Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

В квітні 2018 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання пунктів додаткових договорів до договорів поруки недійсними. Свої вимоги мотивувала тим, що 07.06.2007 року між нею та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений договір поруки № SR-SMEB/119/2007. 18.12.2007 року між нею та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений договір про внесення змін та доповнень № 1 до договору поруки № SR-SMEB/119/2007 від 07.06.2007 року. Відповідно до умов договору про внесення змін та доповнень № 1 від 18.12.2007 року були внесені зміни до статті 2 «Боргові зобов»язання по договору поруки № SR-SMEB/119/2007 від 07.06.2007 року» та збільшена основна сума кредиту по кредитному договору № СМ-SMEB/119/2007 від 07.06.2007 року, укладений між [PERSON] та відповідачем. 08.06.2010 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений додатковий договір до договору поруки № SR-SMEB/119/2007 від 07.06.2007 року, в якому було дадано нові пункти «Договірне списання», «Виконання зобов»язань в іншій валюті», а також з»явився пункті, в якому вказано, що в разі зміни зобов»язань боржника за кредитним договором після укладення цього договору, такі зобов»язання забезпечуються порукою в їх повному розмірі без укладення будь-яких додаткових договорів до цього договору, а цей пункт договору вважається попередньою згодою поручителя на зміну умов договору. 30.07.2012 року між [PERSON] та відповідачем був укладений додатковий договір № 3 до договору поруки № SR-SMEB/119/2007 від 07.06.2007 року, в якому було змінено суму кредиту та додано новий пункт «Надання фінансової звітності». 08.07.2013 року між позивачем та відповідачем був укладений додатковий договір № 4 до договору поруки № SR-SMEB/119/2007 від 07.06.2007 року. 21.05.2014 року між позивачем та відповідачем був укладений додатковий договір № 5 до договору поруки № SR-SMEB/119/2007 від 07.06.2007 року. В додаткових договрах від 08.07.2013 року та від 21.05.2014 року з»явився пункт 2.2.2, відповідно до якого укладення цього договору поручитель висловлює свою повну та цілковиту згоду на заміну боржника за кредитним договором на будь-яку іншу особу у майбутньому у будь-який передбачений чинним законом України спосіб, в тому числі у випадку смерті боржника. Цим поручитель заявляє, гарантує та погоджується забезпечувати викоанння боргових зобов»язань за кредитним договором боржника, а також іншою особою у випадку смерті боржника чи у випадку заміни боржника. 08.07.2008 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений договір поруки № SR-SMEB01/288/2008. 30.07.2012 року між позивачем та відповідачем був укладений додатковий договір № 1 до договору поруки № SR-SMEB01/288/2008 від 08.07.2008 року, в якому змінено сума кредиту та додано нові пункти. 08.07.2013 року між позивачем та відповідачем був укладений додатковий договір № 2 та додатковий договір № 3 до договору поруки № SR-SMEB01/288/2008. В даних додаткових договорах також вказаний пункт 2.2.2, відповідно до якого укладення цього договору поручитель висловлює свою повну та цілковиту згоду на заміну боржника за кредитним договором на будь-яку іншу особу у майбутньому у будь-який передбачений чинним законом України спосіб, в тому числі у випадку смерті боржника. Цим поручитель заявляє, гарантує та погоджується забезпечувати виконанння боргових зобов»язань за кредитним договором боржника, а також іншою особою у випадку смерті боржника чи у випадку заміни боржника. Позивач вказує, що вона виступила поручителем свого чоловіка [PERSON] Останній, помер [INFO]. З чоловіком вона мала довірливі стосунки, однак, на даний час, прочитавши уважно п.2.2.2. вищевказаних додаткових угод, вона вважає, що даний пункт суперечить основним засадам прав людини, вимогам закону, та її волі, а тому просить визнати їх недійними. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити з викладених в ньому підстав, одночасно заначивши, що позичем не пропущено строк позовної давності, а тому відсутні підстави для його поновлення. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив відмовити в їх задоволенні та застосувати положення ст.ст. 256 - 257 ЦК України. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні права та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 07.06.2007 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір № СМ-SMEB00/119/2007, відповідно до умов якого позичальник отриав кредит в сумі 69000 доларів США (а.с. 19-22). 07.06.2007 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений договір поруки № SR-SMEB/119/2007. Відповідно до умов договору позивач зобов»язалась відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] його боргових зобов»язань перед кредитором за кредитним договором № СМ-SMEB00/119/2007 від 07.06.2007 року (а.с. 11). 18.12.2007 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений договір про внесення змін та доповнень № 1 до договору поруки № SR-SMEB/119/2007 від 07.06.2007 року. Відповідно до умов вказаного договору були внесені зміни до статті 2 «Боргові зобов»язання» по договору поруки № SR-SMEB/119/2007 від 07.06.2007 року та збільшена основна сума кредиту по кредитному договору № СМ-SMEB/119/2007 від 07.06.2007 року, укладений між [PERSON] та відповідачем (а.с. 12). 08.06.2010 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений додатковий договір № 2 до договору поруки № SR-SMEB/119/2007 від 07.06.2007 року, в якому було дадано нові пункти «Договірне списання», «Виконання зобов»язань в іншій валюті», а також з»явився пункті, в якому вказано, що в разі зміни зобов»язань боржника за кредитним договором після укладення цього договору, такі зобов»язання забезпечуються порукою в їх повному розмірі без укладення будь-яких додаткових договорів до цього договору, а цей пункт договору вважається попередньою згодою поручителя на зміну умов договору (а.с.13). 30.07.2012 року між [PERSON] та відповідачем був укладений додатковий договір № 3 до договору поруки № SR-SMEB/119/2007 від 07.06.2007 року, в якому було змінено суму кредиту та додано новий пункт «Надання фінансової звітності» (а.с.14). 08.07.2013 року між позивачем та відповідачем був укладений додатковий договір № 4 до договору поруки № SR-SMEB/119/2007 від 07.06.2007 року (а.с.15-16). 21.05.2014 року між позивачем та відповідачем був укладений додатковий договір № 5 до договору поруки № SR-SMEB/119/2007 від 07.06.2007 року (а.с.17-18). У вказаних договорах наявний пункт 2.2.2, відповідно до якого укладення цього договору поручитель висловлює свою повну та цілковиту згоду на заміну боржника за кредитним договором на будь-яку іншу особу у майбутньому у будь-який передбачений чинним законом України спосіб, в тому числі у випадку смерті боржника. Цим поручитель заявляє, гарантує та погоджується забезпечувати викоанння боргових зобов»язань за кредитним договором боржника, а також іншою особою у випадку смерті боржника чи у випадку заміни боржника. 08.07.2008 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір № СМ-SMEB01/288/2008, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в сумі 100000 доларів США (а.с. 25-28). 08.07.2008 року в забезпечення виконання вказаного кредитного договору між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений договір поруки № SR-SMEB01/288/2008 (а.с.29). 30.07.2012 року між позивачем та відповідачем був укладений додатковий договір № 1 до договору поруки № SR-SMEB01/288/2008 від 08.07.2008 року, в якому змінено сума кредиту та додано нові пункти (а.с.30). 08.07.2013 року між позивачем та відповідачем був укладений додатковий договір № 2 та додатковий договір № 3 до договору поруки № SR-SMEB01/288/2008. В даних додаткових договорах також вказаний пункт 2.2.2, відповідно до якого укладення цього договору поручитель висловлює свою повну та цілковиту згоду на заміну боржника за кредитним договором на будь-яку іншу особу у майбутньому у будь-який передбачений чинним законом України спосіб, в тому числі у випадку смерті боржника. Цим поручитель заявляє, гарантує та погоджується забезпечувати викоанння боргових зобов»язань за кредитним договором боржника, а також іншою особою у випадку смерті боржника чи у випадку заміни боржника (а.с.31-34). Позивач вказує, що на час підписання договорів вона їх не читала та не звертала увагу на внесені пункти, однак, на даний час, після смерті боржника, вона детально перечитала вказані договори та вважає, що п.2.2.2 додаткових договорів є недійсним, оскільки суперечить вимогам закону, а саме ст.ст. 553, 554, 556, 5638, а також її волі, що відповідно є підставою аби вказаний пункт додаткових угод був визнаний недійсним. Згідно із ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, за яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Крім того, глава 16, параграф 2 Цивільного кодексу України регулює правовідносини при укладені правочинів, їх дії і припинення, а також визнання недійсними. Зокрема, ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.ч.1,4 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно положень ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Зі змісту додаткових договорів вбачається, що сторони досягли всіх істотних умов та погодилися з їх умовами, про що свідчать їх особисті підписи на вказаних договорах. Укладаючи оспорювані договори сторони діяли вільно, на власний розсуд вибираючи контрагента та визначаючи його умови, підписавши додаткові договори поручитель погодилась з усіма його умовами, та доказів зворотному суду наано не було. У відповідності до вимог ст. 638 ЦК України сторонами додаткових договорів було досягнуто згоди з приводу усіх істотних умов договору, про що свідчать відповідні підписи. З матеріалів справи вбачається, що з моменту укладення та протягом дії договору поруки та додаткових договорів позивачка не зверталася до банку з пропозицією щодо внесення будь-яких змін (виправлень) до них або роз'ясненням окремих їх положень, які, на її думку, укладені з порушенням істотних умов, що не породжує юридичних наслідків, були їй не зрозумілі, тим самим погоджувалась зі всіма умовами такого договору. Крім того, відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Вищевказаний позов позивачка підписала і надіслала до суду поштою 20.04.2018 року, а додаткові договори до договорів поруки були укладені в 2013 р. та в 2014 р. Будь-яких доказів про поважність причин пропуску трирічного строку позовної давності, позивачкою та її представником суду надано не було і судом таких доказів в ході розгляду справи не здобуто. Заяви про поновлення строку позовної давності позивачка та її представник не подавали. Проте, представник відповідача, в своїй заяві та в судовому засіданні наполягав на застосуванні даної норми, оскільки позивачка звернулась до суду з даним позовом в квітні 2018 року, тобто після спливу трирічного строку з моменту укладення договорів. За встановлених вище обставини, суд приходить до висновку, що викладені обґрунтування та доводи позовних вимог, не дають суду правових підстав для визнання пункту 2.2.2 додаткових договорів до договорів поруки недійсними, у зв'язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed