Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

В липні 2018 року до суду надійшов позов [PERSON], в якому вона просила: 1) стягувати із [PERSON] щомісячно аліменти на її користь на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого законодавством України для дитини певного віку, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини; 2) стягувати із [PERSON] щомісячно аліменти на її особисте утримання в розмірі 1 500 грн., починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини. 3) розірвати шлюб укладений між нею та [PERSON], зареєстрований 10.09.2016 року. Позов обґрунтований тим, що сімейне життя сторін не склалось, сімейно-шлюбних відносин не підтримують, від спільного життя мають доньку [PERSON], на утримання якої відповідач допомоги не надає. 26.10.2018 року позивач звернулась із заявою, в якій відмовилась від позову в частині стягнення аліментів на особисте утримання, в іншій частині позов підтримала. Відповідач в частині розірвання шлюбу і стягнення аліментів позов визнав. 07.08.2018 року у справі відкрите провадження. 28.09.2018 року суд закрив підготовче провадження. 29.10.2018 року суд проводив розгляд справи за відсутності сторін, оскільки вони звернулись до суду із заявами в яких просили проводити судове засідання без їх участі. Із наявних в справі письмових доказів, суд встановив наступне. 10.09.2016 року між сторонами укладений шлюб, який зареєстрований у Білоцерківському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 1136. Від спільного життя мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. При вирішенні питання про розірвання шлюбу суд керується наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи той факт, що шлюб базується на вільній згоді чоловіка і жінки, збереження шлюбу суперечить інтересам обох з подружжя, відповідач позов визнав, а суд встановив, що шлюбні стосунки та спільне проживання сторін фактично припинені, шлюб між сторонами слід розірвати. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання дитини суд керується наступним. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України). Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як встановлено судом, сторони мають спільну дитину, яка перебуває на утриманні позивача. При цьому позивач постійно несе витрати пов'язані із забезпеченням її житлом, їжею, одягом тощо. В свою чергу, відповідач не надав суду доказів, на підтвердження того, що ним надається матеріальна допомога позивачу на утримання дитини. Також, відповідачем не надано доказів того, що його стан здоров'я не дозволяє сплачувати аліменти, на його утриманні є інші діти чи непрацездатні батьки, дружина тощо або наявні інші обставини, які можуть вплинути на розмір аліментів. Отже, за викладених обставин та враховуючи те, що на думку суду стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання спільних дітей в розмірі 1/4 частини від всіх доходів відповідача, щомісячно, буде достатньо для забезпечення гармонійного розвитку дитини, суд вважає за необхідне позов задовольнити. Датою з якої необхідно стягувати аліменти є дата звернення позивача до суду із позовом - 11.07.2018 року. За такого рішення, на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути 704,80 грн. судового збору. В свою чергу, в частині стягнення коштів на особисте утримання, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України провадження слід закрити. Одночасно суд роз'яснює, що відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved