Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

В липні 2019 року позивач звернулась до суду з позовом в якому, після уточнення позовних вимог, просить розірвати шлюб, кладений між нею та [PERSON] , та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення даного позову до суду та до досягнення дітьми повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що подружні відносини між нею та відповідачем [PERSON] фактично припинені, сімейне життя не склалося через протилежні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, відсутність взаєморозуміння, втрати почуття любові та поваги. Позивач вважає, що збереження сім`ї неможливе. Від спільного шлюбу мають трьох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Зазначила, що зараз діти знаходяться на повному її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на їх утримання не надає та відмовляється сплачувати аліменти. За такого, вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 04.09.2019 вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 28.04.2020 за клопотанням відповідача зупинено провадження у справі та встановлено сторонам строк на примирення. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 19.06.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явилась, надала до суду письмову заяву, в якій просила розгляд справи провести за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні повідомив, що примирення з позивачем не дійшов, однак проти задоволення позовних вимог заперечував. Також вказав, що він з позивачем та дітьми проживають разом, а він в свою чергу купляє продукти харчування та несе інші витрати на сім`ю, в т.ч. дітей. Суд, вислухавши відповідача та дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 19.11.1999 Заводським районним відділом реєстрації актів громадського стану м.Миколаєва, актовий запис №401, що підтверджено свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . Від спільного шлюбу сторони мають трьох дітей: повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , неповнолітню, на момент звернення до суду, доньку [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Із позовної заяви вбачається, що на теперішній час подружні відносини між сторонами припинені та подальше їх спільне життя, як подружжя, і збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам. Відповідно до частини третьї статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги статті 110 цього Кодексу. Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (статті 110 СК України). Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим та буде суперечити інтересам позивача. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, суд виходив з наступного. Статтями 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У відповідності до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Приписами статті 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною першою статті 191 СК України передбачено, що суд стягує аліменти від дня пред`явлення позову. Частиною другою статті 183 СК України визначено, що в разі стягнення аліментів на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) платника аліментів на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. За таких обставин, оцінивши в сукупності наявні в справі докази, враховуючи, що батьки несуть обов`язок щодо утримання дітей рівноцінно, відповідач є працездатною особою, відомості щодо знаходження на його утриманні інших осіб в матеріалах справи відсутні, суд приходить до висновку про задоволення вимог шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з 03.07.2019, а в подальшому у розмірі ј частини з усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, до досягнення повноліття молодшою дитиною. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 768,40 грн. Крім того, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн., за вирішення вимоги про стягнення аліментів на дітей, від оплати якої позивач звільнена відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved