Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

В лютому 2019 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що він є власником вищевказаної квартири, в якій зареєстрована його дочка, відповідач у даній справі. Фактично відповідач не проживає у вказаній квартирі з вересня 2015 року. Саме з цього періоду вона постійно проживає в Китаї, де вийшла заміж. В той же час, наявність у квартирі реєстрації відповідача, який фактично не проживає, створює позивачу перешкоди у користуванні і розпорядженні належним йому майном, а саме впливає на неможливість оформлення ним субсидії на сплату комунальних платежів, а також унеможливлює розпорядження зазначеним майном. Тому, у зв`язку з цими обставинами, він був змушений звернутися до суду. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги і просив задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилався на обставини, які викладені в позовній заяві, і зазначив, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки до суду не повідомила. Відзиву на позов не подала. В той же час, до секретаріату суду надійшов лист від відповідача, в якому вона вказала, що не заперечує проти зняття її з реєстрації у квартирі [ADDRESS] , а також зазначила, що вона вже п`ять років проживає в [PERSON] , [PERSON] вийшла заміж за громадянина вказаної квартири, і повертатися вона не збирається. Представник Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Пономарьов А.С. в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше надав суду заяву, в якій просив розглянути дану справу без участі представника департаменту і ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства України. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі по наступним підставам. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , яка належить йому на підставі наступних правочинів: 1/2 частина квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 11.01.2014 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Янковою І.В. і зареєстрованого в реєстрі за № 5-24 (а.с.10); і інша 1/2 частина квартири на підставі договору купівлі-продажу від 27.03.2015 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Янковою І.В. і зареєстрованого в реєстрі за № 5-328 (а.с.12). Вказані обставини також підтверджуються відповідними Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.11,13). В належних [PERSON] квартирі [ADDRESS] , окрім нього самого, з 17.02.2014 року зареєстрована [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою № 19659 від 13.11.2018 року, виданою Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (а.с.14), і відповіддю адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 12.02.2019 року за № 523/2 (а.с.21). Проте, [PERSON] вже з вересня 2015 року, тобто вже майже чотири роки, не проживає за місцем своєї реєстрації, що підтвердили допитані в судовому засіданні свідки - [PERSON] , яка є сестрою відповідача, і [PERSON] , яка є сусідкою по місцю реєстрації відповідача, і які вказали, що відповідач вже вересня 2015 року не проживає в спірній квартирі і її речі там відсутні, на теперішній час вона проживає в Китаї, де створила сім`ю з громадянином вказаної країни. При цьому, відповідно до ч. ч. 1, 2, 7 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. З огляду на вищевказані положення чинного законодавства позивач, як власник домоволодіння, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права власності і розпоряджання своїм майном. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням того, що відповідач без поважних причин не проживає за місцем своєї реєстрації вже більше трьох років, а її реєстрація чинить власникові перешкоди у користуванні власним майном, суд вважає можливим задовольнити даний позов і визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved