overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

В листопаді 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Кузьминської сільської ради Красилівського району Хмельницької області про визнання права власності на 1/6 частину будинковолодіння в порядку спадкування, посилаючись на наступне. 27.12.2009 помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на спадкове майно 2/3 частини будинковолодіння №117 по вул.Свердлова в с.Кузьмин Красилівського району Хмельницької області. 1/2 частину спадкового будинковолодіння нею отримано у спадок на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, реєстр №2-2647 від 08.11.2016, а 1/6 частину будинковолодіння вона оформити не має можливості, оскільки її батько за життя не зареєстрував в органах БТІ своє право власності на вказану частину будинковолодіння. Вона є єдиним спадкоємцем після смерті батька. Оформити спадкове будинковолодіння нотаріально не має можливості, що підтверджується постановою державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.11.2016. Підтвердженням набуття у власність [PERSON] 1/6 частини будинковолодіння, розташованого в с.Кузьмин, вул.Лісова (колишня Свердлова) №117 Красилівського району Хмельницької області є рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 09.06.2004. В судове засідання позивачка не зявилася, надіслала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати за її відсутності. Представник Кузьминської сільської ради Красилівського району Хмельницької області в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності, позов визнає в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, в порядку ст.174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

В листопаді 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Чорнянської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області про визнання права власності на майно, а саме на земельні ділянки загальною площею 0,85 га, а саме для обслуговування житлового будинку площею 0,25 га, кадастровий номер [NUMBER], та ведення особистого підсобного господарства площею 0,60 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташовані по [ADDRESS] На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що їй на підставі рішення Чорнянської сільської ради народних депутатів від 09 вересня 1999 року за №3 їй передано у власність вказані земельні ділянки загальною площею 0,85 га. 21 жовтня 1999 року вона отримала Державний акт на право приватної власності на землю Серії [NUMBER], виданий Чорнянською сільською радою народних депутатів. Однак, у державному акті зроблено виправлення її по-батькові, що унеможливлює належним чином користуватись та розпоряджатись своїм майном. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягла на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності проти позову не заперечує. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі рішення Чорнянської сільської ради народних депутатів від 09 вересня 1999 року за № 3 передано у власність земельні ділянки загальною площею 0,85 га, в тому числі: для обслуговування житлового будинку площею 0,25 га, кадастровий номер [NUMBER], та ведення особистого підсобного господарства площею 0,60 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташовані по [ADDRESS] 21 жовтня 1999 року позивач отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку Серії [NUMBER], виданий Чорнянською сільською радою народних депутатів. У Державному акті Серії [NUMBER] від 21 жовтня 1999 року рукописно зроблено виправлення «по-батькові» позивачки на «[PERSON]» з «[PERSON]», що унеможливлює його використання, як правовстановлюючого документу. Вказані обставини підтверджуються: паспортними даними позивачки; копією державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER]. Відповідно до ст.ст. 316 - 319; 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Таким чином, у суду є підстави для визнання права власності за позивачем [PERSON] на земельні ділянки загальною площею 0,85 га, в тому числі: для обслуговування житлового будинку площею 0,25 га, кадастровий номер [NUMBER], та ведення особистого підсобного господарства площею 0,60 га, кадастровий номер [NUMBER], розташовані по [ADDRESS]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

В листопаді 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, розташованим за адресою: м. Миколаїв, вул. Родинна, 95. Свої позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що вона є власником житлового будинку № 95 по вул. Родинна в м. Миколаєві. У вказаному житловому будинку зареєстрована [PERSON], яка з листопада 2001 року і по теперішній час не проживає за зазначеною вище адресою. Посилаючись на ст. 405 ЦК України позивачка просила задовольнити позов. Позивачка надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником житлового будинку № 95 по вул. Родинна в м. Миколаєві (а.с. 6,7). Відповідно до листа Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області № 14572/53-2016 від 17.10.2016 р. двоюрідна внучка позивачки - [PERSON] протягом тривалого часу не проживає за адресою: [INFO] (Колонтай), 95. Відповідно до ст. 405 ЦК України - члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом також встановлено, що відповідачка з листопада 2001 року не проживає в спірному житловому приміщенні, тобто понад рік, підстав для продовження терміну зберігання за нею права користування спірним житловим приміщенням, передбачених ст. 71 ЖК України немає, її особистих речей в житловому приміщенні немає, участі в оплаті комунальних послуг за будинок відповідачка не приймає, що свідчить про втрату нею інтересу до спірного житлового приміщення як до свого постійного місця проживання, тому відповідачка підлягає визнанню такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком № 95 по вул. Родинна в м. Миколаєві.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

В листопаді 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що 14.08.2010 року зареєструвала з відповідачем у відділі реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис №1195. Під час перебування у шлюбі народилася донька [PERSON], [INFO]. Позов мотивувала тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на шлюб та сімю, шлюб між ними фактично розпався, шлюбних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть. На підставі вищезазначеного позивач просила розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, але від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, суд вважає, що рішення по справі можливо постановити за відсутності сторін. Судом встановлено, що 14.08.2010 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис №1195. Між сторонами склалися сімейні правовідносини щодо припинення шлюбу, які врегульовуються ст.ст. 104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зі змісту позову вбачається, що спільне життя у сторін не склалося, подальше існування їхньої сім'ї неможливе, шлюбні стосунки між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться. Вказані обставини відповідачем у заяві про визнання позову не заперечувались. Враховуючи, що визнання відповідачем позову, не порушує прав та інтересів інших осіб, то відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України, суд приймає таке визнання як підставу для задоволення позову, а тому укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

В листопаді 2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб з [PERSON] [PERSON], посилається на те, що шлюбні стосунки припинились з березня 2015 року, спільного господарства не ведуть, шлюб носить формальний характер. В судове засідання позивач не зявилась, надала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином шляхом оголошення в пресі (газета «Народне слово» №42 (3323) від 19 жовтня 2017 року, причини неявки суду невідомі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06 вересня 2014 року, про що свідчить актовий запис № 589, Кіровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції. Відповідно до позовної заяви сторони припинили шлюбні відносини з березня 2015 року, спільне господарство не ведуть, подальше збереження сімї є неможливим та марним. При даних обставинах суд вважає, що подальше збереження сімї неможливе, шлюб сторін носить формальний характер і підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

В листопаді 2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, посилаючись на те, що проживала разом з відповідачем у незареєстрованому шлюбі, від якого має сина [PERSON] 11.03.2016 року. Відповідач будучи батьком дитини, матеріальної допомоги на її утримання не надає, а тому позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі 2000гр. щомісячно. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день та час судового розгляду повідомлявся в установленому законом порядку. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним винести заочне рішення у справі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серія І-БВ № 265597. Відповідач будучи батьком дитини в добровільному порядку матеріальної допомоги на її утримання не надає, хоча відповідно до вимог ст.180 СК України зобовязаний таку допомогу надавати і за станом свого здоровя та матеріальним становищем в змозі її надавати. Неповнолітня дитина проживає разом з матірю та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою Чорноострівської селищної ради №840 від 12.11.2016р. Відповідно до ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, судом враховується вимоги ст.182 Сімейного кодексу України, а саме, що відповідач є здоровим, працездатним, інших осіб у нього на утриманні не має, а тому визначає їх розмір в сумі по 1000грн. щомісячно. Судові витрати по справі становлять 551,20 грн., які відповідно до ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

В листопаді 2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Миропільської селищної ради Романівського району Житомирської області та [PERSON], в якому зазначила, що 28 січня 2016 року померла її баба - [PERSON], внаслідок\~ чого відкрилася спадщина. Посилаючись на те, що\~ [PERSON] є спадкоємцем за правом представлення своєї матері - [PERSON], однак, у встановлений законом строк вона не подала нотаріусу заяву про прийняття даної спадщини, оскільки вважала, що не має права на оформлення спадщини, позивач просить визначити їй додатковий строк для подачі такої заяви.\~ Ухвалою Романівського районного суду Житомирської області від 12 січня 2017 року позов [PERSON] в частині позовних вимог до [PERSON] залишено без розгляду. В судове засідання сторони не з'явилися, подавши заяви про розгляд справи за їх відсутності. При цьому позивач позовні вимоги підтримав повністю та просить позов задовольнити, а відповідач позов визнав. Згідно з частиною 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтями 1269, 1270 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право подати у шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини. Відповідно до статті 1272 частини 3 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про необхідність їх задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

В листопаді 2016 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] та просить розірвати шлюб між ними, який зареєстрований 14.11.2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місті Хмільнику Хмільницького міськрайонного управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 212. Позивач посилається на те, що спільне життя з відповідачем у неї не склалося через різні погляди на життя та ведення справ сім'ї. Подружні відносини між ними припинено, кожен живе своїм життям, шлюб існує лише формально та суперечить їхнім інтересам. За період перебування у шлюбі народився син [PERSON], [INFO]. В судове засідання сторони по справі не з'явились. Надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON], 14.11.2010 року зареєстровано шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місті Хмільнику Хмільницького міськрайонного управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 212. (а.с.5) Від шлюбу народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 15.04.2011.(а.с.6) Суд, врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, вважає можливим позовні вимоги задовольнити, оскільки матеріалами справи доведено, що спільне проживання і збереження сім'ї стало неможливим, шлюбні відносини припинені, шлюб між ними існує формально та суперечить їхнім інтересам. На підставі ст.ст. 110 ч. 1, 112, 114 ч.2, 115 ч.2 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

В листопаді 2016 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] та просить розірвати шлюб між ними, який зареєстрований 16 жовтня 2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Хмільник Хмільницькому району міськрайонного управління юстиції у Вінницької області, актовий запис № 190. Позивач посилається на те, що спільне життя з відповідачем у неї не склалося, через різні погляди на життя та ведення справ сім'ї. З 2015 року подружні відносини між ними припинено, сторони не проживають разом, тому подальше спільне проживання і збереження сім'ї і шлюбу є неможливим та суперечить їх інтересам. За період перебування у шлюбі, [INFO], народився син [PERSON] Сторони по справі не з'явилися, суду надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON], 16 жовтня 2010 року, відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Хмільник Хмільницькому району міськрайонного управління юстиції у Вінницької області, зареєстровано шлюб, актовий запис № 190. (а.с.4) За період перебування у шлюбі, [INFO], народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28.08.2015 року.(а.с.7) [PERSON] перебуває на повному утриманні матері [PERSON], що підтверджується довідкою Хмільницької міської ради № 308 від 04.03.2016 року.(а.с.9) Відповідно до статті 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд, врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, а також те, що сторонам двічі надавався термін на примирення, за який сімейні стосунки між сторонами не збереглись, вважає можливим позовні вимоги задовольнити, оскільки матеріалами справи доведено, що спільне проживання і збереження сім'ї стало неможливим, шлюбні відносини припинені, шлюб між ними існує формально та суперечить їхнім інтересам. На підставі ст.ст. 110 ч. 1, 112, 114 ч.2, 115 ч.2 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

В листопаді 2016 року [PERSON] та [PERSON], які мають неповнолітню дитину, звернулись до суду з заявою про розірвання шлюбу подружжям , яке має дітей,, в якій просить постановити рішення, яким розірвати шлюб, зареєстрований 7 березня 2003 року відділом реєстрації актів цивільного стану Феодосійського міського управління юстиції Автономної республіки Крим , актовий запис №73, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Від сумісного проживання є дочка [PERSON], [INFO]. Сторони більше півроку не проживають разом, не підтримують шлюбні відносини. Причиною розпаду являється те, що у них зовсім різні погляди на сімю, життя , що призвело до того, що вони втратили один до одного почуття любові та поваги. В судовому засіданні сторони вимоги підтримали і просять задовільнити. Сторони на примирення не погодились. Заслухавши пояснення сторін,вивчивши матеріали справи, вбачається, що подальше збереження сімї неможливе, шлюб носить формальний характер, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

В листопаді 2016 року головний лікар Деражнянської центральної районної лікарні звернувся в суд із заявою про обовязкову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу [PERSON], посилаючись на те, що він хворіє на заразну форму туберкульозу і відповідно до вимог Закону України „Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз підлягає обовязковій госпіталізації до протитуберкульозного закладу та зобовязаний пройти відповідне лікування. Проте [PERSON] ухиляється від госпіталізації, а тому з метою запобігання поширенню туберкульозу заявник просить задовольнити його заяву. В судовому засіданні представник заявника вимоги своєї заяви підтримав та просив заяву задовольнити із викладених в ній підстав. Заінтересована особа в судове засідання не з»явилася, причин неявки суду не повідомила. Заслухавши пояснення представника заявника, який не заперечує проти задоволення заяви та дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Так, у відповідності до ст. 12 Закону України „Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз хворі на заразні форми туберкульозу, в тому числі соціально дезадаптовані, із супутніми захворюваннями на хронічний алкоголізм, наркоманію чи токсикоманію, підлягають обовязковій госпіталізації до протитуберкульозних закладів та зобовязані пройти відповідне лікування. У разі ухилення від обовязкової госпіталізації зазначені особи з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду підлягають розшуку, приводу та обовязковій госпіталізації до протитуберкульозних закладів, визначених місцевими органами виконавчої влади. Як вбачається із довідки Деражнянської центральної районної лікарні № 625 від 25.11.2016 року, хоча [PERSON] й хворіє на туберкульоз легень, проте призначений йому курс лікування в Деражнянській ЦРЛ не пройшов, тому за станом здоровя потребує примусової госпіталізації у Хмельницький обласний протитуберкульозний диспансер на термін, необхідний для лікування хворого, оскільки останній становить загрозу зараження туберкульозом для оточуючих. Разом з тим, згідно Рішення ЛКК Деражнянської ЦРЛ від 25.11.2016 року [PERSON] встановлено діагноз, МРТБ (06.10.2016р.) легень, тому враховуючи підтвердження бактеріовиділення хворий ігнорує протиепідемічні обмеження та становить загрозу зараження важкою, резистентною формою туберкульозу для оточуючих. Судом також зясовано, що [PERSON] не є особою, котра підпадає під перелік хворих, що не підлягають обовязковій госпіталізації, визначений ч. 4 ст. 12 Закону України „Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз. На підставі викладеного та

Outcome: approved