Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

В лютому 2019 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач) про визнання шлюбу недійсним. В обгрунтування позову позивач зазначила, що 28.06.2014 року вона та відповідач уклали шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів про шлюб Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим. Позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». На підставі свідоцтва про шлюб позивачу було видано паспорт на прізвище « [PERSON] ». Позивач зазначає, що шлюбні стосунки між нею та відповідачем не склалися, шлюб фактично припинився, у зв`язку з чим, вона вирішила розірвати шлюб, повернути собі дошлюбне прізвище та відповідно змінити паспорт. Однак, у реєстрації розірвання шлюбу їй було відмовлено через відсутність у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян актового запису про шлюб, укладеного між нею та відповідачем. У зв`язку з неможливістю розірвати шлюб в порядку, передбаченому законодавством, позивач просить визнати його недійсним. Ухвалою Київського апеляційного суду від 25.02.2019 року підсудність позову визначено за Подільським районним судом м. Києва. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 24.05.2019 року відкрито провадження по справі, призначено судове засідання, встановлено строк для подачі відзиву. Позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. У встановлений судом строк відповідач відзив не подав, в судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України, а відтак, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 28.06.2014 року між позивачем і відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований центральним відділом державної реєстрації актів громадянського стану реєстраційної служби Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, актовий запис № 331, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, бланк [NUMBER] , виданим 28.06.2014 року (а.с. 12). На підставі свідоцтва про шлюб позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». У зв`язку зі зміною прізвища, в липні 2014 року позивач обміняла паспорт, що підтверджується паспортом [NUMBER] , виданим Дніпровським РВ у м. Херсоні УДМС України в Херсонській області (а.с. 6-7). На запит представника позивача адвоката Діденка Володимира Євгеновича Мелітопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області було надано відповідь від 12.02.2019 року № 438/17.22-06-122 про відсутність у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян актового запису про шлюб відносно [PERSON] та [PERSON] . Також у відповіді зазначено, що згідно з переліком недійсних бланків, що залишилися на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, бланк свідоцтва про шлюб не числиться недійсним, але вказане свідоцтво видавалося на тимчасово окупованій території України без внесення відповідних відомостей до реєстру (а.с. 16). Згідно зі ст. 36 Сімейного кодексу України (надалі за текстом - СК України) шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ст. 38 Сімейного кодексу України підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22, 24-26 цього Кодексу. Стаття 22 СК України визначає шлюбний вік, який для чоловіків та жінок становить вісімнадцять років. Стаття 24 СК України встановлює добровільність шлюбу. Стаття 25 СК України забороняє жінці та чоловікові одночасне перебування більше ніж в одному шлюбі. Стаття 26 СК України обмежує можливість перебування у шлюбі окремих осіб між собою. Зокрема, у шлюбі між собою не можуть перебувати особи, які є родичами прямої лінії споріднення. У шлюбі між собою не можуть перебувати рідні (повнорідні, неповнорідні) брат і сестра. Повнорідними є брати і сестри, які мають спільних батьків. Неповнорідними є брати і сестри, які мають спільну матір або спільного батька. У шлюбі між собою не можуть перебувати двоюрідні брат та сестра, рідні тітка, дядько та племінник, племінниця. У шлюбі між собою не можуть бути усиновлювач та усиновлена ним дитина. Відповідно до ст. 39 СК України недійсним є шлюб, зареєстрований з особою, яка одночасно перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі. Недійсним є шлюб, зареєстрований між особами, які є родичами прямої лінії споріднення, а також між рідними братом і сестрою. Недійсним є шлюб, зареєстрований з особою, яка визнана недієздатною. Згідно зі ст. 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства. Шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя. Шлюб не може бути визнаний недійсним, якщо на момент розгляду справи судом відпали обставини, які засвідчували відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім`ю. За приписами ст. 41 СК України шлюб може бути визнаний недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований: 1) між усиновлювачем та усиновленою ним дитиною з порушенням вимог; 2) між двоюрідними братом та сестрою; між тіткою, дядьком та племінником, племінницею; 3) з особою, яка приховала свою тяжку хворобу або хворобу, небезпечну для другого з подружжя і (або) їхніх нащадків; 4) з особою, яка не досягла шлюбного віку і якій не було надано права на шлюб. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі досліджених доказів, судом встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем був укладений добровільно, створив відповідні правові наслідки, підстави для визнання його недійсним відповідно до положень Сімейного кодексу України відсутні. Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed