Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

В лютому 2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб з [PERSON], посилається на те, що шлюбні стосунки припинились з січня 2016 року, спільного господарства не ведуть, шлюб носить формальний характер. На обґрунтування позовних вимог зазначила, що 03.02.1992 року зареєструвала шлюб з відповідачем. У спільному шлюбі дітей немає. Приблизно наприкінці 2014 року їхні сімейні відносини стали погіршуватися, вони всіма силами намагалися зберегти сім»ю, однак між ними втрачено почуття любові та поваги один до одного. Фактично з січня 2016 року вони з відповідачем сумісне господарство не ведуть, хоча продовжують проживати у їхній квартирі. За весь цей час вони переконались, що є зовсім різними людьми, збереження шлюбу неможливе. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Посилається на обставини викладені в заяві. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з»ясувавши фактичні взаємини подружжя, вважає, що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON]С та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03 лютого 1992 року, про що свідчить актовий запис № 09, Відділом реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області України. Відповідно до позовної заяви сторони припинили шлюбні відносини з січня 2016 року, спільне господарство не ведуть, подальше збереження сімї є неможливим та марним. За змістом статті 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За приписом частини 1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідності до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За вказаних обставин, враховуючи, що сімейні стосунки між подружжям не склалися, як зазначено в позові, через різні погляди на сімейне життя, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, намірів зберегти сім'ю у сторін немає, суд вважає встановленим, що за зазначених вище обставин збереження сім'ї буде суперечити інтересам сторін у справі. Шлюб сторін існує формально і може бути розірваний. Крім того, частиною 4 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом зясовано, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. На підставі ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved