Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

В лютому 2014 року [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], яким з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить стягнути відповідачки кошти з урахування індексу інфляції та 3 % річних в сумі 28 514, 61 коп.; стягнути моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.; стягнути з [PERSON] витрати на правову допомогу в сумі 900 грн.; визнати недійсною довіреність № 73376/2009 до вкладного рахунку № [NUMBER] від 31.03.2009 року, підписану [PERSON] в приміщенні ВАТ «Віейбібанк» відділення № 28 ПКФ ВАТ «Віейбібанк» за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 36, на ім'я [PERSON] та стягнути судові витрати. Позовна заява обґрунтована тим, що 13.03.2009 року батько позивача - [PERSON] та відповідачка - [PERSON] уклали шлюб, [INFO] батько позивача помер, за життя останній не склав заповіт, у зв'язку з чим позивач, його брат - [PERSON] та сестра - [PERSON] та відповідачка звернулись до Київської міської нотаріальної контори з заявами про право на спадщину за законом, державним нотаріусом 22-ї Київської державної нотаріальної контори 03.03.2010 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого батька на ? частину грошових вкладів, однак на день подачі позову [PERSON] не отримав ? частину вказаних коштів, так як їх не має на рахунку, оскільки позивач вважає, що відповідачка після смерті батька зняла їх з рахунків. У зв'язку з наведеними обставинами, позивач звертався з заявами про злочин до Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві та Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві. Загальна сума коштів, які позивач просить суд стягнути з відповідачки становить 17 768, 41 грн., які включають: ? частину карткового рахунку № [NUMBER] в ПАТ «Брокбізнесбанк» - 935,30 грн. (3 471, 21 грн. /4; - ? частину відсотків по рахунку № [NUMBER] в АКІБ «Укрсиббанк» - 1 393,93 грн. (5 575,73 грн. /4; - ? частину рахунків в ПАТ «ВіЕйБі Банк»: рахунок № [NUMBER] - 1 167,40 дол. США - 0,43 дол. США = 1 166, 97 дол. США * 8,63 грн. = 10 070,95 грн. / 4 = 2 517,74 грн. (станом на 14.02.2014 року за офіційним курсом НБУ 1 дол. США = 8,63 грн.); рахунок № [NUMBER] - 7 750 грн. (31 000,00 грн. /4); рахунок № [NUMBER] - 41,09 грн. (164,34 грн. / 4) рахунок № [NUMBER] - 2 130,45 грн. (8 521,78 грн. / 4). Враховуючи викладене, позивач просить відшкодувати йому ? частину коштів, які знаходились на рахунок, відкритих на ім'я [PERSON] у вищевказаних банківських установах. До початку розгляду справи по суті, 18 червня 2014 року, відповідач за первісним позовом, через свого представника, подала зустрічну позовну заяву до [PERSON] про стягнення витрат пов'язаних з похованням. Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що 07.08.1987 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], 05.12.2006 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, але вони продовжували підтримувати одне одного, 13.03.2009 року позивач за зустрічним позовом та [PERSON] повторно зареєстрували шлюб. Коли померлий [PERSON] захворів, [PERSON] займалась його лікуванням, опікувалась ним, доглядала його, оскільки вона була довіреною особою померлого, мала право отримувати інформацію про стан його здоров'я та здійснювати фінансові розрахунки від його імені. Після смерті [PERSON], відкрилась спадщина, яку прийняли діти спадкодавця - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Позивач за зустрічним позовом особисто понесла витрати, пов'язані з похованням чоловіка, а саме сплатила за кремацію чоловіка - 220 грн., за гранітну урну - 900 грн., та послуги пов'язані з цим - 125 грн. (надання залу для кремації - 85 грн., оформлення договору замовлення - 7 грн., спец папка - 15 грн. та текст на урні - 18 грн.), що всього становить 1 245 грн. 07.05.2009 року [PERSON] уклала договір № 321 з ПП «АНА-203» для виготовлення та установки металевої огорожі на могилі померлого чоловіка, позивачем за зустрічним позовом сплачено за цю роботу 3 700 грн., 14.04.2009 року [PERSON] провела оплату ФОП «[PERSON]» за виготовлення мраморної таблички на могилу чоловіка вартістю 1 740 грн., для цієї мети [PERSON] уклала договір № 13 з СПД «[PERSON]», за зазначену роботу [PERSON] сплатила аванс в сумі 2 000 грн., по виконанню робіт 29.03.2011 року [PERSON] сплатила 3 259 грн., а всього по вказаному договору остання сплатила 5 259 грн. Таким чином, відповідач по первісному позову понесла витрати на поховання на суму 11 944 грн., тому просила стягнути з [PERSON] ? частину зазначених витрат, а саме 2 986 грн. (11 944:4). В судовому засіданні позивач підтримав первісний позов та обставини, викладені у заяві, проти задоволення зустрічного позову заперечував, посилаючись на безпідставність та недоведеність вимог. Представник відповідачки зустрічний позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені в зустрічному позові, проти основного позову заперечувала, вважаючи його необґрунтованим та безпідставним. Треті особи за первісним позовом в судове засідання не з'явились, повідомлялись належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомили. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне основні позовні вимоги та зустрічний позов задовольнити частково, виходячи з наступного. Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, 13 березня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб про що зроблено відповідний актовий запис - № 274, відповідно до свідоцтва про шлюб виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 7). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого відділом реєстрації смерті в м. Києві (а.с. 8). Державним нотаріусом 22-ї київської державної нотаріальної контори [PERSON] видано [PERSON], як спадкоємцю ? частки майна, свідоцтво про право на спадщину за законом. Спадкове майно, на яке видане свідоцтво, складається з: - грошового вкладу з відповідними відсотками та компенсаціями, що знаходяться у АТ «Брокбізнесбанк» м. Києва, на картковому рахунку № [NUMBER], що належить померлому на підставі повідомлення, виданого ПАТ «Брокбізнесбанк» м. Києва від 01.10.2009 року, за № 2224-1/015-03, - грошових вкладів з відповідними відсотками та компенсаціями, що знаходяться в АКІБ «Укрсиббанк» м. Києва на депозитному рахунку № [NUMBER], нараховані відсотки за вкладом перераховуються на картковий рахунок: № [NUMBER], а також знаходяться на карткових рахунках: № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER], що належать померлому на підставі повідомлення, виданого АКІБ «Укрсиббанк» м. Києва від 06.10.2009 року за № 135-21-62/1184, - грошових вкладів з відповідними відсотками та компенсаціями, що знаходяться в ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на рахунках: № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER], які належать померлому на підставі повідомлення, виданого ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» м. Києва від 12.10.2009 року за № 7-077200/9331 (а.с. 10). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини)від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст. 1268 ЦК України). Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як встановлено у судовому засіданні, позивач не отримав ? частину грошових вкладів в банківських установах (АТ «Брокбізнесбанк», АКІБ «Укрсиббанк» та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит»), тому вимоги позивача щодо стягнення ? частини грошових вкладів з відповідача в розмірі 14 768,41 грн. підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] є спадкоємцем першої черги, відповідно до ст. 1261 ЦК України. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідачки кошти, з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в сумі 28 514, 51 грн., суд відмовляє в цій частині позовних вимог, з огляду на наступне. Стаття 625 Цивільного кодексу України передбачає можливість стягувати за прострочення виконання грошового зобов'язання проценти річних. Розмір процентів річних визначається сторонами в договорі. Якщо сторони в договорі не передбачили сплату процентів річних та їх розмір, підлягають сплаті три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення. Проценти річних, передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України, є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов'язань та можуть стягуватися поряд із пенею. Згідно п.18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежного виконання зобов'язання. У судовому засіданні встановлено, що вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат заявлено позивачем за весь час прострочення, тобто з 01.04.2009 р. по 01.12.2014 р., однак грошові зобов'язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК, передбачають насамперед договірні правовідносини, тому суд не знаходить законних та обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача індексу інфляції та 3 % річних, оскільки правовідносини які склались між [PERSON] та [PERSON] є не договірними, а тому ст. 625 ЦК не може застосовуватись. В частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 20 000 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої або членів її сім'ї; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням її майна; у приниженні честі, гідності та ділової репутації особи. Проте, доказів, в порушення ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, які б підтвердили будь-яке з цих негативних явищ, суду позивачем надано не було. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні первісного позову в частині стягнення моральної шкоди. Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу (п. 2 ч. 2 ст. 79 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Згідно зазначеної норми склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною витрати. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу [PERSON] надано до суду договора про надання юридичної допомоги від 11.11.2014 року та від 12.01.2015 року, укладеного між ним та ПП «Сучасна Феміда» (а.с. 161, 166), Акт приймання-передачі виконаних послуг від 15.01.2015 (а.с. 165), квитанції до прибуткового касового ордера № б/н від 11.11.2014 року та від 12.01.2015 року про сплату [PERSON] грошової суми за здійснення правової допомоги у розмірі 600 грн. та 300 грн. (а.с. 164). Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що понесені позивачем витрати на правову допомогу в розмірі 900 грн. підлягають стягненню з відповідача на його користь. Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК Украни правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України: підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; ст. 203 ЦК України встановлює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Судом встановлено, що довіреність № 73376/2009 до вкладного рахунка № [NUMBER], яку позивач просить визнати недійсною (а.с. 160), є процесуальним документом від [PERSON] на розпорядження вкладом [PERSON], яка не уповноважує представника на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод або інтересів. У судовому засіданні не встановлено, що видачею спірної довіреності були порушені права, свободи чи інтереси позивача. Оцінивши наявні у справі докази, дослідивши матеріали судової справи, суд приходить до висновку, що підстав для визнання недійсною довіреності немає. Щодо вимог зустрічного позову він підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до положень ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобовязані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. За змістом ч. 1, 3 ст. 172 СК України дитина, повнолітні дочка, син зобов'язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Після смерті [PERSON], позивачкою за зустрічним позовом були понесенні витрати на ритуальні послуги (кремація - 220 грн., гранітна урна - 900 грн., надання залу - 85 грн., оформлення договору замовлення - 7 грн., спец папка - 15 грн., текст на урні - 18 грн.) на загальну суму 1245 грн., що підтверджується додатком № 1 до договору-замовлення № 2.29940.К від 07.04.2009 року та копією фіскального чека (а.с. 63). Стосовно вимог позивачки за зустрічним позовом про стягнення на свою користь з [PERSON] витрат на установку металевої огорожі в розмірі 3700 грн., виготовлення мраморної таблички на могилу вартістю 1740 грн. та витрат понесених по договору № 13 від 01.03.2011 року укладеного з СПД «[PERSON]» в розмірі 5 259 грн., то в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки вказані витрати не передбачені положеннями ст. 1232 ЦК України та не підтвердженні належними доказами. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного,

Outcome: partial