Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

В листопаді 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 13 березня 2005 року вона уклала шлюб з відповідачем, який було зареєстровано в с. Товстеньке Чортківського району, актовий запис № 5. Від шлюбу в них народилась дочка [PERSON], [INFO]. Причиною звернення з позовом про розірвання шлюбу стало те, що під час сімейного життя з відповідачем часто виникали сварки на ґрунті подружньої невірності відповідача. Останній її зневажав, ображав, наносив побої. Усе це призвело до серйозного конфлікту, що змусило чотири роки тому принити сімейні відносини. З того часу вони проживають окремо. Відповідач став проживати з іншою жінкою, від якої в них народилась дитина. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримує, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що сторони 13 березня 2005 року уклали шлюб, який було зареєстровано Товстеньківською сільською радою Чортківського району, актовий запис № 5. Від шлюбу в них народилась дочка [PERSON], [INFO]. На даний час сімейне життя сторін практично припинилося. Причиною цьому стало те, що під час сімейного життя між сторонами часто виникали сварки на ґрунті подружньої невірності відповідача. Останній зневажав позивачку, ображав, наносив їй побої. Усе це призвело до того, що в 2010 році вони принили сімейні відносини і з того часу проживають окремо. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки та неповнолітньої дитини сторін, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Після розірвання шлюбу неповнолітню дитину сторін суд залишає проживати з позивачкою.

Outcome: approved