Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

В липні 2016 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з 10 серпня 2007 року по 2010 рік перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 29 грудня 2009 року з відповідача на користь позивача щомісячно стягуються аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини всіх видів заробітку. Однак вищезазначене рішення суду відповідач не виконує та має велику заборгованість. Крім того зазначає, що відповідач проживає окремо, жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання сина вирішується позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. На підставі викладеного просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON], [INFO]. В судове засідання позивач зі своїм представником позовні вимоги підтримали у повному обсязі, зазначили, що позбавлення відповідача батьківських прав буде доцільним та відповідатиме інтересам дитини. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не подавав, у зв'язку із чим, суд, враховуючи заяву представника позивача, відповідно до ст.ст. 224 - 225 ЦПК України ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Представник служби у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, причини неявки суду не повідомив. Через канцелярію суду надав затверджений висновок органу опіки та піклування Індустріальної районної ради у м.Дніпрі про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON], [INFO]. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], яка є дружиною рідного брата позивачки, суду пояснила, що у 2009-2010 роках відповідач ще приходив та дарував подарунки дитині. Потім зник та до цього часу не з'являвся. Неповнолітній [PERSON] проживає разом з позивачем та знаходиться на її повному утриманні. Суд, вислухавши пояснення сторін, третіх осіб, свідка, дослідивши письмові докази у справі, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 164 Сімейного Кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється він виконання своїх батьківських обов'язків. В Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007р. зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Судом не встановлено, що відповідачу перешкоджали якісь обставини належним чином виконувати свої батьківські обов'язки. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] неналежним чином ставиться до виконання своїх батьківських обов'язків, проживає окремо від сина, не зустрічається з ним, не займається його вихованням, не надає коштів на його утримання, не цікавиться його життям, здоров'ям. Згідно висновку органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради від 20 грудня 2016 року №424 визнано недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до дитини [PERSON], [INFO]. Відмова мотивована тим, що в органу опіки відсутня інформація про місце перебування відповідача. З наданим органом опіки і піклування висновком про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав суд у відповідності до ч.6 ст. 19 СК України не погоджується у зв'язку з його необґрунтованістю і тим, що він суперечить інтересам дитини. Не погоджуючись з вищезазначеним висновком суд виходить з того, що жодною нормою права не визначено, що неявка відповідача на комісію і до органу опіки обмежує можливості органу опіки для надання обґрунтованого висновку і є підставою для надання висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав. Основним завданням комісії є сприяння забезпеченню реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист, сімейне виховання та всебічний розвиток. Таким чином, комісія з питань захисту прав дитини, при наданні висновку змістила баланс інтересів в сторону батька, чим порушила принцип верховенства інтересів дитини, закріплений у ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яким визначається: в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Надання висновку про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав обмежує права дитини закріплені в Законі «Про охорону дитинства» на фізичний розвиток і навчання, на освіту, на долучення до світової культури, тобто на всебічний розвиток. Без надання дозволу батька позивач не має змоги здійснити реєстрацію [PERSON] в квартирі, а сама дитина не має можливості разом з матір'ю виїхати в інші країни з метою сприйняття світової культури. Тобто, в разі не позбавлення батьківських прав відповідача, при тому, що для позивача є неможливим отримати згоду від батька дитина в установлених законом випадках, внаслідок як небажання батька спілкуватися так і відсутності у батька реєстрації місця проживання, що унеможливлює вчинення ним будь-яких нотаріальних дій, дитина буде обмежена у своїх конституційних правах, передбачених ст. 21, 23 Конституції України - усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах, кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості. Суд також виходить з того, що відповідач зареєстрованим за будь-якою адресою не значиться. Останнє відоме місце проживання відповідача є квартира [ADDRESS] Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 29 грудня 2009 року з відповідача на користь позивача стягнуто щомісячно аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі ? частини всіх видів заробітку. Однак вищезазначене рішення суду відповідач не виконує та станом на 08 грудня 2016 року має заборгованість у розмір 10079,51 грн. За поданням державного виконавця ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22 квітня 2011 року [PERSON] оголошено у розшук у зв'язку з невиконанням вищезазначеного рішення. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем приймались заходи до розшуку відповідача, однак такі дії результату не дали. Враховуючи встановлені у справі обставини суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню, оскільки останній не піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved