Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

В липні 2014 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи позов тим, що 17.05.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 010/03-11/351, за умовами якого банк надав позичальнику [PERSON] кредит в сумі 100 000,00 доларів США терміном до16.05.2017 року зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 13 % річних. 15.08.2007 року між банком та позичальником [PERSON] була укладена додаткова угода №1 до вказаного вище кредитного договору, згідно якої розмір кредиту збільшено до 150 000,00 доларів США, а відсоткова ставка встановлена в розмірі 12,5 % річних. 19.09.2007 року між банком та позичальником [PERSON] була укладена додаткова угода №2 до вказаного вище кредитного договору, згідно якої розмір кредиту збільшено до 200 000,00 доларів США. 16.02.2009 року між банком та позичальником [PERSON] була укладена додаткова угода №010/03-11/351/3 до вказаного вище кредитного договору, згідно якої позичальнику змінено графік повернення кредиту та сплати процентів. 12.06.2009 року між банком та позичальником [PERSON] була укладена додаткова угода №010/03-11/351/4 до вказаного вище кредитного договору, згідно якої позичальнику встановлена пільгова відсоткова ставка в розмірі 8,5 % річних на строк з 13.06.2009 року до 12.12.2009 року. 20.04.2010 року банком та позичальником [PERSON] була укладена додаткова угода №010/03-11/351/5 до вказаного вище кредитного договору, згідно якої позичальнику у термін з 20.04.2010 року до 01.09.2010 року надано «кредитні канікули» на період яких знижено суми щомісячних платежів по погашенню основної заборгованості за кредитом. Крім того, 17.05.2007 року між банком та [PERSON] в забезпечення кредитного договору № 010/03-11/351 від 17.05.2007 року, укладеного між банком та [PERSON], було укладено договір поруки №010/03-11/573, за умовами якого [PERSON] на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед банком відповідати по борговим зобов'язаннях [PERSON], які випливають із умов вище вказаного кредитного договору. 15.08.2007 року і 19.09.2007 року між банком та поручителем [PERSON] було укладено договори поруки №010/03-11/864 та №010/03-11/958, відповідно до умов яких [PERSON] на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед банком відповідати по борговим зобов'язаннях [PERSON], які випливають із умов вище вказаного кредитного договору. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 23.08.2011 року стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором №010/03-11/351 від 17.05.2007 року в загальному розмірі 220 669,08 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 1 758 379,50 грн. В ході виконання вказаного рішення суду було стягнуто 55 926,35 доларів США, за рахунок яких було погашено борг по кредиту. В зв'язку з тим, що станом на 15.04.2014 року та до цього часу кредит відповідачами повністю не погашений, тому банк нараховував проценти за користування кредитом за період з 27.04.2011 року по 27.02.2014 року, що становить 68 974,45 доларів США і просив суд стягнути вказану суму коштів з відповідача на користь банку, а також 15 361,11 грн. пені за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом за період з 29.04.2013 року по 15.04.2014 року. Представник позивача до судового засідання не з'явилася, проте подала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги, в тому числі уточнені позовні вимоги, підтримує повністю, просить їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] до судового засідання не з'явилися по невідомій суду причині, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, тому суд розглянув справу у їх відсутність. За таких обставин, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення даного позову з таких підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. ст. 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 17.05.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 010/03-11/351, за умовами якого банк надав позичальнику [PERSON] кредит в сумі 100 000,00 доларів США терміном до16.05.2017 року зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 13 % річних. 15.08.2007 року між банком та позичальником [PERSON] була укладена додаткова угода №1 до вказаного вище кредитного договору, згідно якої розмір кредиту збільшено до 150 000,00 доларів США, а відсоткова ставка встановлена в розмірі 12,5 % річних. 19.09.2007 року між банком та позичальником [PERSON] була укладена додаткова угода №2 до вказаного вище кредитного договору, згідно якої розмір кредиту збільшено до 200 000,00 доларів США. 16.02.2009 року між банком та позичальником [PERSON] була укладена додаткова угода №010/03-11/351/3 до вказаного вище кредитного договору, згідно якої позичальнику змінено графік повернення кредиту та сплати процентів. 12.06.2009 року між банком та позичальником [PERSON] була укладена додаткова угода №010/03-11/351/4 до вказаного вище кредитного договору, згідно якої позичальнику встановлена пільгова відсоткова ставка в розмірі 8,5 % річних на строк з 13.06.2009 року до 12.12.2009 року. 20.04.2010 року банком та позичальником [PERSON] була укладена додаткова угода №010/03-11/351/5 до вказаного вище кредитного договору, згідно якої позичальнику у термін з 20.04.2010 року до 01.09.2010 року надано «кредитні канікули» на період яких знижено суми щомісячних платежів по погашенню основної заборгованості за кредитом. Крім того, 17.05.2007 року між банком та [PERSON] в забезпечення кредитного договору № 010/03-11/351 від 17.05.2007 року, укладеного між банком та [PERSON], було укладено договір поруки №010/03-11/573, за умовами якого [PERSON] на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед банком відповідати по борговим зобов'язаннях [PERSON], які випливають із умов вище вказаного кредитного договору. 15.08.2007 року і 19.09.2007 року між банком та поручителем [PERSON] було укладено договори поруки №010/03-11/864 та №010/03-11/958, відповідно до умов яких [PERSON] на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед банком відповідати по борговим зобов'язаннях [PERSON], які випливають із умов вище вказаного кредитного договору. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 23.08.2011 року стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором №010/03-11/351 від 17.05.2007 року в загальному розмірі 220 669,08 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 1 758 379,50 грн. В ході виконання вказаного рішення суду було стягнуто 55 926,35 доларів США, за рахунок яких було погашено борг по кредиту. В зв'язку з тим, що станом на 15.04.2014 року та до цього часу кредит відповідачами повністю не погашений, тому банк нараховував проценти за користування кредитом за період з 27.04.2011 року по 27.02.2014 року в розмірі 68 974,45 доларів США, що еквівалентно 854 287,26 грн. та 15 361,11 грн. пені за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом за період з 29.04.2013 року по 15.04.2014 року. Вказане також підтверджується наданим суду розрахунком заборгованості. За таких обставин, суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49, 51 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або за законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно вимог ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд вважає, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належними чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України. За таких обставин суд прийшов до висновку про стягнення на користь позивача з відповідачів в солідарному порядку заборгованості по сплаті відсотків за кредитним договором №010/03-11/351 від 17.05.2007 року за період з 27.04.2011 року по 27.02.2014 року в розмірі 68 974,45 доларів США. У зв'язку з простроченням позичальником строків сплати кредиту та відсотків, на підставі умов кредитного договору №010/03-11/351 від 17.05.2007 року банком відповідачам було нараховано пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочки в сумі 15 361,11 грн. за період з 29.04.2013 року по 15.04.2014 року Забезпечення виконання зобов'язання у вигляді неустойки (пені) регулюється ст. ст. 549-552 ЦК України. Частина 3 статті 551 ЦК України дозволяє за рішенням суду зменшити розмір неустойки за наявності кількох умов: а) якщо розмір неустойки значно перевищує розмір заподіяних невиконанням зобов'язання збитків; б) за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Дана норма не передбачає випадків, за яких суд може повністю відмовити у стягненні пені. За тих обставин, коли розмір заборгованості відповідачів по пені - 15 361,11 грн. не перевищує розміру заборгованості з процентів (тобто з основного грошового боргу) - 68 974,45 доларів США, свої зобов'язання по кредитному договору відповідачі не виконують, тому зменшення розміру неустойки, а тим більше звільнення від її сплати є незаконним та неприпустимим. Тому суд прийшов до висновку про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача 15 361,11 грн. пені. У пункті 12 постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої ст.533 ЦК України. Таким чином, до стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] підлягає: заборгованість по сплаті відсотків за кредитним договором №010/03-11/351 від 17.05.2007 року за період з 27.04.2011 року по 27.02.2014 року в розмірі 68 974,45 доларів США, а також пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором в розмірі 15361,11 грн. за період з 29.04.2013 року по 15.04.2014 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому слід стягнути з відповідачів на користь позивача 3654,00 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved