Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

В липні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом у якому зазначила, що з вересня 1997 року вона мешкала однією сімєю з відповідачем [PERSON] Від спільного життя 15.10.2011 року у них народилася донька [PERSON]. Також зазначила, що з березня 2012 року вони з [PERSON] припинили спільне життя і саме з цього часу він припинив надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та почав ухилятися від виконання своїх батьківських обовязків. Враховуючи викладене просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі ? частки від усіх видів його доходів, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. У судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги та додатково пояснила, що після народження доньки відповідач деякий час допомагав їй та виконував свої батьківські обовязки відносно [PERSON], а останні три-чотири роки він перестав це робити, крім останніх чотирьох місяців 2016 року. Також пояснила, що мешкає з відповідачем у одній квартирі, так як вона є їх спільною власністю, але спільного господарства не ведуть. Просила позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав суду письмові заперечення у яких зазначив, що з [PERSON] мешкає однією родиною з 2000 року і від цих стосунків вони мають доньку [PERSON], 15.10.2011р.н. На цей час він з позивачем та донькою проживають разом. Він весь час утримує доньку, надає їй матеріальну допомогу, а твердження позивача про те, що він не допомагає є необґрунтованими. Враховуючи викладене просив суд відмовити у задоволенні позову. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази суд прийшов до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 15 жовтня 2011 року у місті Краматорську Донецької області народилася [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження І-НО №594178 від 27.05.2014р. матірю дитини є [PERSON], а батьком [PERSON]. (а.с.5). З акту №821 від 12.08.2016р. суд вбачає, що [PERSON], [PERSON], а також їх донька [PERSON], мешкають за однією адресою [ADDRESS] (а.с. 20) При цьому суд критично ставиться до пояснень відповідача у частині того, що він та позивачка мешкають однією сімєю та він утримує доньку з моменту її народження, так як відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач не надав суду жодного обєктивного доказу на підтвердження своєї участі в утриманні дитини, а сам факт спільного проживання у одній квартирі з батьком дитини не позбавляє матір дитини звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Згідно з вимогами ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ст. 189 СК України договір про сплату аліментів на дітей в нотаріальному порядку сторони не укладали. Статтею 181 ч. 3 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Як зазначено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Відповідно до ч. 4 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. Згідно ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням наведених норм закону та всіх обставин справи суд вважає необхідним стягнути з відповідача щомісячно на користь позивача на утримання малолітньої дитини [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, від дня пред'явлення позову до її повноліття. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави також суд вважає за необхідне стягнути судовий збір у розмірі 551,20 гривень. На підставі ст. ст. 180 - 183 СК України та

Outcome: approved