Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

В листопаді 2020 року лікар-психіатр КП «Деражнянська ЦРЛ ХО» Грицькова Т.А. звернулася до суду із заявою про продовження надання [PERSON] амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, посилаючись на те, що 14.06.2017 року Ярмолинецьким районним судом винесено ухвалу про зміну застосування до нього примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги за місцем проживання, а рішенням Деражнянського районного суду від 16.02.2018 року такі примусові заходи відносно [PERSON] було продовжено. На обґрунтування заяви [PERSON] вказала також, що згідно висновку комісії лікарів від 28.10.2020 року [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, який обумовлює суттєву шкоду його здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану, в разі якщо йому не буде надана психіатрична допомога, зазначивши, що подальше обстеження та лікування [PERSON] можливе тільки в умовах амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку. В судовому засіданні лікар-психіатр Грицькова Т.А. подану заяву підтримала, пояснивши, що у [PERSON] встановлений тяжкий психічний розлад, однак, останній добровільно з`являється на прийоми до лікаря-психіатра за місцем проживання та приймає призначене йому лікування. Прокурор заперечив проти задоволення означеної заяви, вказавши, що така є необґрунтованою, оскільки строк надання [PERSON] амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, визначений рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 16.02.2018 року закінчився, а доказів продовження такого стороною заявника не надано. Заслухавши пояснення представника закладу з надання психіатричної допомоги, вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає означену заяву такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Статтею 12 Закону України «Про психіатричну допомогу» № 1489 від 22.02.2000 року\~амбулаторна психіатрична допомога надається лікарем-психіатром: особі, яка досягла 14 років, на її прохання або за її усвідомленою письмовою згодою; особі віком до 14 років (малолітній особі) - на прохання або за письмовою згодою її батьків чи іншого законного представника; особі, визнаній у встановленому законом порядку недієздатною, якщо така особа за своїм станом здоровя не здатна висловити прохання або надати усвідомлену письмову згоду, - на прохання або за письмовою згодою законного представника такої особи. Амбулаторна психіатрична допомога може надаватися без усвідомленої письмової згоди особи або без письмової згоди її законного представника у разі встановлення у неї тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона завдасть значної шкоди своєму здоров`ю у зв`язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги. Амбулаторна психіатрична допомога особі без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника надається лікарем-психіатром в примусовому порядку за рішенням суду. Питання про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку вирішується судом за місцем проживання особи. Письмова заява про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку направляється до суду лікарем-психіатром. До письмової заяви, в якій повинні бути викладені підстави для надання особі амбулаторної психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди та без письмової згоди її законного представника, передбачені частиною другою цієї статті, додається висновок лікаря-психіатра, який містить обґрунтування про необхідність надання особі такої допомоги. У разі необхідності продовження надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку понад 6 місяців лікар-психіатр повинен надіслати до суду за місцем проживання особи письмову заяву про продовження надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. До письмової заяви, в якій повинні бути викладені підстави надання особі амбулаторної психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, передбачені частиною другою цієї статті, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження надання особі такої допомоги. В подальшому продовження надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців. Статтею 22 Закону № 1489\~визначено, що заяви лікаря-психіатра про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, про продовження надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку розглядаються судом за місцем проживання особи у десятиденний строк з дня їх надходження. Заяви представників закладів з надання психіатричної допомоги про продовження госпіталізації в примусовому порядку розглядаються судом за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги у десятиденний строк з дня їх надходження. Судом встановлено, що згідно рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 16.02.2018 року продовжено надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку по місцю проживання [PERSON] , [INFO] , жителю с. Маниківці Деражнянського району Хмельницької області до шести місяців без усвідомленої його згоди. Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів щодо особи, до якої застосовують примусові заходи медичного характеру №3236 від 28.10.2020 року, [PERSON] встановлено діагноз «Параноїдна шизофренія, безперервний тип перебігу із сталим типом дефекту». Згідно з цим же висновком, рекомендовано продовжити лікування [PERSON] в умовах амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку. Приймаючи рішення суд виходить з того, що на час розгляду справи строк надання примусової амбулаторної психіатричної допомоги [PERSON] закінчився, що очевидно унеможливлює його продовження. Разом з тим, як вбачається судом з пояснень лікаря-психіатра [PERSON] , наданих в судовому засіданні, [PERSON] добровільно з`являється до лікуючого лікаря за викликом, приймає призначене йому лікування, поводить себе неагресивно. Приймаючи таке рішення, суд також враховує і те, що доказів того, щоб [PERSON] ухилявся від амбулаторного лікування також не надано, як не надано і доказів того, щоб він виявляв агресію стосовно себе чи інших осіб. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для продовження надання [PERSON] амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed