Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

В листопаді 2015 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Посилалась на те, що 10 грудня 2013 року між нею та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, згідно умов якого вона передала відповідачу гроші в сумі 30000 грн., про що він написав розписку, і зобовязався повернути кошти в строк до 20 квітня 2014 року. Починаючи з 13 лютого 2014 року відповідач раптово припинив відповідати на її телефонні дзвінки та став уникати зустрічей з нею, що змусило її звернутись з заявою до органів міліції. Згідно з висновком по матеріалам ЖЕО № 3085 від 29 березня 2014 року було зясовано, що [PERSON] знаходиться за межами м. Чернівців, про боргові відносини йому відомо, також він повідомив, що вирішить їх в подальшому. Після цього вона неодноразово зверталась до відповідача з вимогою повернути належні їй кошти як особисто, так і за допомогою правоохоронних органів, однак він свого зобовязання не виконав, до цього часу борг їй не повернув. Відповідно до ст.ст.1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.ст.536 ч.1, 625 ч.1 та ч.2 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач прострочив оплату основного боргу з 21 квітня 2014 року, що є підставою для відшкодування ним додатково інфляційних втрат та 3% річних. Таким чином, станом на 01 листопада 2015 року 3% річних становлять суму 1378 грн. (30000 грн. х 3% / 468 днів (прострочення)/100% /365 дні), інфляційні втрати становлять суму 19530 грн. (30000 грн. х 165,1% (індекс інфляції) / 100%). Просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь борг в сумі 30000 грн., інфляційні втрати в сумі 19530 грн., 3% річних в сумі 1378 грн., а всього суму 50908 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 509 грн. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь борг в сумі 30000 грн., інфляційні втрати в сумі 19530 грн., 3% річних в сумі 1378 грн., а всього суму 50908 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 509 грн. з підстав, вказаних в позовній заяві, повністю підтвердивши викладені в ній обставини. Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не зявився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином судовою повісткою за місцем реєстрації, про причини неявки суду не повідомив, суд вважає можливим розглянути справу у його відсутності. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відносно цих вимог закону судом встановлено, що 10 грудня 2013 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено письмовий договір позики, підписаний сторонами, згідно якого позивачка передала відповідачу гроші в сумі 30000 грн., які він зобовязався повернути в строк до 20 квітня 2014 року (копія договору на а.с.6, оригінал на а.с.21). Однак відповідач [PERSON] отримані в борг кошти в сумі 30000 грн. до 20 квітня 2014 року позивачці [PERSON] не повернув, на її неодноразові звернення як особисто, так і через правоохоронні органи гроші не повернув до даного часу, що підтверджується висновком по матеріалам ЖЕО № 3085 від 29 березня 2014 року (копія на а.с.7). Доказів повернення позивачці боргу на день винесення рішення відповідачем суду не надано. Згідно ст.1050 ч.1, 625 ч.2 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відносно цих вимог закону судом встановлено, що відповідач [PERSON] в строк до 20 квітня 2014 року не повернув суму позики 30000 грн., а тому за час користування цими коштами за період з 21 квітня 2014 року до 01 листопада 2015 року до часу звернення позивачки з позовом до суду інфляційні втрати від простроченої суми становлять суму 19530 грн. (30000 грн. х 165,1% (індекс інфляції) / 100%), а також 3% річних від простроченої суми позики за 468 днів становлять суму 1378 грн. Таким чином, суд вважає, що з відповідача [PERSON] належить стягнути на користь позивачки [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 50908 грн., в тому числі: суму 30000 грн. основного боргу, суму 19530 грн. інфляційних втрат та суму 1378 грн. три відсотків річних, задовольнивши повністю позовні вимоги, а також у відповідності до ст.88 ч.1 ЦПК України стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 509 грн., сплаченого згідно квитанції (а.с.5), оскільки позовні вимоги задоволені. На підставі викладеного, ст.ст.526, 530, 625, 1046, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved