Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що згідно до наказу № 3 від 28.02.2012 року вона була прийнята на роботу на посаду менеджера з логістики ПП «МЕГА» та приступила до роботи з 01.03.2012 року. В подальшому, згідно наказу № 27 від 28.11.2013 року їй була надана відпустка по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку. До роботи, згідно наказу № 27 від 28.11.2013 року позивачка повинна була приступити 04.10.2016 року. Однак позивачка не змогла приступити до роботи, оскільки відповідач змінив свою юридичну адресу з смт. Квасилів Рівненського району Рівненської області на [ADDRESS]. Позивачка зверталася за новою адресою відповідача з метою приступити до роботи. Але зясувалося, що за новою адресою ПП «МЕГА» [ADDRESS] нікого не має: будинок пустує, в ньому ніхто не проживає, відключені комунальні послуги. Тоді позивачка написала заяву про припинення трудового договору на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України, але відповіді не дочекалася. На даний час позивачка юридично є працевлаштованою, але фактично приступити до виконання трудових обовязків не має можливості; роботодавець не виконує умови трудового договору, не виконує законодавство про працю. Позивачка фактично є безробітною, але вона не має можливості стати на облік як безробітна через наявність укладеного трудового договору. За наведеного звернулася до суду та просить суд постановити рішення, яким просить розірвати безстроковий трудовий договір, що був укладений між сторонами; звільнити позивачку за ч.3 ст. 38 КЗпП України; зобовзати відповідача внести запис у трудову книжку про звільнення позивачки за ч.3 ст. 38 КЗпП України. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та пояснила суду про обставини, що описані вище. Додала, що вона спілкувалася з мамою власниці ПП «МЕГА» і та повідомила, що її донька перебуває за межами України, а тому допомогти в припиненні трудового договору вона не може. Позивачка не бачить іншого способу захисту своїх прав, як звернення до суду. Представник відповідача повторно не зявився в судове засідання. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання представник відповідача є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Крім того, на веб-сайті суду розміщується список справ, що призначені судом до розгляду, і така інформація є відкритою, загальнодоступною та зрозумілою; і при бажанні представник відповідачк мав можливість отримати інформацію про дату і час розгляду справи. Від сторони не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без їх участі. Судом приймається до уваги, що за положеннями частини 3 статті 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки. Тому суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості проведення заочного розгляду справи. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, згідно до наказу № 3 від 28.02.2012 року позивачка була прийнята на роботу на посаду менеджера з логістики ПП «МЕГА» та приступила до роботи з 01.03.2012 року. Згідно наказу № 27 від 28.11.2013 року позивачці була надана відпустка по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку. До роботи, згідно наказу № 27 від 28.11.2013 року позивачка повинна була приступити 04.10.2016 року. Однак позивачка не змогла приступити до роботи, оскільки відповідач змінив свою юридичну адресу з смт. Квасилів Рівненського району Рівненської області на [ADDRESS]. Позивачка зверталася за новою адресою відповідача з метою приступити до роботи. Але зясувалося, що за новою адресою ПП «МЕГА» [ADDRESS] нікого не має: будинок пустує, в ньому ніхто не проживає, відключені комунальні послуги. Тоді позивачка написала заяву про припинення трудового договору на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України, але відповіді не дочекалася. На даний час позивачка з юридичної точки зору є працевлаштованою, але фактично приступити до виконання трудових обовязків не має можливості; роботодавець не виконує умови трудового договору, не виконує законодавство про працю. В статті ст. 36 КЗпП України закріплені підстави для припинення трудового договору. Серед таких підстав є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (ст. 38, 39 КЗпП України). За загальним правилом працівник вправі припинити трудові відносини, повідомивши про це роботодавця заявою за два тижні до відповідної дати. Згідно положень ч.3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Верховний Суд України у постанові від 31.10.2012 року у справі за № 6-120цс12 сформулював правову позицію, згідно якої за змістом ст. 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. В разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення працедавцем трудового законодавства (ч. 3 ст. 38 КЗпП України), не підтверджуються, або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч. 1 ст. 38 КЗпП України. В судовому засіданні встановлено, що роботодавець ПП «МЕГА» не виконує законодавство про працю: позбавив працівника робочого місця і, відповідно, можливості виконувати трудові обовязки, отримувати заробітну плату, проводити загальнообовязкові відрахування з заробітної плати та сплачувати страхові внески; не видає наказ про припинення (розірвання) трудового договору. Дані обставини не були спростовані відповідачем. Суд вважає, що ефективним способом захисту прав позивачки буде прийняття рішення про розірвання безстрокового трудового договору, що був укладений згідно наказу № 3 від 28.02.2012 року між приватним підприємством «МЕГА» (ідентифікаційний код юридичної особи 32471408, юридична адреса: [ADDRESS]) та [PERSON] ([INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]) на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України. Часом розірвання вищезазначеного безстрокового трудового договору вважати день набрання цим рішенням законної сили. Адже за умови прийняття судом рішення про зобовзання відповідача внести запис у трудову книжку про звільнення позивачки за ч.3 ст. 38 КЗпП України, як про це заявила позивачка у позові, то таке рішення фактично залишиться без виконання, позаяк місце перебування керівника підприємства не відоме. А за адресою державної реєстрації ПП «МЕГА» свою діяльність не здійснює. Між тим, рішення суду має бути спрямоване на реальний захист та відновлення прав сторони. Також часом припинення (розірвання) трудового договору слід вважати дату набрання рішенням законної сили. Адже суд не може рахувати таку дату після спливу двох тижнів після написання позивачкою заяви про розірвання трудового договору на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України, інакше виникне правова колізія: трудовий договір ви?знається розірваним раніше часу, ніж про це констатував суд. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 88 ЦПК України, і покладаються на відповідача.

Outcome: approved