Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

В Краматорський міський суд звернулося ПАТ КБ „ПриватБанк з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У позовній заяві позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що між позивачем та відповідачем [PERSON] 22.04.2008 року укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит в сумі 250 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Банк свої зобовязання перед відповідачем виконав. [PERSON] свої зобовязання перед банком не виконав та станом на 21.09.2016 року має заборгованість в сумі 19783,28 грн. Просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати в сумі 1378 грн., сплачені позивачем при зверненні до суду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Додатково пояснила, що укладання договрру здійснюється за принципом укладання між банком і клієнтом договору приєднання, ст 634 ЦК України. Підписанням заяви відповідач приєданвся до запропонованих банком Умов та Тарифів. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві відповідача, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. Також зазначила, що банком надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт пілписання сторонами кредитного договору. Враховуючи, що законодавчо не встановлений обовязок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту ознайомлення відповідача з Умовами кредитування є положення ч. 2 ст 638, ч. 2 ст 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією (отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів). Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, пояснивши , що він не отримував жодної вимоги про дострокове погашення кредиту, в наданих до суду документах не має доказів сповіщення про заборгованість. Оскільки він не отримував з банку такої претензії, вважає, що звернення до суду є передвчасним. Розрахунок заборгованості як доказ, не відповідає принципу належності доказу, а тому не може свідчити про існування заборгованості, оскільки даний документ не містить жодного підпису відповідача, не документом бухгалтерського обліку, не є квитанцією та не може свідчити про використування платіжної картки. Суми в розрахунку є надуманими, що не відповідають дійсності. Як вбачається з розрахунку заборгованості доданої позивачем до позову, починаючи з 01.04.2015 року банк в односторонньому порядку збільшив розмір відсотків за користування кредитом до 43.20 %, що суперечить вимогами ст 1056-1 ЦК України. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договора щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порчдку є некчемною. Доказів зміни банком в установленому порядку підвищеної процентної ставки за кредитом та їх узгодження з ним до суду не надано. Вважає за необхідне застосувати строк позовної давності. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а що до повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору. З цього виходить що позивач не надав доказів видачі нової картки та правової пролонгації договору. Просив задоволенні позовних вимог відмовити. Вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе ухвалити рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до заяви 22.04.2008 року ПАТ КБ „ПриватБанк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. (а.с. 13-47) Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 22.04.2008 року (а.с.6-11) станом на 31.08.2015 року має заборгованість в сумі 19783,28 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 8301,54 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 4468,11 грн., нараховання пені за прострочене зобовязання в сумі 5033,47 грн., нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. в сумі 800 грн., а також штраф 1180,16 грн. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до вимог статті 1048 К України. В судовому засіданні відповідач заявив клопотання про застосування строку позовної давності до зазначеної заборгованості. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Як вбачається із рорахунку заборгованості (а.с. 11) останній платіж відповідачем було здійснено 25.07.2016 року. Згідно зі ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що не можливо застосувати строк позовної давності у звязку з його перериванням, а саме: здійсненням останнього платежу (погашення заборгованості) 25.07.2016 року. Також, у судовому засіданні відповідач заперечував проти односторонньої зміни умови договору, тобто починаючи з 01.04.2015 року банк в односторонньому порядку збільшив розмір відсотків за користування кредитом до 43.20 %, що суперечить вимогами ст 1056-1 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст 626 ЦК України Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст 638 ЦК України Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст 639 ЦК України Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідачем підписана заява на отримання в банку грошових коштів на платіжну картку та надана письмова згода на це, тобто сторони дійшли згоди на укладання договору. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст 634 ЦК України Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п.2.1.1.2.3 Умов та правил надання банківських послуг після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає свою згоду на те, кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку , і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписавши анкету-заяву від 22.04.2008 року відповідач підтвердив, що він ознайомився та згодний з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Крім того, позивач, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, просить стягнути штрафи в сумі 1180,16 грн., пеню за прострочене зобовязання в сумі 5033,47 грн., пеню за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. в сумі 800 грн., але зазначені штрафні санкції нараховані після 14 квітня 2014 року особі, яка зареєстрована у населеному пункті, у якому проводилась антитерористична операція, а тому у такому випадку нарахування штрафів та пені на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами забороняється законом. Так, згідно із\~ст. 2 Закони України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року №1669-VII\~на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно з Переліком населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженим\~розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р, м. Краматорськ Донецької області віднесено до вказаного переліку. Відповідач відповідно до копії паспорту (а.с.59) зареєстрований за адресою: [INFO], отже, на підставі вказаного\~Закону\~він має бути звільнений від сплати штрафних санкцій за вказаним договором кредиту в сумі 1180,16 грн., пеню за прострочене зобовязання в сумі 5033,47 грн., пеню за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. в сумі 800 грн. З врахуванням викладеного, заборгованість станом на 21.09.2016 року складає 12769,65 грн., з яких: 8301,54 грн. - заборгованість за кредитом, 4468,11 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом. Таким чином, суд вважає що позов підлягає задоволенню частково з відповідача необхідно стягнути на користь позивача заборгованість у сумі 12769,65 грн. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: partial