Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

В мотивуванні позовних вимог позивач вказав, 15.01.2014 року помер [PERSON]. Актовий запис про смерть №815, зроблений відділом державної РАЦС по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, що складається з: - 50/100 часток у праві спільної власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: м.Харків, пров.Хорошевський, 8 та 1/2 двокімнатної ізольованої квартири за адресою: м.Харків, вул.Метробудівників, 6.15, кв.194. 30.03.1991 року [PERSON] було складено заповіт, яким останній заповідав всю належну йому на праві особистої власності частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в м.Харкові, по пров.Хорошевському, 8, [PERSON]. У червні 2016 року [PERSON] звернувся до Державного нотаріуса 1- ї ХДНК для оформлення спадкових прав та отримання свідоцтва про право на спадщину, після померлого 15.01.2014 року [PERSON]. Державним нотаріусом було відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості та документи щодо права сина [PERSON] на обовязкову частку у спадщині. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. У відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1222 ч.І ЦК України визначає спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 ч. 1 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно п.23 постанови пленуму Верхового суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тому позивач вимагає: - визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину двокімнатної ізольованої квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після [PERSON], який помер 15.01.2014, актовий запис № 815. - визнати за [PERSON] право власності на 50/100 житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: м.Харків. пров.Хорошевський, 8 в порядку спадкування за заповітом. Відповідач заперечень суду щодо позовних вимог не надав. Позивач на позові наполягав, який визнала третя особа. Дослідивши матеріали та оцінивши в сукупності докази матеріалів справи, судом встановлені наступні факти та обставини. Статтею 60 Цивільного процесуального кодексу України визначено, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно свідоцтва про смерть 15.01.2014 року помер [PERSON], про що зроблено Актовий запис №815, відділом державної РАЦС по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, що складається з 50/100 часток у праві спільної власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: м.Харків, пров.Хорошевський, 8 та 1/2 двокімнатної ізольованої квартири за адресою: м.Харків, вул.Метробудівників, 6.15, кв.194. Означені обставини підтверджені свідоцтвом про право власності від 22 січня 1987р. та 02 вересня 1999р. 30.03.1991 року [PERSON] було складено заповіт, яким останній заповідав всю належну йому на праві особистої власності частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в м.Харкові, по пров.Хорошевському, 8, [PERSON]. У червні 2016 року [PERSON] звернувся до Державного нотаріуса 1- ї ХДНК для оформлення спадкових прав та отримання свідоцтва про право на спадщину, після померлого 15.01.2014 року [PERSON]. Державним нотаріусом було відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості та документи щодо права сина [PERSON] на обовязкову частку у спадщині. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закон або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 1216 ЦК України визначено: Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено: Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено: до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися Статтею 1222 ч.І ЦК України визначає спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини внаслідок його смерті. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки Згідно ст. 1268 ч. 1 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно п.23 постанови пленуму Верхового суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено: якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. З аналізу встановлених обставин яки відповідають означеним вимогам закону, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved