Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

В липні 2016 року позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON], посилаючись на порушенням ним її права в частині надання утримання на неповнолітню дитину за судовим рішенням, а також просила стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину. В подальшому, позивач, користуючись своїми процесуальними правами уточнив позовні вимоги, залучив до участі у справі іншу особу у якості співвідповідача [PERSON], який є батьком [PERSON], та просив суд стягнути з відповідачів солідарно на свою користь заборгованість в розмірі 95431,44 гривень. В судове засідання позивач та його представник не прибули, матеріали справи містять заяви про розгляд справи за відсутності сторони позивача (а.с. 37, 191, 192, 193), позовні вимоги зазначені в позовній заяві підтримали, просили їх задовольнити на підставі обставин, зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, повторно не зявився. Заперечень проти позову не подав (а.с. 194). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги до себе не визнав (а.с. 197-199). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійної вимоги Великобагачанський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Полтавській області, не заперечував проти задоволення позовних вимог позивача. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких обґрунтувань. Судом встановлено, що між позивачкою та першим відповідачем по справі склалися і існують сімейні правовідносини, які визначають права та обов'язки матері, батька і дитини, оскільки від їхнього шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO], який на час розгляду справи є неповнолітнім (а.с. 4, 5, 6). На підставі рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 02 червня 2014 року з першого відповідача [PERSON] до стягнення підлягають аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів щомісячно до його повноліття, проте не менше, ніж мінімальний розмір, встановлений законодавством України. Вказане рішення суду набрало законної сили та допущене до примусового виконання (ас. 4-6, 7, 8, 9). За ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Як вбачається з копії розрахунку заборгованості по аліментам, складеного державним виконавцем відділу ДВС Великобагачанського районного управління юстиції [PERSON], станом на 01.04.2016 року перший відповідач заборгував позивачці по аліментам 14309,54 гривні (а.с. 8, 152), за квітень 2016 року 755,50 гривень (а.с. 150), за травень 2016 року 755,50 гривень (а.с. 150), за червень 2016 року 755,50 гривень (а.с. 151), за липень 2016 року 755,50 гривень (а.с. 151). Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. За розрахунком, наданим стороною позивачки в позовній заяві, розмір неустойки (пені) від несплачених аліментів за кожний день прострочення становить 48131,75 гривень (а.с. 70). Цей розрахунок суд вважає необґрунтованим, зважаючи на наступні обрахунки, з урахуванням заборгованості за кожен місяць та період з 01.07.2016 року по 05.08.2016 року, розмір неустойки за обрахунком складає - 46740,81 гривень, суму яку слід стягнути з першого відповідача. п/пМісяцьзаборгованість по сплаті аліментівКількість днів в місяціПеріод початокПеріод кінецьКількість днівРозмір неустойки (пені) 12345678 1липень7532,293101.07.201505.08.201640130 204,48 2серпень633,253101.08.201505.08.20163702 343,03 3вересень633,253001.09.201505.08.20163392 146,72 4жовтень687,003101.10.201505.08.20163092 122,83 5листопад687,003001.11.201505.08.20162781 909,86 6грудень687,003101.12.201505.08.20162481 703,76 7січень687,003101.01.201605.08.20162171 490,79 8лютий687,002901.02.201605.08.20161861 277,82 9березень687,003101.03.201605.08.20161571 078,59 10квітень755,503001.04.201605.08.2016126951,93 11травень755,503101.05.201605.08.201696725,28 12червень755,503001.06.201605.08.201665491,08 13липень755,503101.07.201605.08.201635264,43 14серпень755,503101.08.201605.08.2016430,22 Всього46740,81 Щодо вимоги позивача про застосування до даних правовідносин норми 625 ЦК України, то суд зазначає, що до даних правовідносин, які виникли між позивачем та першим відповідачем по справі дана норма застосуванню не підлягає, а застосовується спеціальна норма, саме ст. 196 СК України, а тому вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. Не підлягають також задоволенню вимоги про стягнення заборгованості по виконавчому листу №525/702/14-ц від 02.06.2014 року на загальну суму 17331,54 гривень (а.с. 67), дана сума стягується в межах відкритого виконавчого провадження і повторному стягненню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до ч. 2 ст. 185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що стороною позивача по справі, документально підтверджено, понесені нею додаткові витрати на дитину на загальну суму 3460,00 гривень (а.с. 21, 22, 23), а тому суд приходить до висновку, що з першого відповідача слід стягнути половину вказаної суми 1730,00 гривень. Щодо нарахування на дану суму відповідної неустойки відповідно до вимог ст. 196 СК України, чи ст. 625 ЦК України, то зважаючи на ч. 2 ст. 185 СК України, дані вимоги позивача до задоволення не підлягають. Щодо позовних вимог до другого відповідача по справі [PERSON], то суд зазначає, що стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, відповідно до Глави 15 Сімейного кодексу України, здійснюється із одного з батьків дитини, а тому у задоволенні вимог позивача до [PERSON] про стягнення з нього зазначених сум заборгованості, слід відмовити. Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково, в загальній сумі 48470,81 грн., тобто 50,79 %, то з відповідача у відповідності до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню судові витрати в сумі 484,71 грн. (50,79% від суми загальних судових витрат 954,31 гривень).

Outcome: partial