Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

В листопаді 2020 року [PERSON] звернулась до суду із даним позовом, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 21.08.2019 року, актовий запис №162. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Сімейні відносини припинились з серпня 2020 року, син проживає разом із нею та фактично знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на її утримання та сина не надає та угоди про їх сплату досягти не вдається. У зв`язку із вищевикладеним вона змушена звертатися до суду, прохаючи задовольнити позов та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини та коштів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Позивач на попереднє судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи міститься клопотання про можливість розгляду справи за її відсутності, просила виключити позовну вимогу щодо стягнення з відповідача коштів на її утримання у розмірі 1/6 частин від усіх видів заробітку (доходів), змінені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить позов задовольнити. Відповідач на попереднє судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, змінені позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечив проти їх задоволення. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи та проведенням розгляду справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося. Суд, перевіривши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження, виданого 18 грудня 2019 року Кальміуським районним у м.Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №823, сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, виданого 21.08.2019 року Кальміуським районним у м.Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №162, 21.08.2019 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки про реєстрацію місця проживання №05-13.01-0433 від 10.03.2020 року виданої ДАП Управління з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки про реєстрацію місця проживання №18-141-4590 від 27.09.2019 року виданої ДАП Відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 180 СК України батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у Постанові № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1, 5 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Стаття 18 Конвенції встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. З урахуванням того, що відповідач є працездатною людиною та визнав змінені позовні вимоги в повному обсязі, позивач потребує допомоги на утримання спільної дитини, тому суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Пунктом 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Частиною 6 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи те, що добровільно про сплату аліментів з відповідачем домовитися не вдається, суд вважає за можливе стягнути аліменти з [PERSON] , оскільки визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У зв`язку із задоволенням позовних вимог, судові витрати по справі, що складаються з витрат по сплаті судового збору в розмірі 840,80 гривень, від сплати яких позивач був звільнений, суд вважає необхідним стягнути їх з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved