Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

В лютому 2016 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила встановити факт спільного проживання однією сім'єю з [PERSON] не менше п'яти років до його смерті, а також визнати за нею в порядку спадкування за законом: - після смерті [PERSON], померлого 30 березня 2012 року на наступне майно: ●житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, розташований за адресою: Миколаївська область, Жовтневий район, с. Калинівка, вул. Баклана, 31; ●різні земельні ділянки, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані в межах Калинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, а саме: площею 3,06 га (його особиста), 7/8 частин ділянки, площею 3,05 га, яка перейшла до нього в порядку спадкування після смерті його сина [PERSON], 3/4 частини земельної ділянки, яка перейшла до його власності в порядку спадкування після смерті його дружини [PERSON], та 1/2 частину земельної ділянки, площею 3,05 га, яку він отримав в порядку спадкування після смерті свого іншого сина [PERSON] (чоловіка позивачки); - в порядку спадкування після смерті свого чоловіка [PERSON], померлого 8 січня 2010 року, на частини земельних ділянок, призначених для ведення сільськогосподарського виробництва, та розташованих в межах Калинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, а саме: ●1/2 частину його особистої земельної ділянки, площею 3,05 га; ●1/4 частину земельної ділянки, площею 3,06 га, яка перейшла до його власності в порядку спадкування після смерті матері [PERSON]; ●1/8 частину ділянки, площею 3,05 га, яка перейшла до нього в порядку спадкування після смерті його брата [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що після смерті свого чоловіка та його батька [PERSON] вона прийняла спадщину, але оформити зазначене спадкове майно не може, оскільки не представила нотаріусу належним чином оформлені правоустановлюючі документи на спадкове майно, оскільки оригінали державних актів на землю були втрачені за невідомих обставин, а також через те, що ту частину майна, яка перейшла до власності чоловіка та свекра після смерті інших спадкодавців, вони, після отримання її у власність, не переєстрували на себе. Посилаючись на те, що вона прийняла спадщину, а наданими відповідями державних установ, довідкою КП Миколаївське МБТІ та копією погосподарської книги підтверджується належність будинку та земельних ділянок спадкодавцям, тому просила позов задовольнити і визнати за нею право власності на вказаний будинок та земельні ділянки. Крім того ще однією підставою, яка перешкоджає оформленню її спадщини є необхідність підтвердження спадкових прав як спадкоємця четвертої черги спадкування за законом після смерті батька покійного чоловіка [PERSON], що визначено ст. 1264 ЦК України. Тому також просила визнати її спадкоємцем четвертої черги після його смерті. В судове засідання позивачка не зявилася, про його час та місце була повідомлена належним чином, направила на розгляд справи свого представника, яка в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити, вказавши, що визнання позивачки спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON], є по суті встановлення факту проживання з ним однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, про його час та місце був повідомлений належним чином, надав заяву з проханням розглядати справу без його участі, проти задоволення позову не заперечував. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності представника відповідача, заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 21 серпня 2001 року в с. Калинівка Жовтневого району Миколаївської області помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно у виді земельної ділянки, площею 3,05 га, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах Калинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, яка йому належала відповідно до державного акту серії ІІ-МК № 011736, виданого 10 грудня 2001 року, зареєстрованого за № 425. На час його смерті діяли положення ЦК України 1963 року, за нормами якого (ст. 529 та ст. 549) спадщину в порядку спадкування за законом прийняли в рівних частках спадкоємці першої черги його батьки: [PERSON] та [PERSON], які після його смерті вступили в управління спадковим майном. Тобто кожному з них перейшло в порядку спадкування після смерті сина по 1/2 частині зазначеної земельної ділянки, загальною площею 3,05 га. Однак право власності на цю спадковість вони не оформили і державні акти, які б підтверджували право власності кожного на отриману у власність частину земельної ділянки, не оформили. В той же час, 27 липня 2007 року [PERSON] померла і після її смерті залишилися спадщина, в тому числі і у виді нерухомого майна, а саме: - 1/2 частина земельна ділянки, площею 3,05 га, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах Калинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, яка перейшла до неї в порядку спадкування після смерті сина [PERSON] і належала йому відповідно до державного акту серії ІІ-МК № 011736, виданого 10 грудня 2001 року; - земельної ділянки, площею 3,06 га, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах Калинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, яка належала їй особисто відповідно до державного акту серії ІІ-МК № 011738, виданого 21 грудня 2001 року, зареєстрованого за №325. На час її смерті вже діяли норми нині діючого ЦК України 2003 року. Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття на протязі шести місяців після відкриття спадщини або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України до спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] були її чоловік [PERSON] та син [PERSON]. Вони прийняли спадщину, оскільки проживали зі спадкодавицею на час її смерті. Тобто до них в порядку спадкування перейшло право власності на її майно в рівних частках (ст. 1267 ЦК України): - по 1/4 частині земельної ділянки, площею 3,05 га, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах Калинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, яка перейшла до [PERSON] в порядку спадкування після смерті сина [PERSON] і належала йому відповідно до державного акту серії ІІ-МК № 011736; - по 1/2 частині земельної ділянки, площею 3,06 га, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах Калинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, яка належала особисто спадкодавиці відповідно до державного акту серії ІІ-МК № 011738. Однак право власності на цю спадковість вони знову ж не оформили і державні акти, які б підтверджували право власності кожного на отриману у власність частину земельних ділянки, не оформили. В той же час, 8 січня 2010 року [PERSON] помер і після його смерті залишилися спадщина, в тому числі і у виді нерухомого майна, а саме: - земельної ділянки, площею 3,05 га, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах Калинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, яка належала особисто спадкодавцю відповідно до державного акту серії ІІ-МК № 011735, виданого 21 грудня 2001 року, зареєстрованого за № 327; - 1/4 частина земельної ділянки, площею 3,05 га, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах Калинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, яка перейшла до нього після смерті матері [PERSON], а вона її отримала в порядку спадкування після смерті сина [PERSON], яка належала йому відповідно до державного акту серії ІІ-МК № 011736; - 1/2 частина земельної ділянки, площею 3,06 га, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах Калинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, яка перейшла до її власності в порядку спадкуванню за законом після смерті матері [PERSON] і належала їй відповідно до державного акту серії ІІ-МК № 011738. За тими ж положеннями ЦК України щодо спадкування спадкоємцями першої черги за законом, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON], тобто позивачка у справі, та його батько [PERSON]. В порядку спадкування до них перейшло зазначене нерухоме майно, яке належало спадкодавцю [PERSON] в наступному виді та рівних частках: - по 1/2 частині земельної ділянки, площею 3,05 га, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах Калинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, яка належала особисто спадкодавцю відповідно до державного акту серії ІІ-МК № 011735, виданого 21 грудня 2001 року, зареєстрованого за № 327; - по 1/8 частині земельної ділянки, площею 3,05 га, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах Калинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, яка перейшла до нього в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], а та отримала її в порядку спадкування після смерті сина [PERSON] і належала йому відповідно до державного акту серії ІІ-МК № 011736; - по 1/4 частині земельної ділянки, площею 3,06 га, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах Калинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, яка перейшла до нього в порядку спадкування після смерті матері А.П. і належала їй відповідно до державного акту серії ІІ-МК №011738. Скориставшись своїм право спадкоємця позивачка, яка прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON], звернулася до Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області, але отримала роз'яснення про неможливість оформлення спадщини, так як не змогла представити належним чином оформлені правоустановлюючі документи, оскільки за невідомих обставин державні акти на земельні ділянки були втрачені. До того ж, ті частки ділянок, які перейшли в порядку спадкування після смерті [PERSON] та [PERSON], не були оформлені ними на своє ім'я. Крім того, 30 березня 2012 року [PERSON] помер. На час смерті з ним проживала позивачка, яка прийняла спадщину. Відповідно до положень статей 1261-1265 ЦК України при спадкуванні за законом існують п'ять черг спадкування і спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ст. 1258 ЦК України). Спадкоємців першої-третьої черги за законом після смерті [PERSON] судом не встановлено. Позивачка в своїй позовній заяві вказувала, що претендує на спадщину після смерті [PERSON] в порядку спадкування за законом як четверта черга спадкування, оскільки проживала зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини (часу смерті). Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до довідки Калинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 25 серпня 2015 року на час смерті з [PERSON] проживала невістка [PERSON], тобто позивачка у справі, час проживання з 2006 року (а.с. 11). Згідно з копією її свідоцтва про шлюбу (а.с. 12) вона була одружена з [PERSON] з 9 жовтня 2006 року, а відповідно до довідки тієї ж сільської ради від 12 жовтня 2011 року він також проживав за тією ж адресою (а.с. 20). Крім того, згідно з довідками Калинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 12 квітня 2016 року вона здійснила поховання свого свекра [PERSON], а також проживали однією сім'єю з ним з 2006 року та своїм чоловіком (до 2010 року), вели спільне господарство, мали спільний побут, піклувалися одне про одного, вели домашнє господарство тощо. Це також підтверджується письмовими заявами односельців позивачки [PERSON], [PERSON], [PERSON]. підписи яких в заявах завірені секретарем Калинівської сільської ради. З цих доказів вбачається, що позивачка, дійсно, проживала однією сім'єю з померлим свекром [PERSON] з 2006 року, тобто більше як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 234 ЦПК України \~в порядку окремого провадження судом можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина 1 статті 234 ЦПК України). Відповідно до частини 2 статті 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до статті 235 цього ж Кодексу справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду, за участю заявника і заінтересованих осіб (частини 3 та 4). При цьому, відповідно до частини 6 цієї статті якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Виходячи з того, що встановлення факту проживання однією сім'єю в цій справі має значення для оформлення спадщини, тому позивачкою вірно заявлено необхідність цього разом з позовом про визнання права власності на спадкове майно. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме: ●житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, розташований за адресою: Миколаївська область, Жовтневий район, с. Калинівка, вул. Баклана, 31; ●земельна ділянка, площею 3,06 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в межах Калинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, яка належала йому на праві приватної власності відповідно до державного акту серії ІІ-МК № 011737, зареєстрованого за № 326; ●7/8 частини земельної ділянки, площею 3,05 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах Калинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, яка первісно належала його сину [PERSON], і з цих 7/8 частин: - 1/2 частина перейшла до нього після смерті сина [PERSON], - 1/4 частина перейшла до його власності в порядку спадкування після смерті дружини [PERSON], яку вона отримала після смерті сина [PERSON]; - 1/8 частина перейшла до його власності після смерті сина [PERSON], а він її отримав в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], а вона отримала в порядку спадкування після смерті свого сина [PERSON]; ●3/4 частини земельної ділянки, площею 3,06 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах Калинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, яка належала первісно на праві приватної власності дружині [PERSON] відповідно до державного акту серії ІІ-МК № 011738, виданого 21 грудня 2001 року, зареєстрованого за №325, з яких: - 1/2 частина перейшла до його власності в порядку спадкування після смерті його дружини [PERSON]; - 1/4 частина перейшла до нього після смерті сина [PERSON], який її отримав після смерті матері [PERSON]; ●1/2 частину земельної ділянки, площею 3,05 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах Калинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, яку він отримав в порядку спадкування після смерті свого іншого сина [PERSON] (чоловіка позивачки). Як вже зазначалося, правоустановлюючі документи на спадкові земельні ділянки у виді державних актів були втрачені власниками за невідомих обставин про що позивачкою була подана відповідна об'ява в місцевому друкованому засобі інформації (а.с. 21). Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Проте втрата оригіналів державних актів не скасовує належність ділянок власникам, оскільки право власності на землю підтверджується листом відділом Держземагенства у Жовтневому районі Миколаївської області, а також витягами з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, виданим відділом Держгеокадастру у Жовтневому районі 12 листопада 2015 року (а.с. 22-24). Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку або ж на будинок можлива за представлення правовстановлюючих документів, оформлених належним чином, а також за документального підтвердження родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцем. Крім того, перепоною для нотаріального оформлення спадщини на будинок також є відсутність належним чином оформлених правустановлюючих документів, які б підтверджували зареєстроване за спадкодавцем право власності на нерухому спадщину. З цього приводу суд зазначає наступне. З позову та доданих матеріалів вбачається, що померлий за свого життя належним чином зареєстрував своє право власності на будинок і отримав свідоцтво про право власності на нього, яке зареєстрував в державному органі комунальному підприємстві Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації (а.с. 28). Але це свідоцтво також було втрачено власником за невідомих обставин. Проте довідками сільської ради, технічним паспортом на будинок та довідкою комунального підприємства Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації від 24 вересня 2015 року (а.с. 28) підтверджують, що будинок з господарськими та побутовими спорудами по вул. Баклана, 31, (попередній номер 33) в с. Калинівка Жовтневого району Миколаївської області був побудований в період 1951-1989 роках і належав [PERSON] на праві приватної власності. За положеннями статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що будинок по вул. Баклана 31, в с. Калинівка Жовтневого району Миколаївської області, та зазначені земельні ділянки, на території цієї ж сільської ради, належали за життя спадкодавцям [PERSON]І, та [PERSON] і це майно входить до складу спадщини після їх смерті, а тому в порядку спадкування воно повинно відійти позивачці. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, позивачка не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на нерухомість в порядку спадкування за законом. Враховуючи викладене,

Outcome: approved