорюваного виконавчого напису нотаріус прийняв розрахунок банку, як документ, що свідчить про безспірність вимоги банку, відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999р. № 1172. Стороною позивача надано суду докази того, що на дату вчинення виконавчого напису між сторонами існував спір з приводу заборгованості за кредитним договором, який вирішувався в судовому порядку. Так, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19 вересня 2012р. стягнуто з [PERSON] та поручителя [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором, яка станом на 26 березня 2010р. складала 1635683,72 грн. (а.с.14-15). З урахуванням зазначеного, суд вважає, що оскільки на момент вчинення виконавчого напису вже було рішення суду, яким було стягнуто заборгованість за кредитним договором, то розмір заборгованості за вказаним кредитним договором був спірним, а отже суд вважає, що виконавчий напис нотаріуса від 19 жовтня 2014р. було вчинено в порушення вимог ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 3.1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом МЮ України № 296/5 від 22 лютого 2012р., а тому приходить до висновку, що вказаний виконавчий напис не підлягає виконанню. Вказане свідчить про наявність спору та обставин, які перешкоджають вчиненню виконавчого напису, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат». При цьому, судом оцінюються критично доводи сторони позивача, з посиланням на дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки даний Закон не забороняє вчиняти виконавчі написи, а лише забороняє відчужувати без згоди власника нерухоме майно, якщо воно відповідає умовам, визначеним Законом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,6 грн.

Outcome: approved