Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

В лютому 2016 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON], посилаючись на те, що після припинення їх шлюбу, вони не дійдуть згоди про поділ будівлі магазину набутої в шлюбі. Користуючись своїми процесуальними правами, після проведення будівельно технічної експертизи, в липні 2016 року позивач уточнила свої позовні вимоги, подавши про це відповідну письмову заяву / а.с. 97 98 /, в якій просила визнати спільною сумісною власністю подружжя нежитлове приміщення Магазин № 1 по вул. Хорольська, 37 в м. Миргород Полтавської області, яка зареєстрована у власності за відповідачем, визнати її право на ? частину цієї будівлі, розділивши її по ? частині між сторонами та, виділивши їй в натурі, як першому співвласнику ? частину будівлі, як позначено на плані до будівельно технічної експертизи червоним кольором. Іншу частину нежитлового приміщення просила присудити відповідачу [PERSON], стягнувши з нього на її користь понесені судові витрати по оплаті судового збору. Від стягнення з відповідача судових витрат по оплаті правової допомоги адвоката та витрат на проведення експертизи сторона позивача відмовилася і ця відмова прийнята судом / а.с. 107 /. В судовому засіданні [PERSON] так само, які і її представник адвокат [PERSON], який діє на підставі відповідних повноважень / а.с. 37, 40 /, уточнений позов підтримали, просили задовольнити його. З пояснень сторони позивача вбачається, що в період зареєстрованого шлюбу, за спільні кошти, сторони по справі набули нежитлову будівлю по вул. Хорольська, 37 в м. Миргород, зареєструвавши відповідне право за відповідачем. До цього часу вони не змогли в позасудовому порядку поділити це приміщення після припинення їхнього шлюбу. Відповідач [PERSON] і його представник адвокат [PERSON] / а.с. 102, 103 /, уточнений позов визнали на засадах диспозитивності, визначених ст. 11 ЦПК України, не заперечували на його задоволенні, окрім втручання у реалізацію права власності позивача після присудження їй відповідної частки нерухомого майна щодо здійснення переобладнання в цій частині за спільні кошти. Заслухавши пояснення сторони позивача і відповідача, дослідивши письмові докази по справі, надані сторонами на засадах змагальності і диспозитивності та, проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення з наступних обгрунтувань. Судом встановлено, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі з 07 березня 1997 року сторони набули право власності на частину нежитлової будівлі Магазину № 1, що по вул. Хорольська, 37 в м. Миргород Полтавської області / а.с. 11, 19, 20 /. За приписами ст. 61 ч. 1 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Як встановлено висновком судової будівельно технічної експертизи № 398/399 від 29.06.2016 року, який суд визнає вірогідним і таким, що узгоджується із сукупністю інших доказів, перевірених і проаналізованих при розгляді справи, дійсна вартість спірного магазину № 1 становить 332780 гривень. Цим же висновком визначено один варіант поділу спірного обєкту нерухомості по ? частині. При цьому позивач на засадах диспозитивності просить присудити їй частину приміщення позначену на плані до висновку експертизи червоним кольором, проти чого не заперечує відповідач / а.с. 67 82 /. Відповідно до ст. 60 ч. 1, ст. 68 ч. 1 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Статтями 70 ч. 1 та 71 ч. 1 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, яке є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Таким чином, виходячи з положень ст. 70 ч. 1 Сімейного кодексу України, частка позивача та відповідача у спірному нерухомому майні має бути рівною і це узгоджується з висновком відповідної експертизи, з огляду на що в цій частині заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення. Разом з тим, при вирішенні позовних вимог [PERSON], викладених у пункті 3 резолютивної частини її уточненої позовної заяви, суд приймає до уваги заперечення сторони відповідача та виходить з того, що після набуття права власності на конкретну частину спірного магазину стосовно якої уточнено позов, саме позивач, як власник, на свій розсуд має реалізовувати своє право власності, до якого відповідач не матиме нікого стосунку. З цих підстав відповідні переобладнання позивач має здійснювати особисто і за власні кошти, не залучаючи до цього відповідача. Отже, в цій частині заявлений позов підлягає до часткового задоволення. Як слідує зі змісту ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Стороною позивача документально підтверджено судові витрати по оплаті позову судовим збором, на загальну суму 1689 гривень / а.с. 1, 99 /, на присудженні яких і наполягає [PERSON].

Outcome: partial