Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

В квітні 2016 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. Свої вимоги мотивувала тим, що вона та відповідач є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою в Португалії та знаходиться на її утриманні. Спору між сторонами щодо місця проживання дитини у сторін не виникало, оскільки відповідач раніше надавав сину дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон, а згодом і на постійне місце проживанні до республіки Португалія. Позивачка має намір здійснювати з сином поїздки до інших країн для його оздоровлення, загартування та відпочинку. Однак місце перебування відповідача на теперішній час позивачці невідомо, за місцем реєстрації він не перебуває, в звязку з чим отримати від нього нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини за кордон не видається можливим. Вказані обставини суперечать інтересам дитини та перешкоджають його всебічному та гармонійному розвитку, порушують право дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості. Посилаючись на вищевикладене позивачка просить суд надати [PERSON], [INFO], дозвіл на виїзд до Франції, Англії, Німеччини, Португалії без згоди батька до 01.09.2018 р.; дозволити [PERSON], без згоди батька [PERSON], оформляти документи для виїзду або супроводу неповнолітнього [PERSON], [INFO], до Франції, Англії, Німеччини, Португалії до 01.09.2018 р. Відповідно до заяви, представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлявся судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Відповідно до Свідоцтва про народження [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] проживає разом з матірю [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Позивачка постійно займається фізичним, моральним та духовним розвитком сина, належним чином піклується про стан його здоровя, виїздить з ним за кордон з метою відпочинку дитини. Відповідно до Заяви відповідача [PERSON] від 24.06.2011 р. він надав згоду на тимчасові виїзди його сина [PERSON] з України до Польської Республіки, Португальської Республіки, Сполучених Штатів Америки, Китайської Республіки, Англії, та Венесуели, на період з 24.06.2011 р. Згідно Заяви відповідача [PERSON] від 24.06.2011 р., він не заперечував проти виїзду його сина [PERSON] на постійне місце проживання до Португальської Республіки разом з його матірю [PERSON]. На теперішній час позивачка має намір здійснювати поїздки з сином до інших країн, а саме: Франції, Англії, Німеччини, Португалії. Дані поїздки мають на меті оздоровлення, загартування та відпочинок сина позивачки. Проте з позову вбачається, що місце проживання відповідача [PERSON] на теперішній час їй не відомо, оскільки за місцем реєстрації він не проживає, в звязку з чим отримати від нього посвідчену згоду на виїзд дитини за кордон не видається можливим. Разом з тим, на переконання позивачки така ситуація суперечить інтересам дитини та перешкоджає його всебічному та гармонійному розвитку, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості. Згідно із ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. У відповідності із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас, фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»\~, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено\~ЗУ «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», Постановою КМУ від 27.01.1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 р. № 231. У ст. ст. 3, 6 Конвенції «Про права дитини» зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені\~Постановою КМУ від 27.01.1995 р. № 57\~із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою КМУ від 31.03.1995 р. № 231\~\~(із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Таким чином діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що позивачка самостійно займається вихованням та утриманням дитини, відповідач участі у розвитку дитини не приймає, він раніше надавав позивачці дозвіл на тимчасові поїздки за кордон, та на постійне місце проживання в іншій країні, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved