Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

В лютому 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики, посилаючись на те, що 24.05.2012 року він надав відповідачу позику в сумі 600 доларів США строком до 24.07.2012 року, про що свідчить відповідна розписка відповідача; 17.11.2014 року він знову надав відповідачу позику в сумі 600 доларів США, яку відповідач зобов'язався повернути за першою вимогою, про що свідчить відповідна розписка відповідача; 05.03.2015 року - позику в сумі 500 доларів США строком до 05.04.2015 року, про що свідчить розписка відповідача; він також надав відповідачу позику в сумі 500 доларів США строком до 07.05.2015 року, про що свідчить розписка останнього; 27.08.2015 року - позику в сумі 500 доларів США строком до 27.09.2015 року, про що свідчить розписка відповідача. Незважаючи на його неодноразові звернення з вимогою про повернення коштів, відповідач по сьогоднішній день свої зобов'язання щодо повернення коштів не виконав. Загальна сума боргу складає 2 700 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26.02.2015 року (100 дол. США = 3001,01 грн.) становить 81 027,44 грн. У зв'язку з наведеним, позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 81 027,44 грн. та судові витрати по справі. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки суд не повідомив. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.05.2012 року позивач [PERSON] надав відповідачу [PERSON] позику в сумі 600 доларів США строком до 24.07.2012 року, що підтверджується письмовою розпискою останнього. 17.11.2014 року позивач [PERSON] надав відповідачу [PERSON] позику в сумі 600 доларів США, яку останній зобов'язався повернути за першою вимогою, що підтверджується письмовою розпискою відповідача. 05.03.2015 року позивач [PERSON] надав відповідачу [PERSON] позику в сумі 500 доларів США строком до 05.04.2015 року, що підтверджується письмовою розпискою останнього. Також позивач [PERSON] надав відповідачу [PERSON] позику в сумі 500 доларів США строком до 07.05.2015 року, що підтверджується письмовою розпискою останнього. 27.08.2015 року позивач [PERSON] надав відповідачу [PERSON] позику в сумі 500 доларів США строком до 27.09.2015 року, що підтверджується письмовою розпискою останнього. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України по справі №6-63цс13 від 18.09.2012 року і є обов'язковою для застосування в силу ст.360-7 ЦПК України для всіх судів України. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у встановлений строк (термін). Згідно ст.599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статтей 1046, 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У зв'язку з тим, що відповідач на вимогу позивача не повертає отримані ним суми позики, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з нього на користь позивача в примусовому порядку суми боргу за договорами позики. Як роз'яснив Пленум Верховного суду України у п.14 постанови №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня (ч.1 ст.192 ЦК України). У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Згідно даних НБУ, станом на 21.03.2016 року курс долара США до української гривні становить 100 дол. США = 2624,29 грн. Отже, сума боргу в гривневому еквіваленті станом на 21.03.2016 року становить: 2 700 дол. США х 26,24 = 70 848 грн. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 70 848 грн. боргу за договорами позики. Виходячи з змісту ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, понесені останнім судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 708,48 грн. На підставі ст.ст.526, 530, 599, 1046, 1047, 1049 ЦК України, та

Outcome: partial