Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

В лютому 2018 року позивачка звернулась в суд, з позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів, посилаючись на те, що сторони перебували у шлюбі, під час якого у них народилась донька, [PERSON], 2012р. народження. З 2013 року, як зазначила позивачка, вони не мешкають разом та не ведуть спільного господарства, а в 2017 році рішенням Красноокнянського районного суду шлюб між ними розірвано. За твердженням позивачки, рішенням Красноокнянського районного суду від 14.02.2014р. із відповідача, на її користь, стягнуто аліменти на дитину [PERSON], 20.01.2012р. народження, у розмірі 1/4 частини заробітної плати (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 18.11.2013р., однак відповідач, намагаючись уникнути виконання обовязку з утримання дитини, ніде офіційно не працює. Вважаючи, що стягнення з відповідача, на даний час, аліментів, які менші ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суперечить діючому законодавству, тож, на думку позивачки, є підстави для перегляду розміру аліментів встановлених рішенням суду, а тому, пославшись та процитувавши ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ст.ст.7 ч.ч.7-8, 180, 181 ч.3, 182 ч.2, 192 Сімейного кодексу України, позивачка просила змінити розмір аліментів, збільшивши до «не менше ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.» Учасники справи в судове засідання не зявились, надавши, відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, клопотання про розгляд справи у їх відсутності, а тому справа розглянута без їх присутності, що не суперечить положенням ст.223 ЦПК України. При цьому, позивачка наполягала на своїх вимогах, а відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі, що дає підстави суду для прийняття рішення про задоволення позову, відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. /ар.сп. 37-38 / Дослідивши всі подані сторонами докази, суд, на підставі встановлених фактів та відповідних їм правовідносин, дійшов висновку про повне задоволення позову, виходячи із наступного: згідно повторного свідоцтва про народження серії І-НМ №344507 від 20.07.2017р., виданого Калуським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, паспорту позивачки КМ 762171 від 24.01.2012р., виданого Красноокнянським РВ ГУМВС України в Одеській області, паспорту відповідача СС 125318 від 10.10.1996р., виданого Калуським РВ УМВС в Івано-Франківській області, та рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 05.12.2017р, по справі №506/720/17 (провадження №2/506/379/17), сторони у справі є батьками [PERSON], 20.01.2012р. народження, яка народилась в період їхнього шлюбу; /ар.сп. 3-6, 35-36 / із рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 14.02.2014р., по справі №506/1053/13-ц (провадження №2/506/23/14), видно, що з відповідача, на користь позивачки, стягнуто аліменти на дитину [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини заробітної плати /доходу/ щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 18 листопада 2013 року; /ар.сп. 7-8 / із довідки від 08.02.2018р. №5, виданої Окнянським закладом дошкільної освіти «Сонечко», вбачається, що дочка позивачки [PERSON], 2012р. народження, відвідує вказаний заклад дошкільної освіти з 04.06.2013р., а відтак перебуває на утриманні своєї матері; /ар.сп. 9 / ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру; ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991р., визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; ч.1 ст.55 Конституції України гарантовано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом; ст.180 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина; Законом України від 17.05.2017р. №2037-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08.07.2017р., до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України внесенні зміни, якими передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, однак мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; відповідно до ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом; ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову; ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених вказаним Кодексом. Таким чином, на переконання суду, позовні вимоги слід задовольнити повністю, виходячи з того, що після прийняття зазначеного судового рішення, законодавцем внесені зміни в правову норму, яка визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, а відтак щомісячний розмір аліментів має становити не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Саме таке рішення, на думку суду, буде відповідати ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини та прецедентній практиці Європейського суду з прав людини, щодо справедливого розгляду справи та захисту прав громадянина і дитини, оскільки збільшення мінімального розміру аліментів на утримання дитини, як передбачено законодавцем, буде сприяти нормальному фізичному, розумовому, духовному, моральному і соціальному її розвитку. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, в даному разі на користь держави. На підставі ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ст.55 Конституції України, ст.ст.180, 181 ч.3, 182 ч.2, 183 ч.1, 191 ч.1, 192 ч.1 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved