Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

В листопаді 2019 року позивач звернулась з позовом до суду про стягнення з відповідача на її користь заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини, яка станом на 03.08.2017 року становить 65 901,49 грн. Крім того, позивач просила стягнути з відповідача суму інфляційних втрат в сумі 17 312,19 грн. та 3% за користування грошовими коштами у сумі 5 508,60 грн. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справ не заперечувала, пояснила, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20.02.2007 року з відповідача на її користь було вирішено стягнути аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частина з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення нею повноліття. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва розмір аліментів було змінено шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в розмірі 2 000 грн. щомісячно, починаючи з 31.01.2017 року та до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаних рішень Дарницьким РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження. Однак, відповідачем у добровільному порядку не виконувались рішення суду, що стало підставою виникнення заборгованості, яку просить стягнути позивач разом із інфляційними втратами та 3% за користування грошовими коштами. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, з заявами чи клопотаннями про неможливість розгляду справи За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, заслухавши позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом, сторони перебували у повторно зареєстрованому шлюбі з 02.12.2003 року, мають двох доньок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням 20.02.2007 року Деснянського районного суду м. Києва вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення нею повноліття, починаючи з 12.12.2006 року. На виконання вказаного рішення судом було видано виконавчий лист, на підставі якого постановою старшого державного виконавця ДВС Дарницького РУЮ Ібель Ю.П. від 13.09.2010 року відкрито виконавче провадження №21322914. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва №753/1983/17 від 18.05.2017 року змінено розмір аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] . Як вбачається з вимоги державного виконавця Білан Ю.С., станом на 03.08.2017 року заборгованість [PERSON] перед [PERSON] по сплаті аліментів становить 65 901,49 грн. За змістом статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Судом встановлено, що борг відповідачем добровільно не сплачений. Отже, заборгованість [PERSON] станом на 03.08.2017 р. складає 65 901,49 грн., яка підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Позивач просить стягнути пеню за прострочення сплати аліментів, що передбачено ст. 196 СК України, а фактично розраховує за ст. 625 ЦК України, що не може застосовуватись до даних правовідносин, а тому в задоволенні вимог позивача про стягнення з [PERSON] інфляційних втрат в сумі 17 312,19 грн. та 3% за користування грошовими коштами у сумі 5 508,60 грн. слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 908 грн., від сплати якого позивач була звільнена при зверненні до суду.

Outcome: partial