Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

В липні 2015 р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 39.1/АА-117.08.2 від 29.01.2008 року у розмірі 5 672,91 доларів США та 941 759,98 грн. Позов мотивований тим, що 29.01.2008 року між ВАТ «Родовід банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та відповідачем було укладено кредитний договір № 39.1/АА-117.08.2, відповідно до умов якого, Банк відкрив відповідачу відновлювану кредитну лінію на загальну суму 27 800, 00 дол. США до 29.01.2015 року на купівлю автомобіля терміном, а відповідач зобов'язався щомісячно до 10-го числа кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитом у сумі 331 доларів США. При укладанні кредитного договору процентна ставка за користування кредитом була встановлена в розмірі 12,5 % процентів річних. Відповідно до додаткової угоди від 01.11.2008 року до кредитного договору процентна ставка встановлена в розмірі 16% процентів річних. Посилаючись на те, що позивач свої зобов'язання за договором виконав належним чином, а відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, просив стягнути з відповідача на користь ПАТ «Родовід Банк» вказану суму заборгованості. У судовому засіданні представники позивача - позовні вимоги підтримали та дали пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. Вказавши, що строк позовної давності для вимог по стягненню заборгованості не сплинув, оскільки останній платіж на погашення заборгованості був здійснений відповідачем 27.01.2014 р. в розмірі 2 297,91 грн. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, надавши письмові заперечення. В своїх запереченнях вказав, що позивачем при поданні позову про стягнення заборгованості порушено строки позовної давності, оскільки позовна заява подана до суду 03.07.2015 року. Отже, відповідач вважає, що позивач має право стягувати заборгованість, яка виникла не раніше трьох років з дня подання позовної заяви, тобто не раніше 03.07.2012 року. Проте, зі змісту позовної заяви та розрахунку суми заборгованості за кредитом, заборгованості за процентами та штрафних санкцій, вбачається, що позивач просить стягнути заборгованість, яка виникла раніше строку позовної давності, тобто 03.07.2012 року. Щодо нарахування позивачем пені за договором, то позивач нараховує пеню за договором на начебто існуючу заборгованість у розмірі, більшому ніж це дозволено законодавством України. Згідно п.3.9 Кредитного договору № 39.1/АА-117.08.2 від 29.01.2008 року за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів позичальник зобов'язується сплачувати банку за кожний день прострочення пеню у розмірі 1/6 % від суми простроченого платежу. Пеня у розмірі 1,6% за кожен день прострочення є в декілька разів вище, ніж подвійна облікова ставка НБУ, а тому пеня, зазначена у кредитному договорі, не може бути застосована Банком при нарахуванні штрафних санкцій. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків. Позивач по справі ПАТ «Родовід Банк» є повним правонаступником ВАТ «Родовід Банк», що підтверджено представником позивача та не оспорюється представником відповідача. Як встановлено в судовому засіданні, 29 січня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» (Банк) та відповідачем [PERSON] (Позичальник) був укладений кредитний договір № 39.1/АА-117.08.2 (подалі - Кредитний договір). Відповідно до п.1.1. вищевказаного Кредитного договору позивач відкриває відповідачу відновлювану кредитну лінію на загальну суму 27 800, 00 доларів США на купівлю автомобіля терміном. Відповідно до п.3.2 Кредитного договору позичальник зобов'язався повернути отриманий кредит не пізніше 29.01.2015 року. Крім того, відповідно до п.3.1 Кредитного договору відповідач зобов'язався щомісячно, до 10-го числа кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитом у сумі 331 долар США. Згідно з п.1.5 Кредитного договору процентна ставка за користування кредитом була встановлена в розмірі 12,5% річних. Встановлено, що 01.11.2008 р. між позивачем та відповідачем укладено Додаткову угоду до Кредитного договору від 29.01.2008 р. процентна ставка встановлена в розмірі 16% річних. З матеріалів справи вбачається, що на відміну від позивача, що виконав взяті на себе зобов'язання належним чином, надавши відповідачу кредитні кошти у встановленому договором ліміті та строки, останній свої зобов'язання щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів, не виконав. У зв'язку з чим станом на 26.06.2015 року у відповідача виникла заборгованість за тілом кредиту у розмірі 4 979,68 доларів США та 693,23 доларів США сума простроченої заборгованості за процентами по кредиту. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установ (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, одним з яких є сплата неустойки. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу Кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем порушено умови кредитного договору в частині своєчасного повернення кредиту, не проводились платежі по кредитному договору в частині погашення основної суми кредиту, тому суд приходить до висновку, що позивачем правомірно заявлені вимоги про стягнення з відповідача основної суми кредиту в розмірі 5 672,91 доларів США, трьох відсотків річних від суми простроченого кредиту та процентам в розмірі 4 815,09 грн., що відповідає положенням ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, при визначені суми заборгованості суд бере за основну надані позивачем розрахунки заборгованості, які долучені до матеріалі справи. Відповідно до п.12 постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ст..533 ч.3 ЦК України. На момент видачі відповідачу кредиту позивач мав видані НБУ банківську ліцензію № 27 від 11.10.2004 р., якою передбачено право на виконання банківських операцій, визначених ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», та дозвіл № 27-3 від 04.03.2005 р., яким передбачено право здійснення валютних операцій. Тому суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у доларах США, а не в національній валюті, у зв'язку з тим, що кредит відповідачу був наданий у доларах США у відповідності до норм чинного законодавства. Статтею 258 Цивільного кодексу України визначено вимоги, до яких застосовується спеціальна позовна давність, серед іншого, позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання не може перевищувати розміру подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Таким чином, у тому разі, коли на момент звернення з позовом виконання зобов'язання було прострочено понад один рік, стягнення неустойки (штрафу, пені) за минулий час обмежується одним роком перед зверненням зацікавленої особи до суду, якщо не будуть визнанні поважними причини пропуску даного строку. Виходячи з наданого позивачем розрахунку заборгованості, за період дії кредитного договору позивачем нарахована пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредитному договору станом на 26.06.2015 року в сумі 813 670,79 грн., та пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за нарахованими процентами за період в розмірі 123 274,09 грн. Однак, суд вважає, що в межах даного спору слід застосувати спеціальні строки позовної давності, які передбачені п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, до заявлених позовних вимог позивача, що стосуються стягнення з відповідача пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредитному договору та пені за несвоєчасне погашення заборгованості за нарахованими процентами. В зв'язку з чим, з відповідача підлягає стягненню пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та процентам за період з 26.06.2014 р. по 26.06.2015 р. в розмірі 606 331,95 грн., що підтверджено також і наданим представником позивача в ході судового розгляду новим розрахунком заборгованості (арк.спр.71-72), який був перевірений судом. Цей наданий новий розрахунок відповідає вимогам закону та умовам договору. Тому суд приймає до уваги заперечення представника відповідача в частині того, що по заявленим позивачем вимогам в частині стягнення пені в розмірі саме 941 759,98 грн. сплинув строк позовної давності. В зв'язку з чим, позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню. Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача, що нарахування позивачем процентної ставки за користування кредитом в розмірі 16% річних за додатковою угодою від 01.11.2008 р. не відповідає закону, оскільки вказана угода підписана відповідачем та цей правочин оспорюється у встановленому законом порядку. Крім того, суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача, що для стягнення всієї заборгованості сплинув загальний строк позовної давності через їх необґрунтованість, оскільки в судовому засіданні встановлено, що останній платіж на погашення заборгованості був несений відповідачем 27.01.2014 р., тому позов заявлений в межах встановленого ст.257 ЦК України загального строку позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Також при вирішенні справи суд не застосовує до спірних правовідносин ст.551 ч.3 ЦК України, оскільки представник відповідача не просив суд на її застосування та не надав ніяких документів на підтвердження обставин, що мають значення для можливості вирішення цього питання. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Крім того, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь ПАТ «Родовід Банк» підлягають витрати по оплаті судового збору в розмірі 3 654 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial