Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

В липні 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 23 січня 2010 року вона уклала шлюб з відповідачем, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 11. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Причиною звернення з позовом про розірвання шлюбу стало те, що їх сімейне життя практично розпалося.. Зокрема, відповідач по справі не цікавиться сім'єю, зловживає алкоголем, дебоширить. Відтак більше року вони не підтримують подружні відносини і не ведуть спільного господарства. Тобто шлюб має лише формальні ознаки. Крім того, відповідач байдужий до дітей і не надає жодної матеріальної допомоги на їх утримання, які виключно знаходяться на її утримання та вихованні. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримує, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] на стадії судових дебатів позовні вимоги визнав. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що сторони 23 січня 2010 року уклали шлюб, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 11. Від шлюбу в них народилось двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. На даний час сімейне життя сторін практично припинилося. Відповідача не цікавиться сім'єю, зловживає алкоголем. Відтак більше року сторони не підтримують подружні відносини і не ведуть спільного господарства. Тобто шлюб має лише формальні ознаки. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки та неповнолітніх дітей сторін, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Після розірвання шлюбу неповнолітніх дітей сторін суд залишає проживати з позивачкою. Відповідно до вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача в користь позивачки понесені нею і документально підтверджені судові витрати в сумі 443 гривні 60 копійок.

Outcome: approved