Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

В квітні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, в якій зазначила, що 13.03.2016 року позивачка збирала сусідів для проведення поминок - 40 днів після смерті чоловіка. О 08:00год [PERSON] підійшла до будинку за адресою: [ADDRESS] , та коли кликала сусідку на ім`я [PERSON] з двору навпроти вийшла відповідачка [PERSON] і повідомила, що [PERSON] немає вдома. Відповідачка вийшла з Собакою , який був без поводка і намордника. Коли позивачка почала йти, собака почала бігти до неї ззаду і вкусила за ліву ногу, від чого [PERSON] відчула різкий біль. В той же день позивака подзвонила ветеринарному лікарю з повідомленням про укус собаки. Лікар порекомендував прийти до нього разом із собакою. [PERSON] звернулась до [PERSON] із проханням пройти до ветеринарного лікаря, однак відповідачка відмовилась, у зв`язку із болями у спині. 14.03.2016 року позивака неодноразово приходила до відповідачки, однак їй не відчиняли двері, а в вечері [PERSON] відчинила двері та показала паспорт собаки з відміткою про щеплення від сказу. В той же день позивачка звернулась до органів міліції із заявою про порушення кримінального провадження щодо відповідача за фактом порушення правил утримання та вигулу собак, однак [PERSON] було відмовлено за відсутністю складу злочину. Проте, згідно наданої відповіді міліції, відносно відповідача складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 154 КУпАП. З урахуванням уточненої позовної заяви позивачка просить стягнути з [PERSON] , як відшкодування завданої їй матеріальної та моральної шкоди у розмірі 7 120,00грн. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала, надав заперечення на позовну заяву посилаючись на те, що їй належить собака породи «Такса», яка, відповідно до рішення Одеської міської ради №2476-V від 05.04.2008 року, яким встановлено «перелік порід собак, визнаних як потенційно небезпечних» не є потенційно небезпечною. Також відповідач стверджую, що [PERSON] не надано жодного належного доказу, який би підтверджував розмір понесених позивачем матеріальних витрат, відповідно до п. 1.3. наказу МОЗ України від 19.07.2005 року №360 яким передбачено, що рецепти виписуються хворому за наявності відповідних показів з обов`язковим записом про призначення лікарських засобів чи виробів медичного призначення в медичній документації. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та дату засідання була повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась про час та дату слухання справи повідомлена належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомила. За даних обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.04.2016 року на вулиці біля житлового будинку. Розташованого за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] покусав собака породи «Такса», яка утримується [PERSON] . Вказані обставини визнаються сторонами. Внаслідок укусів вказаних собак [PERSON] було завдано укушене поранення лівої підколінної ямки, в зв`язку з чим вона звернулась до амбулаторії в с. Крижанівка 15.03.2016 року та отримала направлення до хірурга. Лікар Комінтернівської центральної лікарні [PERSON] 15.03.2015 року надав позивачці висновок райспеціаліста із рекомендаціями щодо лікування. В той же день позивачка придбала ліки, вказані в наданої копії щоденника, виписані хірургом, в аптеці №2 «Ирис-12» на загальну суму 1007,60грн., що підтверджується накладною від 15.03.2016 року. Відповідно до висновку райспеціаліста Лиманської центральної районної лікарні від 02.03.2017 року лікаря [PERSON] , [PERSON] знаходилась на амбулаторному лікуванні в період з 15.03.2016 року по 24.03.2016 рік із діагнозом укушена рана лівої підколінної ямки. Суд не бере до уваги квитанцію аптечного закладу від 16.03.2016 року на суму 31007,60грн. як неналежні докази, оскільки позивачем залишилось не доведеним, що медикаменти та гігієнічні засоби були придбанні у зв`язку з вищевказаним лікуванням. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Постановою Кабінету Міністрів України від 9 липня 2002 р. № 944 затверджено Порядок і правила проведення обов`язкового страхування відповідальності власників собак за шкоду, яка може бути заподіяна третім особам, відповідно до додатку 1 до вказаного Порядку собака породи «Такса» не відноситься до порід собак, відповідальність власників яких підлягає обов`язковому страхуванню за шкоду, яка може бути заподіяна третім особам. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про те, що шкода, завдана [PERSON] не була завдана джерелом підвищеної небезпеки, оскільки позивач не надав докази того, що собака породи «Такса» є службовою собакою або собакою бійцівських порід. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно листа від 25.03.2016 року №45/3647 за підписом в.о. начальника Комінтернівського ВП ГУНП в Одеській області підполковника поліції Білоконь С.С ., 14.03.2016 року до чергової частини Комінтернівського ВП ГУНП в Одеській області отримана заява стосовно укусу [PERSON] сусідською собакою. Яке зареєстроване за №2033 від 14.04.2016 року і розглянуто в порядку вимог Закону України «Про звернення громадян». За фактом зазначеного повідомлення відсутні достатні ознаки порушення кримінального законодавства України, в зв`язку з чим матеріали перевірки списано в діловодство Комінтернівського ВП ГУНП в Одеській області. В ході проведення перевірки відносно гр. [PERSON] складено адміністративний протокол за ст. 154 ч. 2 КУпАП. Відповідно до п. 2, п.п. в пункту 3 Правил тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах Української РСР, затверджених Міністерством житлово-комунального господарства УРСР, Міністерством сільського господарства УРСР, Міністерством охорони здоров`я УРСР від 17.06.1980 року, встановлено, що підприємства, установи, організації і громадяни - власники собак, котів і хижих тварин зобов`язані суворо дотримуватися санітарно-гігієнічних норм і правил їх тримання при умові обов`язкового забезпечення безпеки людей. При додержанні вимог, вказаних у пункті 2 цих Правил, дозволяється тримати собак у населених пунктах - у вільному вигулі на ізольованій, добре обгородженій території (в ізольованому приміщенні), на прив`язі або без неї. Оскільки судом встановлено, що завдання укусу позивачці [PERSON] собакою, який утримується відповідачкою [PERSON] , відбулось на вулиці біля подвір`я, [PERSON] порушила правила тримання собак у населених пунктах, а саме: допустила бездіяльність, яка полягала у тому , що вона не створила умови обов`язкового забезпечення безпеки людей та допустила, що собака у населеному пункті опинилася у вільному вигулі не на ізольованій, добре обгородженій території. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації (останнє залежить від характеру діяльності потерпілого, посади, часу й зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, наміру, з яким діяв заподіювач шкоди тощо). Якщо законодавством встановлені межі відшкодування моральної шкоди, суд визначає її розмір з урахуванням цих меж. Визначивши розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен навести в рішенні відповідні мотиви. Встановлюючи наявність душевних страждань [PERSON] суд зважає на те, що шкода здоров`ю внаслідок укушеної рани собаки завжди спричиняє моральні страждання, суд, зважаючи на характер правопорушення, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, глибину душевних страждань, які виражені в тому, що позивач відчувала фізичний біль, страх, нервові переживання, враховуючи вимоги розумності і справедливості, дійшов висновку про необхідність відшкодувати [PERSON] моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн. Суд не бере до уваги виписку із амбулаторної картки КЗ «Центр первинної допомоги» Лиманської районної ради Одеської області від 16.03.2017 року про те, що [PERSON] перебувала на амбулаторному лікуванні в умовах денного стаціонару з 16.03.2017 року з діагнозом - російською мовою: «Состояние после правосторонней пульмонэктомии (2010). Обструктивный синдром.», як неналежний доказ, оскільки позивачкою залишилось не доведеним, що вищевказане лікування [PERSON] отримувала у зв`язку з нападом собаки. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. На підтвердження понесених матеріальних витрат на проїзд позивачкою надані копії разових квитків для проїзду в приміському маршрутному таксі на суму 400,00грн. Враховуючи вищенаведене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати за проїзд в приміському маршрутному таксі в сумі 400,00грн. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про те, що оскільки судом було встановлено факт завдання майнової та моральної шкоди [PERSON] в розмірі 1007,60грн. та 5 000,00грн. відповідно внаслідок неправомірної бездіяльності [PERSON] , вказана шкода має бути відшкодована в повному обсязі особою, яка її завдала. При встановлених обставинах суд дійшов висновку, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки підлягає задоволенню частково. З [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування матеріальної шкоди слід стягнути 1 407,60 грн., у відшкодування моральної шкоди - 5 000,00грн., а всього 6 407,60грн. В задоволені позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування матеріальної шкоди 1 112,40 грн. та суми витрат за проїзд в приміському маршрутному таксі розмірі 150,00грн. слід відмовити у зв`язку з недоведеністю. Питання про розподіл судових витрат, суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial