Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

В листопаді 2020 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача з вимогою визнати виконавчий напис №1138 від 08.04.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кубою Ю.В. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Платінум Фіненс» заборгованість, яка виникла за період з 15.05.2009 року по 25.02.2020 року в розмір 12 149,69 грн. за кредитним договором №590027263, укладеним між [PERSON] та ПАТ «Альфа Банк» 13.03.2008 року. Вказані вимоги мотивовані тим, що 13.03.2008 року між позивачем та ПАТ «Альфа Банк» було укладено кредитний договір №590027263, за умовами якого позивач отримала кредитні кошти в розмірі 15 150 грн. терміном користування 36 місяців з номінальною процентною ставкою за користування кредитними коштами у розмірі 9,99% річних, кінцевим терміном повернення кредиту було визначено 13.03.2011 року. Позивачу стало відомо, що відносно неї приватним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП №62940021 з виконання виконавчого напису №1138, виданого 08.04.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кубою Ю.В. Як стало відомо позивачу із вказаного виконавчого напису, пропонується стягнути заборгованість з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором №590027263 від 1303.2008 року, укладеним з ПАТ «Альфа-Банк». 30.09.2009 року згідно договору факторингу, право вимоги боргу було відступлено ТОВ «Кредитні Ініціативи». Згідно договору факторингу №2012-2-1/1 від 18.12.2012 року, укладеному між ТОВ «Кредитні Ініціативи» та ТОВ «Купер Прайс», право вимоги за вказаним кредитним договором було відступлено ТОВ «Купер Прайс». Згідно договору факторингу №1501/2020 від 15.01.2020 року, укладеного між ТОВ «Купер Прайс» та ТОВ «Платінум Фіненс», право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до ТОВ «Платінум Фіненс», яке є стягувачем. Строк, за який проводиться стягнення з 15.05.2009 року по 25.02.2020 року, загальна сума заборгованості, яка підлягає до стягнення становить 12 149,69 грн. Позивач вважає, що даний виконавчий напис вчинений з порушенням закону, а саме порушено строк, вчинення напису, який має бути не більше трьох років з дня виникнення права вимоги. Оскільки строк вчинення виконавчого напису закінчився 14.03.2014 року, а вчинений він був на шість років пізніше - 08.04.2020 року, тому позивач просить суд визнати його таким, що не підлягає виконанню. В судове засідання представник позивача заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, з заявами чи клопотаннями про неможливість розгляду справи у його відсутність до суду не звертався, відзиву не надав. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Куба Ю.В. в судове засідання не з`явилась, письмових пояснень не надала. За таких підстав, судом, відповідно до положень ст.ст. 223, 280 ЦПК України, визнано за можливе ухвалити у даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як передбачає ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Як встановлено судом, 13.03.2008 року між [PERSON] та ПАТ «Альфі Банк» було укладено кредитний договір №590027263, за умовами якого позивач отримала кредитні кошти в розмірі 15 150 грн. терміном користування 36 місяців з номінальною процентною ставкою за користування кредитними коштами у розмірі 9,99% річних, кінцевим терміном повернення кредиту було визначено 13.03.2011 року. 08.04.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кубою Ю.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований за №1138, яким пропонується стягнути заборгованість з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором №590027263 від 13.03.2008 року, укладеним з ПАТ «Альфа-Банк». 30.09.2009 року згідно договору факторингу, право вимоги боргу було відступлено ТОВ «Кредитні Ініціативи». Згідно договору факторингу №2012-2-1/1 від 18.12.2012 року, укладеному між ТОВ «Кредитні Ініціативи» та ТОВ «Купер Прайс», право вимоги за вказаним кредитним договором було відступлено ТОВ «Купер Прайс». Згідно договору факторингу №1501/2020 від 15.01.2020 року, укладеного між ТОВ «Купер Прайс» та ТОВ «Платінум Фіненс», право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до ТОВ «Платінум Фіненс». За Даним виконавчим написом стягувачем є ТОВ «Платінум Фіненс». Крім того, стягнення проводиться за період з 15.05.2009 року по 25.02.2020 року. Сума заборгованості становить 12 149,69 грн. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно із ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду 29.01.2019 року у справі №910/13233/17, з якою погодилася Велика Палата Верховного Суду у постановах від 29.01.2019 року та 20.06.2018 року у справі №826/20084/14 суди дійшли висновку, що вчинення виконавчого напису за кредитним договором є незаконним (таке право не передбачено законом), оскільки Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017 року (залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі №826/20084/14), визнав незаконною та нечинною постанову КМУ №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів - в тому числі за кредитними договорами. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду 29.01.2019 року у справі №910/13233/17 зазначено, що згідно з пунктом 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 в редакції від 29.11.2001 року, про що правильно зазначив господарський суд апеляційної інстанції у цій справі №910/13233/17. Перелік №1172, діючий на час розгляду справи в редакції від 29.11.2001 року, не містить вимог щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, а відтак оскаржуваний виконавчий напис вчинено із порушенням даного Порядку. Крім того, оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом і в порушення ст. 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки право вимоги за описаним кредитним договором виникло у стягувача 13.03.2011 року - тобто в день повернення суми кредиту, таким чином виконавчий напис міг бути вчиненим не більше трьох років з дня виникнення права вимоги, тобто до 13.03.2014 року. Однак, оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 08.04.2020 року, тобто через шість років після закінчення визначеного Законом терміну. Беручи до уваги вищевикладене, зокрема відсутність у переліку №1172 вимог щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, при цьому виконавчий напис вчинено з шестирічним пропуском встановленого законом строку вчинення такого напису, тому суд вважає вимоги [PERSON] обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено, а позивач була звільнена від сплат судового збору при зверненні до суду, тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути 908 грн. судового збору.

Outcome: approved