Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

В липні 2015 р. позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила права користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує наступними обставинами. [PERSON] згідно договору дарування від 02.10.1998 року зареєстрований за № 1-1623 посвідчений старшим державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори [PERSON] належить на праві власності житловий будинок № 47, що розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район , с.Софіївська-Борщагівка, вул..Пушкіна. На початку вересня 2005 року до позивачки звернувсь [PERSON] з проханням зареєструвати його в вищевказаному житловому будинку. У 2006 році за згодою позивачки відповідач був приписаний у будинку, за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район , с.Софіївська-Борщагівка, вул..Пушкіна,буд.47 У грудні 2006 року відповідач [PERSON] забрав свої речі та виселився з житлового будинку. Посилаючись на вищевикладене та норми закону позивач просив суд:ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком № 47 що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район , с.Софіївська-Борщагівка, вул..Пушкіна. В судове засідання позивач не з»явилась. Надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити. Відповідач в судовезасіданняне з»явивсь, повідомлялась належним чином, причини неявки суду відомі. За згодою позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє з наступнихпідстав. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3)\~припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5)\~примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7)\~припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)\~відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] згідно договору дарування від 02.10.1998 року зареєстрований за № 1-1623 посвідчений старшим державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори [PERSON] належить на праві власності житловий будинок № 47, що розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район , с.Софіївська-Борщагівка, вул..Пушкіна. На початку вересня 2005 року до позивачки звернувсь [PERSON] з проханням зареєструвати його в вищевказаному житловому будинку. У 2006 році за згодою позивачки відповідач був приписаний у будинку, за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район , с.Софіївська-Борщагівка, вул..Пушкіна,буд.47 У грудні 2006 року відповідач [PERSON] забрав свої речі та виселився з житлового будинку. На підтвердження того факту, що відповідач не проживає в будинку позивача, за участю депутата Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області [PERSON] в присутності сусідів [PERSON] та [PERSON] було складено акти на предмет проживання від 08.12.2014 р., 18.07.2015 р.,08.04.2015 р., в яких зазначено, що гр..[PERSON] за даною адресою не проживає. Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю. Згідно ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. У відповідності до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу Української РСР право на житлове приміщення за тимчасово відсутнім наймачем зберігається протягом шести місяців, а відповідач не проживає в будинку позивача більше 5-ти років. Ст. 72 ЖК Українипередбачає,щовизнання особи такою, щовтратила право користування жилим приміщеннямвнаслідоквідсутностіцієї особи понадвстановлені строки, провадиться в судовому порядку. Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено факт відсутності відповідача на спірній жилплощі без поважних причин більше встановленого законом строку, а тому відповідач право користування цим житлом втратила. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Враховуючи наведене на підставі ст.ст.71, 72, 150 Житлового кодексу Української РСР, ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні,

Outcome: approved