Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

В липні 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 26 серпня 2008 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 149. Від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідач систематично зловживає спиртними напоями, внаслідок чого між ними постійно виникають сварки та суперечки. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Фактично їх сім'я розпалася, існує лише формально, тому [PERSON] прийшла до висновку про необхідність розірвання шлюбу. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримує, просить шлюб розірвати, дитину залишити проживати з нею, після розірвання шлюбу присвоїти їй дошлюбне прізвище [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. 26 серпня 2008 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 149. Від подружнього життя вони мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідач систематично зловживає спиртними напоями, внаслідок чого між ними постійно виникають сварки та суперечки. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Фактично їх сім'я розпалася, існує лише формально. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Після розірвання шлюбу малолітню дитину сторін суд залишає проживати з позивачкою.

Outcome: approved