Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

В квітні 2016 року позивачка 2016 року позивачка [PERSON] та третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на боці позивача [PERSON] звернулись з позовом в Миколаївський районний суд Миколаївської області до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, стягнення матеріальної та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачці на підставі договору дарування від 15.12.2005 року належить житловий будинок №18 по вул. Ювілейній в с. Тернувате, Миколаївського району Миколаївської області. За вказаною адресою зареєстровані та проживають батьки позивачки [PERSON] та [PERSON] Власником сусідньої земельної ділянки, яка розташована за адресою: с. Тернувате, вул. Ювілейна 16, Миколаївського району Миколаївської області є [PERSON] В 2009 року на належній їй земельній ділянці за метр від межі з земельною ділянкою [PERSON] батьки посадили виноград елітних сортів, який батько замовляв у відомого на України садівника із Запоріжжя. Виноград гарно прижився і вже на другий та третій рік вони почали отримувати гарний врожай. Сусід [PERSON] вздовж межі посадив ожину, яка почала розростатися та перейшла на належну їй земельну ділянку, створюючи цим перешкоди в догляді за рослинами, в тому числі і за виноградом. Колючки ожини ранили руки, рвали одяг. Ожина оповіла виноград, окремі пагони вкоренилися на її земельній ділянці. Третій рік виноград не доглядається, не обрізається, заріс бур`яном. 24.06.2014 року комісією Ольшанської селищної ради було здійснено огляд земельних ділянок та відповідача [PERSON] було попереджено про необхідність прийняття мір щодо недопущення розростання ожини. Однак, така ситуація залишається і на даний час. Таким чином, [PERSON] порушує їхні права щодо користування земельною ділянкою, зокрема кущами винограду, що є їхньою власністю. Зазначають, що власник, права якого порушено має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди на підставі ч.1 ст.22 ЦК України. Внаслідок розростання ожини, яка переплела виноград, догляд за виноградом неможливий. Від цього виноград відстає у своєму розвиткові та втрачає свої якості. На протязі двох років стало неможливо збирати врожай винограду, хоча в перші роки з кожного куща винограду вони збирали 8-10 кг винограду. За два роки із 5 кущів винограду можна було зібрати більше 100 кг винограду. Ціна винограду становить від 10 до 20 грн., а отже майнова шкода становить більше 2000 грн. Їм також спричинена моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях, яких зазнала позивачка та третя особа у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача щодо них, який в такий спосіб вирішив помститися їм за те, що третя особа [PERSON] написав заяву до селищної ради щодо незаконного користування [PERSON] водою для поливу. Моральна шкода полягає також в душевних стражданнях, яких зазнали позивачка та третя особа внаслідок створення відповідачем перешкод у користуванні земельною ділянкою. Батьки посадили виноград з надією, що вони побачать плоди своєї праці, що цим виноградом вони зможуть пригостити онуків, близьких. Посилаючись на вищезазначені обставини позивачка [PERSON] та третя особа [PERSON] просили суд зобовязати відповідача зробити все необхідне для того, щоби виключити можливість розростання ожини на їхню земельну ділянку, стягнути з відповідача на користь позивачки майнову шкоду в розмірі 1000 грн. та моральну шкоду в розмірі 1000 грн. 06 червня 2016 року позивачка [PERSON] подала до суду заяву про уточнення позовних вимог та просила суд зобовязати відповідача знищити кущі ожини у її городі, підрізати кущі ожини, так щоби між кущами ожини і межею залишався прохід не менше 50 см. Інші позовні вимоги просила залишити без змін. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, однак направила на адресу суду заяву про підтримання позову та розгляд справи у її відсутності. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги, щодо предмета спору на боці позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, підтвердивши викладені в позові обставини та просив задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнав частково, не заперечуючи задовольнити позов в частині зобов`язання відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, яка належить [PERSON] шляхом знищення рослини ожини, в іншій частині в задоволенні позову просив відмовити. Заслухавши в судовому засіданні пояснення третьої особи [PERSON], представника відповідача [PERSON], дослідивши надані сторонами докази, суд установив такі факти та відповідні правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.4 ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Відповідно до ст. 78 ЗК України право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного Кодексу України, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст.103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (неприємні запахи, забруднення, тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Частина 3 ст.103 ЗК України зобов'язує власників та землекористувачів земельних ділянок співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю. Відповідно до вимог ст.104 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу. Якщо дії сусіда є неправомірними та не відповідають умові заподіяння якнайменших незручностей, такі дії підлягають припиненню. Відповідно до положень ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 60 ЦПК України, встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об`активність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставини справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановлені обставини справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих людей. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником будинку № 18 по вул. Ювілейній в с. Тернувате, Миколаївського району Миколаївської області, а відповідач [PERSON] є власником житлового будинку та земельної ділянки, яка розташована за адресою: с. Тернувате, вул. Ювілейна, 16, Миколаївського району Миколаївської області, що підтверджується договором дарування від 15.12.2005 року та державним актом на право приватної власності на землю та свідоцтвом про право власності на житловий будинок відповідно. Таким чином, вони є суміжними землекористувачами (а.с. 7, 88-89). Відповідно до вимог ст. 120 ЗК України, в редакції від 11.01.2005 року, тобто на час укладення договору дарування, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди. Відповідно до ст. 377 ЦК України, в редакції від 29.05.2005 року, тобто на час укладення договору дарування, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Відповідних відомостей щодо площі земельної ділянки, яка перейшла до позивачці [PERSON] внаслідок отримання в дар житлового будинку №18 в с. Тернувате, по вул. Ювілейній Миколаївського району Миколаївської області в тексті договору дарування від 05.12.2005 року немає. В судовому засіданні ані позивачкою, ані третьою особою [PERSON] такі відомості суду також не надано. Крім того, з листа начальника Управління Держгеокадастру у Миколаївському району Миколаївської області від 05.09.2016 року вбачається, що інформація щодо належності земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: с вул. Ювілейна, 18, с. Тернуваье, Миколаївського району Миколаївської області в Управлінні відсутня. З листа голови Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області 31.08.2016 року вбачається, що інформацією щодо права власності на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: с. Тернувате, вул. Ювілейна, 18 Миколаївського району Миколаївської області не володіє. З листа голови Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області від 07.09.2016 року вбачається, що за адресою: с. Тернувате, вул. Ювілейна, 18 Миколаївського району Миколаївської області зареєстровані та фактично проживають [PERSON] та [PERSON] На підтвердження позовних вимог, щодо усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, позивачка [PERSON] та третя особа [PERSON] надали акт обстеження земельної ділянки [PERSON] від 10.03.2016 року. З даного акту вбачається, що на земельній ділянці, яка належить [PERSON] посаджені кущі ожини, які внаслідок розростання проникли через огорожу ( сітку рабі цю) на земельну ділянку [PERSON] та досягли кущів виноградника, які посаджені вздовж огорожі на відстані близько 1 метра. ( а.с. 6). Крім того, з листа голови Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області [PERSON] від 01.07.2014 року вбачається, що 24.06.2014 року було здійснено огляд земельної ділянки, належної [PERSON] та [PERSON] попереджено про необхідність виключення можливості розростання коріння ожини, про її зрізання, яка проникла на земельну ділянку останнього ( а.с. 5). Даний факт також підтверджується фотознімками, які надано третьою особою [PERSON] та представником відповідача [PERSON] ( а.с. 40-47, 48-54). Отже, позивачка [PERSON] довела порушення відповідачем [PERSON] як правил добросусідства, так і порушення її прав, пов'язаних з користуванням земельною ділянкою. Згідно ст. 174 ч.4 УПК України, якщо відповідач визнає позов, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки представник відповідача [PERSON] визнав ту обставину, що гілки та корені ожини, котра росте на земельній ділянці відповідачаШайди В.І. проникли на земельну ділянку [PERSON] і згоден усунути це порушення, то у цій частині позову вимоги слід задовольнити та зобов'язати відповідача [PERSON] усунути перешкоди, пов'язані з проникненням на земельну ділянку [PERSON]Й ґілок та коренів рослини ожини шляхом знищення гілок та коренів ожини на відстані 50 см. від межі земельної ділянки [PERSON] Щодо позовних вимог позивачки [PERSON] та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, щодо предмета спору на боці позивача [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] матеріальної та моральної шкоди в розмірі по 1000 грн., суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Однак, як вбачається з матеріалів справи позивачкою [PERSON] та третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги, щодо предмета спору на боці позивача [PERSON] не надано належних та допустимих доказів спричинення матеріально та моральної шкоди відповідачем [PERSON], а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині позивачці [PERSON] та третій особі, яка заявляє самостійні вимоги, щодо предмета спору на боці позивача [PERSON]Й слід відмовити. Що стосується наданих представником відповідача [PERSON] листа в.о Миколаївського міжрайонного природоохоронного прокурора від 17.07.2012 року, листа голови Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області від 14.10.2013 року, постанови за справою про адміністративне правопорушення від 17.08.2012 року відносно [PERSON], то суд вказані документи не приймає в якості доказу,оскільки вони не мають значення для ухвалення рішення у даній справі. Судові витрати між сторонами слід розподілити відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial