Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

В липні 2015 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що 07.12.2006 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є АТ «Банк Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір №807/06-МК-Ч, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 5000 доларів США зі сплатою 22 % річних, строком повернення кредиту до 06.06.2008 року. Вказував на те, що позичальник належним чином своїх зобов'язань за договором не виконував, у зв'язку з чим рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці з нього на користь банку було стягнуто заборгованість за кредитним договором №807/06-МК-Ч від 07.12.2006 року та з метою примусового виконання вказаного рішення видано виконавчий лист, який у встановленому законом порядку стягувачем був звернений до виконання. Постановою державного виконавця Першотравневого ВДВС Чернівецького МУЮ від 20.12.2013 року було закінчене виконавче провадження з примусового виконання вказаного вище виконавчого листа та повернуто виконавчий документ банку, оскільки виконавчою службою були отриманні відомості, що [INFO] боржник [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від [INFO] [NUMBER]. Вважає, що за зобов'язаннями померлого мають нести відповідальність його спадкоємці, а саме дружина - [PERSON] та батько - [PERSON], які разом з померлим є співвласниками квартири [ADDRESS]. Вказував, що на момент відкриття спадщини заборгованість [PERSON] перед позивачем становить 144885,76 грн. та складається з наступного: сума заборгованості по основному боргу - 2011,43 долари США (16077,36 грн.), сума заборгованості по процентах - 2056,37 доларів США (16436,57 грн.), пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання - 112371,83 грн. На підставі вищевикладеного, посилаючись на норми матеріального права, просив стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором №207/06-МК-Ч від 07.12.2006 року у розмірі 144885,76 грн. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, надала суду пояснення аналогічні змісту позовної заяви ат просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказуючи на те, що спадщину після смерті сина він не прийняв, а тому не повинен відповідати за його зобов'язаннями перед кредиторами. Також зазначив, що окрім нього, право на спірне майно має син його померлого сина.. Частки квартири не визначені. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, хоча повідомлялась судом про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомила та не направила відповідного мотивованого клопотання про відкладення розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом встановлено, що 07.12.2006 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є АТ «Банк Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір №807/06-МК-Ч відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 5000 доларів США зі сплатою 22 % річних, строком повернення кредиту до 06.06.2008 року (а/с 6). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а/с 12). За життя [PERSON] належним чином своїх зобов'язань за договором не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість у розмірі 144885,76 грн. та складається з наступного: сума заборгованості по основному боргу - 2011,43 долари США (16077,36 грн.), сума заборгованості по процентах - 2056,37 доларів США (16436,57 грн.), пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання - 112371,83 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, наявним в матеріалах справи (а/с 15-19). Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з неналежним виконанням умов договору, позивач звертався до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості та рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 23.02.2009 року було стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 38130,71 грн. та судові витрати по справі, що підтверджується копією виконавчого листа та постановою старшого державного виконавця Першотравневого ВДВС Чернівецького МУЮ від 09.06.2009 року про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа (а/с 9,10). Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 32 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справи «Про практику застосування судами законодавства при вирішені спорів, що виникають з кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року №5, при вирішенні спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке. З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Відповідно до листа Першої Чернівецької державної нотаріальної контори від 20.08.2015 року №1639/02-14-164/2013, в провадженні нотаріальної контори наявна спадкова справа до майна померлого [PERSON], відкрита за заявою кредиторів боржника, разом з тим, відомості про осіб, які відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України прийняли спадщину відсутні (а/с 69). Згідно ч.1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як вбачається з свідоцтва про одруження, відповідач [PERSON] з 20.02.1999 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з померлим [PERSON] (а/с 24). Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як вбачається з копії паспорта громадянина України та довідки АДБ при ГУДМС України в Чернівецькій області, з 02.07.1993 року [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS], а згідно наявних в матеріалах справи доказів, спадкодавець проживав за адресою [ADDRESS] (а/с 23,29). Таким чином, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що [PERSON] відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину після смерті [PERSON], а відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Отже, позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] не доведені належними та допустимими доказами. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком померлого [PERSON] та даний факт визнаний сторонами, а тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України суд визнає дану обставину такою, що не підлягає доказуванню. Відповідно до довідки ЧКОБТІ від 03.02.2009 року, померлому [PERSON] та його батьку належать по 1/3 частки кожному квартири [ADDRESS] (а/с 13). Згідно даних АДБ при ГУДМС України в Чернівецькій області [PERSON] був зареєстрований за вказаною вище адресою та постійно проживав у належній йому та сину на праві спільної часткової власності квартирі (а/с 29). Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті сина, як такий, що постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і не подав у встановлений законом строк заяву про відмову від прийняття спадщини. Згідно з наявними в матеріалах справи доказами станом на 03.02.2009 року померлому [PERSON] належала 1/3 частка квартири [ADDRESS] та станом на 27.12.2008 року автомобіль марки «Фольсваген Пасат» д.н.з. [NUMBER] (а/с 13,14). Порядок пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців і порядок їх задоволення регулюються нормами ст.ст. 1231, 1281, 1282 ЦК України. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, до спадкоємця перейшов обов'язок погашення кредиту в розмірі, який існував на день смерті спадкодавця. Як було встановлено судом, спадкоємцем [PERSON] є його батько [PERSON], який постійно проживав на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем однією сім'єю і у встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк не подав заяву про відмову від прийняття спадщини і саме до нього перейшов обов'язок відшкодувати борг по кредиту. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що [PERSON] знав про існування боргу свого сина і навмисно не виконав свого обов'язку передбаченого ч. 1 ст. 1281 ЦК України повідомити банк про його смерть, натомість як вбачається з пояснень відповідача в судовому засіданні, через юридичну необізнаність він навіть не знав, що є спадкоємцем майна після смерті сина. У відповідності до ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Судом встановлено, що 20.12.2013 року державним виконавцем Першотравневого ВДВС Чернівецького МУЮ Чабан Г.Ю. винесено постанову про закриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості за кредитним договором у зв'язку із смертю боржника (а/с 11, 97). Таким чином, з вказаного моменту банку стало відомо про смерть боржника та з цієї дати слід обраховувати строки звернення з вимогою до спадкоємців передбачені ст. 1281 ЦК України. Відповідно до вимог ст.ст. 11,60 ЦК України обов'язок доказування покладається на сторін, а тому обов'язок доведення дати, з якої кредитору стало відомо або з якої він міг дізнатись про порушення прав, в даному випадку - про відкриття спадщини, покладається на позивача. Пред'являючи позов, банк вказує, що про смерть боржника він дізнався саме з постанови державного виконавця Першотравневого ВДВС Чернівецького МУЮ від 20.12.2013 року та не вказує дату з якої він міг би довідатись про відкриття спадщини. Суду надано для огляду оригінал постанови про закінчення виконавчого провадження (а.с.97 в копії). Відповідно до штампу вихідної кореспонденції у графі вих. Проставлений номер 11930/05-36/13, а дата - 15.12.14. При цьому штампу із зазначенням дати надходження цього документу до позивача на постанові не має. Як було встановлено судом, строк дії кредитного договору закінчився 06.06.2008 року, банк пред'являв вимогу до боржника про стягнення заборгованості, у зв'язку з чим рішенням суду від 23.02.2009 року було стягнуто з боржників суму заборгованості за вказаним кредитним договором. Відповідно до ст. 49 ч. 3 Закону України «Про виконавче провадження» про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу,якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Отже, суд не розцінює копію постанови державного виконавця, як підтвердження дати, з якої позивач дійзнався про закінчення виконавчого провадження і про смерть боржника і вважає малоймовірним той факт, що протягом майже двох років, починаючи з 02 лютого 2013 року по грудень 2014 року позичальник не був обізнаним про смерть боржника, а державний виконавець, в порушення вимог ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» лише через рік після її винесення надіслав копію такої постанови банківській установі, що є стороною виконавчого провадження.. Як вбачається з роз'яснень, які містяться в п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Судом встановлено, що 22.12.2014 року позивач звернувся до [PERSON] з вимогою виконати обов'язок спадкодавця, тобто більш ніж через рік від дати коли він дізнався про смерть боржника та більш ніж через 5 років після закінчення строку дії кредитного договору, вимоги передбачені ст. 625 ЦК України за період з дня винесення рішення суду про стягнення заборгованості по день смерті боржника позивачем не заявлені, а тому суд приходить до висновку про пропуск кредитором строку передбаченого ст. 1281 ЦК України встановленого для звернення з вимогою до спадкоємців про стягнення боргу з спадкодавця (а/с 20). Відповідно до ч. 4 ст. 1281 ЦК України кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Крім того, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Разом з тим, матеріали справи не містять актуальних даних щодо складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], оскільки надані позивачем довідки ЧКОБТІ та УДАІ УМВС України в Чернівецькій області містять інформацію про власність померлого станом на 2009 та 2008 роки відповідно, при цьому позивач не скористався своїм правом, яке було роз'яснено судом, для витребування доказів щодо майнового стану спадкодавця. На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed