Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

В липні 2018 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним первісним позовом, в якому вказала, що працювала на посаді помічника вихователя дошкільного навчального закладу Новомиколаївської сільської ради (далі - ДНЗ), що розташований в с. Новомиколаївка Вітовська району Миколаївської області з липня 2011 року, але 3 травня 2018 року під тиском голови сільської ради та завідуючої ДНЗ написала заяву про звільнення з посади за власним бажанням, що було викликано зверненням батьків дітей про наявність на її сторінці в інтернет-сайті Однокласники компрометуючих матеріалів. Вважала, що розпорядження голови Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області № 12-к від 04 травня 2018 року про її звільнення з посади помічника вихователя ДНЗ є незаконним, так як стало результатом тиску на неї, а також постановлено з порушенням трудових прав, оскільки згідно зі ст. 38 КЗпроП роботодавець мав звільнити її тільки через два тижні після подання заяви, а не негайно. В зв'язку з цим просила визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області № 12-к від 04 травня 2018 року про її звільнення з посади помічника вихователя Новомиколаївського ДНЗ, поновити її на цій посаді та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 7454 грн. Також просила стягнути з відповідача відшкодування завданого їй морального збитку, пов'язаного з незаконним звільненням в загальній сумі 8000 грн. Рішенням суду від 27 лютого 2019 року її позов був задоволено частково: скасовано розпорядження сільського голови Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області № 12-к від 04 травня 2018 року про звільнення [PERSON] з посади помічника вихователя Новомиколаївського дошкільного навчального закладу, а в задоволенні позову [PERSON] до Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 7454 грн. та відшкодування моральної шкоди в сумі 8000 грн. відмовлено. Непогодившись із цим рішенням позивачка подала 11 квітня 2019 року апеляційну скаргу, в якій просила частково скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги. Однак, ухвалою судді Миколаївського апеляційного суду від 19 квітня 2019 року цивільну справу було повернуто до Жовтневого районного суду Миколаївської області для ухвалення додаткового рішення. В ухвалі визначено, що суд, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, не визначився у резолютивній частині рішення щодо вимоги про поновлення позивачки на роботі, хоча ця вимога також була предметом судового розгляду, з приводу неї сторонами надавалися пояснення та заперечення і докази, а мотивувальна частина рішення містить висновку суду щодо неї. На засідання з розгляду питання про ухвалення додаткового рішення учасники розгляду не з'явилися, про час та місце засідання були повідомлені належним чином, їх неявка не є перешкодою у вирішенні питання про постановлення додаткового рішення. Суд, перевіривши матеріали справи прийшов до наступного висновку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. [PERSON], звернувшись до суду із позовом про захист своїх порушених трудових прав, просила задовольнити свої наступні вимоги: - визнати протиправними та скасувати розпорядження голови Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області № 12-к від 04 травня 2018 року про її звільнення з посади помічника вихователя Новомиколаївського дошкільного навчального закладу; - поновити її на цій посаді помічника вихователя; - стягнути з Новомиколаївської сільскої ради Вітовського району Миколаївської області на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 7454 грн.; - стягнути з Новомиколаївської сільської ради Вітовського райоону Миколаївської області відшкодування завданого їй морального збитку, пов'язаного з незаконним звільненням, в загальній сумі 8000 грн. Рішенням суду від 27 лютого 2019 року було визнано протиправним розпорядження голови сільської ради, але в задоволені інших вимог відмовлено. В резолютивній частині рішення визначено, в задоволенні позову [PERSON] до Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 7454 грн. та відшкодування моральної шкоди в сумі 8000 грн. - відмовлено. Таким чином судом в резолютивній частині рішення судом не визначено і не вирішено вимогу про поновлення на роботі. З матеріалів справи вбачається, що судом під час розгляду справи було встановлено наступне. Позивачка [PERSON], працювала на посаді помічника вихователя Новомиколаївського ДНЗ Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області. 04 травня 2018 року вона була звільнена з цієї посади. Про це головою Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області було видано розпорядження № 12-к від 04 травня 2018 року про її звільнення за власним бажанням з цієї дати на підставі її ж заяви. Крім того, про її звільнення був виданий наказ № 5 від 03 травня 2018 року завудуючої Новомиколаївського ДНЗ. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та відомостей з єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ), наданих представником відповідача, Новомиколаївський ДНЗ є самостійною юридичною особою, засновником якого є Новомиколаївська сільська рада Вітовського район Миколаївської області, хоча фінансування ДНЗ здійснюється сільською радою, бухгалтер якої веде його фінансовий та бухгалтерський облік. Згідно з посадовою інструкцією помічника вихователя [PERSON] на цю посаду вона призначається завідувачем дошкільного навчального закладу. Виходячи з цього та з врахуванням положень ст. 21 та ст. 38 КЗпроП [PERSON] працювала в Новомиколаївському ДНЗ, - в самостійній юридичній установі, тому слід визнати, що юридичне звільнення її з посади відбувалося на підставі наказу завідуючої цього закладу. В зв'язку з цим розпорядження сільського голови про її звільнення є неправомірним, оскільки це не входить до його компетенції. Однак це не вказує на можливість відновлення її на посаді, оскільки наявний не скасований наказ про її звільнення, виданий завідуючою Новомиколаївського ДНЗ. Статтею 1 ЦПК України передбачає, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Заінтересовані особи, між якими виник спір про право, що переданий на розгляд суду, називаються сторонами. Отже сторонами у цивільному процесі є юридично заінтересовані особи (фізичні або юридичні), матеріально-правовий спір між якими є предметом розгляду і вирішення в цивільному судочинстві. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (ст. 48 ЦПК України). Позивач - особа, на захист суб'єктивних прав і охоронюваних законом інтересів якої порушується цивільна справа в суді і розпочинається цивільний процес. Відповідач - особа, котра за заявою позивача притягується до відповідальності за порушення чи оспорення права або охоронюваних законом інтересу позивача і безпосередньо на чиї права та інтереси може вплинути вирішення спору. Вирішуючи спір суд повинен визначитися не тільки з характером спірних правовідносин, а й зі складом їх учасників. Пред'являючи вимоги до Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області [PERSON] вважала, що саме безпосереднього розпорядженням його голови порушені її трудові права і відбулося звільнена. В той же час, як було встановлено вище, то юридично вона була звільнена за наказом завідуючої Новомиколаївського ДНЗ від 03 травня 2018 року, де вона працювала. Таким чином, заявлений позов напряму зачіпає права та інтереси Новомиколаївського ДНЗ як самостійної юридичної особи, а тому без його залучення до участі в справі в якості співвідповідача суд не може в повній мірі вирішити подані позовні вимоги в частині поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Між тим, статтею 51 цього ж Кодексу визначено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. В статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи, що це право позивача предявляти позов до того чи іншого відповідача, то суд не може його перебрати на себе. Під час розгляду справи по суті суд звернув увагу позивачки та її представника на вказану обставину, однак заяв про залучення співвідповідача не надійшло. В зв'язку з цим, з врахуванням пред'явлення вимог тільки до Новомиколаївської сільської ради як засновника ДНЗ, але не пред'явлення вимог безпосередньо до ДНЗ, де працювала позивачка, суд не може вирішити інші вимоги. Тобто суд вимушений відмовити в задоволенні вимог позивачки і про поновлення на роботі через пред'явлення цих вимог не до всіх належних відповідачів. Оскільки в резолютивній частині рішення відсутнє визначення про вирішення судом вимог про поновлення на роботі позивачки на посаді помічника вихователя Новомиколаївського дошкільного навчального закладу, то суд вважає за необхідним щодо цієї вимоги постановити додаткове рішення, яким відмовити і в задоволенні вимог про поновлення на цій посаді. За такого,

Outcome: dismissed