Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

В листопаді 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Єнакіївського міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного кредитного договору № GOXRFD08012174 від 06 серпня 2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 2315,89 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана разом з умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і позивачем договір, про що свідчить його підпис у заявою. Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати позивачеві грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат згідно умов. Умови договору відповідачем не виконуються. Станом на 30 жовтня 2013 року [PERSON] має заборгованість перед позивачем у розмірі 15343,22 гривень, яка складається з наступного: 711,82 гривень - заборгованість за кредитом, 0,68 гривень-заборгованість по процентам за користування кредитом, 13423,90 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500,00 гривень - штраф (фіксована частина), 706,82 гривень - штраф (процентна складова).Враховуючи, що [PERSON] не сплачує заборгованість добровільно, позивач просить стягнути суму боргу з нього - в судовому порядку. Позивач в судовому засіданні позов підтримав. На задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог позивача, обґрунтувавши свої заперечення наступним. 13 жовтня 2009 року між ним та представником позивача було складено акт про передачу заставного майна на відповідальне зберігання. Заставне майно, а саме: телевізор LG, модель 29FU1RNX, заводський номер 809UF00121, домашній театр LG, модель ХН-Т5020Х, заводський номер МЕZ34671437, було придбане за кредитно-заставними договорами. У відповідності до вказаного акту, йому запропоновано погасити заборгованість за кредитом, а у випадку непогашення останній надає право продати позивачеві заставне майно від свого імені. Оскільки він у встановлений строк не погасив заборгованість, позивач вищевказане майно реалізував. Кошті, отримані від реалізації залогового майна були спрямовані на погашення кредиту. Таким чином, [PERSON] вважає, що пред'явлена сума заборгованості позивачем занадто велика та не відповідає дійсності. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 06 серпня 2008 року [PERSON] уклав з позивачем кредитний договір № GOXRFD08012174 від 06 серпня 2008 року, отримавши кредит у розмірі 2315,89 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується копією договору, долученої до матеріалів справи (а.с.4-7). Умови договору відповідачем не виконуються. Станом на 30 жовтня 2013 року [PERSON] має заборгованість перед позивачем у розмірі 15343,22 гривень, яка складається з наступного: 711,82 гривень - заборгованість за кредитом, 0,68 гривень-заборгованість по процентам за користування кредитом, 13423,90 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500,00 гривень - штраф (фіксована частина), 706,82 гривень - штраф (процентна складова), що підтверджується наданим позивачем розрахунком за договором (а.с.3). Відповідно до копії акту, долученої до матеріалів справи (а.с.35), 13 жовтня 2009 року між відповідачем та представником позивача було складено акт про передачу заставного майна на відповідальне зберігання. Заставне майно, а саме: телевізор LG, модель 29FU1RNX, заводський номер 809UF00121, домашній театр LG, модель ХН-Т5020Х, заводський номер МЕZ34671437, було придбане за кредитно-заставними договорами. У відповідності до вказаного акту, відповідачеві запропоновано погасити заборгованість за кредитом, а у випадку непогашення останній надає право продати позивачеві заставне майно від свого імені. Відповідно до копії пояснення представника позивача, Трачук Є.В., наданого до суду (а.с.45), оскільки відповідач [PERSON] у встановлений строк не погасив заборгованість, позивач вищевказане майно реалізував. Кошти в розмірі 678,00 гривень, отримані від реалізації заставного майна, були спрямовані на погашення кредиту, що підтверджується копією наданого представником позивача платіжного доручення від 26.08.2010 (а.с.47). Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.3), 26.08.2010 сальдо прострочене банком було зменшено з 1389,82 грн. до 711,82 грн., а саме, на суму 678,00 грн., тобто на суму, за яку було реалізовне залогове майно. Тому доводи відповідача стосовно того, що сума заборгованості мала зменшитись у зв'язку з реалізацією заставного майна, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, та дії по змешенню суми заборгованості за вказаною підставою були позивачем виконані, та сума заборгованості, яку пред'являє позивач у позові, розрахована вже з врахуванням вартості реалізованого майна. Оскільки розмір коштів, отриманих від реалізації залогового майна, які були спрямовані на погашення кредиту, недостатній для повного погашення розміру кредиту, отриманого [PERSON] у позивача утворилась заборгованість на залишкову суму кредиту, яка відповідно складає 15343,22 гривень. Статтею 629 ЦК України зазначено , що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Крім того статтею 526 ЦК передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до умов договору. Згідно п.1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст.623 ЦК України божник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки. На підставі вищевикладеного суд вважає, що позовні вимоги позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 88 ЦПК України.

Outcome: approved