Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

В останній редакції свого позову [PERSON] зазначила, що їй, [PERSON] та малолітній [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить по 1/3 частці квартири №19, розташованої в будинку №3 на вул. Курчатова в м. Кривому Розі (далі по тексту [PERSON] квартира), яку вона, [PERSON] та її дочка [PERSON], будучи зареєстрованими та проживаючи в квартирі, приватизували, однак на час приватизації вона не знала, що [PERSON], яка мала до шлюбу з її сином прізвище «Новікова», раніше вже приймала участь в приватизації іншого житла, розташованого за адресою: Вінницька область, Погребищенський район, с. Задорожне, вул. Пролетарська, 17/2, в якому проживала, тому її дії по участі в приватизації [PERSON] квартири є незаконними, у звязку з чим вона просить суд визнати приватизацію [PERSON] квартири недійсною в частині здійснення її приватизації [PERSON], виключити її з числа осіб, які здійснили приватизацію [PERSON] квартири, визнати розпорядження органу приватизації Управління житлово-комунального господарства Криворізької міської ради №С557 від 14.03.2007 року частково недійсним в частині зазначення в ньому відомостей про приватизацію [PERSON] квартири [PERSON] та визнати свідоцтво про право власності на житло №С-708 а, видане Управлінням житлово-комунального господарства Криворізької міської ради 30 березня 2007 року частково недійсним в частині зазначення в ньому відомостей про те, що 1/3 частина [PERSON] квартири належить [PERSON] За вирішенням цього ж питання вона зверталась до Виконавчого комітету Саксаганської районної в місті ради та до Управління благоустрою та житлової політики виконавчого комітету Криворізької міської ради, що було залишено без задоволення, тому також просить суд зобовязати виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради видати розпорядження про приватизацію, зазначивши, що [PERSON] квартира передана у спільну часткову власність по S частині їй та малолітній [PERSON] та видати свідоцтво про право власності, зазначивши, що [PERSON] квартира належить на праві спільної сумісної власності по S частині квартири їй та [PERSON] [PERSON] у своєму зустрічному позові просить суд визнати приватизацію [PERSON] квартири недійсною в цілому та повернути вчинені наслідки в первісний стан, що існували до приватизації квартири, оскільки вона своєї згоди на приватизацію квартири взагалі та згоди на приватизацію квартири своєю дочкою [PERSON] зокрема, не надавала і, захищаючи права та інтереси своєї дитини, надавати не буде, тому приватизація взагалі не могла відбутись, це була виключно ініціатива [PERSON] Більш того, з приводу існуючого спору судами першої та апеляційної інстанції вже ухвалювались рішення, якими тотожні вимоги [PERSON] були задоволенні, однак ці рішення були скасовані судом касаційної інстанції за тих підстав, що суди не звернули уваги і не врахували її заперечень щодо ненадання згоди на приватизацію нею та її малолітньою дочкою [PERSON] квартири та щодо існування спору між сторонами та органом приватизації. У судовому засіданні представники [PERSON] її уточнений позов підтримали в повному обсязі на підставах, у ньому зазначених. [PERSON] у судовому засіданні свій зустрічний позов підтримала, пояснила, що ніякої згоди на приватизацію [PERSON] квартири як від себе, так і від імені своєї дочки не давала, тому приватизація [PERSON] квартири відбулася незаконно, просила у задоволенні первісного позову відмовити, а її позов задовольнити, чим захистити права та інтереси її дитини, її представники [PERSON] та [PERSON] були такої ж думки, представники [PERSON] та [PERSON] жодних пояснень як з приводу первісного, так і з приводу зустрічного позову суду не надали, надалі зазначені особи залишили залу судового засідання. Представник Служби у справах дітей Виконавчого комітету Саксаганської районної в місті ради м. Кривого Рогу підтримала первісний позов, проти задоволення зустрічного позову категорично заперечувала, пояснила суду, що в разі його задоволення майнові права дитини будуть порушені, так як вона буде позбавленою права власності на належну їй частку у [PERSON] квартирі, пояснила також, що її дивує позиція її матері [PERSON], яка повинна захищати майнові інтереси дитини замість того, щоб просити суд позбавити дитину права на майно. Представники інших осіб у судове засідання не зявились, надали письмові заяві про розгляд справи за їхньої відсутності. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Як видно з матеріалів справи та прийнято в судовому засіданні сторонами без заперечень, [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які зареєстровані та проживають в [PERSON] квартирі, на праві приватної спільної часткової власності належить по 1/3 частці цієї квартири, яку вони приватизували згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло №С-708а від 30.03.2007 року, виданого органом приватизації Управління житлово-комунального господарства Криворізької міської ради народних депутатів згідно розпорядження №С-557 від 14.03.2007 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації та відповідними довідками (а.с.13, 14, 83, 158). Отже, розглядаючи вимоги за первісним позовом в частині визнання приватизації [PERSON] квартири недійсною в частині здійснення приватизації [PERSON], виключення її з числа осіб, які здійснили приватизацію [PERSON] квартири, визнання розпорядження органу приватизації УЖКГ Криворізької міської ради №С557 від 14.03.2007 року частково недійсним в частині зазначення в ньому відомостей про приватизацію [PERSON] квартири [PERSON] та визнання свідоцтва про право власності на житло №С-708 а, видане УЖКГ 30 березня 2007 року частково недійсним в частині зазначення в ньому відомостей про те, що 1/3 частина [PERSON] квартири належить [PERSON], а також вимоги за зустрічним позовом про визнання приватизації [PERSON] квартири недійсною в цілому та повернення вчинених наслідків у первісний стан, що існували до приватизації квартири, суд зазначає наступне. [PERSON], яка на той час мала прізвище «Новікова», проживала на території с. Задорожне Погребищенського району Вінницької області з 19.02.1974 року по 01.05.2003 року, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Сніжанської сільської ради (т.1, а.с.81). 17 жовтня 2001 року сільським головою Сніжанської сільської ради було видано наказ №4, за яким було вирішено оформити документи на приватизацію квартири №2, розташованої в будинку №17 на вул. Пролетарській с. Задоржне Погребищенського району Вінницької області, на імя [PERSON], [PERSON] та [PERSON], передавши квартиру у приватну спільну власність зазначених осіб, надалі кожна з цих осіб набули право приватної спільної часткової власності на 1/3 частку зазначеної квартири, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло (т.1, а.с.87, 132, 133). Отже, [PERSON] використала своє право на разову безоплатну приватизацію житла державного житлового фонду, однак для незаконної участі в приватизації [PERSON] квартири [PERSON] отримала в Сніжанській сільській раді Погребищенського району Вінницької області видану на її імя довідку від 16.02.2007 року під №19, в якій було зазначено, що [PERSON], проживаючи на території с. Задорожне Погребищенського району Вінницької області з 19.02.1974 року по 01.05.2003 року, не проводила приватизації на території сільської ради (т.1, а.с.81). Надалі [PERSON] було притягнуто до кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 358 КК України, оскільки вона, не маючи права на приватизацію [PERSON] квартири, так як 17 жовтня 2001 року вже приймала участь у приватизації іншого житла під своїм дошлюбним прізвищем «Новікова», порушуючи ч. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», усвідомлюючи свої протиправні дії, маючи прямий умисел на використання вищезазначеної довідки з метою участі в приватизації [PERSON] квартири, отримала її особисто та передала через [PERSON], яка не усвідомлювала, що довідка є неправдивою, до установ, що здійснюють приватизацію, а саме до ЖЕО №35 м. Кривого Рогу та КП ДОР «Криворізьке БТІ», однак була звільнена від кримінальної відповідальності у звязку із закінченням строків давності, що підтверджується ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 30.01.2014 року (т.3, а.с.28). При цьому, під час розгляду кримінального провадження [PERSON] повністю визнала себе винуватою у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення (т.3, а.с.28 зі зворот.боку). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду це відчуження, зокрема, квартир на користь громадян. Згідно ст. 8 цього Закону, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними органами місцевого самоврядування, передача квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають в даній квартирі, передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, спори, що виникають при приватизації вирішуються судом. Частиною 5 ст. 5 цього ж Закону «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що особа може приймати участь у приватизації один раз. Таким чином, судом установлено, що [PERSON], незаконно приймаючи участь у приватизації [PERSON] квартири та отримавши право власності на її 1/3 частку, порушила як ч. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», так і право своєї малолітньої дочки [PERSON] та [PERSON] на приватизацію по 1/2 частці [PERSON] квартири, так як фактично зменшила їхні частини в праві власності. При цьому суд не приймає до уваги тверджень [PERSON] про те, що вона не надавала своєї згоди на приватизацію [PERSON] квартири взагалі та згоди на приватизацію квартири своєю малолітньою дочкою [PERSON] зокрема, оскільки такі її твердження спростовуються як зазначеною вище постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 30.01.2014 року, якою встановлений факт прагнення [PERSON] приватизувати частку [PERSON] квартири навіть і в незаконний спосіб, так і заявою [PERSON] від 11.12.2006 року на імя керівника органу приватизації про оформлення передачі в приватну спільну сумісну власність [PERSON] квартири, яку вона займала з членами своєї сім'ї на умовах найму, а саме з [PERSON] та [PERSON], де в графі «Підписи наймача та повнолітніх членів її сім'ї», є два підписи [PERSON] та [PERSON], що не було спростовано останньою в судовому засіданні, тому можливо прийти до висновку, що в такому випадку [PERSON] як законний представник своєї малолітньої дочки [PERSON], яка повинна діяти в її інтересах, надала згоду на приватизацію [PERSON] квартири і своєю дитиною, а також поясненнями [PERSON] у своїх первісних запереченнях проти позову, в яких вона, посилаючись на положення Закону «Про приватизацію державного житлового фонду», зазначила, що, хоча й не хотіла брати участі у приватизації, однак свідоцтво про право власності на [PERSON] квартиру було видане органом приватизації без порушень та відповідно до норм законодавства України (т.1, а.с.80, 45). Разом з тим, законом не передбачено обовязкового отримання органом приватизації окремо оформленої згоди законного представника на приватизацію житла її малолітньою дитиною. Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. При цьому, чинним є Закон України «Про охорону дитинства», ст. 17 якого передбачається, що батьки не мають права\~без дозволу органів опіки і піклування, зокрема, відмовлятися від належних дитині майнових прав. Таким чином, суд уважає, що [PERSON], заперечуючи проти предявленого до неї позову, наполягаючи на задоволенні свого зустрічного позову про визнання приватизації [PERSON] квартири недійсною в цілому, що потягне за собою позбавлення її малолітньої дочки [PERSON] права власності на частку в [PERSON] квартирі та зазначаючи в своєму зустрічному позові, що вона не дає згоди на приватизацію [PERSON] квартири своєю неповнолітньою дочкою (т.2 а.с.217), [PERSON], будучи її законним представником та зобовязаною насамперед діяти в її інтересах, діє всупереч інтересам своєї дитини та в порушення її майнових прав, на що також звертав увагу в судовому засіданні і представник Служби у справах дітей Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради. Разом з тим, суд зауважує, що Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанції, якими тотожні позовні вимоги [PERSON] були задоволенні, зазначив, що передача [PERSON] квартири у власність сторін можлива лише за згодою [PERSON], яка постійно в ній мешкає та яка є законним представником неповнолітньої [PERSON], тому суди не врахували її заперечень з цього приводу, а також, що суди не перевірили існування спору між сторонами та органом приватизації, тому й направив справу на новий судовий розгляд для зясування цих обставин, не ухваливши свого рішення (т. 2, а.с.64 та зі зворот.боку). Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3 та ч. 6 ст. 203 цього Кодексу. У відповідності до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Отже, зважаючи на вищевикладене, суд уважає встановленим, що приватизація в частині передачі [PERSON] квартири у власність [PERSON] проведена з порушенням закону, що [PERSON], даючи згоду на свою участь в приватизації [PERSON] квартири, діяла як від свого імені, так і як законний представник від імені та в інтересах своєї малолітньої дочки [PERSON], а відтак суд приходить до висновку, що маються підстави визнати приватизацію [PERSON] квартири частково недійсною, виключити [PERSON] з числа осіб, які приймали участь у приватизації, визнати розпорядження органу приватизації частково недійсним в частині зазначення в ньому відомостей про приватизацію [PERSON] квартири [PERSON] та визнати свідоцтво про право власності на [PERSON] квартиру частково недійсним в частині зазначення в ньому відомостей про те, що 1/3 її частка належить [PERSON], тому ця частина позовних вимог за первісним позовом є обґрунтованою, а відтак такою, що підлягає задоволенню, а позовні вимоги за зустрічним позовом необґрунтованими, а тому такими, що задоволенню не підлягають. Щодо решти вимог за первісним позовом про зобовязання виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради видати розпорядження про приватизацію, зазначивши, що [PERSON] квартира передана у спільну часткову власність по S частині [PERSON] та малолітній [PERSON], а також видати свідоцтво про право власності, зазначивши, що [PERSON] квартира належить на праві спільної сумісної власності по S частині квартири [PERSON] та [PERSON], суд зазначає наступне. Судом установлено, що [PERSON] у березні 2015 року зверталась за вирішенням цих питань до органу приватизації УЖКГ, однак їй було повідомлено, що спори, які виникають при приватизації квартир, вирішуються в судовому порядку (т.3, а.с.29). Також судом установлено, що всі повноваження по приватизації житла передані з УЖКГ Криворізької міської ради до Виконавчого комітету Саксаганської районної в місті ради м. Кривого Рогу. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними органами місцевого самоврядування на підставі рішень відповідних органів приватизації. Як передбачено п. 6.1. «а» «Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5, оформлення права власності на обєкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності органами місцевого самоврядування фізичним особам на підставі документів, установлених законом, які підтверджують їх право на обєкти нерухомого майна. Судом установлено, що органом приватизації обґрунтовано було видано розпорядження про передачу [PERSON] квартири у власність [PERSON] та малолітньої [PERSON], а в частині передачі квартири у власність [PERSON] розпорядження прийняте безпідставно, тому видане на підставі цього розпорядження свідоцтво в частині права власності на [PERSON] квартиру на [PERSON] також є необґрунтованим. Тому для поновлення майнових прав [PERSON] та малолітньої [PERSON] належить зобовязати Виконавчий комітет Саксаганської районної в місті ради м. Кривого Рогу видати розпорядження про приватизацію, зазначивши, що [PERSON] квартира передана у спільну часткову власність саме по 1/2 частці [PERSON] та малолітній [PERSON], а також видати свідоцтво про право власності, зазначивши, що [PERSON] квартира належить на праві спільної сумісної власності по 1/2 частці квартири [PERSON] та [PERSON], проти чого представник Виконкому не надавав суду ані письмових, ані усних заперечень. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки належить стягнути витрати по оплаті державного мита в сумі 8 грн. 50 коп. та 37 грн. 00 коп. по сплаті витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Outcome: approved