Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

В листопаді 2005 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до колективного підприємства «Валентина» (далі КП «Валентина») про визнання права власності на приміщення магазину непродовольчих товарів. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 08 вересня 1993 року позивач придбала майно цілісного майнового комплексу Харцизського орендного торгівельно-роздрібного підприємства «Валентина» загальною площею 194,8 кв.м., розташованного за адресою: [ADDRESS] Рішенням Харцизького міського суду від 16 травня 2005 року виключено зі складу засновників КП «Валентина» [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Враховуючи те, що серед засновників вказаного підприємства залишилась [PERSON] та [PERSON], а також те, що позивач бажає розпорядитися вказаним приміщенням, просила визнати за нею право власності на приміщення магазину. Рішенням Харцизького міського суду Донецької області від 24 листопада 2005 року позов задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на магазин непродовольчих товарів загальною площею 194,8 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS] Зазначене рішення оскаржено [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Апелянти, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] Апелянти зазначали, що судовим рішенням порушені їх права, як засновників КП «Валентина», які вносили свої частки у статутний фонд підприємства, та відповідно є співвласниками приміщення магазину КП «Валентина», але [PERSON] привласнила їх частки у нерухомому майні. Суд неправильно зазначив, що позивачка купила спірне приміщення, оскільки покупцем була організація орендарів Харцизського орендного торгівельно-роздрібного підприємства «Валентина», що вбачається з договору та свідоцтва про право власності. Рішення суду про виключення їх із числа засновників підприємства є незаконним, бо це є виключною компетенцією загальних зборів засновників, а не суду. Суд не взяв до уваги, що до статут підприємства та договору засновників ніяких змін стосовно складу засновників не вносилося. Суд розглянув справу у відсутність представника відповідача при наявності заяви про розгляд справи у його відсутність невідомо ким підписаної. Висновок суду про те, що магазин належить на праві особистої власності позивачці не грунтується на законі та обставинах справи. В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з'явилися, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином: [PERSON] - телефонограмою, яку отримала особисто; апелянти [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] - телефонограмою, яку отримала особисто їх представник [PERSON] Причини неявки сторони суду не повідомили і відповідно до частини 2 ст. 77 ЦПК України вважається, що вони не з'явилися у судове засідання без поважних причин. Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково мають сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки. Апелянти [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] участі у справі за позовом [PERSON] не брали, проте апеляційний суд визнає що оскаржуваним судовим рішенням у зв'язку із визнанням судом за [PERSON] права власності на магазин непродовольчих товарів, права апелянтів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], як засновників КП «Валентина», які вносили свої частки до статутного фонду підприємства, були порушені. Апеляційний суд, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги вважає, що вона підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Ухвалюючи рішення про задоволення позову [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що позивач є єдиним власником майна, що було придбано на ім'я КП «Валентина», що інших претендентів на нього немає, оскільки рішенням Харцизького міського суду Донецької області від 16 травня 2005 року та протоколом загальних зборів підтверджується, що усі інші засновники підприємства припинили трудову діяльність в підприємстві, виключені з числа засновників та отримали свої частки в колективній власності. Проте погодитися з висновками суду не можна, оскільки він не грунтується на нормах процесуального права та матеріалах справи з таких підстав. Згідно зі ст. 2 Закону УРСР від 27 березня 1991 року № 887-XII «Про підприємства в Україні», який діяв на час створення КП «Валентина», колективне підприємство - це підприємство засноване на власності трудового колективу підприємства. Відповідно до ст. 4 вищевказаного Закону відносини, пов'язані з підприємствами в Україні, регулюються цим законом та іншим законодавством, що визначає окремі особливості, сторони й види діяльності підприємств в Україні, до якого, зокрема, належить Закон «Про власність». Відповідно до ст. 20, ст. 21 Закону УРСР від 07 лютого1991 року № 697-XII «Про власність», який був чинним на час приватизації спірного нежитлового приміщення, суб'єктами права колективної власності є трудові колективи державних підприємств, колективи орендарів, колективні підприємства, кооперативи, акціонерні товариства, господарські товариства, господарські об'єднання, професійні спілки, політичні партії та інші громадські об'єднання, релігійні та інші організації, що є юридичними особами. Право колективної власності виникає, між іншим, на підставі викупу колективами трудящих державного майна. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції з 23 грудня 1992 року на підставі Положення про організацію орендарів Харцизького орендного торгівельно-роздрібного підприємства «Валентина» діяла організація орендарів Харцизького орендного торгівельно-роздрібного підприємства «Валентина». Відповідно до договору № 43 від 8 вересня 1993 року Донецьке регіональне відділення Фонду державного майна України продало організації орендарів Харцизького орендного торгівельно-роздрібного підприємства «Валентина» майно цілісного майнового комплексу Харцизького орендного торгівельно-роздрібного підприємства «Валентина», яке знаходилося за адресою: [ADDRESS] На підставі договору засновників від 1 липня 1994 року, який зареєстрований виконавчим комітетом Харцизької міської ради народних депутатів (рішення № 478/5 від 20 липня 1994 року, реєстраційний номер 13540689), утворено КП «Валентина», до складу якого увійшли громадяни України, в тому числі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є членами організації орендарів «Орендного торгівельно-роздрібного підприємства «Валентина» (далі засновники), і створюють КП «Валентина» шляхом об'єднання своїх вкладів та перетворення майна Орендного торгівельно-роздрібного підприємства «Валентина» в КП «Валентина» у зв'язку із викупом державного майна (п. 1). Засновники створюють статутний фонд колективного підприємства шляхом внесення грошових коштів та товарно-матеріальних цінностей в розмірі 13 487 000 карбованців (п. 5). Частка статутного фонду розподіленого між засновниками складає, в тому числі [PERSON] - 7 037 000 крб., [PERSON] - 2 550 000 крб., [PERSON], [PERSON], [PERSON] - по 500 000 крб. (п. 6), які засновники вносять до статутного фонду в рахунок оплати своєї частки в викупленому державному майні майна Орендного торгівельно-роздрібного підприємства «Валентина» (п. 7). В разі виключення або виходу одного з засновників з колективного підприємства йому виплачується частка вартості майна колективного підприємства пропорційна його частці в статутному фонді та наявного на балансі колективного підприємства на час виходу, а також прибуток, отриманий колективним підприємством в поточному році до моменту його виходу. Виплата здійснюється після затвердження річного звіту та балансу, але не пізніше 12 місяців після виходу (п. 14) . За таких обставин висновок суду про те, що саме позивачка [PERSON] 8 вересня 1993 року купила майно цілісного майнового комплексу Харцизького орендного торгівельно-роздрібного підприємства «Валентина», яке знаходилося за адресою: [ADDRESS], - не відповідає дійсності. З засновницького договору від 1 липня 1994 року вбачається, що членами організації орендарів Харцизького орендного торгівельно-роздрібного підприємства «Валентина» є 11 осіб, проте позивачем суду на час ухвалення рішення були надані докази про виплату частки в статутному фонді тільки [PERSON] Докази, що інші члени припинили трудову діяльність в КП «Валентина», про внесення змін до статуту підприємства суду надано не було. В матеріалах справи відсутнє рішення суду від 16 травня 2005 року про виключення зі складу засновників КП «Валентина» [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та протокол загальних зборів підприємства, до компетенції якого віднесено вирішення цього питання, і в протоколі попереднього судового засідання від 24 листопада 2005 року відсутнє посилання на дослідження судом першої інстанції цих документів. За таких обставин висновок суду першої інстанції про те, що вказані особи вийшли зі складу засновників, є голослівним, грунтується тільки на викладених позивачем в позовній заяві обставинах і не підтверджене ніякими доказами. Крім того, суд першої інстанції послався на положення ст. 392 ГК України, що власник майна може пред'явити позов про визнання його право власності, якщо це право ким-небудь оспорюється, або не визнається. Проте з матеріалів справи не вбачається, ні що позивачка [PERSON] є власником приміщення магазину непродовольчих товарів, який розташований за адресою: [ADDRESS], ні що на час її звернення до суду з позовом про визнання право власності її право ким-небудь оспорювалося або не визнавалося. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Оскільки судом першої інстанції в порушення норм матеріального та процесуального права ухвалено рішення про визнання права власності за [PERSON] на магазин непродовольчих товарів загальною площею 194,8 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS], при неповному з'ясуванні обставин та недоведеності обставин, що мають значення для справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON]

Outcome: dismissed