Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

В листопаді 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Охорона-Рівне» посилаючись на те, що працював у відповідача охоронцем з 08 вересня 2008 року по 07 травня 2009 року. З 10 по 13 березня 2009 року перебував на лікарняному про що йому було видано лист тимчасової непрацездатності серія АБУ №389311. Відповідач відмовився оплатити цей лист тимчасової непрацездатності, оскільки під час хвороби його було відсторонено від роботи та заробітну плату йому не нараховували. Просив суд визнати незаконними дії відповідача по неврахуванню положень абз. 4 та 5 п. 2, 8 Постанови КМУ № 100 від 08 лютого 1995 року, при вирішенні питання оплати за середнім заробітком днів перебування на листі тимчасової непрацездатності, зобов'язати відповідача оплатити час його перебування на листі тимчасової непрацездатності за середнім заробітком в розмірі 490 грн. 36 коп. та зробити з суми оплати часу його перебування на листі непрацездатності встановлені законодавством утримання і зарахувати їх до відповідних бюджетів. Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 17 березня 2016 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп. В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду цим обставинам та на неправильне застосування судом норм матеріального права. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача [PERSON], який просив скаргу задовольнити, пояснення представника товариства з обмеженою відповідальністю «Охорона-Рівне» Страшка О.А., який просив залишити рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити з таких підстав. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач законно відмовив позивачу в оплаті лікарняного на якому той перебував під час відсторонення від роботи. Цей висновок суду є правильним, таким, що відповідає встановленим обставинам справи та положенням закону. Судом встановлено, що позивач з 08 вересня 2008 року по 07 травня 2009 року перебував з відповідачем у трудових відносинах. З 10 по 13 березня 2009 року [PERSON] перебував на лікарняному (а. с. 50). Наказом № 4-02 від 20 лютого 2009 року позивача було відсторонено від роботи на підставі ст. 46 КЗпП України, а 07 травня 2009 року звільнено на підставі ст. 40 КЗпП України. Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 02 серпня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 17 листопада 2010 року, [PERSON] відмовлено у задоволенні позову про визнання незаконним наказу № 4-02 від 20 лютого 2009 року (а.с. 64-67, 68-70). Згідно з ч. 1 ст. 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї одного з таких страхових випадків: тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві; необхідності догляду за хворою дитиною; необхідності догляду за хворим членом сім'ї; догляду за дитиною віком до трьох років або дитиною-інвалідом віком до 18 років у разі хвороби матері або іншої особи, яка доглядає за цією дитиною; карантину, накладеного органами санітарно-епідеміологічної служби; тимчасового переведення застрахованої особи відповідно до медичного висновку на легшу, нижчеоплачувану роботу; протезування з поміщенням у стаціонар протезно-ортопедичного підприємства; санаторно-курортного лікування. Пунктом 2 Порядку оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, за рахунок коштів підприємства, установи, організації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2001 року № 439 в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, оплата днів тимчасової непрацездатності застрахованій особі провадиться за основним місцем роботи у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати за робочі дні (години) згідно з графіком роботи, що припадають на дні тимчасової непрацездатності. Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що оскільки на час настання тимчасової непрацездатності [PERSON] був відсторонений від роботи на обійманій посаді без збереження заробітної плати, тобто фактично втратив заробіток, відповідач обґрунтовано відмовив йому в оплаті часу знаходження на лікарняному, а відтак висновки суду першої інстанції цій частині є правильними і відповідають вимогам закону. Доводи апеляційної скарги не приводять апеляційний суд до висновку про порушення або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з якими законодавство пов'язує можливість скасування чи зміни рішення та не стосуються предмету спору. Між тим, не можна погодитися з висновком суду щодо стягнення з позивача на користь держави судового збору, оскільки відповідно до підп. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Оскільки оплата лікарняного є компенсацією не отриманої працівником заробітної плати під час тимчасової непрацездатності, позивач звільнений від сплати судового збору. Тому рішення суду в цій частині необхідно змінити, виключивши із його резолютивної частини посилання про стягнення із [PERSON] на користь держави судового збору.

Outcome: partial