Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

В листопаді 2018 року представник позивача ТОВ «Техпровід» звернувся до суду з позовом, в якому просив: - визнати недійсним Договір дарування нежитлового приміщення, об`єкт житлової нерухомості: Ні, загальної площі 29,5 кв.м., Опис: приміщення 3-1 пл. 5,9 кв.м., приміщення 3-2 пл. 23,6 кв.м; розташованого за адресою: [ADDRESS] ; Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1239947318220, укладений між [PERSON] та [PERSON] серія та номер: 526 від 07.07.2017 року посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Слівінською Оленою Борисівною; - застосувати наслідки визнання правочину недійсним та відновити становище, яке існувало до укладання недійсного Договору дарування нежитлового приміщення серія та номер: 526 від 07.07.2017 року посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Слівінською Оленою Борисівною, шляхом повернення із власності [PERSON] нежитлового приміщення, об`єкта житлової нерухомості: Ні, загальної площі 29,5 кв.м., Опис: приміщення 3-1 пл. 5,9 кв.м., приміщення 3-2 пл. 23,6 кв.м; розташованого за адресою: [ADDRESS] ; Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1239947318220 до власності (володіння, користування, розпорядження) [PERSON] ; - стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Техпровід» судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позову до суду. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Господарського суду Житомирської області від 20 лютого 2017 року по справі №906/1219/16 позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з Фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь ТОВ «Техпровід» 998294,49 гривень вартості втраченого вантажу та 14 975,11 гривень судового збору. Не погодившись з прийнятим рішенням [PERSON] подала апеляційну скаргу, в ході розгляду якої ТОВ «Техпровід» звернулося до суду апеляційної інстанції із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно та грошові кошти належні ФОП [PERSON] , яка ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 30 червня 2017 року задоволена частково і накладено арешт, в межах суми позову (1001220,14 гри.), на майно [PERSON] , а саме: нежитлове приміщення, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 29,5 кв.м., Опис: приміщення 3-1 пл. 5,9 кв.м., приміщення 3-2 пл. 23,6 кв.м; розташоване за адресою: [ADDRESS] ; Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1239947318220; земельну ділянку площею 0,1028 га., кадастровий номер 1822082500:02:001:1498, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1217952818220; земельну ділянку площею 0,0086 га, кадастровий номер 1822082500:02:001:1440, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1217871218220. 07 липня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування нежитлового приміщення, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 29,5 кв.м., Опис: приміщення 3-1 пл. 5,9 кв.м., приміщення 3-2 пл. 23,6 кв.м; розташоване за адресою: [ADDRESS] ; Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1239947318220. Таким чином, на думку позивача, оспорюваний договір дарування був укладений не з метою створення реальних правових наслідків у вигляді переходу права власності, а за для формальної зміни власника майна, з метою його приховування від органів державної виконавчої служби та ухилення від виконання рішення суду щодо стягнення з відповідача [PERSON] грошових зобов`язань. Ухвалою суду від 10 грудня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження у вищезазначеній цивільній справі та ухвалено призначити підготовче судове засідання на 29 січня 2019 року (а.с.89-90 том 1). Відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позов, в якому зазначила, що про наявність ухвали суду про накладення арешту на її майно їй не було відомо, оскільки участь у розгляді справи вона не приймала, копія ухвали суду на її адресу не направлялася. Відповідач також зазначає, що на час укладення спірного договору дарування в реєстрі заборон був відсутній запис про наявність обтяжень на нерухоме майно, а тому підстав для скасування договору не має, а позов не підлягає задоволенню за його безпідставністю (а.с.102-106 том 1). Відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позов не визнає та просить відмовити в його задоволенні, оскільки в момент укладення оспорюваного договору дарування в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно була відсутня реєстрація про обмеження відчуження вказаного нежитлового приміщення, і [PERSON] мала право на відчуження спірного приміщення (а.с.160-161 том 1). 18 січня 2019 року представник позивача ТОВ «Техпровід» подав до суду відповідь на відзив в якому зазначив, що судові рішення є обов`язкові для виконання. Ухвала суду від 30 червня 2017 року про забезпечення позову набрала чинності з моменту її прийняття. Окрім того відповідач [PERSON] подавала заперечення на заяву про забезпечення позову, що свідчить про те, шо вона достеменно знала про накладення арешту на нерухоме майно (а.с.185-188 том 1). Ухвалою суду від 05 березня 2019 року закрито підготовче засідання у вищевказаній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 14 годину 00 хвилин 16 квітня 2019 року (а.с.244-247 том 1). 23 жовтня 2019 року протокольною ухвалою суду по справі залучено в якості третьої особи [PERSON] (а.с.138-139 том 2), яка подала до суду письмові пояснення, в яких зазначила, що вона придбала даний об`єкт на підставі договору купівлі-продажу від 12.12.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Кузьміною Л.Л., який є чинним, не оспорений, а тому вона є добросовісним набувачем спірного об`єкту нерухомості (а.с.240-244 том 2). Представник позивача позов підтримав з підстав зазначених в ньому та просив задовольнити позов в повному обсязі, оскільки відповідач [PERSON] знала про заборону на відчуження нерухомого майна, про те навмисно його приховала шляхом укладення договору дарування. Відповідач [PERSON] позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні та пояснила, що договір дарування не був вчинений з метою приховання майна, оскільки про існування ухвали про накладення арешту на нерухоме майно не знала, так як участі у розгляді справи у Рівненському апеляційному Господарському суді вона особисто не приймала, про наслідки розгляду заяви про забезпечення позову їй не було відомо. На момент укладення договору дарування від 07 липня 2017 року в Державному реєстрі заборон був відсутній запис про наявність обтяження на належне їй майно. Відповідач [PERSON] та третя особа приватний нотаріус Слівінська О.Б. в судове засідання не з`явилися, надіслали на адресу суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні, оскільки власником нерухомого майна є [PERSON] , притягнута до участі в справі в якості третьої особи, яка придбала даний об`єкт на підставі договору купівлі-продажу від 12.12.2017 року, який є чинним, не оспорений, предметом будь-якого судового спору не являється. [PERSON] є добросовісним набувачем спірного об`єкту нерухомості. Окрім того зазначила, що ТОВ «Техпровід» не був і не є власником спірного майна, а також не є особою, якій це майно було передано у володіння, тому для витребування спірного майна у добросовісного набувача у позивача немає правових підстав взагалі. Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності станом на 04 квітня 2017 року належало наступне майно: нежитлове приміщення, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 29,5 кв.м., приміщення 3-1 пл. 5,9 кв.м., приміщення 3-2 пл. 23,6 кв.м; розташоване за адресою: [ADDRESS] ; Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1239947318220; земельна ділянка площею 0,1028 га., кадастровий номер 1822082500:02:001:1498, розташована за адресою: [ADDRESS] ; Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1217952818220; земельна ділянка площею 0,0086 га., кадастровий номер 1822082500:02:001:1440, розташована за адресою: [ADDRESS] ; Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1217871218220 (а.с.49-53 том 1). Рішенням Господарського суду Житомирської області від 20 лютого 2017 року по справі №906/1219/16 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Техпровід» задоволено частково та стягнуто з Фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Техпровід» - 998294,49 гривень вартості втраченого вантажу та 14975,11 гривень судового збору (а.с.12-18 том 1). Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 30 червня 2017 року заяву ТОВ «Техпровід» про забезпечення позову задоволено частково та накладено арешт, в межах суми позову (1001220,14 гривень), на майно [PERSON] , а саме: - нежитлове приміщення, об`єкт житлової нерухомості: Ні, загальною площею 29,5 кв.м., Опис: приміщення 3-1 пл. 5,9 кв.м., приміщення 3-2 пл. 23,6 кв.м; розташоване за адресою: [ADDRESS] ; Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1239947318220; - земельну ділянку площею 0,1028 га., кадастровий номер 1822082500:02:001:1498, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1217952818220; - земельну ділянку площею 0,0086 га, кадастровий номер 1822082500:02:001:1440, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1217871218220. Дана ухвала, відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом, який набирає чинності з моменту його прийняття, тобто з 30.06.2017 року, може бути пред`явлена до виконання протягом року, тобто до 29.06.2018 року (а.с.19-22 том 1). 07 липня 2017 року [PERSON] безоплатно передала у власність (подарувала) [PERSON] нежитлове приміщення, об`єкт житлової нерухомості: Ні, загальною площею 29,5 кв.м., Опис: приміщення 3-1 пл. 5,9 кв.м., приміщення 3-2 пл. 23,6 кв.м; розташоване за адресою: [ADDRESS] ; Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1239947318220 (а.с.6-7 том 2). 12 грудня 2017 року [PERSON] передала у власність [PERSON] приміщення магазину та допоміжних споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.159 том 2). Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 15 січня 2018 року рішення господарського суду Житомирської області від 20 лютого 2017 року у справі №906/1219/16 скасовано, прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позову, скасовано заходи забезпечення позову вжиті ухвалою суду від 30 червня 2017 року (а.с.24-35 том 1). Постановою Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 15 січня 2018 року у справі №906/1219/16 скасовано, а рішення господарського суду Житомирської області від 20 лютого 2017 року залишено в силі (а.с.36-48 том 1). Підставою для визнання правочину недійсним позивач зазначає ухвалу Рівненського апеляційного господарського суду від 30 червня 2017 року по справі №906/1219/16, якою була частково задоволена заява ТОВ «Техпровід» про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно ФОП [PERSON] в межах суми 1001220,14 гривень, в тому числі і на нежитлове приміщення магазину. Проте судом встановлено, що дана ухвала господарського суду не містила заборони [PERSON] на вчинення дій по розпорядженню цим майном, хоча такий вид забезпечення згідно ст.67 ГПК України станом на червень 2017 року діяв. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 р. №1952-IV, згідно з яким державна реєстрація обтяжень нерухомого майна здійснюється в Державному реєстрі прав на нерухоме майно органами державної реєстрації прав на підставі ухвали суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно (відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 19 даного закону). Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, передбачені Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. №1127 (далі - Порядок №1127). Як зазначається в п.35 вказаного Порядку, державна реєстрація обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону, / … / проводиться виключно державним реєстратором, визначеним законом. /… / Моментом прийняття заяви вважається дата і час її реєстрації у базі даних заяв. Окрім того арешт приміщення магазину на момент вчинення спірного правочину (07 липня 2017 року) був відсутній в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що свідчило про те, що стягувачем (ТОВ «Технолог») не була реалізована ухвала Рівненського Апеляційного господарського суду від 30 червня 2017 року. Також в справі відсутній доказ повідомлення боржника [PERSON] про винесену ухвалу господарського суду від 30 червня 2017 року. Відповідно до оглянутих в судовому засіданні матеріалів господарської справи №906/1219/16 (том 3) Рівненський апеляційний господарський суд копії ухвали від 30 червня 2017 року на адресу [PERSON] не направляв, тому про її наявність і зміст станом на 07 липня 2017 року не знала. Окрім того, укладенню правочину з нерухомістю передує перевірка нотаріусом наявності арештів на цю нерухомість. В даному випадку [PERSON] перед укладенням договору дарування була повідомлена нотаріусом про відсутність будь-яких арештів на майно, яке підлягало відчуженню. Виходячи з вищевикладеного, вбачається, що ТОВ «Технопровід», за заявою якого суд застосував забезпечення позову, не пред`явив ухвалу господарського суду до виконання шляхом подачі оригіналу ухвали суду до відповідного відділу державної виконавчої служби в термін, визначений в ухвалі, тобто в межах року. Даний факт підтверджується Інформаційними довідками з державного реєстру прав на нерухоме майно та їх обтяжень, в яких відсутні відомості про виконання ухвали суду будь-яким відділом ДВС через державного реєстратора (а.с.49-53, а.с.189-193 том 1, а.с.16-19, 126 том 2, а.с.80-82 том 4). Оскільки ухвала господарського суду не була пред`явлена до виконання стягувачем (ТОВ «Техпровід»), то підстав вважати, що оспорюваний договір дарування приміщення магазину впливає на його права та законні інтереси, немає. За приписами ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 цього кодексу зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Представник позивача в позовній заяві зазначив, що правочин дарування приміщення магазину підлягає визнанню недійсним на підставі ч.1 ст.203 ЦК України, тобто зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. При цьому представник позивача не зазначив, яка саме норма права була порушена оспорюваним правочином, в чому порушені інтереси держави, суспільства, його моральні засади, крім посилання на ч.1 ст.13 ЦК України, якою передбачається здійснення особою цивільних прав виключно в межах, наданих їй актами цивільного законодавства. Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача (ст.81 ЦПК України). При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вказала Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі 342/180/17-ц, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. За викладених вище обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Техпровід» не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: dismissed