Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

В обґрунтування заявленого позову [PERSON] вказував, що відповідач отримав від нього 01 листопада 2014 року в борг 20000,00 доларів США, які зобов'язався повернути в строк до 01 листопада 2015 року, про що надав власноручно написану розписку. Але, у визначений в розписці строк борг відповідач не повернув, чим порушив своє зобов'язання. Ухвалою суду від 31 жовтня 2018 року було відкрито провадження в справі та призначено проведення підготовчого засідання. Позивач [PERSON] в підготовче засідання не з'явився, але подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вказував, що позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з'явився, але подав до суду заяву визнання позову в повному обсязі та проведення розгляду справи за її відсутності. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем з дотриманням порядку, встановленого ст. 206 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України до ухвалення судового рішення у зв'язку з визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій та ухвалює рішення за наявності для того законних підстав. Ознайомившись з заявою відповідача [PERSON] про визнання позову, суд приходить до висновку, що така заява не суперечить закону та достовірно відображає позицію відповідача в даній справі, оскільки подана ним особисто, та в заяві відповідач підтверджує обізнаність з процесуальними правами. Від так, визнання відповідачем позову не порушує його права, свободи чи інтереси, тому суд вважає за можливе ухвалити рішення по суті заявлених вимог у підготовчому засіданні. В судовому засіданні, дослідивши наявні в справі докази, суд встановив наступне. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другої стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15. Як вбачається із матеріалів справи, 01 листопада 2014 року відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] в борг гроші в сумі 20000,00 доларів США, які він зобов'язався повернути частинами або одним платежем в строк до 01 листопада 2015 року, про що видав власноручно написану розписку. Згідно ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які приймають участь у справі. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи текст розписки, складеної власноруч [PERSON], суд приходить до висновку, що відповідач, розуміючи той факт, що [PERSON] передав грошові кошти в його володіння, підтвердив їх отримання в борг та взяв на себе обов'язок повернути ці грошові кошти позивачу в повному обсязі. Це, в свою чергу, прямо вказує на виникнення у [PERSON] боргового зобов'язання по відношенню до [PERSON] Але, до теперішнього часу відповідач не повернув позивачу борг, тому позов підлягає задоволенню. Одночасно з цим, суд має вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами у відповідності до ст.ст. 141, 142 ЦПК України, виходячи з того, що відповідачем визнано позов до початку розгляду справи по суті. Так, позивачем [PERSON] при зверненні з позовом було сплачено судовий збір в сумі 5637,82 грн., що підтверджується квитанцією № 27 від 18 жовтня 2018 року. З цієї суми судового збору 50% підлягають поверненню позивачу з державного бюджету, а інші 50% слід стягнути на його користь з відповідача [PERSON]

Outcome: approved