Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

В липні 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому зазначив що 25 листопада 2006 року, він зареєстрував шлюб з [PERSON], а [INFO] року у них народилась донька [PERSON] Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2011 року зазначений шлюб було розірвано. За період шлюбних відносин ними було набуте спільне майно, а саме громадський будинок - магазин, що розташований за адресою [ADDRESS], площею 40, 2 кв.м., який у відповідності до експортної оцінки, оцінено у 116 000 грн. З урахуванням викладеного позивач просить поділити майно, набуте ним під час шлюбу з [PERSON], у наступний спосіб: визнати за ним, [PERSON], право власності на громадський будинок Магазин розташований за адресою [ADDRESS], магазин зазначений в технічному паспорті як громадський будинок А-1 площею 40,2 кв.м. та стягнути з нього на користь [PERSON] 58000 грн. в якості 1/2 від вартості зазначеного нерухомого майна. Відповідачка [PERSON] до початку розгляду справи по суті подала зустрічний позов до [PERSON] в якому зазначила, що дійсно 25 листопада 2006 року, вона з [PERSON] зареєструвала шлюб, від якого [INFO] року у них народилась донька [PERSON], а 01 листопада 2011 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська шлюб між ними було розірвано. За період шлюбних відносин з ними було набуте спільне майно - приміщення магазину,що розташований за адресою: [ADDRESS], зазначений в технічному паспорті як громадський будинок А-1 площею 40, 2 кв.м., вартість якого, відповідно до експортної оцінки, становить 116 000 грн. Зазначила, що вона має право вимагати виділу частки майна (домоволодіння), що є у спільній сумісній власності колишнього подружжя. Просить поділити майно набуте колишнім подружжям [PERSON] та [PERSON], визнати за [PERSON] право власності на громадський будинок розташований за адресою [ADDRESS], зазначений в технічному паспорті як громадський будинок А-1 площею 40, 2 кв.м. та стягнути з [PERSON] на її користь 58 000,00грн. компенсації за половину вартості спірного нерухомого майна. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] первісні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Зустрічні позовні вимоги відповідача [PERSON] визнали повністю та не заперечували у їх задоволенні, в своїх поясненнях посилалися на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні первісні позовні вимоги позивача [PERSON] визнала, не заперечувала проти їх задоволення, свої зустрічні позовні вимоги до [PERSON] підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. В своїх поясненнях посилалася на обставини, викладені у зустрічній позовній заяві. Ухвалою суду від 03.04.2014 року у судовому засіданні залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області. Представник третьої особи - Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, суду направив клопотання в якому просив розглядати справу без його участі. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи та перевіривши їх доказами у їх відповідності, сукупності, належності та допустимості, вражає, що первісні позовні вимоги позивача та зустрічні позовні вимоги відповідача не підлягають задоволенню з огляду на наступне Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено, що сторони 25 листопада 2006 року зареєстрували шлюб в Індустріальному відділі РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 1109 (а.с. 10). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2011 року, яке вступило у законну силу 11 липня 2011 року, шлюб між сторонами розірваний (а.с. 12). Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2010 року із виправленими описками ухвалою суду від 15 грудня 2010 року, визнано право власності за фізичною особою підприємцем [PERSON] на будівлю магазину літ. А-1, А1-1 загальною площею, 37,1 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 55-59). Як вбачається з витягу про державну реєстрацію прав КП «ДМБТІ» ДОР, право власності на спірне приміщення зареєстровано у реєстрі 08.02.2011 року за [PERSON] (а.с. 23). Відповідно до звіту про оцінку майна від 23.07.2013 року, вартість нежитлової будівлі літ А-1 (магазин) загальною площею 37,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] становить 116 000 грн. (а.с. 24-41). Відповідно до інформації, наданої Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області від 07.02.2014 року та у відповідному клопотанні від 19.05.2014 року, у провадженні державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області перебуває виконавче провадження про стягнення солідарно з відповідачка [PERSON] та інших боржників заборгованості на загальну суму 3 231 817, 01 грн. В порядку виконавчого провадження державним виконавцем здійснено опис та арешт спірного нерухомого майна та передано його до Головного управління юстиції у Дніпропетровській області для визначення тендеру щодо торгівельної організації для примусової організації (а.с. 119, 144, 145). Відповідно до постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області від 18.04.2013 року, накладено арешт на все майно [PERSON] (а.с. 147). 16 січня 2014 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Понікаровою А.О. описано та накладено арешт на будівлю магазину літ. А-1, А1-1 загальною площею 37,1 кв.м., для подальшої примусової реалізації, про що цього ж дня складаний акт опису й арешту майна (а.с. 149). Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України і можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Оскільки позивач по первісному позовом [PERSON] на момент розгляду справи в суді не виконав вимоги ч. 5 ст. 71 СК України та не вніс на депозитний рахунок суду половини вартості спірного приміщення, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з нього на користь [PERSON] грошової компенсації у вигляді половини вартості спільного майна. Крім того, суд не вбачає між сторонами наявності предмету спору стосовно розподілу спільного майна, набутого під час шлюбу, оскільки, відповідачка за первісним позовом [PERSON] повністю визнала пред'явлені до неї вимоги про визнання права власності на спірне майно за позивачем [PERSON] та стягнення з нього грошової компенсації у розмірі половини вартості спірного майна, окрім цього, пред'явила аналогічні за змістом зустрічні позовні вимоги, в яких також просила визнати за [PERSON] право власності на спірне приміщення, стягнувши з нього на її користь грошову компенсацію у розмірі половини вартості спірного майна. Частиною 2 ст. 69 СК України передбачено що дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ч. 1. 64 СК України, дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, суд приходить до висновку, що у разі відсутності фактичного спору між сторонами щодо розподілу спільного майна подружжя, набутого під час шлюбу, сторони мають можливість вирішити зазначене питання у позасудовому порядку, шляхом укладання відповідних правочинів, відповідно до ч. 1 ст. 64 та ч. 2 ст. 69 СК України. Крім того, суд приходить до висновку, що первісні позовні вимоги [PERSON] та зустрічні позовні вимоги [PERSON] не носять характер спору між сторонами про право, а мають ознаки дій, направлених на виведення спірного майна, а саме громадського будинку - магазину, розташованого за адресою: [ADDRESS] з під обтяження, накладеного в порядку примусового виконання рішень, та подальшої примусової реалізації на прилюдних торгах, відповідно до Закон України «Про виконавче провадження». За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення як первісних, так і зустрічних вимог у зв'язку з чим, у зазначених позовах слід відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає, що понесенні сторонами судові витрати підлягають віднесенню на їх рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed