Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

В лютому 2019 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь 27000 гривень в якості відшкодування шкоди завданої ДТП. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 03 липня 2018 року о 09 години на 110 км. + 400 м. автодороги Н-03 «Житомир-Чернівці», відповідач керуючи автомобілем марки «Mersedes-Bens» державний номерний знак [NUMBER] , при русі заднім ходом, не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу, в наслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Zubr» без номерного знаку, під керуванням позивача. В результаті дорожньо-транспортної пригоди його транспортний засіб тримав механічні пошкодження. Внаслідок чого йому заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 27000 гривень, яку просить стягнути з відповідача. 30 вересня 2019 року на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні цивільного позову [PERSON] за необґрунтованістю та безпідставністю, посилаючись на те, що обставини ДТП вказані позивачем в позові не підтверджені достовірними та об`єктивними даними та спростовані матеріалами даної справи. Окрім того позивачем не надано відповідних доказів щодо розміру та характеру матеріальних збитків, завданих пошкодженням наведеного мотоблоку та причепа до нього, адже на момент придбання до ДТП мотоблок та причіп експлуатувались, що призвело до їх фізичного зносу та конструктивні зміни металевої дуги на мотоблоці. Позивачем не надано протокол огляду мотоблоку та причепа, який мав бути проведено працівниками патрульної поліції та товарознавче дослідження щодо розміру матеріального збитку. Позивач в судовому засідання просив задовольнити позов в повному обсязі з підстав зазначених в ньому. Відповідач та його представник проти позову заперечили, вказавши, що відповідач не має відповідати за шкоду, оскільки позивачем не доведено матеріальну шкоду, а тому вважають його необґрунтованим та безпідставним. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню, внаслідок наступного. 03 липня 2018 року о 09 год. 00 хв. на автодорозі Н-03 Житомир - Чернівці 110км. + 400м., гр. [PERSON] , керуючи автомобілем автомобілем марки «Mersedes-Bens» державний номерний знак [NUMBER] , не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу, допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Zubr» без номерного знаку, під керуванням [PERSON] , який рухався в попутному напрямку. Постановою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 03 серпня 2018 року по справі №683/1748/18 року відповідач [PERSON] визнаний винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП, за порушення п.13.1 ПДР України та підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 340 (триста сорок) гривень (а.с.3). Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Наявність вини в діях [PERSON] у скоєні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 03 липня 2018 року додатковому доказуванню не підлягає. Письмовою розпискою від 07 липня 2018 року, [PERSON] зобов`язався відшкодувати зламаний мотоблок (а.с.4). Стаття 22 ЦК України передбачає, що відшкодування збитків є одним із способів відшкодування майнової шкоди. Частиною 1 ст.22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з п.1 ч.2 ст.22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. За положеннями ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником транспортного засобу. Частиною 1 ст.1188 ЦК України закріплено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч.1 ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Зважаючи на положення статті 1166 ЦК України та роз`яснення, які містяться у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно з ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч.7 ст.81 ЦПК України). Таким чином, враховуючи те, що позивачем не надано протоколу огляду транспортного засобу марки «Zubr» без номерного знаку та причепу, який мав бути проведений працівниками патрульної поліції, а також не надано товарознавчого дослідження, щодо розміру матеріального збитку, завданого позивачу під час ДТП, беручи до уваги встановлену ст.13 ЦПК України диспозитивність цивільного судочинства, суд доходить висновку, що позивачем не доведено розміру завданої шкоди. Враховуючи вищевказане, суд доходить висновку про достатність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed