Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

В липні 2015р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-5 ) до відповідачки [PERSON], в якому просив суд: стягнути з відповідачки на свою користь проценти за користування коштами в сумі 149368,18 дол. США з конвертацією суми в національній валюті за офіційним курсом НБУ на день здійснення платежу; покласти на відповідачку витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654,0 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 31серпня 2010р. в простій письмовій формі у вигляді розписки був укладений договір позики. За даним договором позивач передав, а відповідачка взяла на себе зобов'язання повернути до 15 листопада 2010р. кошти у розмірі 20000,0 дол. США зі сплатою 4% в місяць; до 15 лютого 2011р. кошти у розмірі 71000,0 дол. США зі сплатою 4% в місяць та до 15 лютого 2011р. кошти в розмірі 18000,0 дол. США зі сплатою 3,5% в місяць. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 вересня 2012р. позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу задоволено частково, на підставі зазначеного рішення суду підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] сума боргу в розмірі 1699671,51 грн. (основна сума боргу та проценти, передбачені умовами вищезазначеної розписки), 3219,0 грн. судових витрат. Позивач зазначає, що станом на час звернення до суду з зазначеним позовом вищезазначене рішення суду не виконано; відповідачкою грошові кошти не сплачені, а тому, позивач вважає, що з відповідачки підлягають стягненню відсотки за користування грошовими коштами, відповідно до умов розписки від 31 серпня 2010р., а саме: на суму заборгованості 20000,0 дол. США - 4% - відсоткова ставка в місяць, 48 % - річна відсоткова ставка, 1064 дні - кількість прострочених днів, що складає 27984,69 дол. США; на суму заборгованості 71000,0 дол. США - 4% - відсоткова ставка в місяць, 48 % - річна відсоткова ставка, 1064 дні - кількість прострочених днів, що складає 99345,57 дол. США; на суму заборгованості 18000,0 дол. США - 3, 5% - відсоткова ставка в місяць, 48 % - річна відсоткова ставка, 1064 дні - кількість прострочених днів, що складає 22037,92 дол. США, а всього 149368,18 дол. США. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові та просив суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення заявлених позовних вимог заперечував в повному обсязі, просив суд застосувати строки позовної давності, відповідно до ч. 4 ст.267 ЦК України. Крім того зазначив, що заявлені позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Розписка, на яку в позовній заяві посилається позивач не підтверджує боргового зобов'язанням відповідачки перед позивачем та не відповідає вимогам ст.ст. 1046, 1049 ЦК України. Умовами розписки не передбачена щомісячна сплата процентів, така виплата передбачена одноразово, за один місяць. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ( ст. 526 ЦК України ). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ст. 1046 ЦК України). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 31 серпня 2010р. відповідачкою було складено розписку наступного змісту: «Я [PERSON] взяла у [PERSON] 20000,00 ( двадцать тысяч ) долларов США сроком до 15.11.2010 г. под 4% в месяц, 71000, 00 ( семьдесят одну тысячу ) долларов США сроком до 15 февраля 2011 г. под 4% в месяц, 18000, 00 ( восемнадцать тысяч ) долларов США сроком до 15 февраля 2011 г. под 3,5 % в месяц.». Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 вересня 2012р., яке набрало законної сили, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу задоволено частково; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 1699671,51 грн. (основна сума боргу та проценти, передбачені умовами вищезазначеної розписки ), 3219,00 грн. судових витрат. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. На виконання вищезазначеного рішення суду, 18 вересня 2012р. Шевченківським районним судом м. Києва видано виконавчий лист по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу на стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 1699671,51 грн. (основна сума боргу та проценти, передбачені умовами вищезазначеної розписки), 3219,0 грн. судових витрат. 03 жовтня 2012р. державним виконавцем Руденко Ю.О. ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа № 2610/13031/2012, виданого 18 лютого 2012р. Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення боргу у розмірі 1702890,51 грн. з [PERSON] на користь [PERSON] Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, і це встановлено судом, що відповідачка не виконує належним чином вищезазначене рішення суду та не здійснила повернення суми боргу в повному обсязі. Вказані обставини не оспорював під час розгляду справи і представник відповідачки. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (ст. 536 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 611 ЦК України, боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. п. 17 Постанови від 30 березня 2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК. Під час розгляду справи представником відповідачки було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності до позовних вимог [PERSON], відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України та як наслідок, відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, однак, вказане клопотання судом не приймається до уваги та не підлягає задоволенню, так як судом не встановлено пропуску стороною позивача строку позовної давності, представник відповідачки також не міг пояснити суду до яких саме вимог сторона просить суд застосувати строки позовної давності. Крім того, судом також оцінюються критично пояснення представника відповідачки в тому, що розписка, на яку посилається у своїй позовній заяві позивач та його представник під час розгляду справи не містять правової підстави щодо виникнення боргового зобов'язання у відповідачки перед позивачем, так як в матеріалах цивільної справи наявне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 вересня 2012р., яке набрало законної сили. Вказаним рішенням встановлено факт виникнення боргового зобов'язання у відповідачки перед позивачем. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшло підтвердження неналежного виконання з боку відповідачки рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 вересня 2012р. та перевіривши наданий стороною позивача розрахунок, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача процентів за договором позики від 31 серпня 2010р. за період часу з 29 серпня 2012р. по 28 липня 2015р., а саме: на суму 20000,0 дол. США - 27984,69 дол. США, на суму 71000,0 дол. США - 99345,57 дол. США, на суму 18000,0 дол. США - 22037,92 дол. США, а всього 149368,18 дол. США, що за курсом НБУ на час ухвалення рішення по справі складає 3764100,63 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідачки на користь позивача 149368,18 дол. США з конвертацією суми в національній валюті за офіційним курсом НБУ на день здійснення платежу, то вони не підлягають задоволенню, так як не ґрунтуються на вимогах закону. Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Заявлені стороною позовні вимоги судом задовольняються на час ухвалення судового рішення, а не на час його виконання, тобто на майбутнє. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3654,0 грн.

Outcome: partial