Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

В листопаді 2015 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила стягнути з Приватного акціонерного товариства «[PERSON], Інк» на її користь заробітну плату за період з 01 квітня 2015 року по 06 липня 2015 року у сумі 15330,79 грн., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з 07 липня 2015 року по 30 вересня 2015 року у сумі 12028,00 грн. та моральну шкоду у сумі 7000,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що вона з 15 жовтня 2013 року по 06 липня 2015 року працювала на Приватному акціонерному товаристві «[PERSON], Інк» на посаді інженер-конструктора 1 категорії відділу механізації та автоматизації виробничих процесів. 06 липня 2015 року вона була звільнена з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, внаслідок скорочення штату працівників. На день її звільнення нарахована, але не виплачена заробітна плата за період часу з 01 квітня 2015 року по 06 липня 2015 року склала 15330,79 грн. На момент звільнення з нею не було здійснено розрахунок по заробітній платі, а свою відмову відповідач обґрунтував відсутністю грошових коштів. Такі дії відповідача є незаконними. У звязку з вищевказаним, відповідач має сплатити позивачці компенсацію за затримку розрахунку при звільненні за період з 07.07.2015 року по 30.09.2015 року, яка складає 12028,00 грн. Крім того, оскільки внаслідок протиправних дій відповідача їй було завдано сильних душевних хвилювань та моральних переживань, внаслідок неможливості забезпечити себе життєво необхідними продуктами через відсутність чесно зароблених коштів, необхідністю постійно перебувати у пошуку матеріальної допомоги від інших людей, а також необхідності зміни нормального ритму життя для захисту своїх прав, просила стягнути з відповідача у якості відшкодування моральної шкоди 7000 грн. В судове засідання позивачка не з'явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій підтримала свої позовні вимоги та просила задовольнити їх в повному обсязі. Справу просила розглянути без її участі та зазначила, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив. Зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працювала на Приватному акціонерному товаристві «[PERSON], Інк» на посаді інженер-конструктора 1 категорії відділу механізації та автоматизації виробничих процесів. Згідно Наказу від 01.07.2015 року за № 697-к, [PERSON] була звільнена з займаної посади, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у звязку із скороченням штату працівників, що підтверджується копією її трудової книжки (а.с.7-15). Відповідно до ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Разом з тим, відповідач не провів розрахунок з позивачкою в строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Фактично повний розрахунок з позивачкою відповідач не провів й досі. Розмір нарахованої, але не виплаченої позивачці заробітної плати за період з 01 квітня 2015 року по 06 липня 2015 року, включаючи компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу при звільненні, складає 11960 грн. 76 коп., що підтверджується довідкою відповідача від 25.12.2015 року за вих. № 543. За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, суд вважає необхідним стягнути з Приватного акціонерного товариства «[PERSON], Інк» на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01 квітня 2015 року по 06 липня 2015 року, включаючи компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу при звільненні, у розмірі 11960 грн. 76 коп. При цьому, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. За таких обставин, суд вважає необхідним допустити до негайного виконання рішення в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «[PERSON], Інк» на користь [PERSON] нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01 квітня 2015 року по 06 липня 2015 року в межах суми платежу за 1 місяць. Також, позивачка просила стягнути з Приватного акціонерного товариства «[PERSON], Інк» на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 07 липня 2015 року по 30 вересня 2015 року. Згідно із ч. 1 ст. 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За змістом ст. ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України, за своєю сутністю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не належить до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку. Таким чином, період з 06.07.2015 року (день звільнення позивачки) по 12.01.2016 року (день ухвалення судом даного рішення) є часом затримки повного розрахунку, за прострочення якого стягується компенсація. Але позивачка просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку лише за період з 07 липня 2015 року по 30 вересня 2015 року, а відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Тому, середній заробіток за час затримки розрахунку з позивачкою при звільненні за період з 07 липня 2015 року по 30 вересня 2015 року підлягає стягненню з відповідача. В силу абз. 3, 4 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події, з якою повязана відповідна виплата. Згідно з абз. 1 п. 8 вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати, обчислення виплат провадиться шляхом множення середньоденного (погодинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (погодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочих днів на число відпрацьованих робочих днів. Виходячи з вищенаведеного, попередніми повними відпрацьованими місяцями роботи позивачки є травень та червень 2015 року, її зарплатня за які склала 5301,54 грн. (за 38 робочих днів). Таким чином, середньоденна зарплатня позивачки складає 139,51 грн. Період затримки повного розрахунку з 07.07.2015 року по 30.09.2015 року складає 86 днів. Таким чином, розмір середнього заробітку позивачки за весь час затримки складає 11997 грн. 86 коп., яка вирахувана наступним чином: 139 грн. 51 коп. (середньоденна заробітна плата позивачки) х 86 (кількість днів прострочення розрахунку). За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним стягнути з Приватного акціонерного товариства «[PERSON], Інк» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 07.07.2015 року по 30.09.2015 року у розмірі 11997 грн. 86 коп. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що позивачці була завдана моральна шкода, оскільки невиплата відповідачем нарахованої позивачці заробітної плати свідчить про порушення законних прав останньої, що призвело до моральних страждань позивачки, у зв'язку з чим, вона була змушена застосовувати додаткові зусилля для організації свого життя, але заявлену нею суму спричиненої їй моральної шкоди в розмірі 7000 грн., суд вважає значно завищеною та такою, що не відповідає тяжкості спричинених їй моральних страждань, а тому, з урахуванням матеріалів справи, встановлених обставин по справі та наслідків, які наступили, вимог розумності та справедливості, суд вважає можливим задовольнити частково позовні вимоги позивачки в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 грн. 00 коп. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі в сумі 487 грн. 20 коп., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial