Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

В листопаді 2016 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом. Вказувала, що перебувала з відповідачем у шлюбі, який 14.07.2016 року за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області розірвано. Від шлюбу мають спільну дочку - [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та перебуває на її утриманні. Стверджувала, що дитина хворіє, перебуває на обліку у лікаря та потребує лікування. Постійне місце проживання дитини є зоною забруднення радіоактивними відходами, які шкодять її здоров'ю. В зв'язку з чим, вона має намір самостійно забезпечити повноцінний відпочинок дитині в країнах ближнього та дальнього зарубіжжя, задля покращення стану її здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, підвищення рівня світогляду дитини. Крім того, Єлізавєта вже декілька років займається в танцювальній студії «Вікторія», якою плануються закордонні поїздки для участі в міжнародних конкурсах. Посилаючись на те, що відповідач проігнорував її численні усні та письмові звернення з приводу надання дозволу для виїзду дитини за кордон в її супроводі, що призводить до ускладнення процедури оформлення документів на виїзд неповнолітньої особи за кордон, переносу запланованих поїздок за межі України, затримки у придбанні квитків, оплати роботи нотаріуса по підготовці відповідних документів, додаткових, незапланованих та безпідставних фінансових затрат, з урахуванням уточнень від 06.12.2016 року, просила надати їй дозвіл на оформлення проїзного документу для виїзду за кордон та на тимчасовий виїзд за межі території України громадянки України неповнолітній [PERSON], без згоди та супроводу відповідача строком дії до 26.06.2021 року, в Єгипет, Туреччину, Грецію, Кіпр, Америку, Канаду, Болгарії, Чорногорії, Російської Федерації, країн Південної та Південно-Східної Азії, Англії та інших країн Шенгенської угоди, допустити негайне виконання рішення суду в частині оформлення документів на тимчасовий виїзд за кордон. Позивач до суду не з'явилась, звернулась до суду із заявою, в якій просила проводити розгляд справи без її участі, позов підтримала в повному обсязі. Відповідач повторно до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи до суду не з'явився, звернувся до суду із заявою, в якій просила проводити розгляд справи без її участі, позов підтримала частково та просила керуватися інтересами дитини при вирішенні остаточного рішення по справі. У силу вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд вирішив розглянути справу в заочному порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Сторони мають спільну дочку - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією її свідоцтва про народження від 17.08.2006 року. З копії рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.07.2016 року вбачається, що шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, а саме рішення набрало законної сили 26.07.2016 року. З матеріалів справи вбачається, що позивач зверталася до відповідача із заявами: від 04.0.2016 року та від 14.07.2016 року в яких запропонувала останньому добровільно приймати участь в утриманні їхньої неповнолітньої дочки. Також, позивач зверталась до відповідача із письмовими проханнями: від 08.10.2016 року та 18.10.2016 року в яких просила надати згоду для тимчасового виїзду доньки за кордон до Єгипту, Турції та додатково до 16 річного віку до країн Південної Азії, Південно-Східної Азії, Росії, Англії та країн Шенгенської угоди та запропонувала з'явитись до нотаріуса для її нотаріального посвідчення. Вказані звернення були направлені поштою рекомендованими листами з повідомленням, про що свідчать копії відповідних чеків (а.с. 21), однак повернулись відправнику за закінченням терміну зберігання (а.с. 34-35). Станом на 05.07.2016 року спільна дочка сторін відвідує танцювальну студію «Вікторія» з 30.03.2016 року, про що видано відповідну довідку (а.с. 20). Крім того вона хворіє та потребує лікування, в тому числі санаторно-курортного, що підтверджується копіями: епікризу (а.с. 14), довідок (а.с. 15-16), консультативного висновку спеціаліста (а.с. 18) та випискою із медичної карти амбулаторного хворого (а.с. 19). При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в України громадян України» (в редакції від 01.10.2016 року) документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в'їзд в Україну, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Частиною другою-третьою статті 22 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документ, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» передбачено, що кожен громадянин України має право на отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Паспорт громадянина України для виїзду за кордон оформляється особам, які не досягли шістнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягли шістнадцятирічного віку, - на 10 років. Відповідно до пп. 2 п. 7 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 року № 152 оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюються особі, яка не досягла 16-річного віку, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників (далі - законні представники). У разі відсутності другого з батьків під час подання документів така заява подається нотаріально засвідченою. Якщо батьки не перебувають у шлюбі, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюється на підставі заяви-анкети того з них, з ким проживає особа. З аналізу вищезазначених норм вбачається, що документом який дає право громадянину України на виїзд за кордон, незалежно від віку, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, який видається відповідно до встановленого законом порядку. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю її прав установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Приписами ч. 2 ст. 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватись в супереч інтересів дитини. Зі змісту зазначених норм вбачається, що здійснення прав та обов'язків батьків щодо дитини не може суперечити її інтересам. Частиною першою статті 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. Приписами ч. 2 ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в України громадян України» встановлено, що правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. Зі змісту аб. 3 пп. 2 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 вбачається, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків або його нотаріально засвідченої копії. У підп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 зазначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. При прийнятті рішення суд враховує, що відповідач від надання дозволу позивачу на тимчасовий виїзд за кордон дитини ухиляється, листи від неї не отримує, отримавши позовну заяву та судові повістки, в суд не з'явився. З огляду на встановлені обставини, інтереси та стан здоров'я дитини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон спільної дочки сторін без згоди та супроводу батька слід задовольнити в частинні надання відповідного дозволу строком на один рік з дня набрання рішенням законної сили в конкретно визначені позивачем країни, а саме: Єгипет, Туреччина, Греція, Кіпр, Сполучені Штати Америки, Канада, Болгарія, Чорногорія, Російська Федерація, Великобританія. Разом з цим, у наданні дозволу позивачу на оформлення проїзного документу дитині слід відмовити, оскільки Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України» від 14.07.2016 року, який набрав чинності 01.10.2016 року, оформлення такого документу не передбачено.

Outcome: partial