Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-30 00:00:00

В квітні 2019 року [PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Брандіс Алла Борисівна, про усунення від права на спадкування на підставі ч. 5 ст. 1224 ЦК України. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що [INFO] помер її рідний брат [PERSON] , [INFO] , останнє місце проживання якого було за адресою: [ADDRESS] . Після смерті брата вона є його спадкоємцем другої черги. Згідно з довідкою про причину смерті [PERSON] № 000329 від 13.10.2018 року він помер від злоякісного новоутворення передміхурової залозі. Позивач вказує, що через тяжку хворобу [PERSON] знаходився у безпорадному стані та потребував стороннього нагляду, який йому забезпечувала [PERSON] , а також допомагала йому фінансово, купувала ліки та продукти. З травня 2016 року дружина померлого [PERSON] [PERSON] , яка є спадкоємцем померлого першої черги, сумісно з ним не проживала. [PERSON] , який знаходився в безпорадному стані, залишила та не доглядала, ані фізично ані матеріально йому не допомагала. Стан спадкодавця [PERSON] час від часу погіршувався, але за весь період хвороби [PERSON] жодного разу не запропонувала йому своєї допомоги, не надавала грошей на лікування та утримання, не відвідувала його та не цікавилась його здоров`ям. На думку позивачки указані обставини є підставою для усунення [PERSON] від права на спадкування спадщини, відкритої внаслідок смерті [PERSON] . Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11.04.2019 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Брандіс А.Б., про усунення від права на спадкування - у загальному порядку. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2019 року заяву [PERSON] про забезпечення позову було задоволено. Накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , яка залишилася після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 28.05.2019 року клопотання представника [PERSON] адвоката Шаркової Наталі Робертівни про витребування доказів було задоволено частково. Витребувано у Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Брандіс А.Б. належним чином завірені копії спадкової справи №63334077, відкритої на підставі заяви [PERSON] від 16.11.2018 року про прийняття спадщини після смерті її чоловіка [PERSON] ; витребувано від Центрального об`єднаного управління ПФУ в м.Одесі (65121, м.Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 4а) інформацію щодо розміру пенсії [PERSON] , яку він отримував протягом 2015, 2016, 2017, 2018 років. Ухвалою суду від 28.05.2019 року у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Шаркової Наталі Робертівни про застосування зустрічного забезпечення позову по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Брандіс Алла Борисівна,про усунення від правана спадкування було відмовлено. Ухвалою суду від 17.07.2019 року закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Брандіс Алла Борисівна, про усунення від права на спадкування, та призначено справу до судового розгляду по суті на 13 вересня 2019 року. У зв`язку з повторним авторозподілом на підставі наказу від 16 вересня 2019 року №50-ос/с голови суду про відрахування зі штату Приморського районного суду м. Одеси судді [PERSON] у зв`язку із закінченням терміну відрядження цивільна справа №522/5937/19 07 жовтня 2019 року передана судді Науменко А.В. для розгляду по суті. Ухвалою Приморського районного суду від 08.10.2019 року справа прийнята до провадження судді Науменка А.В. та призначена до розгляду в загальному позовному порядку з проведенням підготовчого судового засідання 04 листопада 2019 року. Ухвалою суду від 04.11.2019 року закрите підготовче засідання по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Брандіс Алла Борисівна, про усунення від права на спадкування та призначено справу до судового розгляду по суті на 17 грудня 2019 року. [PERSON] та її представник адвокат Білунова С.Г. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд позов задовольнити. Представник [PERSON] адвокат Шаркова Н.Р. позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві на позов та у доповненнях до відзиву на позов, в позові просила відмовити. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, суд дійшов наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Своє право на позов [PERSON] мотивує тим, що вона є рідною сестрою померлого [PERSON] і відноситься до другої черги спадкоємців за законом. Проте в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази які б у сукупності підтверджували родинні зв`язки [PERSON] з померлим [PERSON] Надана [PERSON] копія свідоцтва про народження, згідно з якою її дівоче прізвище [PERSON] , не приймається судом до уваги, оскільки не є належним та достатнім доказом того, що вона є рідною сестрою померлого. З матеріалів справи встановлене, що 30 квітня 1991 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 30.04.1991 року зроблено напис за №331 та видано свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER] . З травня 2016 року до дня смерті [PERSON] , відповідач [PERSON] та її чоловік [PERSON] разом не проживали. [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] . Указана обставина була визнана сторонами та згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Проте рішення суду про встановлення режиму окремого проживання подружжя [PERSON] та [PERSON] не приймалося. Згідно зі ст. 120 СК України встановлення режиму окремого проживання не припиняє прав та обов`язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму, а також прав та обов`язків, які встановлені шлюбним договором. У разі встановлення режиму окремого проживання майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка. Цей перелік наслідків встановлення між подружжям режиму окремого проживання є вичерпним. Тобто усунення від права на спадкування внаслідок навіть встановленого рішенням суду режиму окремого проживання є неможливим. [INFO] [PERSON] , [INFO] , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 13.10.2018 року, виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Причиною смерті [PERSON] вказане злоякісне новоутворення передміхурової залози, що підтверджується довідкою про причину смерті № 000329 від 13.10.2018 року, виданою КУ «Міська клінічна інфекційна лікарня». Згідно зі ст. 1220 ЦК України внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої зокрема увійшла квартира за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № 08 від 18.10.1993 року, виданого Одеським технологічним інститутом харчової промисловості ім. М.В. Ломоносова. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Частиною 5 ст. 1224 ЦК України встановлено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними і достатніми (ст.ст. 77-80 ЦПК України). На думку суду безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. В постанові Верховного суду від 17.10.2018 року у справі №200/21452/15-ц зазначено, що безпорадний стан необхідно доказувати відповідними записами в медичних документах. Доводити факт безпорадного стану тільки поясненнями позивача та свідків є недостатнім з огляду на те, що відповідач - спадкоємець першої черги, заперечує право позивача на спадщину. Перелік первинної облікової медичної документації, яка використовується в закладах охорони здоров`я незалежно від рівня надання медичної допомоги та форми власності з метою обліку осіб, які лікуються амбулаторно (або вдома) або стаціонарно, порядок її видачі та заповнення був затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України від 21.07.2014 року №511 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення». Жодної медичної документації відносно померлого [PERSON] сторонами до матеріалів справи не надане. При цьому, суд враховує пояснення позивача [PERSON] , що померлий [PERSON] під час свого життя не перебував на обліку в жодній медичній установи та свідомо відмовлявся від будь-якого лікування, а тільки приймав звичайні ліки для покращення діяльності передміхурової залози. Суд погоджується з думкою представника відповідача, що цей факт свідчить що сам [PERSON] не ставився до свого стану здоров`я, як до загрозливого. З пояснень позивача слідує, що у [PERSON] були періодичні больові відчуття передміхурової залози та траплялося неконтрольоване сечовипускання, але суд вказує, що по-перше ці обставини не доведені, а по-друге це може бути як підтвердженням вікового погіршення функціонування залози так і виникнення у певний час пухлинної хвороби чи її загострення. Довідка про причину смерті № 000329 від 13.10.2018 року, видана КУ «Міська клінічна інфекційна лікарня», лише підтверджує причину смерті та не є доказом перебування [PERSON] в безпорадному стані під час життя до 2016 року та після того, як відповідач почала проживати окремо від чоловіка. Висновок №340 комісійної судово-медичної експертизи від 01.11.2019 року, виконаної на замовлення позивача судово-медичною експертною комісією КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» (т. 2, а.с. 41 - 47), складений після смерті [PERSON] і базується тільки на ознаках захворювань, виявлених при патологоанатомічному дослідженні його трупу, тому не встановлює конкретного прижиттєвого фізичного стану померлого в певний період часу. Суд вказує, що на підставі указаного Висновку експертизи №340 неможливо встановити, коли саме захворів [PERSON] , скільки часу він хворів, як протікала його хвороба, коли та за який час до смерті виникла декомпенсація, чи були у нього загострення хвороби, коли вони виникли вперше та як вони протікали, як себе відчував померлий протягом цього часу, чи знаходився він під час таких загострень у безпорадному стані, чи потребував він допомоги з боку саме відповідача [PERSON] .. Звідси, суд враховує Висновок експертизи, що саме на час смерті у [PERSON] було наявне злоякісне новоутворення передміхурової залози та він був у безпорадному стані, але цим висновком не встановлені вище зазначені обставини, які мають значення по справі для оцінки у сукупності з усіма наявними доказами. Доводи позивачки щодо тривалого знаходження померлого у безпорадному стані з саме 2016 року, спростовуються показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] , які пояснили, що під час відвідування ними квартири, в якій проживав померлий, він виглядав добре, спілкувався з ними на різні теми, але про хворобу, поганий стан здоров`я та необхідність сторонньої допомоги ніколи не скаржився. Свідок [PERSON] , яка пояснила, що була сусідкою померлого [PERSON] , квартиру його жодного разу не відвідувала, але спілкувалася з ним через балкон, на який [PERSON] регулярно виходив подихати та також підтвердила, що останній добре спілкувався з нею і ніколи не скаржився на здоров`я На думку суду, показання указаних свідків свідчать про те, що [PERSON] візуально не мав ознак тяжкої хвороби, самостійно пересувався, був у свідомості, зв`язно спілкувався з оточуючими, на здоров`я не скаржився. Суд визнає, що виходячи з встановлення обставини не здійснення лікування [PERSON] та відсутності медичної документації, позивачем не доведене по справі що останньому за життя та будь-яким іншим особам взагалі було відомо про виникнення у нього злоякісного новоутворення залози. Сам по собі встановлений по справі факт досягнення [PERSON] пенсійного віку, та навіть наявність у нього будь-якого погіршення функціонування передміхурової залози але з зазначеним вище власним ставленням до цього, не є підставою для усунення [PERSON] від права на спадкування. Щодо наявності у померлого потреби у допомозі саме з боку відповідачки суд зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів справи (витребуваних довідок), [PERSON] отримував пенсію, розмір якої є більшим, ніж розмір пенсії [PERSON] (том 1, а.с. 96-99, 212-216). Крім того, згідно з листом ПАТ «Альфабанк» від 11.03.2019 року №1360/5Т-23.1.234513, станом на день смерті померлий [PERSON] мав вклад на суму 45705 грн., проценти в сумі 827,39 грн., на картковому рахунку мав 1311,86 грн. (том 1, а.с. 203). Указаними заощадженнями [PERSON] під час життя не скористався, що на думку суду свідчить про відсутність у нього фінансових труднощів, а також про те, що він не потребував матеріальної допомоги [PERSON] . Проте факт надання [PERSON] періодичної підтримки померлому [PERSON] у вигляді продуктів харчування доведено показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які пояснили, що на прохання [PERSON] та за її кошти купували продукти для [PERSON] та відвозили їх йому. Суд також враховує пояснення позивача, що дійсно від [PERSON] іноді привозили [PERSON] його улюблену «Краківську» ковбасу та консерви для котів. Суб`єктивну думку позивача, що ці передачі не відповідали дійсним потребам [PERSON] суд не приймає до уваги, тому як особисте ставлення до цих передач з боку останнього не підтверджене матеріалами справи. Стороною позивачки у передбаченому ст. ст. 12,81 ЦПК України порядку також не доведено, що [PERSON] потребував допомоги саме [PERSON] , звертався до неї за такою допомогою, а остання відмовляла йому в цьому. Проте, в судовому засіданні, яке відбулося 05.02.2020 року, позивач [PERSON] заявила, що сама добре доглядала за [PERSON] , у зв`язку з чим він не потребував більше нічиєї допомоги але відповідач повинна була надавати фінансову допомогу та мала на це можливість. З матеріалів справи вбачається, що в 2015 році [PERSON] тяжко захворіла. В червні 2017 році перенесла гостре порушення мозкового кровообігу за ішемічним типом (інсульт). Починаючи з 2015 року кожного року ургентно госпіталізувалася. З виписних епікризів за 2015-2018 роки вбачається, що [PERSON] страждає на ряд хронічних захворювань, а саме субмассивна правобічна рецидівуюча ТЕЛА (тромбоемболія легеневої артерії), наслідки перенесення гострого порушення мозкового кровообігу за ішемічним типом у великій лівій середньомозковій артерії у вигляді мікрознаків ураження центральної нервової системи, лімфедема лівої нижньої кінцівки, хронічна залізодефіцитна анемія середнього ступеня тяжкості, дисцикуляторна енцефалопатія тощо (том 1, а.с. 86-95, а.с. 110-112). Згідно з рішенням Лікарсько-консультаційної комісії від 09.07.2018 року №226 Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Одеської міської ради, в якому [PERSON] перебуває на обліку, відповідачка потребує постійного стороннього догляду і не здатна до самообслуговування (т.1, а.с. 94). Згідно з листом Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Одеської міської ради від 23.04.2019 року №228, отриманого у відповідь на адвокатський запит [PERSON] , [PERSON] протягом 2016-2018 років потребувала постійного стороннього догляду (том 1, а.с. 95). Згідно з Висновком експерта (експертиза за матеріалами справи) №129 комісійної судово-медичної експертизи [PERSON] , 1939 року народження, від 01.07.2019 року, виконаної на замовлення відповідача судово-медичною експертною комісією КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», у період 2017-2018 року загальний стан [PERSON] різко обмежив можливості її самообслуговування, протягом указаного періоду вона потребувала сторонньої допомоги. З 2015 по 2018 роки за станом свого здоров`я [PERSON] була не в змозі надавати допомогу третім особам (т. 1, а.с. 221-234). На підставі викладеного суд встановлює доведеним те, що [PERSON] не мала фізичну змогу надавати [PERSON] допомогу у вигляді догляду, оскільки була не здатна до самообслуговування та сама потребувала постійного стороннього догляду, що повністю спростовує доводи позивачки щодо навмисного ухилення [PERSON] від надання допомоги [PERSON] . Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п. 6 Постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, правило ч.5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування на підставі ч. 5 ст.1224 ЦК України має установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Виходячи з викладеного суд зазначає, що для задоволення позовних вимог про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Тобто, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Таким чином, при вирішенні справи про усунення особи від права на спадщину на підставі ч. 5 ст. 1224 ЦК України потрібно встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Аналогічний правовий висновок міститься в Постанові Верховного суду від 12.12.2018 року у справі №653/3404/17. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для життєдіяльності спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2019 року по справі № 766/810/17, провадження № 61-37615св18 (ЄДРСРУ № 80783119), від 11 лютого 2019 року по справі № 756/11676/16-ц, провадження № 61-34600св18 (ЄДРСРУ № 79806136). У Постанові ВС від 17.10.2018 у справі № 727/3905/16-ц зазначене, що твердження позивача про належне здійснення нею постійного догляду та допомоги хворому виключає перебування його у безпорадному стані та потреби додаткового догляду з боку інших осіб, в тому числі матері. У цій справі суд касаційної інстанції зауважив, що правове значення при вирішенні спору має доведеність сукупності обставин: ухилення спадкоємця (умисні винні дії або бездіяльність) від надання допомоги (1) при можливості її надання спадкодавцю (2), який перебуває у безпорадному стані через похилий вік чи хворобу (3), потреба спадкодавця в допомозі саме цього спадкоємця (4) Вищій спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Листі «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 зазначив, що виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України суд при вирішенні такої справи повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. ВССУ зауважив на тому, що при розгляді справ цієї категорії суди нерідко постановляють рішення про усунення від спадкування спадкоємця, коли у справі немає жодного доказу про умисне ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцю, крім того факту, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу, ігноруючи при цьому приписи ЦПК, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З урахуванням викладеного суд зазначає, що [PERSON] не доведено перебування [PERSON] у безпорадному стані у період з 2016 року по час смерті, потреби йому допомоги саме від [PERSON] , а також що сама [PERSON] навмисно ухилялася від надання такої допомоги своєму чоловікові при можливості її надання. Все це є підставою для відмови у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed