Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

В листопаді 2014 року [PERSON] звернулась до суду із вищевказаним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що в період шлюбу з [PERSON] ними був придбаний автомобіль Cherry Tiggo 2007 року випуску. В кінці 2013 року стосунки між позивачкою та відповідачем [PERSON] погіршились та шлюбні відносини фактично припинились. В жовтні 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. У вересні 2014 року позивачка дізналася, що 23.11.2013 року, після фактичного припинення шлюбних відносин відповідач [PERSON] продав вищевказаний автомобіль [PERSON] Про продаж автомобіля позивачка не знала та згоди на його продаж не давала, так як на момент продажу автомобіля перебувала за кордоном. Крім цього, відповідач [PERSON] знав, що позивачка та відповідач [PERSON] перебувають в шлюбі і автомобіль набутий ними в шлюбі. Позивачка вважає, що договір купівлі-продажу автомобіля Cherry Tiggо є недійсним, тому звернулась з даним позовом до суду, яким просить визнати його недійсним, визнати за нею право спільної сумісної власності на спірний автомобіль та витребувати його у відповідача [PERSON] В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, з підстав, вказаних в позовній заяві, та просив позов задовольнити. Представники відповідачів в судовому засіданні позов не визнали. Надали суду заперечення за позовну заяву, у яких вказали, що спірний автомобіль не є спільним сумісним майном подружжя, оскільки його було придбано 06.09.2013 року відповідачем [PERSON] за особисті кошти, котрі він отримав від своїх родичів, а не за спільні кошти подружжя. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Судом встановлено, що 08.03.2007 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб у виконкомі Агрономічної сільської ради Вінницького району за актовим записом № 04. Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 13.10.2014 року шлюб між сторонами було розірвано (рішення набуло законної сили 24.10.2014 року). Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. За час шлюбу сторонами було придбано, зокрема, автомобіль марки (моделі) «Chery Tiggo», 2007 року випуску, тип кузова універсал В, сірого кольору, номер кузова (шасі, рами) LVVDB14B47D032150 (далі спірний транспортний засіб), який було зареєстровано за [PERSON] (свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу серії САТ № 115275 від 06.09.2013 року). Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, спірний транспортний засіб є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]. 22.11.2013 року [PERSON] даний транспортний засіб було знято з обліку для реалізації. 23.11.2013 року ПП Учбово-виробничий комбінат «[PERSON] Плюс» було видано Довідку-рахунок серії ВІА № 061422 на вказаний транспортний засіб (вартістю 40 000 грн.) на імя [PERSON]. На підставі зазначеної Довідки-рахунку автомобіль марки (моделі) «Chery Tiggo», 2007 року випуску, тип кузова універсал В, сірого кольору, номер кузова (шасі, рами) LVVDB14B47D032150 було зареєстровано за [PERSON] (свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу серії САТ № 435679 від 23.11.2013 року). Відповідно до вимог Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. № 1388 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 р. №1371 (1371-2009-п), державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, зокрема, є довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана субєктом господарювання, діяльність якого повязана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери. З огляду на положення зазначеного нормативно-правового акту слід дійти висновку, що довідка-рахунок підтверджує реалізацію транспортного засобу, тобто перехід права власності на транспортний засіб від продавця до покупця, та є оформленням договірних відносин купівлі-продажу транспортного засобу, а позивачем заявлено вимоги саме про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу з підстав, передбачених ст. 65 СК України. Відповідно до ст. 368 ЦК України (ч. 2, 3) спільна сумісна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено законом або договором. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що спірний транспортний засіб було відчужено [PERSON] шляхом укладення договору купівлі-продажу у формі довідки-рахунку на користь [PERSON]. Відповідно до ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою; при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя; дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового; для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Отже, оспорюваний договір, який, з огляду на його предмет, не є дрібним побутовим, було укладено між відповідачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] під час шлюбу останнього з позивачем [PERSON]. При цьому, ні усної, ні письмової (у тому числі, нотаріальної) згоди позивач [PERSON] (дружина) на відчуження спірного транспортного засобу не надавала, їй взагалі не було відомо про це. Вказана обставина в силу вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню, оскільки встановлена рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 13.10.2014 року, згідно якого «в кінці 2013 року між подружжям стали виникати сварки, вони перестали розуміти один одного, відповідач почав чинити перешкоди позивачу в спілкуванні з сином, тому шлюбні відносини було припинено». Відповідачі не надали суду доказів укладення між подружжям договорів чи інших підстав, що спростовують право спільної сумісної власності на транспортних засіб, який є предметом спору. Згідно ч. 2 ст 369 ЦК України, розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою усіх співвласників. Тобто при оформленні договору купівлі-продажу шляхом отримання довідки-рахунку серіїВІА № 061422 від 23.11.2013 року не було дотримано загальних умов, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачених ст. 203 ЦК України. Тому вказаний договір належить визнати недійсним. Разом з тим, суд вважає, що позовна вимога [PERSON] про витребування у [PERSON] автомобіля до задоволення не підлягає з таких підстав. Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Можливість витребування майна, придбаного за відплатним договором з чужого незаконного володіння закон ставить у залежність насамперед від того, є володілець майна добросовісним чи недобросовісним його набувачем. Судом встановлено, що [PERSON] є особою, яка не знала і не могла знати про те, що особа, у якої річ придбано, не має права її відчужувати, тобто є добросовісним набувачем у силу ч. 1 ст. 388 ЦК України. Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно із ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння не з їхньої волі іншим шляхом. Таким чином, ст. 388 ЦК України передбачено можливість витребування майна власником від добросовісного набувача, такі випадки обмежені та можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він його передав, поза їх волею. Також установлено, що позивач [PERSON] не заявляла вимоги про поділ майна подружжя, набутого ними за час шлюбу відносно легкового автомобіля марки «Chery Tiggo». Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Торгівля транспортними засобами здійснюється відповідно до Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року №1200. Відповідно до п. 42 зазначеного Порядку на комісію приймаються транспортні засоби від громадян України - за наявності паспорта громадянина України чи тимчасового посвідчення громадянина України, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта) або свідоцтва про реєстрацію машини, свідоцтва про спадщину, рішення суду. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Таким чином, оскільки [PERSON] не заявляла позовну вимогу про визначення своєї частки у спільній сумісній власності подружжя та виділу в натурі з підстав, передбачених главою 8 СК України, суд вважає, що позовні вимоги про витребування автомобіля є недоведеними. Відповідно до ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з [PERSON] та на користь [PERSON] судові витрати в сумі 1307 грн. 27 коп. та з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в сумі 1307 грн. 27 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial