Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що з [PERSON] було укладено договір позики (розписка) грошей в сумі 3000 доларів США під 3% місячних за користування коштами, згідно з яким вона передала відповідачу 15 лютого 2014 року 1000 доларів США та 01 липня 2014 року 2000 доларів США визначену договором суму грошей, а відповідач зобов`язалася повернути до 31 грудня 2017 року під 3% місячних за користування коштами, про що видала їй письмову розписку від 30 червня 2017 року. В порушення взятих на себе зобов`язань по договору позики, не зважаючи на її неодноразові нагадування, повернула їй 1500 доларів США, без 3 % місячних за користування коштами. 10 липня 2018 року вона пред`явила відповідачці претензію про повернення суми 1500 доларів США основного боргу та 3 % місячних, яку відповідачка особисто отримала 13.07.2018, поте залишила без відповіді та без виконання. Тому, змушена звернутись до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь 1500 доларів США - суму основного боргу, 7014, 15 доларів США - 3 % місячних за користування позиченими грошима з 15.02.2014 року до 29.09.2021 року, а всього 8514, 15 доларів США. Ухвалою суду від 8 серпня 2019 року, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 26 лютого 2020 року [PERSON] подано відзив на позовну заяву, а також зустрічний позов до [PERSON] про визнання недійсним договору позики. У відзиві на позовну заяву та зустрічному позові [PERSON] зазначила, що вона дійсно позичала декілька разів у [PERSON] грошові кошти, без нарахування відсотків за користування, адже в них були подружні відносини, відповідачка завжди усе віддавала, між ними були досить довірливі відносини. Проте згодом, коли відповідачка знову звернулась до позивачки з проханням позичити грошові кошти на весілля доньки [PERSON] , яке мало відбутись 16 липня 2018 року, остання погодилась лише з умовою написання боргової розписки. Відповідачка погодилась, як наслідок 30 червня 2017 року була написана відповідна розписка. Згідно умов розписки відповідачка ніби-то позичила у позивачки 3 000 доларів, які зобов`язувалась повернути до 31 грудня цього ж року, проте це не відповідає дійсності. Адже ці грошові кошти (3 000 доларів США) відповідачкою позичались і були повернуті ще в 2014 році під усну домовленість, а дана розписка писалась лише для нарахування відсотків, які раптом знадобились позивачці, як вона пояснювала, як гарантію повернення коштів, в розмірі 1500 доларів США, які відповідачка хотіла позичити у позивачки. Саме тому, розписка була написана 30 червня 2017 року під диктовку позивачки по справі та з наданням по факту в дійсності лише 1500 доларів США, які відповідачка повернула 05 липня 2018 року. Що стосується напису «решту віддам після весілля 17- 18.07.2017» - це і є так звані зобов`язання по поверненню відсотків за користування коштами в розмірі 1500 доларів США з 30.06.2017 по 05.07.2018, які остання зобов`язалась повернути під тиском позивачки. Це повернення боргу в сумі 1500 доларів США, а також написання зобовя`зання по поверненню відсотків відбулось 05 липня 2017 року в житловому будинку відповідачки по адресі: [ADDRESS] , в присутності двох її доньок - [PERSON] та [PERSON] ( дошлюбні прізвища- [PERSON] ). Причиною такого дострокового повернення боргу стало те, що позивачка розпочала гучний скандал - з криками та нецензурною лайкою прийшла зі своїм чоловіком до вищеназваного житлового будинку відповідачки по справі з вимогою негайної його сплати, а згодом ще й до будинку майбутніх свахи та свата відповідачки увірвалась з образами на сім`ю Лихочворів та погрозами, що зірве майбутнє весілля, якщо їй зараз же не віддадуть грошові кошти. Як наслідок самі сват та сваха просили відповідачку повернути позичені в позивачки кошти. Саме одразу після передачі цих коштів в сумі 1500 доларів США, відповідачка під тиском, погрозами та диктовку позивачки написала на розписці, що «решту (мається на увазі відсотки за користування коштами в сумі 1500 доларів США в період з 30.06.2017 по 05.07.2018) віддам після весілля 17-18.07.2017». Відповідачка була впевнена, що ніяких відсотків за користувння позиченими у позивачки грошовими коштами сплачувати не буде, що це лише гарантія повернення нею даних коштів, розписку відповідачка писала 30 червня 2017 року з ціллю повернути кошти в сумі 1500 доларів США до кінця року, проте попросила у позивачки розстрочку, ніякі 3000 доларів США при написанні розписки 30 червня 2017 року не передавались, а умови договору щодо відсотків за користування ними були сприйняті нею помилково. Окрім того, всупереч вимог закону, у розписці чітко не визначений предмет договору позики, а саме чи-то долари США, чи-то долари Канади або Австрії остання позичала відповідачці; не прописано хоча б якийсь реквізит кожної із сторін договору, що дали б змогу ідентифікувати останніх; укладення усного договору позики в 2014 році на суму, яка більш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян в порушення ч.І ст. 1047 ЦК України; укладення договору позики лише 30 червня 2017 року, як наслідок необгрунтованості щодо нарахування відсотків за користування грошовими коштами з 15.02.2014. Вважає, що існують усі правові підстави для визнання договору позики (розписки) від 30 червня 2017 року недійсним, свій позов повністю обгрунтованим, таким, що підлягає до задоволенню. У задоволені позовних вимог [PERSON] просить відмовити повністю за їх необґрунтованістю та безпідставністю. У відзиві на зустрічний позов [PERSON] зазначила, що вважає вимоги [PERSON] надуманими, такими, що не підтверджені жодними доказами, а тому просила відмовити у їх задоволенні. Ухвалою суду від 01 лютого 2021 року об`єднано в одне провадження позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу по договору позики та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору позики. З метою виконання вимог ч.1ст.189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі. Згідно ухвали суду від 17 травня 2021 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивачка за первісним позовом [PERSON] та її представник - адвокат Пелеш М.В. підтримали позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві, яку просили задовольнити у повному обсязі. Позивні вимоги за зустрічним позовом не визнали. Відповідачка за первісним позовом [PERSON] та її представник - адвокат Альонова М.Б. позовні вимоги за первісним позовом не визнали. Підтримали позовні свої позовні вимоги за зустрічним позовом, який просили задовольнити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що у липні 2014 року вона позичала у [PERSON] 400 доларів США. Була у неї вдома, коли до останньої зателефонувала [PERSON] і плачучи просила позичити 2000 доларів США на місяць під любі відсотки, оскільки їй хочуть описувати майно. При ній [PERSON] відрахувала 2000 доларів США 100 доларовими купюрами і винесла для [PERSON] , з якою вона зустрілась коли виходила з будинку [PERSON] 10.08.2015 вона зустріла [PERSON] , яка на її запитання відповіла, що борг не віддала. Свідок [PERSON] в суді показала, що 15.02.2014 була в гостях у [PERSON] та була свідком як [PERSON] позичала в останньої 1000 доларів США під 3 % місячних. Свідок [PERSON] в суді показав, що [PERSON] позичила у його дружини 3000 доларів США, з яких віддала лише 1500 доларів США. Свідки [PERSON] та [PERSON] в суді показали, що їх мама [PERSON] дійсно позичала у [PERSON] кошти, але все повернула. Кошти позичались, в тому числі і на весілля [PERSON] , яке відбулось 16.07.2018. Розписку мама написала, як подяку за те що [PERSON] її виручила. Вони не були присутні під час того, коли мама брала та віддавала кошти. Росписку мама написала, бо [PERSON] та її чоловік прийшли до них з погрозами та криками. Заслухавши учасників, свідків, дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Такий правовий висновок міститься в ухвалах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс 13 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16. Статтею 204 ЦК України визначено принцип презумпції правомірності правочину - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно розписки від 30 червня 2017 року складеною [PERSON] , остання позичила у [PERSON] 1000 доларів США 15.02.2014 року і 2000 доларів США 01.07.2014 року під 3 % місячних. Зобов`язалась повернути позичені кошти до 31 грудня 2017 року. Як зазначено у розписці, 05.07.2018 року повернула 1500 доларів США, решту зобов`язалась віддати після весілля 17-18.07.2018 р. (а.с. 8). 10 липня 2018 року [PERSON] пред`явила [PERSON] претензію про повернення суми 1500 доларів США основного боргу та 3 % місячних, яку відповідачка особисто отримала 13.07.2018 (а.с. 13-17). Відповідно до ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Твердження [PERSON] про те, що розписку вона написала під тиском та погрозами не знайли свого підтвердження у судовому засіданні. Таким чином боргова розписка, написана [PERSON] відповідає вимогам закону і породжує правові наслідки, які наступають внаслідок невиконання договору позики та умов, визначених у змісті розписки. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Вказане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений. Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в частині другій статті 1048 ЦК України (якщо він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками). Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін. Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом. Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Проценти за користування позикою підлягають стягненню за весь період користування грошовими коштами. Такий правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 грудня 2018 року (справа № 686/21857/16-ц, провадження № 61-27509св18). [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на її користь 1500 доларів США - суму основного боргу, 7014, 15 доларів США - 3 % місячних за користування позиченими грошима з 15.02.2014 року до 29.09.2021 року, а всього 8514, 15 доларів США. Суд приймає розрахунок позивачки щодо 3 % місячних за користування позиченими грошима з 15.02.2014 року до 29.09.2021 року (а.с. 164-166). Таким чином, судом встановлено, що між сторонами укладено договір позики, за яким [PERSON] взяла в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 3000 доларів США під 3% місячних, які зобов`язалась віддати до 31.12.2017. Проте, 1500 доларів США не повернула та взяті на себе зобов`язання не виконала, протиправно користується чужими коштами, тим самим порушує права позивача, а тому борг має бути стягнутий у судовому порядку. Зустрічний позов задоволенню не підлягає, оскільки жодними доказами не доведений. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13 , 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Позивачем долучено договір про надання правової допомоги №6/2020, ордер на надання правничої допомоги, розрахунок витрат на правничу допомогу, акт надання професійної правничої допомоги, та квитанцію до прибуткового касового ордера, відповідно до якого [PERSON] сплачено 8922, 10 грн. за правову допомогу. Позивачем також сплачено судовий збір у розмірі 1675, 40 грн. Вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до ч.1, 2 ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved