Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

В квітні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] який згодом уточнив про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною Свої вимоги мотивав тим, що, 20 вересня 2008 року позивач уклав шлюб з відповідачкою, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Нікопольського міськрайонного управління юстиції. Від даного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. 13 лютого 2014 року рішенням Нікопольського міськрайонного суду шлюб між сторонами було розірвано. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2014 року, рішення Нікопольського міськрайонного суду залишено без змін. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з матір'ю яка не надає позивачу можливості приймати участь у вихованні та спілкуванні з сином. З цього приводу позивач звернувся до служби у справах дітей Нікопольського міської ради для визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Рішенням виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 237 від 09 квітня 2014 року було визначено спосіб участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] через зустрічі: один раз на тиждень за попередньою домовленістю з матір'ю. Однак, відповідач [PERSON] на засідання комісії з питань захисту прав дитини не з'явилася, хоча неодноразова була попереджена та запрошена на комісію та відмовляється давати позивачу дитину відповідно до рішення Виконавчого комітету Нікопольської міської ради. Під час розгляду справи позивач на позові наполягав та просив суд визначити спосіб його участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] через зустрічі 2 рази на тиждень у вихідні дні (субота, неділя) з 10:00 год. до 18:00 год. за попередньою згодою матері. Заочним рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 14.11.2014 року позов [PERSON] задоволено частково. Визначено спосіб участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON], [INFO], через зустрічі 2 рази на тиждень у вихідні дні (субота, неділя) з 10:00 год. до 18:00 год. Зобов'язано [PERSON] надавати [PERSON] сина [PERSON], [INFO], для зустрічі 2 рази на тиждень у вихідні дні (субота, неділя) з 10:00 год. до 18:00 год. В іншому в позові [PERSON] відмовлено. Не погодившись з вищевказаним рішенням суду [PERSON] звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким визначити спосіб участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON], [INFO], через зустрічі 2 рази на тиждень у вихідні дні (субота, неділя) з 10:00 год. до 12:00 год. у за присутності [PERSON] Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в межах визначеного судом порядку участі батька у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною. Решту рішення не оскаржено, в апеляційному порядку не переглядається. Незгоду з оскаржуваним рішенням суду апелянт пов'язує лише з неправильним визначенням способу участі батька у вихованні дитини, зустрічі та побачення, на думку апелянта, визначені судом без врахування обставин справи, інтересів дитини та матері. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні, відповідно до вимог п.3,4 ст.309 ЦПК України. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає не в повній мірі. Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, сторони перебували у законному шлюбі з 20 вересня 2008 року. Від цього шлюбу подружжя мають сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 13 лютого 2014 року шлюб між сторонами розірвано. 07 квітня 2014 року ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області рішення Нікопольського міськрайонного суду залишено без змін. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з матір'ю [PERSON] Батько дитини [PERSON] бажає приймати участь у вихованні та утриманні сина [PERSON], але відповідач [PERSON] всіляко перешкоджає його у цьому та не дозволяє сину зустрічатися з батьком. Для вирішення питання спілкування з сином [PERSON] звернувся до Служби у справах дітей Нікопольської міської ради для визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з сином. Рішенням виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 237 від 09 квітня 2014 року було визначено спосіб участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] через зустрічі: один раз на тиждень за попередньою домовленістю з матір'ю (а.с.6). Однак відповідач [PERSON] не виконує вказане рішення та продовжує перешкоджати батьку у спілкуванні з сином та прийнятті участі у його виховані. Відповідно до ст. 141 СК України позивач [PERSON] має рівні права та обов'язки щодо дітей, а тому мати дитини [PERSON] безпідставно перешкоджає йому приймати участь у вихованні сина. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що [PERSON] від виховання та утримання сина не усувався, проявляє турботу стосовно нього, врахував вік дитини та інші обставини, що мають істотне значення, вважав доцільним визначити спосіб участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON], [INFO], через зустрічі: 2 рази на тиждень у вихідні дні (субота, неділя) з 10:00 год. до 18:00 год., зобов'язавши [PERSON] надавати позивачу дитину для зустрічей у визначені дні. Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Згідно ч.2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Вимоги апеляційної скарги [PERSON] про встановлення часу спілкування позивача з дитиною лише у присутності матері та обмеження тривалості таких зустрічей лише 2 годинами, посилаючись на ті обставини, що їх син відчуває страх та тривогу по відношенню до біологічного батька, що викликані негативними переживаннями у минулому, апеляційний суд не приймає в повному об'ємі, оскільки вказані обставини не можуть достовірно (у розумінні ст.60 ЦПК України), свідчити про наявність у батька негативних звичок, а викликано лише тим, що дитина тривалий час проживає з матір'ю, а між батьком та матір'ю склалися неприязні стосунки, а тому негативне ставлення матері до батька впливає на емоційний стан дитини. До того ж, запропонований в апеляційній скарзі порядок спілкування не в повній мірі відповідає приписам ст.157 СК України, значно обмежуючи батька в часі спілкування з дитиною. Окрім того, під час судового засідання в апеляційному суді, Позивач погоджувався на визначення порядку спілкування з дитиною за присутності [PERSON], для запобігання надлишковому хвилюванню матері яке позначається на емоційному стані дитини, а Відповідачка в свою чергу не заперечувала проти збільшення тривалості самих зустрічей Позивача з дитиною за умови її присутності. За таких обставин, враховуючи вік дитини, якій 4 повних роки, стан здоров'я та фізичного розвитку, її психоемоційний стан, інші чинники, а також позицію батьків під час розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим визначити спосіб участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON], [INFO], через зустрічі 2 рази на тиждень у вихідні дні (субота, неділя) з 10:00 год. до 18:00 год за присутності матері - [PERSON]. Оскільки суд першої інстанції не звернув належної уваги на зазначені обставини справи та вимоги матеріального права, рішення підлягає зміні на підставі п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

Outcome: partial