Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

В квітні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що він на підставі договору купівлі-продажу від 07 лютого 2014 року є власником квартири [ADDRESS]. Відповідачі самовільно зайняли спірну квартири, незважаючи на те, що рішенням суду за позовом попереднього власника квартири [PERSON], померлого 18 червня 2015 року їх неодноразово виселяли зі спірної квартири. Вважає, що дії відповідачів порушують його право власності. Просив суд виселити без надання іншого жилого приміщення [PERSON], недієздатного [PERSON], [PERSON] з квартири [ADDRESS]. В березні 2017 року [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах недієздатного [PERSON], звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування Словянської міської ради Донецької області, приватний нотаріус Словянського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання договору купівлі-продажу недійсним. В обґрунтування позову зазначила, що [PERSON] на час винесенні рішення суду від 23 грудня 2010 року не був власником спірної квартири, а рішення суду про виселення її та її сина не було виконане. Також [PERSON] не є власником квартири за спірним договором купівлі продажу, оскільки право власності зареєстроване лише за [PERSON] Крім того, при укладенні договору були порушені права недієздатного та його малолітнього сина. Зазначає, що оскільки вона постійно користувалася квартирою та сплачувала комунальні послуги, і саме з нею були укладені договори про надання комунальних послуг, як з власником квартири на підставі ст. 158 ЖК України, то право власності на квартиру нею не втрачено. За таких підстав просить визнати недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири від 07 лютого 2014 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 20 квітня 2017 року в задоволенні вимог [PERSON] до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах недієздатного [PERSON], [PERSON] третя особа: Орган опіки та піклування Словянської міської ради Донецької області, про виселення із незаконно займаної квартири № 52, розташованої по провулку Парковому, 4 у м. Слов'янську, Донецької області, без надання іншого житлового приміщення, відмовлено. В задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON], яка діє в інтересах недієздатного [PERSON] до [PERSON], треті особи: орган опіки та піклування Словянської міської ради Донецької області, приватний нотаріус Словянського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 07 лютого 2014 року, зареєстрованого у реєстрі за № 430, за яким [PERSON] продав, а [PERSON] придбав у власність квартиру № 52, розташовану у будинку № 4, по провулку Парковому, у м. Слов'янську Донецької області, відмолено. З зазначеним рішенням не погодилась [PERSON]С, подала апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду в частині відмови в задоволенні її позовних вимог та ухвалення нового рішення по суту її позовних вимог, також виключити із мотивувальній частин рішення висновок суду, щодо проживання відповідачів у спірній квартирі без законних підстав , яка на той момент належала позивачу на праві власності. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що висновки суду про її належне повідомлення не відповідають дійсності. Крім того, суд першої інстанції своєчасно не видав їй копії процесуальних документів, чим перешкодив їй своєчасно оскаржувати ухвали. Також суд безпідставно залучив до матеріалів справи матеріали виконавчого провадження та дані про нового власника квартири, також невірним є висновок суду про те, що відповідачі без достатній правових підстав проживали у спірній квартири, відмовляючи в її позові суд не дослідив належним чином всі обставини справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить телефонограма № 2177 від Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засідання доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити. Представник третьої особи органу опіки та піклування Словянської міської ради в судове засідання не зявився , про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить телефонограма № 2213 від 25.05.2017 року ( т.3 а.с.122). Третя особа приватний нотаріус Словянського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. ( т.3 а.с.125). Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, що не зявились, оскільки відповідно до вимог ст.305 ч.2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши суддю-доповідача, відповідачку та її представника, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, згідно із договором купівлі-продажу квартири від 07 лютого 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі під № 430, [PERSON] продав належну йому на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Слов'янською міською радою від 16 березня 2012 року та зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 05 квітня 2012 року, державна реєстрація прав в КП «Бюро технічної інвентаризації» м. Слов'янська 05 квітня 2012 року, державна реєстрація прав власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 07 лютого 2014 року, двохкімнатну квартиру, загальною площею 45,6 кв.м, в тому числі житловою площею 28,9 кв.м, під № 52 розташовану в будинку № 4 по провулку Парковому м. Словянська Донецької області, а [PERSON] купив зазначену квартиру, яка йому належить на праві приватної власності, про що свідчить [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за [PERSON] вказаної двохкімнатної квартири, розташованої за адресою: Донецька область м. Словянськ пров. Парковий, б. 4 кв. 52 , реєстраційний номер 4600113 від 07 лютого 2014 року. ( а.с. 4-6 т. 1). Згідно рішення Слов'янського міськрайонного суду від 12 березня 2004 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 11 серпня 2004 року, та ухвалою Верховного Суду України від 12 січня 2007 року, ці судові рішення також залишені без змін ( а.с. 23, 59-65 т. 1 ), договір купівлі продажу квартири (а.с. 183), розташованої у Донецькій області, у м. Словянську, по пров. Парковому , б. 4 кв. 52, укладений 09 серпня 1995 року між [PERSON] та [PERSON], визнано недійсним, з [PERSON] на користь [PERSON]С стягнуто 8 700 гривень, відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] виселені із вказаної квартири, а [PERSON] вселений у цю квартиру. Зазначене рішення суду було виконано у примусовому порядку 25 травня 2005 року та відповідачі були виселені державним виконавцем із спірної квартири. Однак, після примусового виселення, відповідачі знову самовільно вселились у спірну квартиру. 22 травня 2007 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про виселення відповідачів із вказаної квартири та про зняття їх з реєстраційного обліку. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 23 грудня 2010 року відповідачі виселені із спірної квартири без надання їм іншого жилого приміщення. Рішення суду у цій частині набрало законної сили 20 квітня 2011 року . Ухвалою Слов'янського міськрайонного суду від 03 лютого 2014 року була задоволена заява [PERSON] та прийнято рішення про повторне виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі рішення Слов'янського міськрайонного суду від 23 грудня 2010 року із квартири [ADDRESS]. Ця ухвала суду набрала законної сили 20 березня 2014 року( а.с. 13-14 т. 1). Вказана ухвала суду про повторне виселення відповідачів на підставі рішення суду від 23 грудня 2010 року зі спірної квартири не виконана, так як державним виконавцем винесено постанову від 18 вересня 2015 року про закінчення виконавчого провадження на підставі п.3 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку зі смертю стягувача [PERSON] ( а.с. 8 т. 1 ). Попередній власник квартири [PERSON] О І., помер 18 червня 2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [PERSON] І НО № 907583 виданої відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Словянську ( а.с. 46 т. 1 ). Відмолюючи в задоволені позовних вимог [PERSON] про виселення відповідачів із спірної скарги, суд першої інстанції виходив з того, що на теперішній час права позивача не порушені, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог [PERSON], суд першої інстанції виходив з їх недовченості. Проте до таких висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права. Згідно ст.ст. 213, 214 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає. Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їхні права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, установлених цим кодексом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 Постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Відповідно до ч. 6 ст. 130 ЦПК України, якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Як вбачається із матеріалів, [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі продажу квартири від 07 лютого 2014 року, укладено між [PERSON] та [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть серії І НО № 907583, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Словянську, [PERSON] помер 18 червня 2015 року ( а.с. 46 т. 1 ). Вимогами ст. 37 ЦПК України передбачено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу. Крім того, згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек,єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо оьєкта нерухомого майна, на момент ухвалення рішення власником квартири [ADDRESS] є [PERSON], рішення про державну реєстрацію прийнято 13.01.2017 року. ( т.3 а.с.52). Розглядаючи справу суд першої інстанції в порушення ст.33 ЦПК України не встановив коло спадкоємців після смерті [PERSON], не обговорив питання про залучення їх до участі у справі, а також не обговорив питання про залучення до участі у справі нового власника спірної квартири - [PERSON] і цими діями обмежив їх у правах, встановлених ст. 31 ЦПК України, порушивши принцип здійснення судочинства на засадах змагальності сторін. Суд першої інстанції, не роз'яснив [PERSON] право звернутись до суду з клопотанням у порядку ст.33 ЦПК України, та не залучив до участі у справі зазначених осіб, а суд апеляційної інстанції в межах своїх повноважень, не має права залучити таку особу до участі у справі на стадії апеляційного провадження, навіть зі згоди осіб, які беруть участь у справі. Це повязано з дією засадничих принципів цивільного процесу (диспозитивність, змагальність тощо). Крім того, апеляційний суд не повинен повністю підміняти собою суд першої інстанції, оскільки він не є судом першої інстанції, а незалученні особи були б позбавлені повноцінного суду першої інстанції з його правами та обовязками, процедурою розгляду справи в суді першої інстанції та можливістю апеляційного оскарження ухваленого судового рішення. Також вони будуть позбавлені й реального та повноцінного суду апеляційної інстанції. Згідно ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Таким чином, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог як [PERSON] та і [PERSON]..

Outcome: partial