Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

В обґрунтування заявленого позову [PERSON] , з урахуванням уточнень, вказувала, що житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , належав на праві власності в 1/2 частині її бабусі [PERSON] та в 1/2 частині її дідусеві [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності. У подружжя [PERSON] за час шлюбу народилося двоє синів [PERSON] та [PERSON] .. В 1956 році [PERSON] помер, внаслідок чого відкрилася спадщина, що складалася із 1/2 частини зазначеного житлового будинку. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] .. А таким чином житловий будинок став належати в 4/6 частинах [PERSON] та по 1/6 частині кожному [PERSON] та [PERSON] .. В 1988 році померла бабуся позивача [PERSON] , внаслідок чого відкрился спадщина, що складається із 4/6 частин вказаного житлового будинку. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв її син [PERSON] , однак, підтвердити факт родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцем немає можливості, оскільки не збереглося свідоцтво про народження останнього. Так, зазначений житловий будинок став належати [PERSON] в 5/6 частинах та батькові позивача - [PERSON] .. В свою чергу [PERSON] не мав своєї родини, а тому за життя склав заповіт, яким все належне йому майно заповідав своєму братові [PERSON] .. В 1995 році помер [PERSON] , а тому після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася із 5/6 частин, яку фактично прийняв батько позивача [PERSON] за заповітом, але заяву до нотаріальної контори так і не подавав. Тобто житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , повністю став належати [PERSON] .. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , внаслідок чого відкрилася спадщина, що складається із вказаного житлового будинку. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його донька позивач по справі [PERSON] , так як подала заяву по прийняття спадщини, але оформити свідоцтво про право на спадщину за законом вона не має можливості, так як відсутні документи, що підтверджують факт родинних відносин між спадкодавцем [PERSON] та його братом [PERSON] , та крім того, [PERSON] спадщину після смерті брата приймав фактично, а до нотаріальної контори так і не звертався. Саме тому позивач була змушена звернутися з позовом до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, вказувала, що позов підтримує в повному обсязі та просить суд його задовольнити. Люботинська міська рада Харківської області до суду подала заяву, в якій просила проводити розгляд справи без участі її представника за наявними доказами згідно чинного законодавства. В судовому засіданні, дослідивши наявні в справі докази, суд встановив наступне. Спірним є житловий будинок, житловою площею 21,70 кв.м., загальною площею 43,00 кв.м. із господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який належить в 1/2 частині [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 12 червня 1967 року, та зареєстрованого Люботинському «БТІ» 14 червня 1967 року в реєстровій книзі №48 за реєстровим №6367, а також в 1/2 частині [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 12 червня 1967 року, та зареєстрованого Люботинському «БТІ» 14 червня 1967 року в реєстровій книзі №48 за реєстровим №6367. Як вбачається з копії технічного паспорту, виготовленого ФОП [PERSON] станом на 08 червня 2020 року, на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , були побудовані: житловий будинок літ. «А-1», з сіньми літ. «а», ґанком літ. «а1», погребом літ. «ап», загальною площею 43,00 кв.м, житловою площею 21,70 кв.м, допоміжною площею 14,50 кв.м., а також сарай літ. «Б», гараж літ. «В», гараж літ. «Д», убиральня літ. «Е», огорожа №1. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого Люботинським міським бюро ЗАГС 27 січня 1956 року. Враховуючи, що [PERSON] помер [INFO] , тобто в період дії Цивільного кодексу України 1922 року, суд вважає за доцільне керуватися нормами ЦК України в редакції 1922 року. Так відповідно до ст. 418 ЦК УРСР 1922 року спадкоємцями за законом є діти (в тому числі усиновлені), дружина та непрацездатні батьки померлого, а також інші непрацездатні, які перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. Згідно із положеннями примітки 2 до ст. 431 ЦК УРСР 1922 року місцем відкриття спадщини вважається останнє місце проживання спадкодавця. А відповідно до ст. 429 ЦК УРСР 1922 року якщо спадкоємець, присутній в місці відкриття спадщини, на протязі трьох місяців з дня її відкриття не заявить належному нотаріальному органу про відмовлення від спадщини, він вважається таким, що прийняв її. Крім того відповідно до ст. 421 вказаного ЦК з осіб, закликаних до одержання спадщини в порядку, зазначеному в ст. 418, ті, хто мешкає вкупі з спадкодавцем, одержують майно, яке відноситься до звичайної хатньої обстановки та вжитку (за винятком речей розкоші), понад частку майна померлого, яка належить їм згідно з ст. 420. Згідно із повідомленням Харківського обласного державного нотаріального архіву №1667/01-21 від 17 травня 2021 року, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, відмову від спадщини та про видачу свідоцтв про право на спадщину від спадкоємців померлого не надходили, спадкові справи не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Спадщину у виді 1/2 частини житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] прийняли його дружина [PERSON] та його діти [PERSON] , [PERSON] , оскільки залишилися проживати в належній [PERSON] частині житлового будинку, та не подали до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини. А відповідно до ст. 420 ЦК УРСР 1922 року при одержуванні спадщини за законом спадкове майно ділиться на рівні частки між особами, закликаними до одержання спадщини в порядку черговості, зазначеної в першій та третій частині ст. 418. Таким чином спадщина після смерті [PERSON] , що складалася із 1/2 частини житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , була успадкована [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] в рівних частинах, а тому вказаний житловий будинок почав належати в 4/6 частинах [PERSON] та по 1/6 частині [PERSON] та [PERSON] кожному відповідно. Факт родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцями підтверджується копією виписки про шлюб №26, виданої виконавчим комітетом Люботинської сільської ради 18 листопада 1924 року, з якої вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого повторно Харківським районним бюро ЗАГС 17 лютого 1956 року, з якого вбачається, що батьками [PERSON] були [PERSON] та [PERSON] .. Крім того, до ст.ст. 13, 26, 130 Кодексу законів про сім`ю, опіку, шлюб та акти громадянського стану Української РСР 1926 року, в редакції чинній за період 1950-1968 роки, діти іменуються прізвищем своїх батьків, місцем проживання неповнолітніх дітей є місце проживання їх батьків, а тому у суду не виникає сумнівів з приводу того, що [PERSON] є сином по відношенню [PERSON] та [PERSON] .. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого Люботинським міським бюро ЗАГС 06 квітня 1990 року. Враховуючи, що [PERSON] померла [INFO] , тобто в період дії Цивільного кодексу України 1963 року, суд вважає за доцільне керуватися нормами ЦК України в редакції 1963 року, так як відповідно до п.4 Перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, Цивільний кодекс України 2003 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відносно цивільних правовідносин, які виникли до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, його положення застосовуються до тих прав і обов`язків, які виникли та продовжують існувати після вступу його в силу. В зв`язку з тим, що вказані правовідносини виникли та продовжували існувати до 01 січня 2004 року, тобто до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, суд вважає за необхідне застосувати до правовідносин між сторонами по справі правові норми, передбачені Цивільним кодексом України в редакції 1963 року. Згідно зі ст. 525 ЦК України (в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Тобто спадщина, яка складається з 4/6 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] . А згідно із ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) визначається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини та вчинив зазначені дії протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до копії довідки №1064, виданої виконавчим комітетом Люботинської міської ради Харківської області 08 червня 1990 року в управління спадковим майном після смерті [PERSON] , померлої [INFO] фактично вступив [PERSON] .. А згідно із повідомленням Харківського обласного державного нотаріального архіву №1667/01-21 від 17 травня 2021 року, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, відмову від спадщини та про видачу свідоцтв про право на спадщину від спадкоємців померлого не надходили, спадкові справи не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Спадкоємцем на відкриту після смерті [PERSON] спадщину є її син - [PERSON] , що відповідає ст. 529 ЦК України, відповідно до вимог якої при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є діти, той з подружжя котрий залишився, батьки померлого. Спадщину у виді 4/6 частин житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] прийняв її син [PERSON] , оскільки вступив в управління спадковим майном, а тому [PERSON] стало належати 5/6 частин вказаного житлового будинку. 22 серпня 1995 року [PERSON] склав заповіт за реєстровим №1-1520, який було посвідчено державним нотаріусом другої Харківського району державної нотаріальної контори, та відповідно до якого він заповідав все своє майно [PERSON] .. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого Люботинським міським відділом РАГС 15 вересня 1995 року, внаслідок чого відкрилася спадщина, що складалася із 5/6 частин житлового будинку, що розташований за адресою : [ADDRESS] . Відповідно до ст. 524 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Так, з положень ст. 534 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року) вбачається, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим господарським організаціям. Як вбачається з повідомлення Другої Харківської міської державної нотаріальної контори №1081/01-16/П від 24 червня 2021 після смерті [PERSON] , померлого [INFO] до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся брат спадкодавця [PERSON] , в результаті чого була заведена спадкова справа №126/1996, інших заяв до нотаріальної контори не надходило, свідоцтва про право на спадщину нікому не видавалися. Тому у суду не виникає сумнівів з приводу того, що [PERSON] та [PERSON] є рідними братами по відношенню один до одного, оскільки їхні родинні зв`язки були установлені державним нотаріусом при подачі заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Таким чином суд приходить до висновку, що єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є його рідний брат [PERSON] , а тому житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] став належати [PERSON] в цілому. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого відділом ДРАЦС по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області 06 серпня 2019 року. Відповідно до положень ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємцем на відкриту спадщину, що складається із житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] є його донька [PERSON] , що відповідає ст. 1261 ЦК України, відповідно до вимог якої при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є діти, той з подружжя, який пережив спадкодавця, батьки померлого. Згідно із повідомленням приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Гонтаренко С.Л. №72/01-16 від 17 квітня 2021 року із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , звернулася його донька - [PERSON] .. Також із заявою про відмову від спадщини на користь дочки спадкодавця - [PERSON] подала дружина спадкодавця - [PERSON] .. Свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Факт родинних відносин між спадкодавцем [PERSON] та спадкоємцем [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Люботинським міським бюро ЗАГС 11 липня 1967 року, копією довідки відділу РАЦС Люботинського міського управління юстиції від 23 липня 2004 року, та копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] , виданого Люботинським міським відділом РАГС Харківської області 24 вересня 1999 року. Отже суд приходить до висновку, що [PERSON] є єдиною спадкоємицею, яка прийняли після смерті свого батька [PERSON] спадщину у виді житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , а тому задовольняє позовну заяву повністю та визнає за [PERSON] право власності на житловий будинок в цілому в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] .. На підставі викладеного,

Outcome: approved