Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

В квітні 2014 року [PERSON], в інтересах якого діє [PERSON], звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці з вказаним вище позовом. Посилався на те, що [PERSON] проживає в [ADDRESS] у домоволодінні, 63/100 частин якого належить йому на праві спільної часткової власності на підставі договору дарування від 07.05.2007 року, укладеного між ним та його матір'ю [PERSON] Інша частина вказаного домоволодіння, а саме 37/100, належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON], а також [PERSON], [PERSON], [PERSON] та матері позивача [PERSON] Все вищезазначене домоволодіння, яке складалося з житлового будинку літ.«А» загальною площею 98,20 кв.м., в тому числі житловою площею 58,50 м.кв., житлового будинку літ. «Е» загальною площею 133,40 кв.м., в тому числі житловою площею 42,70 кв.м., літньої кухні літ.«Б», сараїв літ. «В,Г», вбиральні літ. «К», огорожі №1-3, розташоване на земельній ділянці, яка належить [PERSON] на праві власності на підставі договору дарування від 07.05.2007 року. Однак в подальшому частину будівель даного господарства, а саме житловий будинок літ. «А», сараї літ. «В,Г», вбиральня літ «Д» були знесені. [INFO] року мати позивача [PERSON] померла, у зв'язку з чим 14.02.2013 року у Першій чернівецькій державній нотаріальній конторі було заведено спадкову справу. 24 березня 2014 року [PERSON] звернувся до нотконтори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 37/500 частин домоволодіння, що складається з двох житлових будинків літ. «А» та літ «Е». Проте нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку із відсутністю об'єкта спадкування. Крім того, у своїй постанові нотаріус зазначив, що законодавством України не передбачено такої дії як видача свідоцтва про право на спадщину лише на господарські будівлі і споруди. Зокрема, в обґрунтування своєї постанови нотаріус посилається на інформаційну довідку, з якої вбачається, що будинок літ. «А», сарай літ. «Г» та вбиральня літ «Д» знесені. А тому не можливо видати свідоцтво про право на спадщину за законом, так як відсутня головна річ об'єкта спадкування, а саме житловий будинок або його частка. Вважає, що постанова нотаріуса підлягає скасуванню, оскільки згідно норм чинного законодавства у разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. Оскільки [PERSON] з такою заявою не звертався, вважає, що у нотаріуса не було підстав для відмови у видачі свідоцтва. Просив позов задовольнити: скасувати постанову державного нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та зобов'язати нотаріуса видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на 37/500 частин будинковолодіння по [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] позов підтримав та підтвердив викладені у ньому обставини. Просив задовольнити його у повному обсязі. Представник відповідача Першої чернівецької нотаріальної контори - нотаріус [PERSON] позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити. Пояснив, що об'єкт спадкування, а саме житловий будинок літ. «А» був знесений, а документів про те, що господарські будівлі та споруди є окремими від житлового будинку (головної речі) [PERSON] не надав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши в сукупності письмові докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що [PERSON] на праві власності на підставі договору дарування від 07.05.2007 року, укладеного між ним та його матір'ю [PERSON], належить 63/100 частин будинковолодіння по [ADDRESS] (а.с.9-10). Інша частина вказаного домоволодіння, а саме 37/100 належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON], а також [PERSON], [PERSON], [PERSON] та матері позивача [PERSON] (а.с.12-13). Все вищезазначене домоволодіння, яке складалося з житлового будинку літ.«А» загальною площею 98,20 кв.м., в тому числі житловою площею 58,50 м.кв., житлового будинку літ. «Е» загальною площею 133,40 кв.м., в тому числі житловою площею 42,70 кв.м., літньої кухні літ.«Б», сараїв літ. «В,Г», вбиральні літ. «К», огорожі №1-3, розташоване на земельній ділянці, яка належить [PERSON] на праві власності на підставі договору дарування від 07.05.2007 року (а.с.14). Однак в подальшому частину будівель даного господарства, а саме житловий будинок літ. «А», сарай літ. «В,Г», вбиральня літ «Д» були знесені (а.с.21). [INFO] року мати позивача [PERSON] померла, у зв'язку з чим 14.02.2013 року у Першій чернівецькій державній нотаріальній конторі було заведено спадкову справу (а.с.48-94). 24 березня 2014 року [PERSON] звернувся до нотконтори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 37/500 частин домоволодіння, що складається з двох житлових будинків літ. «А» та літ «Е» (а.с.8). Як передбачено вимогами ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ч.1 ст.1296 ЦК). Згідно вимог ч.1 ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Крім того, як передбачено «Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку (п.п.4.15 та 4.18 пункту 4 глави 10 розділу ІІ). Як було встановлено судом, [PERSON] надав нотаріусу свідоцтво про право власності на нерухоме майно, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно та інформаційну довідку №255, видану Чернівецьким міським комунальним бюро технічної інвентаризації 17.02.2914 року, з якої вбачається, що на даний час житловий будинок літ. «А», сарай літ. «В», сарай літ. «Г» та вбиральня літ. «Д» знесені. Таким чином, з будинковолодіння по [ADDRESS] залишилася тільки літня кухня літ.«Б», криниця літ. «К», огорожі №1-3. Статтею 186 ЦК України передбачено, що річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, аналізуючи вказану норму закону, можна дійти висновку, що оскільки головна річ (будинок літ.«А» був знесений), а доказів про те, що літня кухня літ.«Б» як приналежність, має самостійне господарське призначення від будинку літ. «А», [PERSON] не надав, суд вважає, що постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.03.2014 року відповідає вимогам закону. Враховуючи наведені вище обставини справи, виходячи зі змісту норм чинного законодавства, суд приходить до переконливого висновку про те, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed