Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

В липні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що він працював у ДП «Орджонікідзевугілля» на посаді директора Структурного підрозділу «Управління технічного контролю якості вугілля та стандартів». 03 квітня 2015 року він був звільнений з займаної посади за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію. Згідно вимог КЗпП України відповідач не здійснив повного розрахунку за фактично відпрацьований час з [PERSON] Тому позивач просив суд стягнути з ДП «Орджонікідзевугілля» заборгованість по заробітній платі за період з липня 2014 року по квітень 2015 року у розмірі 44320 гривень 34 копійок, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04 квітня 2015 року по 29 червня 2016 року у розмірі 151500 гривень, компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати у розмірі 9450 гривень 25 копійок, а також середній заробіток за час простою не з вини позивача у розмірі 40000 гривень 08 копійок, а всього у розмірі 245270 гривень 67 копійок. У судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позов підтримали та просили суд задовольнити його, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Представник відповідача ДП «Орджонікідзевугілля» не зявився у судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Тому на підставі ч.1 ст.224 ЦПК України суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, про що в судовому засіданні оголосив протокольну ухвалу. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працював в ДП «Орджонікідзевугілля» на посаді директора Структурного підрозділу «Управління технічного контролю якості вугілля та стандартів». 03 квітня 2015 року він був звільнений за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію на підставі ст.38 КЗпП України. Вказані обставини підтверджуються копією трудової книжки (а.с.11-25). У відповідності до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно довідки №010/41 від 18 травня 2015 року розмір заборгованості ДП «Орджонікідзевугілля» перед [PERSON] з виплати заробітної плати за період з липня 2014 року по квітень 2015 року становить 44320 гривень 34 копійок (а.с.28). Враховуючи викладене, з ДП «Орджонікідзевугілля» на користь [PERSON] належить стягнути заборгованість з виплати заробітної плати у розмірі 44320 гривень 34 копійок. Крім того, у відповідності до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. Відповідно до ч.1 та ч.4 ст.60 ЦПК України позивач зобовязаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Встановлено, що позивач не виконав вказаний обов'язок, а саме: не надав до суду відомості про кількість робочих днів та розмір заробітної плати за останні два календарні місяці перед звільненням з роботи. У зв'язку з цим неможливо визначити середньомісячне число робочих днів та розмір середньої місячної заробітної плати. З огляду на це, [PERSON] належить відмовити у задоволенні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно з п.2 та п.3 положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1427 від 20 грудня 1997 року, компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Згідно з положенням ч.2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати. Так, основна заробітна плата, це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата, це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Проаналізувавши наведені норми закону, суд приходить до висновку, що компенсація втрати частини заробітку, розрахованої відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги, розраховується, виходячи з розміру заробітної плати після утримання податків і платежів, а також виходячи з розміру заробітної плати без врахування будь-яких доплат, надбавок, гарантійних чи компенсаційні виплат. Зважаючи на те, що в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження розміру заборгованості ДП «Орджонікідзевугілля» перед [PERSON] виключно по заробітній платі, тому суд обєктивно позбавлений можливості перевірити правильність розрахунків компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплаті, які зазначені у позовній заяві. До такого висновку суд також приходить з огляду на те, що в квітні 2015 року розмір заборгованості перед позивачем становить 24628 гривень, тоді як з запису в трудовій книжці [PERSON] вбачається, що при звільненні з роботи йому призначено виплату одноразової допомоги у розмірі трьох середньомісячних заробітків (а.с.25) Саме тому суд вважає, що у задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати у розмірі 9450 гривень 25 копійок, слід відмовити. Згідно з положенням ст.34 КЗпП України - простій це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами . Крім того, в своїй позовній заяві позивач посилається на ч.3 ст.113 КЗпП України відповідно до якої, за час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров'я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток. Відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України «Щодо організації роботи під час простою на підприємстві» від 23 жовтня 2007 року №257/06/187-07 на час простою не з вини працівника оформлюється акт простою (фіксуються причини, які зумовили призупинення роботи) та наказ власника або уповноваженого ним органу. Якщо простій має цілодобовий (тижневий) характер, власник або уповноважений ним орган повинен у наказі обумовити необхідність присутності або відсутності працівника на роботі. Тобто, в період часу з серпня 2014 року по березень 2015 року на підприємстві значився простой не з вини позивача. Оскільки причиною простою підприємства було проведення антитерористичної операції на території м. Єнакієве Донецької області, де розташовується підприємство. За правилами ч.1 ст.113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Як вбачається з матеріалів цивільної справи позивачем не надано будь-якого належного та допустимого доказу на підтвердження того, що ДП «Орджонікідзевугілля» було оформлено акт простою чи керівником ДП «Орджонікідзевугілля» було видано наказ щодо простою підприємства за періоди з 01 серпня 2014 року по 31 серпня 2014 року та з 01 листопада 2014 року по 31 березня 2015 року. Таким чином, доводи позивача та його представника про те, що на підприємстві мало місце не допуск [PERSON] до роботи не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Зважаючи на це, судом не встановлено підстав для стягнення з ДП «Орджонікідзевугілля» на користь позивача середнього заробітку за час простою за період з 01 серпня 2014 року по 31 серпня 2014 року та з 01 листопада 2014 року по 31 березня 2015 року у розмірі 40000 гривень 08 копійок. У відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення звільнений від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При предявленні позову до суду [PERSON] не сплатив судовий збір, оскільки він звільнений від його сплати. Предявлений ним позов задоволений. Тому, з ДП «Орджонікідзевугілля» належить стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 1378 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial