Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

В листопаді 2020 [PERSON] звернувся до суду з позовом відповідно до якого просив поділити спільне майно подружжя, визнавши за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Мотивував тим, що в період шлюбу сторонами набуто у спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за відповідачем. Тому позивач вважає, що має право на половину даного нерухомого майна, оскільки воно придбано ними за спільні кошти подружжя та є об`єктом спільної сумісної власності. Ухвалою суду від 20.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 07.12.2020 [PERSON] подала до суду відзив відповідно до якого просила відмовити в задоволенні позову. Мотивувала тим, що при купівлі спірної квартири, позивач надав згоду, що квартира придбана [PERSON] за її особисті кошти та не являється об`єктом права спільної сумісної власності, тому не підлягає поділу в порядку спільного майна подружжя. 09.12.2020 [PERSON] подав до суду відповідь на відзив, в якому вказав, що спірна квартира придбана за спільні кошти сторін. Заяву про те, що погоджується, що квартира буде об`єктом права особистої власності [PERSON] і придбана за її особисті кошти - не підписував. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позов з підстав викладених у ньому та просили суд задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві. Додатково подала розрахунок суми судових витрат про надання професійної правничої допомоги Допитаний в судовому засіданні 03.02.2021 свідок [PERSON] повідомив, що знайомий з [PERSON] 15 років. Пам`ятає період в 2013 з березня по липень [PERSON] проживав в районі Вишеньки в службовому приміщенні. В 2013 свідок допомагав позивачеві складати меблі в його квартирі, яка знаходилась в районі Варшави. Бував у нього вдома приблизно чотири рази. Знає, що ця квартира належить позивачеві з його слів. Дружини [PERSON] в квартирі не бачив. Подробиці оформлення квартир позивача йому нічого не відомо. Допитаний в судовому засіданні 03.02.2021 свідок [PERSON] повідомив, що знайомий з [PERSON] з 2000 року. Зі слів позивача, знає, що він придбав квартиру по [ADDRESS] , бував у нього вдома. В даній квартирі позивач робив ремонт, купував меблі, свідок допомагав перевозити до квартири речі. В 2015 році познайомився з дружиною [PERSON] - [PERSON] . Знає, що в них в сім`ї періодично відбувались сварки в період яких [PERSON] переїжджала від нього. В подальшому квартиру по [ADDRESS] , [PERSON] продав за 32000 доларів та разом із дружиною придбав нову квартиру по [ADDRESS] , в якій позивач на теперішній час постійно проживає. Стосовно купівлі нової квартири, вказав, що вона придбана за кошти позивача та, який в нотаріуса підписував всі документи які йому пропонували не читаючи їх. Судом встановлено, що 10.11.2006 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб (свідоцтво на 10 а.с.). 04.06.2013 [PERSON] передав у власність, а [PERSON] та [PERSON] прийняли у власність у рівних частках кожен (по 1/2 частці кожному): [PERSON] - 19/100 часток, [PERSON] - 19/100 часток - 19/50 часток квартири за номером [ADDRESS] (договір купівлі-продажу на 41-42 а.с.). Отже сторони створили спільну часткову власність по 19\\100 у кожного квартири [ADDRESS] . 10.04.2017 [PERSON] передав безоплатно у власність (подарував) - відчуджив свою частину спільної часткової власності, а [PERSON] прийняла в дарунок 19/100 часток в праві власності на квартиру під номером [ADDRESS] (договір дарування на 112-113 а.с.). 16.02.2018 [PERSON] передала у власність, а [PERSON] прийняв у власність 19/50 часток квартири номер [ADDRESS] та сплатив за них грошову суму передбачену договором. Ціна договору складала 50220 грн (на 45-46 а.с.). 16.02.2018 [PERSON] продала, а [PERSON] купила за 66939 грн квартиру [ADDRESS] (договір купівлі-продажу на 47-48 а.с.). Того ж дня за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухому майно зареєстровано право власності на придбане майно (витяг на 11 а.с.). При купівлі [PERSON] квартири [ADDRESS] , [PERSON] підтвердив, що набуте його дружиною майно є об`єктом права особистої приватної власності як таке, що набуте його дружиною за її особисті кошти (заява на 49 а.с.). Докази пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] ( покази зі слів позивача)., копія трудової книжки (на 50-55 а.с.), довідки про доходи сторін (на 90-93, 96-102 а.с.), копія постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення (на 95 а.с.) судом оцінюються критично оскільки не спростовують того, що [PERSON] підтвердив, що набуте його дружиною майно є об`єктом права особистої приватної власності як таке, що набуте його дружиною за її особисті кошти. Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно зі статтею 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з частинами першою, другою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). на Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. . Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. . Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. ?З гідно зі ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Отже, уклавши договір купівлі-продажу (на 41-42 а.с.) сторони створили спільну часткову власніст 19\\50 часток квартири [ADDRESS] , де кожному з подружжя належало по 19\\100 часток. В подальшому 10.04.2017 [PERSON] передав безоплатно у власність (подарував) - відчуджив - свою частину спільної часткової власності, а [PERSON] прийняла в дарунок 19/100 часток в праві власності на квартиру під номером [ADDRESS] (договір дарування на 112-113 а.с.) і стала одноосібною власницею [NUMBER] вказаної квартири. 16.02.2018 [PERSON] передала у власність, а [PERSON] прийняв у власність 19/50 часток квартири номер [ADDRESS] та сплатив за них грошову суму передбачену договором. Ціна договору складала 50220 грн (на 45-46 а.с.). Згідно п. 2, 3 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановивши, що грошові зобов`язання за договором за придбання квартири [ADDRESS] відповідачем виконані за рахунок особистих коштів, які були нею отримані в тому числі внаслідок продажу 19/50 часток квартири номер [ADDRESS] (половина якої є її особистою приватною власністю, а інша половина набута на підставі договору дарування), а тому спірна квартира є особистою приватною власністю відповідача. Договори купівлі- продажу частини квартири та договір дарування 1\\2 частини 19/50 часток квартири номер [ADDRESS] позивачем не оспорювались. Отже, згідно вказаних договорів відповідач була одноосібним власником 19\\50 часток квартири [ADDRESS] . Обставина набуття відповідачем спірної квартири за її власні кошти та що вона є її особистою приватною власністю в період перебування у шлюбі, підтверджується також нотаріально посвідченою заявою її чоловіка. При цьому суд приймає до уваги те, що позивач не довів, що підписуючи заяву він не знав її зміст, не цікавився правовими наслідками, які створює вказана заява. Тому суд вважає, що позивач не надав належних і достовірних доказів ( документів) про те,що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя. Тому в задоволенні позову про поділ майна подружжя належить відмовити. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн підлягають стягненню на її користь з позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved