Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

В лютому 2017 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 26 квітня 1996 року померла його мати [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку, який розташований за адресою: Харківська область, Ізюмський район, с. Липчанівка, вул. Миру,225 та земельний пай, який розташований на території Бригадирівської сільської ради Ізюмського району Харківської області. Ізюмська державна нотаріальна контора у відповідь на заяву позивача повідомила, що після смерті матері позивач не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а тому він має право звернутися до суду з заявою про визначення додаткового строку, для подання заяви про прийняття спадщини, а також відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Просить суд визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON], оскільки не був обізнаний про наявність спадкового майна. Відповідач та його представник відповідача, [PERSON]Є, позовну заяву не визнали в повному обсязі, надали суду письмові заперечення в яких просять суд відмовити позивачу в позові в повному обсязі, оскільки позивач був присутній на похороні матері, сороковинах поминання матері, однак жодного разу не навідав відповідача та мови про спадщину, та про майно не було. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON], померла 26 квітня 1997 року. (а.с.9). Ізюмська державна нотаріальна контора повідомила суд про відсутність спадкової справи після смерті [PERSON], яка померла 26 квітня 1997 року, але згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємці, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважаються такими, що прийняли спадщину фактично. Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 02 грудня 2016 року встановлено факт родинних відносин, а саме, що [PERSON], [INFO], яка померла 26 квітня 1997 року є рідною матірю [PERSON] ( позивача по справі) ( а.с.13). Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Постановою Пленуму Верховного Суду україни від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено - у разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Частино 1,2 статті 549 ЦК України ( в редакції 1963 року) Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 550 ЦК України ( в редакції 1963 року) встановлено, що строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. У цих випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] через двадцять років з дня відкриття спадщини звернувся до суду з указаним позовом, зазначивши, що пропустив строк у звязку з необізнаністю про наявність спадкового майна та частими хворобами, через які переніс три операції та став інвалідом ІІ групи. Проте поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема тривала хвороба спадкоємців, велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна, складні умови праці, які, зокрема, повязані з тривалим відрядженням, у тому числі закордонними, перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України, необізнаність спадкоємців про наявність заповіту. Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснив, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними причинами є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на виникнення цих дій. Однак із копії витягу з медичної карти засудженого [PERSON], [INFO] вбачається, що останній перебував на лікуванні з 12.11.2012 року, а інвалідом ІІ групи позивач визнаний 02.07.2013 року висновком відомчої ЛТК у Київській області, майже через шістнадцять років після смерті матері, що ніяк не вплинуло на пропуск строку для прийняття спадщини ( а.с.11). Відповідно до статей 10,60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази додаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Позивачем невірно зазначено правові підстави для задоволення позову, є посилання на Цивільний кодекс України 2001 року, однак спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України 1963 року. Безспірних доказів наявності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини позивач не надав, а тому позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed