Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

В лютому 2019 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з позовом, згідно з яким просить суд: стягнути з відповідача [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України в порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 22398,06 грн. та судовий збір у розмірі 1921,00 грн. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 06.02.2016 року з вини [PERSON] відбулася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю транспортних засобів марки «Hyundai Getz», державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , «Skoda Felicia» державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «Mercedes-Benz GL 420» під керуванням [PERSON] . При цьому, на час скоєння ДТП відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль марки «Skoda Felicia» державний реєстраційний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] та який мав поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в АТ «Просто-страхування», а його власник зазнав матеріальної шкоди в розмірі 22398,06 грн. Зазначена шкода відповідачем не була відшкодована потерпілій стороні. У зв`язку з настанням страхової події, позивачем було прийнято рішення про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих та виплачено [PERSON] грошові кошти в розмірі 22398,06 грн. Крім того, МТСБУ було сплачено 685,00 грн. за послуги аварійного комісара. За вказаних обставин, позивач вважав, що після проведення виплати потерпілій особи в нього виникло право зворотної вимоги до відповідача. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11.06.2019 рокупозов Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про стягнення грошових коштів в порядку регресу - задоволено; стягнуто з [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України в порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 22398,06 грн.; стягнуто з [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України судовий збір у розмірі 1921,00 грн. 03.10.2019 року за Вх.№ 97965 представник відповідача подав заяву про перегляд заочного рішення. Ухвалою Шевченківського районного суду від 09.10.2019 року було прийнято вказану заяву, а ухвалою суду від 22.11.2019 року скасовано заочне рішення, розгляд позовної заяви призначено в судове засідання з викликом сторін. 05.12.2019 року за Вх. №120367 представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимоги, з огляду на те, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант» та в матеріалах справи відсутні докази здійснення оплати відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих на рахунок [PERSON] 11.02.2020 року до суду за Вх.№13513 надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача просив відмовити у задоволенні позову. Представник позивача в судове засідання просив задовольнити позовні вимоги, з огляду на викладені обставини та наявних в матеріалах справи доказів. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Вислухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 16.06.2016 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів марки «Hyundai Getz», державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , «Skoda Felicia» державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «Mercedes-Benz GL 420» під керуванням [PERSON] . При цьому, відповідно до постанови Печерського районного суду м.Києва від 25.07.2014 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні вищезазначеної ДТП. Згідно положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, вина [PERSON] у вчиненні ДТП, а також обставини цієї ДТП не потребують доказування під час розгляду вказаної цивільної справи. Нормами ст. 11 ЦК України, передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який містить спеціальні норми щодо регулювання спірних правовідносин. Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу. Страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України «Про страхування». Особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору. Згідно ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час ДТП. Відповідно до п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Положеннями ч. 1 ст. 1191 ЦК України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Пунктом 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Наявні в матеріалах справи докази суперечать доводами позовної заяви й свідчать про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки, зокрема, в матеріалах справи наявний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладений між відповідачем та ПрАТ «СК «Альфа страхування» (Поліс №АІ/9063253), що свідчить про те, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована. Так, відповідно до вказаного Полісу №АІ/9063253, він діє з 00:00 год. 02.04.2016 по 01.04.2017 включно. Окрім того, матеріали справи свідчать і про те, що на момент ДТП транспортний засіб, яким керував відповідач, був забезпечений полісом АЕ/9545058 ТДВ СК «Альфа-гарант», терміном дії з 18:00 год. 15.06.2016 до 14.06.2017 включно, страхувальником за яким є [PERSON] . Разом із цим, слід зауважити, що в момент переходу права власності на автомобіль до [PERSON] перейшли права та обов`язки страхувальника за полісом АІ/9063253, зокрема право на дострокове припинення дії договору. Одночасно з цим [PERSON] дане право втратила, а отже її заява, подана ПрАТ СК «Альфа стархування» після переходу права власності на транспортний засіб, не мала жодних юридичних наслідків, а отже не призвела до припинення дії полісу АІ/9063253. Відповідно до ст. 983 ЦК України передбачено, що договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором. Крім того, як встановлено судом, що згідно полісу №АЕ/9545058 строк його дії вказано з 18.00 год. 15.06.2016 року до 14.06.2017 року, внесено страховий платіж 14.06.2016 року у розмрі 1 036, 80 грн.(а.с.85). Отже, відповідачем вимоги ст. 983 ЦК України виконані. Відповідно до п. 20-1.1, 20-1.2 ст. 20-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі зміни власника забезпеченого транспортного засобу договір страхування зберігає чинність до закінчення строку його дії. У разі відчуження забезпеченого транспортного засобу права та обов`язки страхувальника переходять до особи, яка прийняла такий транспортний засіб у свою власність. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Стосовно транспортних засобів, які не беруть участі в дорожньому русі, укладення договору страхування є необов`язковим. Транспортний засіб має відповідати вимогам, передбаченим пунктом 1.7 статті 1 цього Закону, з моменту взяття ним участі в дорожньому русі на території України. Положення цього пункту не поширюється на осіб, які звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону. Велика Палата верховного Суду у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) від 14. 07.2018 року дійшла висновку, що уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Оскільки сума заподіяної потерпілому шкоди не перевищує суми страхового відшкодування, передбаченого полісами АІ/9063253 та АЕ/9545058, потерпілі від ДТП мають право звернутись за отриманням страхового відшкодування до ПрАТ СК «Альфа страхування» або до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» за власним вибором. Таким чином, зважаючи на те, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована, суд приходить до висновку, що відповідач не є належним відповідачем у даній справи, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність і достатність кожного доказу окремо, а також взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні не знайшов та не підтверджено матеріалами справи факт порушення відповідачем прав позивача, тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, відсутні підстави для стягнення з відповідача судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed