overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

В квітні 2014 позивач публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»в особі представника Іванюк Т.М., звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту, а саме простроченої заборгованості по кредиту на загальну суму 13261,57 грн. та судових витрат по справі. В позовні заяві позивач вказав, що між ними та відповідачем 21.07.2012 року був укладений кредитний договір № 001-19010-210712 згідно якого відповідач отримала строковий кредит у розмірі 30000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на умовах повернення, строковості та платності, систематично порушував свої договірні зобов'язання, про що неодноразово був повідомлений, однак на даний час кредитна заборгованість ним як позичальником погашена не була. Станом на 20.02.2014 року за відповідачем рахується заборгованість по тілу кредиту 7320,65 грн., прострочене тіло кредиту 2585,02 грн., заборгованість за відсотками 3355,90 грн., заборгованість за комісіями 0,00 грн., всього на загальну суму 13261,57 грн. Позивач публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі представника по довіреності Іванюк Т.М., подало заяву про розгляд справи без присутності представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] позов визнає. Пояснила, що борг по кредиту виник через важке її матеріальне становище. Зобов'язується борг сплачувати . Суд, дослідивши обставини справи, на підставі наявних у справі доказів досліджених в судовому засідання, суд приходить до переконання, що позов підставний та підлягає до задоволення в межах заявлених позовних вимог відповідно до положень ст.11 ЦПК України, а саме у стягненні заборгованості за договором кредиту. Згідно кредитного договору від 21.07.2012 року № 001-19010-210712 п.1.3. відповідач отримав кредит на день укладення цього договору встановлений ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 30000 гривень з сплатою процентів за користування кредитною лінією за ставками, які зазначені в тарифах. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором від 20.02.2014 року № 001-19010, станом на 20.02.2014 року за відповідачем рахується заборгованість по тілу кредиту 7320,65 грн., прострочене тіло кредиту 2585,02 грн.,заборгованість за відсотками 3355,90 грн., заборгованість за комісіями 0,00 грн., всього на загальну суму 13261,57 грн.. Згідно ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору. Згідно платіжного доручення № 19710686 від 03.03.2014 року позивачем сплачено судового збору 243,60 грн., які відповідно до положень ст.88 ЦПК України підлягають до стягнення в його користь з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

В квітні 2014 позивач публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»в особі представника Іванюк Т.М., звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту, а саме простроченої заборгованості по кредиту на загальну суму 556117 грн. та судових витрат по справі. В позовні заяві позивач вказав, що між ними та відповідачем 27.11.2012 року був укладений договір № 001-19010-271112 згідно якого відповідач отримала строковий кредит у розмірі 5000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на умовах повернення, строковості та платності, систематично порушував свої договірні зобов'язання, про що неодноразово був повідомлений, однак на даний час кредитна заборгованість ним як позичальником погашена не була. Станом на 10.01.2014 року за відповідачем рахується заборгованість по тілу кредиту 3666 грн., прострочене тіло кредиту 600 грн., заборгованість за відсотками 0,00 грн., заборгованість за комісіями 1295 грн., всього на загальну суму 5561 грн. Позивач публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі представника по довіреності Іванюк Т.М., подало заяву про розгляд справи без присутності представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] на розгляд справи в суд не з'явилася, про причини неявки в суд не повідомила, від неї не надходило заяв про відкладення, чи перенесення судового засідання, про час і місце розгляду справи в суді повідомлявся відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України через оголошення у пресі газеті «Свобода» №42 (2876) 23-28 травня 2014 року, а тому судом ухвалено заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши обставини справи, на підставі наявних у справі доказів досліджених в судовому засідання, суд приходить до переконання, що позов підставний та підлягає до задоволення в межах заявлених позовних вимог відповідно до положень ст.11 ЦПК України, а саме у стягненні заборгованості за договором кредиту. Згідно договору від 27.11.2012 року № 001-19010-271112 п.1.3. відповідач отримав кредит на день укладення цього договору встановлений ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 5000 гривень з сплатою процентів за користування кредитною лінією за ставками, які зазначені в тарифах. Згідно розрахунку заборгованості за договором № 001-19010-271112, станом на 10.01.2014 року за відповідачем рахується заборгованість по тілу кредиту 3666 грн., прострочене тіло кредиту 600 грн.,заборгованість за відсотками 0,00 грн., заборгованість за комісіями 1295 грн., всього на загальну суму 5561 грн. Згідно ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору. Згідно платіжного доручення № 203370460 від 06.03.2014 року позивачем сплачено судового збору 243,60 грн., та згідно рахунку №371 23.05.2014 року позивачем сплачено 100 грн. за друк оголошення у пресі, які відповідно до положень ст.88 ЦПК України підлягають до стягнення в його користь з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

В квітні 2014 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування вимог зазначив, що внаслідок різних життєвих інтересів і протилежних поглядів на сім'ю та шлюб вони з дружиною перестали розуміти один одного, втратили почуття любові та поваги. Вони припинили ведення спільного господарства, не підтримують шлюбно-сімейних відносин і з лютого 2014 р. проживають окремо. Позивач [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності. В судовому засіданні 23 травня 2014 р. відповідач [PERSON] позов не визнавала посилаючись на те, що вчинок чоловіка є помилкою, а тривалий стаж сімейного життя та їх життєвий досвід дає можливість примиритися і зберегти сім'ї. З огляду на заперечення відповідача сторонам надавався строк для примирення на чотири місяці. Після закінчення строку примирення відповідач [PERSON] тричі не з'явилася в судове засідання без поважних причин, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за її відсутності. Враховуючи, що сторони в судове засідання не з'явилися, розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши наявні у справі докази, суд вважає встановленими наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23 квітня 1977 р. (а.с. 18). Від шлюбу сторони мають двох повнолітніх дітей. З позовної заяви вбачається, що у стосунках між подружжям зникли взаємні почуття любові та взаєморозуміння, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. З лютого 2014 р. [PERSON] та [PERSON] проживають окремо, не підтримують шлюбно-сімейних відносин та не ведуть спільного господарства. За час, наданий сторонам для примирення, відновлення їй сімейних відносин не відбулося. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що розлад подружніх стосунків між сторонами має не тимчасовий характер і подальше збереження шлюбу, який існує лише формально і не базується на паритетних засадах, порушує принцип добровільності шлюбу і суперечить інтересам позивача, що є підставою для його розірвання. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

В квітні 2014 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Вказувала на те, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 18.02.2012 р. Від спільного проживання сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. На теперішній час позивачка не працює, доглядає за дитиною до досягнення нею трирічного віку, потребує матеріальної допомоги, однак добровільно надавати допомогу на утримання позивачки відповідач відмовляється. Посилаючись на вищенаведене позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. В судовому засіданні позивачка [PERSON] заявлені вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] визнав позов частково, не заперечує проти стягнення 150 грн. щомісячно, оскільки має інші зобов'язання - сплачувати аліменти на сина у розмірі 600 грн. щомісячно та доньку у розмірі 25 % щомісячно, відповідно до судових рішень. Крім того на даний час не працює та не має стабільного заробітку. Вислухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Згідно Довідки ЖКП ММР «Південь» № 1033 від 15.04.2014 р. неповнолітній [PERSON] проживає разом з матір'ю - [PERSON] Позивачка не працює, доглядає дитину до досягнення нею трирічного віку, потребує матеріальної допомоги. Відповідач [PERSON] в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дружини не надає. Відповідно до рішень Ленінського райсуду м. Миколаєва, [PERSON] має обов'язок сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 600 грн. щомісячно та на утримання доньки - [PERSON], [INFO] у розмірі 25 % заробітку (доходу) щомісячно. Згідно Довідки Державного центру зайнятості Смілянського МРЦЗ від 13.05.2014 року, [PERSON] перебував на обліку як безробітний з 23.09.2013 року по 23.04.2014 року, на цей час не має постійного заробітку. На підставі ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що відповідач а цей час має грошові зобов'язання з утримання малолітніх дітей, не працює, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, однак підлягають частковому задоволенню. А саме з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути аліменти на її утримання до досягнення сином [PERSON] трьох років в розмірі 150 грн. 00 коп. щомісячно. З відповідача, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі ст. 84 Сімейного Кодексу України і

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

В квітні 2014 р. [PERSON] звернулася з позовом, в якому зазначено, що 17.07.2010 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Запорізьким Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 510. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що шлюбні відносини між сторонами припинені, сторони проживають окремо,між сторонами було втрачено почуття любові та взаємоповаги, спільного господарства не ведуть, збереження сім'ї неможливе, позивачка просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Просила після розірвання повернути дошлюбне прізвище «[PERSON]». Позивачка в судове засідання надала заяву в якій просив суд розглянути справу за її відсутності без фіксування судового процесу технічними засобами, на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності без фіксування процесу технічними засобами, проти задоволення позовних вимог не заперечував, позов визнав в повному обсязі. Вивчивши усі надані письмові докази у сукупності, заслухавши пояснення позивача, відповідача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Як передбачено ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі» за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Таким чином, зважаючи на повне визнання позову відповідачкою та той факт, що визнання відповідачкою позову, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд доходить висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

В квітні 2014 р. заявник звернувся до суду з заявою, в якій вказав, що [PERSON] - його сестра, з котрою вона проживає однією сім'єю. Сестра заявника страждає на стійкий хронічний психічний розлад, через що не може усвідомлювати значення своїх дій, керувати ними. Заявник просить визнати [PERSON] недієздатною та встановити над нею опіку, призначити його опікуном сестри. В судовому засіданні заявник заяву підтримав, просить її задовольнити. Представник заінтересованої особи звернувся до суду з поданням про призначення опіки над [PERSON] та призначення її опікуном заявника. Заслухавши пояснення заявника, представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки, згідно ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до Акту судово-психіатричної експертизи № 342, наявного в матеріалах справи, [PERSON] не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Вказане підтверджується також медичною картою амбулаторного хворого № 403 відносно [PERSON], оглянутою судом, довідкою Хмельницького обласного психоневрологічного диспансеру від 7.04.2014 року за вих. № 1015. Згідно ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною. Згідно ч. 2, 4 ст. 63 ЦК України, опікуном може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Опікун призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна. Суд вважає за можливе, встановши опіку над [PERSON], призначити її опікуном заявника - її брата, який є дієздатним та має можливість виконувати обов'язки опікуна, що підтверджується паспортом заявника, свідоцтвами про народження заявника та [PERSON], копії котрих містяться у справі, довідкою про проходження психіатричного огляду від 4.04.2014 року, довідкою Хмельницького наркологічного диспансеру від 4.04.2014 року про те, що на обліку у лікаря-нарколога заявник не перебуває; довідкою ЛКК ХМП № 1 від 11.04.2014 року про те, що заявник за станом здоров'я може бути опікуном; довідкою Комітету самоорганізації населення мікрорайону Гречани м. Хмельницького від 8.04.2014 року за вих. № 232 про склад сім'ї заявника та за вих. № 228 про місце фактичного проживання [PERSON], актом обстаження умов життя [PERSON]; поданням органу опіки і піклування про встановлення опіки над [PERSON] та призначенням їй опікуна. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

В квітні 2014 року [PERSON] заявив в суді позовні вимоги до Жовтневої сільської ради Менського району Чернігівської області , третя особа : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на будинок . Мотивував позивач свої позовні вимоги тим , що житловий будинок з надвірними будівлями , розташований за адресою [ADDRESS] станом на 15.04.1991 року мав статус колгоспного двору . Позивач станом на 15.04.1991 року був зареєстрованим у спірному будинку , рішенням Менського районного суду Чернігівської області на ? частини будинку було визнано право власності за [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] За захистом своїх інтересів позивач звернувся до суду . В судовому засіданні позивач наполягав на своїх вимогах , уточнивши , що він просить суд про визнання права власності на будинок розмірі ? його частини , посилаючись на обставини , викладені в позовній заяві . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не прибули, вони були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення судом позовних вимог . Вислухавши пояснення сторін , дослідивши зібрані по справі докази, суд прийшов до наступного. В судовому засіданні достеменно було з'ясовано , що спірний будинок [ADDRESS] має статус « колгоспного двору » . За нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року , колгоспний двір являв собою сімейно-трудове об'єднання , яке існувало тільки тоді , коли його члени своєю працею та коштами приймали участь в накопиченні і підтримували майно двору . Право власності на майно , яке належало колгоспному двору і збереглося після при чинення його існування , мають ті члени двору , котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні , розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності усіх його членів , включаючи неповнолітніх та непрацездатних . У відповідності до вимог ст. 121 Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року , власність колгоспного двору належить всім членам без визначення долі кожного з них . Відповідно довідки сільської ради , станом на 15.04.1991 року в спірному будинку були зареєстровані та проживали : голова - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Рішенням менського районного суду Чернігівської області від 04.10.2013 року позов [PERSON] визнано право власності за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на будинок [ADDRESS] по ? кожному . На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

В квітні 2014 року [PERSON] звернувся в суд з вищеназваним позовом про розірвання шлюбу. В своїй позовній заяві вказував, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 12.04.2008 року. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні відносини між чоловіком та дружиною були припинені в квітні 2013 року, в зв'язку з тим, що сторони мають різні погляди на життя та на вирішення сімейних проблем, внаслідок чого в сім'ї часто виникали сварки, які в свою чергу призвели до втрати почуття любові та взаємної поваги, що призвело до розпаду сім'ї, примирення вважає не можливим. А тому позивач просила суд шлюб розірвати. Посилаючись на вищевикладені обставини позивач [PERSON], просив суд шлюб розірвати, місце проживання дитини - [PERSON], [INFO] визначити з батьком. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнала, проти задоволення позову не заперечувала. Суд, вислухавши пояснення сторін, давши аналіз та оцінку наданим доказам, знаходить, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом достовірно встановлено, що сторони 12.04.2008 року зареєстрували шлюб, котрий для відповідача є першим, а для позивача другим. Від даного шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідною світлокопією свідоцтва про народження. Шлюбно-сімейні стосунки між сторонами були припинені в квітні 2013 року по причини різних поглядів на життя та на вирішення сімейних проблем, внаслідок чого між сторонами виникли непримиримі протиріччя щодо укладу життя, ведення спільного господарства та виховання дитини, що в свою чергу призвело до розпаду сім'ї. З квітня 2013 року сторони ніяких сімейних стосунків не підтримують. Небажання підтримувати сімейні стосунки, викликане не випадковими причинами і підтверджено в судовому засіданні серйозними доводами. На підставі встановлених фактів суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя сторін по справі і збереження їх шлюбу суперечило б інтересам сторін по справі. Суд з урахуванням матеріалів справи в їх сукупності та фактичних обставин даної справи, а також віку дитини, беручи до увагу згоду відповідача [PERSON] вважає необхідним визначити місце проживання дитини - [PERSON], [INFO] з батьком - [PERSON]. Суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу між сторонами за згодою відповідача встановити [PERSON] прізвище - [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

В квітні 2014 року [PERSON] звернувся в суд з зазначеним позовом, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачкою у нього не склалося, між ними відсутнє взаєморозуміння, що поступово призвело до втрати почуття любові та поваги, у зв'язку з чим подальше збереження сім'ї вважає неможливим. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити позов. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечила. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 03 травня 2007 року (а.с. 8), мають двох неповнолітніх доньок - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 6-7). З матеріалів справи вбачається, на даний час сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть господарства та на примирення не згодні. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім'ї буде носити формальний характер. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Outcome: approved