Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

В листопаді 2016 року позивач за первісним позовом [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності на 1/2 частку квартири в порядку спадкування, що залишилась від батька [PERSON], померлого 23 травня 2016 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є рідним сином [PERSON]. В травні 2016 року його батько помер. Після його смерті відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] м. Торецька (колишня назва Дзержинськ) Донецької області. Зазначене нерухоме майно на праві власності належить матері його померлого батька [PERSON], тобто його бабусі по лінії спорідненості батька. В вересні 2014 року його бабуся [PERSON] померла. Після смерті бабусі, його батько в установленому законом порядку спадщину не оформив, але від спадщини не відмовлявся, а навпаки продовжував використовувати зазначене майно для своїх життєвих потреб. Єдиними спадкоємцями померлого [PERSON] за законом першої черги є вони, його сини. Інших спадкоємців у померлого [PERSON] за законом або за заповітом не має. В установленому законом порядку та визначені строки його мати [PERSON] в його інтересах звернулася до Торецької державної нотаріальної контори з заявою про оформлення спадщини від померлого [PERSON], але їй було відмовлено в оформленні спадщини із-за відсутності правовстановлюючих документів на спадкову квартиру. Визнання права власності на 1/2 частину квартири за адресою м. Торецьк (колишня назва Дзержинськ), [ADDRESS], що залишилась від [PERSON], померлого 23 травня 2016 року необхідно позивачу для реалізації свого набутого права на прийняття спадщини від померлого батька, а також зареєструвати своє право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. 14 грудня 2016 року до суду звернувся відповідач за первісним позовом [PERSON] із зустрічною позовною заявою про визнання права власності на 1/2 частку квартири за адресою: м. Торецьк (колишня назва Дзержинськ), [ADDRESS] в порядку спадкування, що залишилась від батька [PERSON], померлого 23 травня 2016 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що померлий 23.05.2016 року [PERSON] є його батьком. Позивач за первісним позовом [PERSON] є його рідним братом. Після смерті батька відкрилася спадщина на належне його матері [PERSON] нерухоме майно, а саме на квартиру за вказаною вище адресою. Мати його батька, а саме [PERSON] померла в вересні 2014 року. Після смерті бабусі його батько фактично прийняв спадщину від померлої, але в установленому законом порядку її не оформив. Від спадщини не відмовлявся. Спадкоємцями померлого батька є його сини, він і позивач за первісним позовом [PERSON] За життя, а ні його бабуся, а ні його батько зазначене нерухоме майно нікому не спадкував. Отже, відповідно до діючого спадкового законодавства України частки спадкоємців є рівними. Вважає, що за ним та його братом [PERSON], позивачем за первісним позовом необхідно визнати право власності в порядку спадкування на 1/2 частку кожному з них квартири за адресою: м. Торецьк (колишня назва Дзержинськ), [ADDRESS], що залишилась після смерті [PERSON], померлого 23 травня 2016 року. Визнання права власності необхідно йому для прийняття спадщини від батька [PERSON], який помер 23.05.2016 року у виді 1/2 частки квартири за адресою м. Торецьк (колишня назва Дзержинськ), [ADDRESS], а також зареєструвати своє право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Позивач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не зявився, його інтереси за довіреністю представляв [PERSON], який також не зявився в судове засідання, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у їх відсутності, заявлені позовні вимоги за первісним позовом підтримують повністю, наполягають на їх задоволенні, позовні вимоги за зустрічним позовом визнають повністю, проти їх задоволення не заперечують. Відповідач за первісним позовом в судове засідання не зявився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, заявлені позовні вимоги за первісним позовом визнає повністю, проти їх задоволення не заперечує, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав повністю, наполягав на їх задоволенні. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є рідними братами. Відповідно до свідоцтв про народження (а.с. 13; 14) їх батьками є [PERSON] та [PERSON]. 23 травня 2016 року батько сторін по справі помер. Відповідно до свідоцтва про смерть (а.с. 11) прізвище батька сторін по справі було зазначено як «Ліщинський». Рішенням Дзержинського міського суду від 04.10.2016 року (а.с. 22) встановлено факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], визнавши його сином останньої. Одночасно був встановлений факт родинних відносин між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], померлим 23.05.2016 року, визнавши їх синами померлого, що відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України є обставинами, які не потребують доказування. 03 вересня 2014 року померла [PERSON] (а.с. 10), яка є матірю [PERSON], тобто батька сторін по справі та відповідно їх бабусею. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме на квартиру в м. Торецьку (колишня назва Дзержинськ), [ADDRESS]. Відповідно до правовстановлюючих документів (а.с. 15-16; 17; 34-37) зазначена квартира на праві власності належить бабусі сторін по справі, а саме [PERSON] Довідкою з КП «БТІ м. Дзержинська» № 126 від 10.06.2016 року (а.с. 18) підтверджено, що власником спадкового нерухомого майна є [PERSON]В, а саме бабуся сторін по справі. Із змісту первісного позову та зустрічної позовної заяви вбачається, що після смерті [PERSON], яка настала 03.09.2014, її син [PERSON], батько сторін по справі, фактично прийняв спадщину від померлої матері, але в установленому законом порядку її не оформив. Батько сторін по справі від спадкового нерухомого майна не відмовлявся, а навпаки продовжував разом з сімєю проживати в зазначеній квартирі, використовував її для власних потреб, тощо. Отже, вважається, що він фактично прийняв від померлої 03.09.2014 року [PERSON] спадщину у вигляді квартири. За життя, [PERSON], який є батьком сторін по справі, зазначене нерухоме майно нікому не спадкував. Єдиними спадкоємцями померлого [PERSON] за законом першої черги є його сини, тобто сторони по справі. Сторони по справі звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини від померлого 23.05.2016 року батька [PERSON], але із-за відсутності правовстановлюючих документів на квартиру їм було відмовлено в оформленні спадщини. Даний факт підтверджено постановами про відмову вчинення нотаріальних дій від 29.10.2016 року (а.с. 23; 60). Отже, після смерті [PERSON] сторони по справі фактично прийняли спадщину у вигляді спадкової квартири за законом першої черги від померлого батька, не відмовлялися від неї. Ураховуючи те, що сторонами по справі втрачена можливість отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом, їх вимоги про визнання права на спадщину підлягають судовому захисту. Як вбачається з постанов про відмову у вчиненні нотаріальної дії до державного нотаріуса звернулася мати сторін по справі [PERSON], яка діяла в інтересах [PERSON] та [PERSON] Виходячи з цього, суд зазначає наступне. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. В частині 1 статті 1261 ЦК України зазначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають в тому числі діти спадкодавця. Згідно ст. ст. 1268, 1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Із приписів ч. 2 ст. 1268 ЦК України вбачається, що прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. У відповідності до норм ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкоємець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. В частині другій цієї статті зазначено, що кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Отже, проаналізувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що відсутність у сторін по справі правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно не може бути для них перешкодою у прийняті спадщини від померлого батька, оскільки зазначене майно вони фактично прийняли від свого померлого 23.05.2016 року батька [PERSON], від спадщини не відмовлялися, яке відповідно до вимог ст. 321 ЦК України є непорушним. Таким чином, суд вважає, що сторони по справі, а саме позивач за первісним позовом [PERSON] та відповідач за первісним позовом [PERSON] вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті батька [PERSON] у вигляді 1/2 частки квартири за адресою: м. Торецьк (колишня назва Дзержинськ), [ADDRESS], а тому за сторонами по справі з вищевказаних підстав необхідно визнати право власності на квартиру із розрахунку по 1/2 частці кожному з них. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення\~ або\~ не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд вважає позовні вимоги за первісним позовом та зустрічною позовною заявою повністю доведеними, тому підлягають задоволенню. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved