Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

В листопаді 2019 [PERSON] (далі-позивач, [PERSON] ) звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] (далі- відповідач, [PERSON] ), в якому просив суд визнати недійсним повідомлення про розірванння договору оренди нежилих приміщень № 1, 2 групи приміщень [ADDRESS] , направлене [PERSON] , на адресу ТОВ «Медичний центр «Берегиня». В позовній заяві позивач просив витребувати спірний правочин у відповідача. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 20.09.2007 між громадянами України [PERSON] , [PERSON] (надалі за текстом - разом Орендодавці), з однієї сторони, та ТОВ «Медичний центр «Берегиня» (надалі за текстом - Орендар), з другої сторони, було укладено договір оренди нежилих приміщень № 1, 2 групи приміщень № 32, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . За умовами Договору оренди Орендодавці, що є співвласниками предмету оренди в рівних ідеальних частках, з однієї сторони, передали, а Орендар, з другої сторони, прийняв у тимчасове платне володіння нежилі приміщення № 1, 2 (група приміщень № 32), загальною площею 133, 40 кв. м., в будинку за адресою: [ADDRESS] (надалі за текстом - Приміщення) для використання під офісне приміщення, розміщення виконавчого органу і персоналу, а також здійснення медичної практики та надання медичних послуг (п. п. 1.1, 1.2, 1.3, 2.1 Договору оренди), що відповідає ч. 1 ст. 759,ч. 1 ст. 760 ЦК України. Згідно з п. 4.1 Договору оренди строк оренди складає 2 (два) роки з моменту прийняття приміщення за актом прийому-передачі. Якщо жодна із сторін у строк 30 днів до закінчення Договору оренди не заявить про намір його розірвати, даний договір продовжує свою дію на новий строк (п. 4.2 Договору оренди). З огляду на те, що нежилі приміщення були прийняті зі сторони ТОВ «Медичний центр «Берегиня» 20.09.2007, то строк оренди нежилих приміщень закінчувався 20.09.2009 відповідно. Проте, жодна зі сторін Договору оренди в термін 30 днів до закінчення строку дії цього договору не заявляла про намір його розірвати, тому цей договір продовжив свою дію на новий строк. В подальшому, у 2011, 2013, 2015, 2017, 2019 роках в термін 30 днів до 20 вересня відповідного року жодна із сторін Договору оренди належним чином передбаченим Договором оренди також не заявляла про намір його розірвати, тому цей договір продовжував свою дію на новий строк, і, відповідно, на даний час його дія була продовжена до 20.09.2021, згідно з приписами п. 4.2 Договору оренди. 24.06.2016 [PERSON] набула право власності на 1/2 частку вказаних нежилих приміщень, на підставі нотаріально посвідченого договору дарування між [PERSON] та [PERSON] , який є її батьком. З огляду на викладене, до [PERSON] , як правонаступниці, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 512, ст. ст. 514, 770 ЦК України перейшли права та обов`язки [PERSON] за Договором оренди, в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Наприкінці жовтня 2019 року позивачу стало відомо зі слів відповідача про те, що у зв`язку із закінченням терміну оренди та неналежним виконанням орендарем прийнятих по договору оренди зобов`язань [PERSON] направила на адресу ТОВ «Медичний центр «Берегиня» повідомлення про розірвання договору оренди нежилих приміщень № 1, 2 групи приміщень № 32, літ. А, розташованих за адресою: [ADDRESS] . Зважаючи на те, що повідомлення [PERSON] про розірвання договору спрямоване на припинення цивільних прав та обов`язків [PERSON] , [PERSON] , як Орендодавців, та ТОВ «Медичний центр «Берегиня», як Орендаря, передбачених Договором оренди, воно за своєю правовою природою є одностороннім правочином. З огляду на те, що сторона Орендодавця за Договором оренди представлена двома фізичними особами [PERSON] та [PERSON] (правонаступником якого є [PERSON] ), як співвласниками предмету цього договору, то для реалізації прав Орендодавця за Договором оренди необхідна воля всіх співвласників предмету договору оренди. Відповідно до п. 10.3. Договору оренди розірвання і припинення договору допускається за згодою Сторін. За змістом ч. 1 ст. 651 ЦК України, що визначає підстави для зміни або розірвання договору, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Проте, [PERSON] не надано доказів наявності волі [PERSON] та його згоди, як співвласника, на розірвання Договору оренди. Самостійне повідомлення [PERSON] про розірвання Договору оренди не можна вважати правомірною вимогою сторони Договору оренди, оскільки сторона Орендодавця за Договором оренди представлена двома фізичними особами [PERSON] та [PERSON] (правонаступником якого є [PERSON] ), і на розірвання цього Договору необхідна воля двох осіб - власників. Таким чином, підстави для розірвання Договору оренди, передбачені ст. 651 ЦК України (вимога сторони договору), відсутні. У зв`язку з цим позивач вважає, що повідомлення [PERSON] про розірвання договору оренди повинно бути визнано недійсним як таке, що порушує вимоги цивільного законодавства та права [PERSON] , як власника 1/2 частки вказаних приміщень. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Мицик Ю.С. від 16.12.2019 відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням ) сторін. В цій же ухвалі сторонам роз`яснено їх процесуальні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст.174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Відповідач у встановлений судом строк не подав відзиву на позов, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його недоведеність та безпідставність. Сторони та представник третьої особи, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: dismissed