Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

В квітні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Державного бюджету України на його користь 100000 грн. як компенсацію за моральну шкоду, завдану йому внаслідок злочинної бездіяльності посадових осіб прокуратури Харківської області під час проведення перевірки в межах кримінального провадження №42018220000000302 за період з 07.02.2018 по 25.04.2018. Позовні вимоги мотивував тим, що 29.08.2017 він звернувся до Червонозаводського районного суду м.Харкова зі скаргою на постанову прокуратури Харківської області від 28.02.2017 про закриття кримінального провадження №4201622000000830. Позивач зазначає, що за ухвалою Червонозаводського суду м.Харкова від 09.11.2017 в суд матеріали кримінального провадження №4201622000000830 прокуратурою Харківської області 11.09.2017, 12.10.2017, 09.11.2017 надані не були, чим, на думку позивача, порушено вимоги ст.306 КПК України, а в діях посадових осіб прокуратури вбачається склад злочину, передбаченого ч.2 ст.382 КК України. Факт злісного невиконання рішення суду підтверджується листом Червонозаводського районного суду м.Харкова від 22.02.2018 №7209. 07.02.2018 [PERSON] звернувся на адресу прокурора Харківської області Данильченко Ю.Б. 21.02.2018 Червонозаводський районний суд виніс ухвалу у справі №646/859/18, якою зобов`язав уповноважених осіб прокуратури Харківської області внести в ЄРДР його заяву про злочини від 07.02.2018. 19.03.2018 позивач знов звернувся до прокурора Харківської області через громадську приймальню прокуратури, оскільки не отримав з прокуратури інформацію щодо виконання ухвали Червонозаводського районного суду м.Харкова від 21.02.2018. Оскільки позивачу не надали пам`ятку як постраждалій стороні, особи, що скоїли правопорушення, до відповідальності не притягнені, 22.03.2018 він звернувся з заявою про злочини в Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію прокурорів України, яку було направлено до Генеральної прокуратури України. Генеральна прокуратура в свою чергу 10.04.2018 направила його звернення до прокуратури Харківської області. Лише 18.04.2018 він отримав лист прокуратури Харківської області від 12.04.2018, яким позивача поінформовано, що заяву від 07.02.2018 внесено до ЄДРДР і перевірки за нею проводить слідчій прокуратури Харківської області Горгуль Д.В. (кримінальне провадження №42018220000000302 від 01.03.2018). Позивач зазначає, що прокуратура не здійснює дій щодо припинення правопорушень, відносно яких він звертається, винні не притягнуті до відповідальності, не поновлено його порушені права. Він змушений ініціювати судові розгляди, що забирає час, наносять шкоду здоров`ю, порушують життєві ритми та зв`язки, чим відповідачем наноситься моральна шкода, яка повинна бути відшкодована за рахунок держави. Зазначає, що має місце дискримінація стосовно нього. 23.05.2018 ухвалою судді прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження. 11.06.2018 до суду надійшов відзив відповідача прокуратури Харківської області. Вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню як безпідставні. Відповідач зазначає, що позивачем не надано доказів заподіяння моральної шкоди та її розміру. Стверджує, що посадовими особами органів прокуратури будь-яких протиправних дій стосовно позивача не вчинено, доказів протиправності їх дій під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №42018220000000302, позивачем не надано, а процесуальні рішення, на які посилається позивач є предметом оскарження згідно з правилами ст.303 КПК України. 12.06.2018 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив. Позивач додатково роз`яснив, що моральної шкоди йому завдано злісним невиконанням ухвали Червонозаводського районного суду м.Харкова від 09.11.2017 (справа №646/5969/17), яке виразилося в ненадання в суд матеріалів кримінального провадження №42016220000000830 та інших діях прокуратури Харківської області. Розмір моральної шкоди обґрунтовує підвищеною заробітною платою співробітників прокуратури, що передбачає відповідальність за роботу. Вважає, що співробітники прокуратури не усвідомили, що необхідно працювати по новому, тому менша сума для відшкодування моральної шкоди неприпустима. 09.07.2018 внаслідок повторного автоматизованого розподілу справи головуючим у справі визначено суддю Єжова В.А. У судове засідання позивач не з`явився, позов містить клопотання про розгляд справи без його присутності, на підставі матеріалів справи. Відповідачі прокуратура Харківської області та Державної казначейської служби України не направили своїх представників до судового засідання, про розгляд справи були повідомлені належним чином та своєчасно. Треті особи не надали суду своїх пояснень щодо позову або відзиву. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив наступні обставини. З листа Червонозаводського районного суду м.Харкова №7209 від 22.02.2018 (а.с.12) вбачається, що скарга позивача [PERSON] на постанову прокуратури Харківської області від 28.02.2017 про закриття кримінального провадження №42016220000000830 надійшла в провадження судді Шелест І.М. 29.08.2017. Судові засідання з вищезазначеної скарги призначалися на 11.09.2017, 12.10.2017, 09.11.2017, 30.11.2017, 21.12.2017, 28.02.2018. Неодноразові відкладення справи пов`язані з неотриманням судом з прокуратури Харківської області матеріалів кримінального провадження №42016220000000830. Матеріали зазначеного кримінального провадження надійшли на адресу слідчого судді Шелест І.М. 19.02.2018, що підтверджується супровідним листом прокуратури Харківської області за вх.№4002 від 19.02.2018 (а.с.13). Відповідно до листа №15/1-855-16 від 15.02.2018 до прокуратури Харківської області надійшло звернення [PERSON] від 07.01.2018 щодо не направлення матеріалів кримінального провадження №42016220000000830 до суду та внесення відомостей до Єдиного реєстру досудового розслідування. Заявнику повідомлено, що лист Червонозаводського районного суду від 28.12.2017 щодо направлення матеріалів кримінального провадження виконано в повному обсязі. Також зазначено, що заява не містить обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення та не підлягає внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с.14-15). До позовної заяви додано: заяву про злочини від 07.02.2018 адресовану прокурору Харківської області Данильченко Ю.Б.(а.с.16-17), заяву [PERSON] від 19.03.2018 на адресу прокурора Харківської області, якою просить виконати ухвалу Червонозаводського суду від 21.02.2018 у справі №646/859/18 та надати інформацію на підтвердження (а.с.18). 22.03.2018 позивачем направлено заяву про злочини до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів України, якою просив внести заяву до ЄРДР та застосувати заходи щодо притягнення до відповідальності винних (а.с.19-20). Згідно з листом Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів України від 30.03.2018 №11/8/4-45пз-18-5388всск-18 звернення [PERSON] з приводу неналежного досудового розслідування у кримінальному провадженні №42016220000000830 та з інших питань направлено за належністю до Генеральної прокуратури України (а.с.21). Листом Генеральної прокуратури України №17/7-р від 10.04.2018 заяву [PERSON] від 22.03.2018 направлено заступнику прокурора Харківської області (а.с.22). Прокуратурою Харківської області внаслідок розгляду звернення позивача з питань досудового розслідування у кримінальному провадженні №42016220000000830 та виконання ухвали Червонозаводського районного суду м.Харкова від 21.02.2018 надано відповідь №15/1-855-16 від 12.04.2018. Заявнику повідомлено, що за результатами розгляду ухвали Червонозаводського районного суду м.Харкова від 21.02.2018, якою прокуратуру Харківської області зобов`язано внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань дані за заявою від 07.02.2018, такі дані було внесено до ЄРДР - кримінальне провадження №42018220000000302 від 01.03.2018. Досудове розслідування доручено слідчому прокуратури області Горгулю Д.В. Слідчим вживаються заходи для забезпечення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування у кримінальному провадженні (а.с.23). Позивач, посилаючись на порушення відповідачем ухвали Червонозаводського районного суду м.Харкова від 09.11.2017, не надає на підтвердження копію зазначеної ухвали, що позбавляє суд можливості оцінити наявність чи відсутність обставин, на які посилається позивач, зокрема порушення виконання ухвали, оскільки без дослідження змісту самої ухвали, яка, як стверджує позивач, не виконана, неможливо встановити порушення його законних прав. З наданих доказів вбачається, що матеріали кримінального провадження №42016220000000830 прокуратурою були надані Червонозаводському районному суду м.Харкова. Зазначене не заперечується позивачем. Крім того, позовні вимоги стосуються стягнення компенсації моральної шкоди, завданих йому внаслідок злочинної бездіяльності посадових осіб прокуратури Харківської області при проведенні перевірки в рамках кримінального провадження №42018220000000302 за період з 07.02.2018 по 25.04.2018, в той час як в обґрунтування позивач посилається на невиконання ухвали суду щодо кримінального провадження №42016220000000830. Стосовно кримінального провадження №42018220000000302 встановлено, що 21.02.2018 Червонозаводським районним судом м.Харкова винесено ухвалу про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань дані за заявою [PERSON] від 07.02.2018. На виконання зазначеної ухвали прокуратурою Харківської області до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені дані у кримінальному провадженні №42018220000000302 від 01.03.2018. Слідчим проводилося досудове провадження (лист №15/1-855-16 від 12.04.2018). На момент розгляду справи суду не надано будь яких доказів на підтвердження бездіяльності посадових осіб прокуратури Харківської області при провадженні кримінального провадження №42018220000000302, позивач обмежився лише своїми письмовими поясненнями, не надавши жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх тверджень. Суд не бере до уваги подані 08.10.2018 та 23.11.2018 позивачем копії ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова у справі №646/2437/18, ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова у справі №646/2945/18, ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова у справі №646/969/17, як подані з порушенням порядку подання доказів, встановленого ст.83 ЦПК України (відсутні підтвердження надсилання їх копій іншим учасникам справи). Статтею 56 Конституції України встановлено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Позивач зазначає, що моральна шкода йому завдана, що злочини в межах кримінального провадження №42018220000000302 очевидні, низка доказів, проте відповідач не застосовує заходів для притягнення винних до відповідальності за здійсненні правопорушення. Також йому завдано моральну шкоду тим, що він втратив віру в законність і справедливість влади, в свою соціальну безпеку, тим , що їм вже неодноразово приходилося подавати подобні позовні заяви. Протиправна поведінка відповідача викликало у нього відчуття правової незахищеності, вседозволеності. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Позивач не наводить підстав для відшкодування моральної шкоди незалежно від вини органу державної влади, передбачені ст.1167 ЦК України. Відповідно до ч.6 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Незаконними діяннями органів державної влади, органів влади Автономної республіки Крим, органів місцевого самоврядування вважаються діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійсненні поза межами компетенції вищезазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена. Таким чином, незаконність бездіяльності прокуратури Харківської області під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №42018220000000302\~ не доведена належними, допустимими, достовірними доказами, підстави для звільнення від доказування, передбачені ст.82 ЦПК України, позивачем не наведені. Відповідно до ст.1174 ЦК України, на яку посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Зазначена стаття підлягає застосуванню у випадках, коли є відомою конкретна посадова або службова особа органу державної влади, незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю якої завдано шкоди фізичній або юридичній особі. Оскільки відповідачем у справі зазначено не конкретну особу, а орган взагалі, запропонована позивачем норма закону (ст.1174 ЦК України) не підлягає застосуванню. Таким чином, з наданих позивачем доказів не вбачається порушення його прав відповідачами: Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Що стосується моральних страждань завданих дискримінацією судом встановлено наступне. Відповідно до ч.2 ст.81 ЦПК України у справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача. Практикою Європейського суду з прав людини встановлено, що дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях (див. рішення у справі «Вілліс проти Сполученого Королівства» (Willis v. the United Kingdom), заява № 36042/97, n. 48, ECHR 2002-IV). Позивач, зазначаючи про дискримінаційне поводження, не наводить фактичних даних на підтвердження. Саме по собі зазначення обмеження його в правах не свідчить про наявність дискримінації. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України, та компенсуються за рахунок держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: dismissed