overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

В лютому 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що через взаємне непорозуміння їхня сім'я розпалася та сторони перестали підтримувати подружні відносини. Оскільки, подружні стосунки неможливо поновити та шлюб носить формальний характер, просила шлюб між ними розірвати. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та пояснила, що на даний час співмешкає з іншим чоловіком, з яким бажає утворити нову сім'ю. Просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач позов визнав та пояснив, що подальший шлюб з позивачкою є неможливим, оскільки вона співмешкає з іншим чоловіком. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 23 жовтня 2009 року. Шлюб перший, від шлюбу мають одну неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. В даний час сторони не проживають разом, позивачка не бажає зберегти сім'ю та наполягає на розірвання шлюбу, оскільки на даний час співмешкає з іншим чоловіком, з яким бажає утворити нову сім'ю У відповідності до ч.1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч.1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам сторін, а тому шлюб має бути розірваний. На підставі ст.ст. 112, 114 Сімейного Кодексу України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

В лютому 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що через взаємне непорозуміння їхня сім'я розпалася та сторони перестали підтримувати подружні відносини. Оскільки, подружні стосунки неможливо поновити та шлюб носить формальний характер, просила шлюб між ними розірвати. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач позов визнав та пояснив, що подальший шлюб із позивачкою є неможливим, оскільки він фактично співмешкає з іншою жінкою, з якою має спільну дитину. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 24 квітня 2004 року. Шлюб перший, від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей. В даний час сторони не проживають разом, не бажають збереження сім'ї та наполягають на розірвання шлюбу, примиритися не бажають, відповідач фактично створив нову сім'ю та співмешкає з іншою жінкою, з якою має спільну дитину. У відповідності до ч.1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч.1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам сторін, а тому шлюб має бути розірваний. Враховуючи, що позивачку було звільнено від сплати судового збору, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню в дохід держави з відповідача. На підставі ст.ст. 112, 114 Сімейного Кодексу України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

В лютому 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дітей, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебуває у шлюбі, від якого у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Матеріальну допомогу відповідач не надає, а тому позивачка просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 50% щомісячного заробітку. Позивачка надала суду заяву в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі, просила розглядати справу без її участі. Відповідач надав суду заяву в якій вказав, що позовні вимоги визнає в розмірі стягнення 1/3 частини аліментів з усіх видів заробітку на утримання неповнолітніх дітей. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.6) та [PERSON], [INFO] (а.с.7), які проживають разом з позивачкою та знаходяться на її повному утриманні. Відповідач проживає окремо від дітей. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст. 181 СК України аліменти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів та те, що розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму відповідно до віку дитини, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. Відповідач офіційно працює на шпалерній фабриці «Едем», має стабільний заробіток, інших утриманців не має, а тому враховуючи матеріальний стан сторін, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивачки, стягнувши аліменти з відповідача на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для однієї дитини відповідного віку до досягнення [PERSON], [INFO] повноліття, в подальшому стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для однієї дитини відповідного віку до досягнення повноліття [PERSON], [INFO], починаючи з 29 лютого 2016 року. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі у розмірі 551 грн. 20 коп., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

В лютому 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів посилаючись на те, що в лютому 1995 року уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON],[INFO] та малолітню доньку [PERSON],[INFO]. Шлюбні відносини з відповідачем припиненні, відповідач мешкає окремо та в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі на підставі наявних у справі доказів. Відповідач надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Безумовне визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Судовим розглядом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 03 лютого 1995 року ( а.с. 6). Мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та малолітню [PERSON], [INFO], які проживають разом з матір'ю ( а.с.7,8,9). Відповідач по справі є інвалідом ІІІ групи,захворювання сахарний діабет ( а.с.28-31). Наявність інших зобов'язань у відповідача по сплаті аліментів не встановлено. Згідно статті 180 СК України батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частині від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі ( ч. 3 ст. 181 СК України). Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 СК України ( ч. 2 ст. 82 СК України). Відповідач є батьком дітей та не виконує свій обов'язок по утриманню дітей добровільно, чим порушує права позивача та дітей, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 29 лютого 2016 року ( ст. 191 ч. 1 СК України). Суд допускає негайне виконання судового рішення в межах стягнення за один місяць відповідно до статті 367 ЦПК України. У відповідності до ч.3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

В лютому 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів посилаючись на те, що в серпні 2002 року уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Оскільки відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на її користь у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідач надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Безумовне визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Судовим розглядом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 17 серпня 2002 року, який був зареєстрований Бригадирівською сільською радою Ізюмського району Харківської області, актовий запис № 8 ( а.с.6). Мають малолітнього сина [PERSON],[INFO] ( а.с.7). Наявність інших зобов'язань у відповідача по сплаті аліментів не встановлено. Згідно статті 180 СК України батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини ( аліменти) присуджуються у частині від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі ( ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідач є батьком дитини та не виконує свій обов'язок по утриманню дитини добровільно, чим порушує права позивача та дитини, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 02 лютого 2016 року ( ст. 191 ч. 1 СК України). Суд допускає негайне виконання судового рішення в межах стягнення за один місяць відповідно до статті 367 ЦПК України. У відповідності до ч.3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

В лютому 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів посилаючись на те, що з 2007 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем. В серпні 2008 року відповідач визнав себе батьком дитини позивачки, а саме: сина [PERSON], [INFO] у порядку ст. 126 СК України. Дитина на теперішній час проживає разом з позивачкою. В серпні 2010 року відповідач визнав себе батьком дитини позивачки, а саме: доньки [PERSON],[INFO] року у порядку ст. 126 СК України, яка теж проживає з позивачкою. З 2011 року відповідач проживає окремо від дітей та зовсім не цікавиться їхнім життям, не надає матеріальної допомоги на їх утримання. Оскільки відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на її користь у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття на кожну дитину. Надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовну заяву підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у разі повторної неявки відповідача в судове засідання. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заперечень проти позову суду не надсилав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 224-226 ЦПК України. Судовим розглядом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON],[INFO] є позивачка, [PERSON], та відповідач, [PERSON] ( а.с.8-9). Згідно копії довідки виконавчого комітету Чистоводівської сільської ради Ізюмського району Харківської області [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матір'ю (а.с.7). Наявність інших зобов'язань у відповідача по сплаті аліментів не встановлено. Згідно статті 180 СК України батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частині від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі ( ч. 3 ст. 181 СК України). Частиною 2 ст. 183 СК України передбачено, що при призначенні аліментів на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватись до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 СК України ( ч. 2 ст. 182 СК України). При таких даних суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, оскільки норми Сімейного Кодексу України не передбачають, визначення частки на кожну дитину окремо. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 25 лютого 2016 року ( ст. 191 ч. 1 СК України). Суд допускає негайне виконання судового рішення в межах стягнення за один місяць відповідно до статті 367 ЦПК України. У відповідності до ч.3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

В лютому 2016 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою та зазначила, що 18 листопада 2010 року помер її чоловік, [PERSON]. Спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON], виявила бажання прийняти дружина спадкодавця [PERSON], яка являється спадкоємцем за законом. Проте вчасно вона не змогла звернутись до нотаріальної контори, так як не знала про наявність правовстановлюючих документів на спадкове майно та останнім часом проживала на території Луганської області, тому строк для прийняття спадщини був нею пропущений, в звязку з чим просила визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини терміном в три місяці. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала. Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно із ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що 18.11.2010 року помер [PERSON] (свідоцтво про смерть серія І-БВ № 261594 від 23 листопада 2010 року), який був чоловіком [PERSON]. [PERSON] належить до спадкоємців першої черги, так як є дружиною спадкодавця. Остання, як встановлено під час судового розгляду, на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем [PERSON]. Позивачка вчасно не звернулась до нотаріальної контори та не подала заяву про прийняття спадщини, так як не знала про наявність правовстановлюючих документів на спадкове майно та останнім часом проживала на території Луганської області. Таким чином, суд приходить до висновку, що така причина пропуску строку на звернення із заявою про прийняття спадщини є поважною і для реалізації спадкових прав позивачу слід визначити додатковий строк для подання нею заяви про прийняття спадщини терміном на три місяці. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

В лютому 2016 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою та зазначила, що 22 вересня 2007 року померла її баба, [PERSON]. Спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON], виявила бажання прийняти онука спадкодавця [PERSON], яка являється спадкоємцем за законом. Проте вчасно вона не змогла звернутись до нотаріальної контори, так як не знала про наявність правовстановлюючих документів на спадкове майно, в звязку з чим просила визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. В судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала, в подальшому подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти визначення додаткового строку для прийняття позивачкою спадщини не заперечує, в подальшому подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно із ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що 22.09.2007 року померла [PERSON] (свідоцтво про смерть серія І-БВ № 075199 від 26 вересня 2007 року), яка була бабою [PERSON]. Так як позивач являється онукою спадкодавця, а інші спадкоємці, які бажали б прийняти спадщину відсутні, тому позивач має право спадкування після смерті [PERSON]. Позивачка вчасно не звернулась до нотаріальної контори та не подала заяву про прийняття спадщини, так як їй не було відомо про наявність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Таким чином, суд приходить до висновку, що така причина пропуску строку на звернення із заявою про прийняття спадщини є поважною і для реалізації спадкових прав позивачці слід визначити додатковий строк для подання нею заяви про прийняття спадщини терміном в два місяці. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

В лютому 2016 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою та зазначила, що 27 лютого 2012 року померла її матір, [PERSON]. Спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON], виявила бажання прийняти дочка спадкодавця [PERSON], яка являється спадкоємцем за законом. Проте вчасно вона не змогла звернутись до нотаріальної контори, так як не знала про наявність правовстановлюючих документів на спадкове майно, в звязку з чим просила визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. В судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала, в подальшому подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі, проти визначення додаткового строку для прийняття позивачкою спадщини не заперечує, в подальшому подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно із ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що 27.02.2012 року померла [PERSON] (свідоцтво про смерть серія І-БВ № 179240 від 28 лютого 2012 року), яка була матірю [PERSON]. [PERSON] належить до спадкоємців першої черги, так як є дочкою спадкодавця. Позивач, як встановлено під час судового розгляду, на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем [PERSON]. [PERSON] вчасно не звернулась до нотаріальної контори та не подала заяву про прийняття спадщини, так як їй не було відомо про наявність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Таким чином, суд приходить до висновку, що така причина пропуску строку на звернення із заявою про прийняття спадщини є поважною і для реалізації спадкових прав позивачу слід визначити додатковий строк для подання нею заяви про прийняття спадщини терміном на два місяці. На підставі викладеного,

Outcome: approved