Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

В.о. керівника Червоноградської місцевої прокуратури Львівської області Гарасимчук Я.М. звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою в інтересах держави в особі: Львівської міської ради в особі її виконавчого органу - Управління охорони здоров`я департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради до відповідача [PERSON] . Позовні вимоги мотивує тим, що Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 04 жовтня 2019 року у справі № 444/2478/19, яка набрала законної сили 12.10.2019 року, звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України у зв`язку із примиренням винного з потерпілим, а кримінальне провадження № 12019140240000540 від 10.06.2019 відносно [PERSON] закрито відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України. Зокрема, судом було встановлено, що [PERSON] , 10.06.2019 року близько 10 год. 40 хв., керуючи транспортним засобом марки «БАЗ» моделі А07904 реєстраційний номер [NUMBER] автодорогою по вулиці В. Великого в м. Дубляни Жовківського району Львівської області, порушивши вимоги п.п. 10.1, 18.1 Правил дорожнього руху України, що виразилось у тому, що він перед початком руху не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, розпочав свій рух перед нерегульованим пішоходним переходом, позначеним інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.35.1 «Пішохідний перехід» дод.1 та горизонтальною дорожньою розміткою 1.44.4 дод. 2 «зебра» ПДР України, по якому зліва направо по ходу його руху проїзної частини дороги переходила пішохід [PERSON] , не дав їй дорогу та вчинив наїзд керованим транспортним засобом на пішохода [PERSON] . Внаслідок наїзду пішохід [PERSON] отримала закритий перелом лівої лопатки, забійну рану на лівій гомілці, множинні садна тулуба, які могли утворитись при контакті тіла потерпілої з виступаючими частинами транспортного засобу та відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я при відсутності ознак небезпеки для життя. Як вбачається з довідки Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м.Львова» від 21.02.2020 року № 19, потерпіла [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в 2-му травматологічному відділенні лікарні з 10 червня 2019 по 20 червня 2019 (10 ліжко-днів). Загальна сума затрачених лікарнею коштів на лікування потерпілої [PERSON] становить 3736, 83грн. та на даний час [PERSON] не відшкодована. На час розгляду судом кримінального провадження відносно [PERSON] , цивільний позов на захист інтересів держави у порядку ст. 128 КПК України прокурором не заявлявся (за відсутності довідки закладу охорони здоров`я). Факт лікування потерпілого та витрати на них підтверджуються довідкою Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» від 21.02.2020 року № 19. Стверджують, що [PERSON] , який звільнений судом від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України з нереабілітуючих підстав, зобов`язаний у відповідності до вимог ст. 1206 ЦК України відшкодувати 3736, 83грн. - витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] , від злочинних дій. Як наслідок, просять стягнути з відповідача [PERSON] до місцевого бюджету міста Львова кошти в сумі 3736 грн. 83 копійки, які витрачені Комунальним некомерційним підприємством «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» на лікування потерпілої від кримінального правопорушення [PERSON] , судовий збір покласти на відповідача. Позивач в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак представник позивача, прокурор Жовківського відділу Червоноградської місцевої прокуратури Львівської області Лабань С. С. подала на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просить такі задовольнити. Представник Львівської міської ради в особі її виконавчого органу Управління охорони здоров`я департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради за довіреністю - Бірюков Ю.І. подав на електронну адресу суду листа про розгляд справи без участі представника Управління охорони здоров`я Львівської міської ради та зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю і просить позов задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Від відповідача не надходило на адресу суду клопотань, відзиву на позовну заяву. На підставі ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Так як відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи суд приходить до висновку про постановлення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється . Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а від так, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З ухвали Жовківського районного суду Львівської області від 04.10.2019 року вбачається, що такою постановлено, звільнити [PERSON] від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України, а кримінальне провадження № 12019140240000540 від 10.06.2019 року - закрити. Речовий доказ - автомобіль марки БАЗ А07904 р.н.з. [NUMBER] , що переданий на відповідальне зберігання [PERSON] - залишити у розпорядженні власника (законного володільця). Скасувати арешт на майно, накладений ухвалою від 14.06.2019 р. у даному кримінальному провадженні. Така ухвала набрала законної сили 12.10.2019 року. Ухвалою суду встановлено, що [PERSON] , 10 червня 2019 року близько 10 год. 40 хв., керуючи автомобілем «БАЗ» моделі А07904 реєстраційний номер [NUMBER] автодорогою по вул. В. Великого в м. Дубляни Жовківського району Львівської області, порушив вимоги п.п. 10.1, 18.1 Правил дорожнього руху України, які виразились в тому, що він перед початком руху не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, розпочав свій рух перед нерегульованим пішохідним переходом, позначеним інформаційно-вказівники дорожніми знаками 5.35.1 «Пішохідний перехід» дод. 1 та горизонтальною дорожньою розміткою 1.44.4 дод. 2 «зебра» ПДР України, по якому зліва направо по ходу його руху проїзної частини дороги переходила пішохід [PERSON] , не дав їй дорогу та вчинив наїзд керованим т/з на пішохода [PERSON] . Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. А тому, судом береться до уваги те, що [PERSON] було вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, внаслідок якого потерпіла [PERSON] отримала закритий перелом лівої лопатки, забійну рану на лівій гомілці, множинні садна тулуба, які могли утворитись при контакті тіла потерпілої з виступаючими частинами транспортного засобу та відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я при відсутності ознак небезпеки для життя. Такі обставини доказуванню не підлягають. Листом Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» № 05-06 вих-729 від 27.02.2020 року начальнику Жовківського відділу Червоноградської місцевої прокуратури П. Пелешку надіслано довідку № 19 від 21.02.2020 року на суму 3736 грн. 83 коп. вартості лікування гр. [PERSON] , 1946 року народження, яка перебувала на стаціонарному лікуванні в 2-травматологічному відділенні з 10.06.2019 року - 20.06.2019 року. Із змісту цього листа вбачається, що фінансування лікарні здійснюється міським бюджетом м. Львова, на підтвердження чого долучили копію плану використання бюджетних коштів за 2019 рік. Довідкою № 19, яка видана Комунальним некомерційним підприємством «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» від 21 лютого 2020 року, підтверджується, що потерпіла [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в КНПЛШМД в ІІ травматологічному відділенні з 10 червня 2019 року по 20 червня 2019 року (перебувала 10 л/д, день поступлення і виписки рахується 1 ліжко/день). Всього вартість лікування становила 3736,83 грн. Як вбачається із зазначеної вище ухвали Жовківського районного суду Львівської області на час розгляду судом кримінального провадження відносно [PERSON] , цивільний позов на захист інтересів держави у порядку ст. 128 КПК України прокурором не заявлявся через відсутність довідки закладу охорони здоров`я. В той же час, факт лікування потерпілої та витрати на них підтверджуються довідкою Комунального некомерційного підприємства «Клінічної лікарні швидкої медичної допомоги м.Львова від 21.02.2020 року за № 19. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 1 ст. 1206 Цивільного кодексу України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Частиною 3 цієї статті визначено, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Окрім того, відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 року №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 року. Термін і обгрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи може бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відповідно до п. 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Виходячи з викладеного суд приходить до висновку, що [PERSON] , який звільнений судом від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушеня, перпедбаченого ч. 1 ст. 286 КК України з нереабілітуючих підстав, зобов`язаний у відповідності до вимог ст. 1206 ЦК України відшкодувати 3736, 83грн. - витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] , від злочинних дій. Суд бере до уваги, що відсутність відшкодування коштів, витрачених закладом охорони здоров`я з вини [PERSON] на стаціонарне лікування потерпілої від злочину [PERSON] , негативно впливають на фінансування витрат на лікування інших хворих, внаслідок чого порушуються інтереси держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина в галузі охорони здоров`я та забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій, що і є підставою для звернення прокурора в межах своєї компетенції до суду на захист державних інтересів. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 89 Бюджетного кодексу України до видатків, що здійснюються з бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, належать, окрім іншого, видатки на охорону здоров`я. Згідно п. 4 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 року стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, уякому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. Відповідно до інформації КНП «Клінічна лікарня ШМД м. Львова» упродовж 2019 року на витрати, пов`язані із наданням стаціонарної медичної допомоги, особам, потерпілим від злочинів, здійснювалося з державного бюджету у вигляді медичної субвенції та місцевого бюджетів (міський бюджет м. Львова). Відповідно до Положення про Управління охорони здоров`я департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, управління є виконавчим органом Львівської міської ради відповідно до ухвали міської ради від 26.05.2016 року № 505 «Про затвердження структури виконавчих органів Львівської міської ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів», утвореним відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Згідно з п. 7-8 розділу «Компетенція управління» вищевказаного Положення, управління охорони здоров`я організує фінансове забезпечення підпорядкованих комунальних підприємств, установ та організацій та їх матеріально-технічне забезпечення, а саме: розроблення бюджетного запиту сфери охорони здоров`я на підставі бюджетних запитів підпорядкованих комунальних підприємств, установ та організацій для подання фінансовому управлінню міської ради у встановлені ним терміни та порядку; отримання бюджетних призначень на охорону здоров`я через їх затвердження у рішенні про міський бюджет, доведення у встановленому порядку до підпорядкованих комунальних підприємств, установ, організацій відомостей про обсяги асигнувань; здійснення внутрішнього контролю за повнотою надходжень отриманих підпорядкованими комунальними підприємствами, установами, організаціями коштів та ефективністю їх використання; здійснення контролю та аналізу використання залучених підпорядкованими комунальними підприємствами, установами, організаціями коштів інших підприємств, установ, організацій та з інших джерел на їх утримання. Відповідно до ч. 7 ст. 128 Кримінального процесуального кодексу України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно з ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначений законом. Частиною 3 ст. 56 ЦПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Згідно ч. 6 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» однією з форм представництва інтересів держави є звернення до суду з позовом (заявою, поданням). Водночас слід зазначити, що рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 року передбачено, що із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям і лише прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах», означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованих на захист інтересів держави. Таким органом відповідно до статей 6, 7, 13, 143 Конституції України може бути орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Як встановлено під час дослідження матеріалів справи Червоноградською місцевою прокуратурою Львівської області, ні в ході досудового розслідування, ні під час судового провадження у Жовківському районному суді, ні після винесенняухвали про звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням винного з потерпілим, ні медичним закладом, ні Львівською міською радою в особі її виконавчого органу - Управління охорони здоров`я не вжито заходів представницького характеру щодо відшкодування вказаних витрат, здійснених на лікування потерпілого внаслідок вчинення кримінального правопорушення в сумі 3736, 83 грн. Також, з огляду на те, що Комунальне некомерційне підприємство «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» відноситься до установ комунальної власності, а кошти, які надаються на лікування хворих, надходять із державного бюджету та міського бюджету м.Львова, у даному випадку відсутність коштів призводить до ненадходження коштів до бюджету, що ускладнює процес безкоштовного лікування осіб, які цього потребують, чим завдається істотна шкода державним інтересам в цілому, від так, суд враховує, що Червоноградська місцева прокуратура з метою захисту державних інтересів в межах своєї компетенції звернулася із позовом в інтересах держави в особі виконавчого органу Львівської міської ради - Управління охорони здоров`я департаменту гуманітарної політики про відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинних дій. Вказані вище обставини свідчать про порушення інтересів держави та є підставою для звернення прокурора в суд для захисту інтересів держави. А тому, позовні вимоги прокуратури є законними та юридично і документально обгрунтованими, такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. А тому, прокурор є звільнений від сплати судового збору, оскільки предметом спору є матеріальні збитки, завдані державі внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Так як позивач звільнений від сплати судового збору, позовні вимоги задоволені, з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840, 80 грн. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: approved