Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

В квітні 2017 року позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з вище зазначеним позовом до відповідача [PERSON] і просить стягнути з нього на користь банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 02.08.2011 року на суму 21 632,13 грн., яка складається з наступних сум: 590,63 грн. - заборгованість за кредитом, 15 871,03 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 664,18 грн. - заборгованість за пенею та комісією, штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - фіксована частина, 1006,29 грн. - процентна складова, а також судові витрати судовий збір в сумі 1600 грн. В обґрунтування наведених вимог зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 02.08.2011 року відповідач отримав кредит в сумі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з неналежним погашенням заборгованості за кредитним договором відповідач станом на 28.02.2017 року має заборгованість в сумі 21 632,13 грн. і продовжує ухилятись від виконання зобов'язань. В судове засідання 01.06.2018 року представник позивача не зявився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, в матеріалах справи наявна заява позивача про розгляд справи за відсутності його представників. Відповідач та його представник в судове засідання 01.06.2018 року не зявилися, про час та місце судового розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку, в матеріалах справи наявна заява відповідача про розгляд справи за його відсутності. Подали письмові заперечення проти позову, в яких просять в його задоволенні відмовити, пояснивши, що розмір заборгованості позивачем завищено, відповідач вважав свої зобовязання перед позивачем виконаними сплатою в 2015 році 500 грн. колекторській фірмі, крім того, вимоги про стягнення заборгованості подані з пропуском строку позовної давності, оскільки картка була видана в 2011 році на два роки, а не на пять, як стверджує позивач. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних мотивів. Встановлено, що 02.08.2011 року між сторонами було укладено договір про надання банківських послуг № SAMDN52000048251955 шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. За вказаним договором відповідач отримав в позивача кредит на загальну суму 590,63 грн. з умовою сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (квітень 2015 року). За порушення строків платежів позичальником сторони передбачили можливість стягнення пені та штрафу в сумі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій (п. 2.1.1.7.6. Умов і правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256). Зазначені обставини підтверджуються розрахунком заборгованості за договором станом на 28.02.2017 року (а.с. 5 6), анкетою-заявою [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 02.08.2011 року (а.с. 7), довідкою про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» Contract за договором SAMDN52000048251955 [PERSON] (а.с. 8), витягом з Умов і правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256 (а.с. 9 - 32), випискою по рахунку [PERSON] за період з 02.08.2011 року по 15.11.2017 року (а.с. 94 - 103), довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на [PERSON] (а.с. 104), довідкою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про строк дії кредитної карти, виданої [PERSON] (а.с. 105), наявними у справі. Відповідач на порушення умов договору створив заборгованість по сумі кредиту та відсотків за кредитом, сплативши їх частково. Відповідно до договору, відшкодуванню станом на 28.02.2017 року підлягають ще 590,63 грн. заборгованості за кредитом, 15871,03 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом, що загалом складає 16461,66 грн. Вказані суми підтверджуються виконаним позивачем і наявним у справі розрахунком заборгованості за договором станом на 28.02.2017 року (а.с. 5 6). Також в силу п. 2.1.1.7.6. Умов і правил надання банківських послуг, які є складовою частиною укладеного між сторонами договору, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню штраф за порушення строків платежів за договором в сумі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з врахуванням нарахованих і прострочених процентів (а.с. 28), тобто: 500 грн. + (16461,66 грн. х 5%) = 1323,08 грн. Отже, загальна сума заборгованості до стягнення становитиме: 16461,66 грн. за тілом кредиту та відсотками + 1323,08 грн. неустойки = 17784,74 грн. Відповідачем було надано суду квитанцію від вересня 2015 року на суму 500 грн. (а.с. 93), якою він бажав підтвердити факт сплати позивачу заборгованості за кредитним договором. Зазначений доказ суд відхиляє, оскільки з квитанції не видно, ким, кому і за що сплачено кошти, а наявна у справі виписка по банківському рахунку відповідача не містить суми 500 грн., яка була б ним сплачена в вересні 2015 року. Позивач посилався на те, що невиконанням своєчасно своїх зобовязань за договором відповідач порушив умови укладеного між сторонами кредитного договору та права банку. Суд погоджується з такими доводами, оскільки відповідні обставини знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи. Разом з тим, суд відхиляє доводи позивача щодо необхідності стягнення з відповідача за порушення строків виконання зобовязань, окрім штрафу, також і пені в сумі 3664,18 грн. оскільки підстава нарахування обидвох видів неустойки є однаковою, а до порушника не може бути двічі застосовано відповідальність одного і того ж виду за одне і те саме порушення. Тому суд вважає за необхідне в цій частині позовних вимог стягненні пені позивачеві відмовити. Доводи позивача про сплату ним заборгованості в сумі 500 грн. в вересні 2015 року не можуть бути взяті до уваги судом при обрахунку суми боргу до стягнення, оскільки не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні в звязку з неможливістю прочитання інформації на квитанції, наданій відповідачем суду для підтвердження цієї обставини. Суд відхиляє доводи відповідача щодо видачі йому кредитної картки на два роки, оскільки матеріали справи містять довідку позивача про видачу такої картки на три з половиною роки (серпень 2011 квітень 2015 року). Надана позивачем довідка не була спростована відповідачем іншими письмовими доказами, що стосувалися б саме кредитного договору відповідача. З огляду на зазначене суд відхиляє і доводи відповідача щодо спливу строку позовної давності у справі. Враховуючи, що строк дії кредитної картки закінчився в квітні 2015 року, звернення банку до суду з даним позовом мало місце в квітні 2017 року, а загальний строк позовної давності становить три роки, - такий строк у даній справі не пропущено. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Між сторонами укладено договір банківського обслуговування, який за своїм змістом для сторін фактично є кредитним договором. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, оскільки позивач виконав своє зобовязання з надання кредиту, відповідач мав би належно виконати своє зобовязання зі своєчасної сплати кредиту та відсотків за користування ним. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідач неналежно виконував умови договору з повернення кредиту та відсотків, тому до нього підлягає застосуванню договірна неустойка. У відповідності до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Оскільки умовами договору передбачено неустойку двох видів (і штраф, і пеня) за одне і те саме порушення, до відповідача як позичальника суд застосовує лише один з двох видів неустойки штраф. Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У відповідності\~з частинами\~3,\~4\~ст.\~267\~ЦК України,\~позовна давність\~застосовується судом\~лише за\~заявою сторони\~у спорі,\~зробленою до\~винесення ним\~рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не довів факту пропуску позивачем строків позовної давності, оскільки не спростував довідки позивача про строк дії виданої позивачу кредитної картки, тому суд не застосовує норми ЦК України щодо наслідків спливу строків позовної давності. Судові витрати у справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви до суду в сумі 1600 грн. Оскільки позов задоволено частково, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме в сумі: 1600 грн. сплаченого судового збору х 17784,74 грн. присудженої до стягнення заборгованості : 21632,13 грн. заявленої до стягнення заборгованості = 1315,43 грн. судового збору до стягнення. На підставі викладеного та

Outcome: partial