Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

В квітні 2019 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду із позовом до Приватно-орендного підприємства «Авангард» (далі - відповідач) про визнання недійсними договорів оренди землі. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником земельних ділянок на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН № 006289 від 15 лютого 2005 року, площею 0,9391 га з кадастровим номером 0525388300:01:008:0135 і уточнюючої довідки Держгеокадастру № 996 від 10 вересня 2018 року, державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН № 006290, площею 0,9392 га з кадастровим номером 0525388300:01:008:0137 і уточнюючої довідки Держгеокадастру № 997 від 10 вересня 2018 року та свідоцтва про право на спадщину за законом серії НМО 526507 від 08 червня 2017 року, кадастровий номер земельної ділянки 0525388300:01:008:0136, площею 0,9392 га, які розташовані за межами населеного пункту на території Хоменківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області. Позивачу стало відомо, що в останній період часу, вказаними земельними ділянками користується Приватно-орендне підприємство «Авангард», яке здійснювало у 2017-2018 роках виплату орендної плати за користування земельними ділянками. Позивач з відповідачем в установленому законом порядку, договорів чи договору на користування земельними ділянками не укладала та не підписувала. Відповідач, як і його попередники, в тому числі СТОВ та КСП, розраховувались з позивачем за користування вказаними земельними ділянками без укладення, в установленому законом порядку договорів, зокрема, договорів оренди земельних ділянок. У 2018 році позивач вирішила виділити свої земельні ділянки для власного користування, і тоді їй стало відомо, що у відповідача є договори оренди її земельних ділянок з терміном дії на строк 10 років, які позивач не укладала та не підписувала. Враховуючи вище викладене, позивач просить ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір оренди землі від 13 липня 2017 року, укладений від імені [PERSON] з Приватним підприємством «Авангард» (код ЄДРПОУ: 30808380, 23551, с. Зведенівка, вул. Першотравнева, 5, Шаргородського району Вінницької області) про оренду належної [PERSON] на праві власності земельної ділянки кадастровий номер 0525388300:01:008:0135, площею 0,9391 га, яка розміщена за межами населеного пункту на території Хоменківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області; визнати недійсним договір оренди землі від 13 липня 2017 року, укладений від імені [PERSON] з Приватним підприємством «Авангард» (код ЄДРПОУ: 30808380, 23551, с. Зведенівка, вул. Першотравнева, 5, Шаргородського району Вінницької області) про оренду належної [PERSON] на праві власності земельної ділянки кадастровий номер 0525388300:01:008:0136, площею 0,9392 га, яка розміщена за межами населеного пункту на території Хоменківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області; визнати недійсним договір оренди землі від 13 липня 2017 року, укладений від імені [PERSON] з Приватним підприємством «Авангард» (код ЄДРПОУ: 30808380, 23551, с. Зведенівка, вул. Першотравнева, 5, Шаргородського району Вінницької області) про оренду належної [PERSON] на праві власності земельної ділянки кадастровий номер 1525388300:01:008:0137, площею 0,9392 га, яка розміщена за межами населеного пункту на території Хоменківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області та стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати. Не погодившись з позовом, представник відповідача 05 липня 2019 року подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідач орендує земельні ділянки з кадастровими номерами 0525388300:01:008:0135, 0525388300:01:008:0136 та 1525388300:01:008:0137, площею 0,9391 га, площею 0,9392 га та площею 0,9392 га починаючи з 13 липня 2017 року. Дане землекористування відбувалось на підставі договорів оренди землі б/н від 13 липня 2017 року, укладених з позивачем - [PERSON] та приватно - орендним підприємством «Авангард» в письмовій формі з їх державною реєстрацією, строком на 10 років. Представник відповідача вважає, що позивач при укладені договорів мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, її волевиявлення було спрямоване на укладення договорів, оскільки остання до договорів оренди землі додала копії свого паспорту, коду, правовстановлюючих документів на земельні ділянки, регулярно отримувала орендну плату, тому відповідач використовує на законних підставах вищевказані земельні ділянки, а також позивач не надав жодного належного та допустимого доказу підтвердження своїх позовних вимог щодо визнання договорів недійсними. Також представник відповідача у своєму відзиві посилається на норми закону, щодо належного виконання сторонами зобов`язання відповідно до умов договору, оскільки вважає, що позивач всупереч цим вимогам фактично вчиняє дії, спрямовані на перешкоджання орендареві у користуванні орендованими земельними ділянками, самостійно господарювати на землі, порушує право відповідача на орендовані земельні ділянки та бажає уникнути обов`язку щодо виконання умов спірних договорів зі своєї сторони (а.с. 81-82). Представник позивача - адвокат Костриця В.С. в останнє судове засідання не з`явився, однак 18 червня 2020 року подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність позивача та її представника, позовні вимоги підтримує, посилаючись на ті самі обставини що в позові та просить суд позов задовольнити, розірвавши договори оренди та стягнувши з відповідача на користь позивача судові витрати: 2305,20 грн. судовий збір, 5495 грн. - витрати за проведення експертизи, 6000 грн - витрати за надання правничої допомоги, щодо призначення повторної експертизи заперечував ( а.с. 1-3, т. 2). Представник відповідача - адвокат Країло С.В. в останнє судове засідання не з`явився, однак 18 червня 2020 року подав до суду заяву про призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи та технічної експертизи документів, в задоволенні якої судом відмволено, судове засідання просив провести у його відсутності (а.с. 241-244). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Державний реєстратор прав на нерухоме майно виконавчого комітету Джуринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області Гончарук О.С. в судове засідання не з`явився, проте 18 червня 2020 року подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, щодо позовних вимог покладається на розсуд суду (а.с. 245). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, виходячи з принципів верховенства права та захисту порушених прав осіб, суд установив таке. Позивач є власником трьох земельних ділянок на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН № 006289 від 15 лютого 2005 року, площею 0,9391 га з кадастровим номером 0525388300:01:008:0135 і уточнюючої довідки Держгеокадастру № 996 від 10 вересня 2018 року, державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН № 006290, площею 0,9392 га з кадастровим номером 0525388300:01:008:0137 і уточнюючої довідки Держгеокадастру № 997 від 10 вересня 2018 року та свідоцтва про право на спадщину за законом серії НМО 526507 від 08 червня 2017 року, кадастровий номер земельної ділянки 0525388300:01:008:0136, площею 0,9392 га, які розташовані за межами населеного пункту на території Хоменківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області (а.с. 8-17). Відповідно до договорів оренди землі від 13 липня 2017 року вказані вище земельні ділянки позивачем передано в строкове платне користування відповідачу строком на 10 років (а.с. 18-23). У справі призначено судово-почеркознавчу експертизу. На вирішення експертам поставлено запитання: Чи виконано підпис від імені [PERSON] нею самою чи іншою особою під договором оренди землі від 13 липня 2017 року, укладеного від її імені з Приватно-орендним підприємством «Авангард» (код ЄДРПОУ: 30808380, 23551, с. Зведенівка, вул. Першотравнева, 5, Шаргородського району Вінницької області) про оренду належної їй на праві власності земельної ділянки кадастровий номер 0525388300:01:008:0135, площею 0,9391 га, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Хоменківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, в розділі «РЕКВІЗИТИ ТА ПІДПИСИ СТОРІН» на лінії перед написом від руки « [PERSON] …» під графою «ОРЕНДОДАВЕЦЬ» ? Чи виконано підпис від імені [PERSON] нею самою чи іншою особою під договором оренди землі від 13 липня 2017 року, укладеного від її імені з Приватно-орендним підприємством «Авангард» (код ЄДРПОУ: 30808380, 23551, с. Зведенівка, вул. Першотравнева, 5, Шаргородського району Вінницької області) про оренду належної їй на праві власності земельної ділянки кадастровий номер 525388300:01:008:0136, площею 0,9392 га, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Хоменківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, в розділі «РЕКВІЗИТИ ТА ПІДПИСИ СТОРІН» на лінії перед написом від руки « [PERSON] ...» під графою «ОРЕНДОДАВЕЦЬ» ? Чи виконано підпис від імені [PERSON] нею самою чи іншою особою під договором оренди землі від 13 липня 2017 року, укладеного від її імені з Приватно-орендне підприємство «Авангард» (код ЄДРПОУ: 30808380, 23551, с. Зведенівка, вул. Першотравнева, 5, Шаргородського району Вінницької області) про оренду належної їй на праві власності земельної ділянки кадастровий номер 0525388300:01:008:0137, площею 0,9392 га, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Хоменківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, в розділі «РЕКВІЗИТИ ТА ПІДПИСИ СТОРІН» на лінії перед написом від руки « [PERSON] ...» під графою «ОРЕНДОДАВЕЦЬ» ? В подальшому, ухвалою суду від 26 листопада 2019 року задоволено клопотання судового експерта КНДІСЕ Сімчук Л.Ю. та надано в розпорядження експерта експериментальні зразки підписів [PERSON] . Експертів попереджено про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України. За наслідками проведеної почеркознавчої та судово-технічної експертизи, висновком № 6947/6948/19-21 від 12 грудня 2019 року встановлено, що підписи від імені [PERSON] під договорами оренди землі від 13 липня 2017 року, - виконані не самою [PERSON] , а іншою особою (а.с. 151 -160). В судовому засіданні, за клопотанням представника відповідача експерти ВВ КНДІСЕ Сімчук Л.Ю. та Лозінська А.В. , роз`яснили свій висновок та відповіли на поставлені їм питання сторонами, зазначивши в судовому засіданні, що матеріалів для проведення почеркознавчої та судово-технічної експертизи було достатньо для надання відповідей на поставлені питання. Установленим судом фактам відповідають земельні та цивільно-правові відносини щодо недійсності правочинів, які регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу Конвенції і є частиною національного законодавства України, Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України та спеціальним нормативно-правовим актом - Законом України «Про оренду землі». Згідно зі статтею 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст.317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст.319 ЦК України). Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом, Цивільним кодексом, Законом України «Про оренду землі», законами України, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (ст. 2 Закону України «Про оренду землі»). Згідно ст. 90 ЗК України власники земельних ділянок мають право передавати їх в оренду. Відповідно до ст. 93 ЗК України орендодавцем земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи. Відносини, пов`язані з орендою землі регулюються Законом. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громади і юридичних осіб здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки із орендарем (ст. 124 ЗК України). Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ст. 236 ЦК України). Згідно ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до приписів ст. 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. У відповідності до положень ст. 35 Закону України «Про оренду землі» спори, пов`язані з орендою землі, вирішуються в судовому порядку. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», зокрема п.8 визначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З вищезазначеного вбачається, що вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочинів недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту правочину вимогам закону; додержання встановленої форми правочину; правоздатність сторін; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною 1 ст.14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі. Статтею 18 цього Закону встановлено, що договір оренди землі набуває чинності після його державної реєстрації. Статтею 34 Закону України «Про оренду землі» передбачено повернення орендодавцеві земельної ділянки на умовах, визначених договором у разі припинення або розірвання договору оренди землі. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України в постанові від 25 грудня 2013 року по справі № 6-118цс13 відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Пунктами 1, 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року за № 9 встановлено, що цивільні відносини щодо недійсності правочинів регулюються Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України, Сімейним кодексом України, Законом України від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів», Законом України від 6 жовтня 1998 року «Про оренду землі» та іншими актами законодавства. При розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Згідно ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. На переконання суду, позивачем та її представником належними письмовими доказами доведено, що підписи в графі Орендодавець у договорах оренди землі від 13 липня 2017 року укладені між [PERSON] та ПОП «Авангард», - виконані не самою [PERSON] , а іншою особою, що підтверджується висновком експертів Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України № 6947/6948/19-21 від 12 грудня 2019 року (а.с. 153-159), що, в свою чергу, дає підстави для висновку, що [PERSON] вільного волевиявлення на підписання договорів оренди землі з відповідачем та на передачу належних їй земельних ділянок відповідачеві в оренду не мала. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 року), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як власник вищевказаних земельних ділянок, [PERSON] має право та бажає самостійно вирішувати, як розпоряджатися належним їй на праві власності майном. Зважаючи на усе викладене, аналіз перевірених і оцінених в судовому засіданні доказів переконує суд, що договорами оренди землі між [PERSON] та ПОП «Авангард» від 13 липня 2017 року права та охоронювані законом інтереси позивача на вільне володіння та розпорядження своїм майном (земельними ділянками), передбачені ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод - порушені відповідачем і підлягають судовому захисту, а позов - задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить із наступного. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. За приписами ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Із матеріалів справи вбачається, що позивачеві правова допомога надавалась адвокатом Кострицею В.С., що підтверджується витягом з договору про надання правової (правничої) допомоги та представництво від 07 грудня 2018 року (а.с. 27). Відповідно до квитанції адвоката до прибуткового касового ордера № 10 від 17 січня 2020 року, квитанції адвоката до прибуткового касового ордера серії 02 БР № 448091 від 17 травня 2019 року, розрахунку та погодження винагороди (гонорару, понесених витрат) за надану правничу допомогу (послуги) адвоката від 17 січня 2020 року, [PERSON] сплачено адвокату Костриці В.С. за консультацію, аналіз документів, складання заяв, позову до суду, представництво в першому судовому засіданні, участь в судових засіданнях, складання: клопотань, заяв, розрахунку, збір документів на експертизу в розмірі 6000 грн за надані послуги (а.с. 167-170). Отже, загальна сума, сплачена позивачем адвокату за надані послуги, становить 6000 грн, які належить стягнути з відповідача. Окрім того, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 2305,20 грн (а.с.1) та за проведення експертизи в сумі 5495 грн (а.с. 166).

Outcome: approved