Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

В лютому\~2020\~року позивач\~ [PERSON] в\~інтересах якого\~діє адвокат\~Гузєв Ігор\~Григорович звернувся\~з позовом\~до ПРИВАТНОГО\~АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА\~« СУХА\~БАЛКА» про\~відшкодування моральної\~шкоди у\~зв`язку\~з ушкодженням\~здоров`я.\~Мотивуючи свою\~заяву тим,\~що з\~03.06.1981\~року він\~працював в\~шкідливих умовах\~на підприємстві\~відповідача на\~різних посадах,\~внаслідок чого\~захворів на\~професійне захворювання.\~Висновком МСЕК\~від 02.06.2009\~року позивачу\~встановлено 60%\~втрати професійної\~працездатності у\~зв`язку\~з професійним\~захворюванням та\~третю групу\~інвалідності, з наступним переоглядом. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 283 380 гривень, яку просить стягнути з відповідача. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.02.2020 року позовну заяву прийнято до свого провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі доказами. Відповідач скористався правом надання відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначив, що позивачем не доведено факту саме завдання йому моральної шкоди та її розмір. Також зазначив, що відповідач не приховував від позивача важкість та небезпечність технологічного процесу, що робота на гірничодобувному підприємстві обумовлена наявністю шкідливих виробничих факторів( підвищена вібрація, пил, знижена температура, шум, тощо) усунути ці фактори не можливо, порядок та вимоги щодо роботи в шкідливих умовах регламентовані законодавчо і компенсуються підвищеною оплатою праці, пільговою пенсією, додатковими відпустками, скороченим робочим часом. Зазначають, що підприємство не порушувало технологію виробництва, а тому протиправних дій відносно позивача, які б знаходились в причинному зв`язку настанням шкоди не вчиняло, а тому не може нести відповідальність за ушкодження здоров`я позивача. Позивачем не надано до суду належних доказів, які б підтверджували факт спричинення йому моральної шкоди. Вважають, що сума в яку оцінив позивач свої моральні страждання не відповідає вимогам розумності та справедливості, є необґрунтованою і завищеною. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що [PERSON] працював на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, а саме з 03 червня 1981 року за різними професіями в підземних умовах праці на шахті «Південна» РУ імені Ілліча об`єднання «Кривбасруда», шахти «Ювілейна» РУ імені ХХ партз`їзду ВАТ «Суха Балка», з 27.02.1990 року по 21.05.2009 року працював на посаді підземного машиніста бурової установки ВАТ « СУХА БАЛКА». 21 травня 2009 року звільнений за власним бажанням,по виходу на пенсію за віком на підставі ст.38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книги позивача( а.с. 42-47). Відповідно до висновку МСЕК від 02.06.2009 року позивачу встановлено 60 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, з яких 45% по радикулопатії, 15% по ХОЗЛ та встановлено третю групу інвалідності, з наступним переоглядом 01.05.2010 року ( а.с.10-11). При переогляді, 07.06.2010 року висновком МСЕК позивачу встановлено 60 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, з яких 45% по радикулопатії, 15% по ХОЗЛ та встановлено третю групу інвалідності, з наступним переоглядом 01.05.2012 року( а.с.10-11). 19 червня 2012 року позивач [PERSON] повторно пройшов переогляд під час якого висновком МСЕК йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності 50% з яких 35% по радикулопатії, 15% по ХОЗЛ та встановлено третю групу інвалідності, з наступним переоглядом 01.06.2015 року ( а.с.12-13). Висновком МСЕК від 26.06.2015 року позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності 50% з яких 35% по радикулопатії, 15% по ХОЗЛ та встановлено третю групу інвалідності з 01.06.2015 року- безстроково ( а.с.14-15). Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 27.03.2009 року встановлено причини виникнення професійного захворювання , а саме робота позивача протягом 21 року 3 місяці в умовах підвищених рівнів важкої фізичної праці та 28 років 3 місяці в умовах запиленості повітря робочої зони: пил з вмістом вільного діоксиду кремнію кристалічного від 10 до 70%:4.1-32.3мг/м3 при ГДК 2.0мг/м3протягом 27.2-82.4% зміни. Рівень фізичного перевантаження :маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну 30-36 кг при нормі до 30 кг.; нахили корпусу -141-256 разів при допустимому 100 разів на зміну. Мікрокліматичні умови: відносна вологість 85.0-98.0% при нормі 80-30% (а.с.16-19). З наведеного вбачається, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим підстави, передбачених\~ст. ст. Кодекс законів про працю України\~153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного. Відповідно до\~статті 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.\~ Статтею 173 КЗпП України\~закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Частинами 1,3 статті 13\~Закону України\~«Про охорону\~праці» встановлено: роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП\~України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень\~ст. 237-1 КЗпП України\~відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому цією статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки\~статтею 237-1 КЗпП України\~їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Суд відхиляє заперечення відповідача в тій частині, що позивач при прийнятті на роботу був попереджений про шкідливі умови праці, а також недоведеність факту завдання моральної шкоди, оскільки судом встановлено наявність у позивача професійного захворювання, що об`єктивно призвело до моральних страждань. Доводи представника відповідача щодо відсутності доказів вини відповідача суд також не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обґрунтовані правові підстави для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди роботодавцем своєму працівнику, що отримав професійне захворювання. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності змін його здоров`я, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань, який кашель, загальну слабкість, швидку втому, головний біль, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності - 50 %, період роботи у відповідача на протязі багатьох років в умовах впливу шкідливих факторів, отриманням третьої групи інвалідності тому суд вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 85 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. У відповідності до приписів\~статті 141 ЦПК України\~з відповідача підлягає також стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 850 гривень.

Outcome: partial