Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

В лютому 2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], просив визнати недостовірною та такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію відомості, опубліковані на сайті мережі інтернет «Новости N» та зобов'язати відповідача спростувати поширені відомості з приводу нібито протиправних його дій на посаді директора Миколаївської загальноосвітньої школи соціальної реабілітації, пов'язаних із заподіянням учням тілесних ушкоджень, зокрема таких, що призвели до смерті одного з них, шляхом публікації спростування на сайті «Новости N». Також позивач просив зобов'язати відповідача публічно вибачитись перед ним за порушення прав і свобод та відшкодувати немайнову шкоду у розмірі 10000 грн. 00 коп. В обґрунтування позову [PERSON] послався на ті обставини, що 28 січня 2012 року та 30 січня 2012 року на сайтах мережі інтернет «Новости N» та «Преступности.нет» вийшли публікації, в яких викладені недостовірні відомості щодо зловживання керівництвом Миколаївської загальноосвітньої школи соціальної реабілітації службовим становищем та жорстокого відношення педагогічного колективу до вихованців. Крім цього, [PERSON] звертався до Уповноваженого Президента України з прав дитини [PERSON] з питання протиправних дій персоналу школи, пов'язаних із побиттям учнів та трагічним наслідком, що потягло комплексну перевірку учбового закладу відповідними контролюючими органами. Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 23 липня 2013 року до участі в справі в якості другого відповідача притягнутий власник сайту «Новости N» - ТОВ «Наш город Николаев», а ухвалою того ж суду від 07 жовтня 2014 року позовні вимоги [PERSON] роз'єднані в два самостійні провадження, розгляд справи продовжений в частині вимог [PERSON] до [PERSON] про спростування недостовірної інформації, викладеної у письмовому зверненні на ім'я Уповноваженого Президента України з прав дитини [PERSON] та про відшкодування немайнової (моральної) шкоди. Так, [PERSON] в позові вказав, що соціальний педагог Миколаївської загальноосвітньої школи соціальної реабілітації [PERSON] у своєму зверненні від 12 грудня 2011 року на ім'я Уповноваженого Президента України з прав дитини [PERSON] виклав, зокрема, наступні відомості: «… Работая в этой школе три месяца, я стал свидетелем противоправных и противозаконных действий по отношению к детям со стороны работников школы во главе с директором. Некоторые воспитатели позволяют себе бить детей, в основном это дети, у которых нет родителей. Директором школы такие противоправные действия покрываются… Но самое возмутительное то, что летом умер ученик седьмого класса, [INFO], сирота. Опекуном его являлся директор. Ребенок жаловался на боли в спине, но ему никто не верил из работников школы. Спал сидя около полугода. Медицинскую помощь оказывать не спешили. Но, когда его все-таки показали врачам, медицина оказалась бессильна. Ребенок умер… Поэтому, я решил, [PERSON], перед Вашей поездкой в школу, поделиться с Вами информацией и фактами противозаконий, которые чинят работники школы. Директор в том числе, который вообще взял на себя право решать судьбы детей. Имею доказательства и факты…» Така інформація не відповідає дійсності і порушує честь, гідність та ділову репутацію як школи, так і її директора. На дане звернення відповідача було призначено перевірку для проведення якої 25 січня 2012 року створено комісію у складі працівників управління освіти і науки облдержадміністрації, служби у справах дітей облдержадміністрації, ВКСМД УМВС України в Миколаївській області, центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, управління охорони здоров'я облдержадміністрації, лабораторії практичної психології та соціальної роботи МОІППО. У такий спосіб оспорювані недостовірні відомості стали відомі всім членам комісії. Проте в ході перевірки [PERSON] пояснив що особисто свідком чи очевидцем викладених у зверненні фактів він не являється і таких осіб не знає. Прикладів протиправної поведінки будь-кого з працівників школи навести не зміг, окрім посилання на смерть неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Проведеними перевірками встановлені факти надання неповнолітньому [PERSON] необхідної медичної допомоги, у тому числі із залученням фахівців інституту нейрохірургії м. Києва, а тому твердження [PERSON] в цій частині також не відповідають дійсності. Як на правові підстави позову позивач послався на ст. 48 Закону України «Про інформацію», ст. 23, 277, 280, 297, 299, 1167 ЦК України. 07 жовтня 2014 року представник позивача уточнив порядок поновлення прав свого довірителя, просив про покладення на відповідача обов'язку спростувати недостовірну інформацію, викладену в письмовому зверненні від 12 грудня 2011 року у спосіб її розповсюдження, а саме, шляхом направлення письмового спростування на ім'я Уповноваженого Президента України з прав дитини. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав, підтвердив викладені в позовній заяві обставини. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Відомостей про поважність причин неявки відповідача в судове засідання матеріали справи не містять. Суд ухвалив про заочний розгляд справи в порядку ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних в ній даних та доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Миколаївська загальноосвітня школа соціальної реабілітації створена і діє на підставі Постанови КМУ від 13 жовтня 1993 року № 859 «Про організацію діяльності загальноосвітніх шкіл соціальної реабілітації та професійних училищ соціальної реабілітації та Положення про загальноосвітню школу соціальної реабілітації. Керівництво навчальним закладом здійснює директор [PERSON] (позивач у справі) на підставі контракту, укладеному з Міністерством освіти і науки України на строк з 20 жовтня 2009 року по 20 жовтня 2014 року (а.с. 50-53). Як слідує з рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 травня 2012 року (а.с. 103, 104), постановленому в цивільній справі № 1423/3833/2012 р., [PERSON] наказом № 174-к від 06 вересня 2011 року прийнятий на посаду соціального педагога відповідно до восьмого тарифного розряду Миколаївської загальноосвітньої школи соціальної реабілітації на термін з 07 вересня 2011 року по 31 травня 2012 року за умови подальшого навчання для отримання кваліфікації спеціаліст. Цим же судовим рішенням встановлена невідповідність дійсності обставин, викладених [PERSON] в письмовому зверненні на ім'я Уповноваженого президента України з прав дитини. Такого висновку суд дійшов на підставі довідки управління освіти і науки Миколаївської облдержадміністрації від 02 лютого 2012 року, наданої за результатами комісійного розгляду обставин, викладених у зверненні позивача до [PERSON] Так, у зверненні [PERSON] від 12 грудня 2011 року (а.с. 32) на ім'я [PERSON] (як слідує з обставин справи Павленка) викладене наступне: «… Работая в этой школе три месяца, я стал свидетелем противоправных и противозаконных действий по отношению к детям со стороны работников школы во главе с директором. Некоторые воспитатели позволяют себе бить детей, в основном это дети, у которых нет родителей. Директором школы такие противоправные действия покрываются… Но самое возмутительное то, что летом умер ученик седьмого класса, [INFO], сирота. Опекуном его являлся директор. Ребенок жаловался на боли в спине, но ему никто не верил из работников школы. Спал сидя около полугода. Медицинскую помощь оказывать не спешили. Но, когда его все-таки показали врачам, медицина оказалась бессильна. Ребенок умер… Поэтому, я решил, [PERSON], перед Вашей поездкой в школу, поделиться с Вами информацией и фактами противозаконий, которые чинят работники школы. Директор в том числе, который вообще взял на себя право решать судьбы детей. Имею доказательства и факты…» Вирішуючи питання щодо визнання викладених відомостей такими, що не відповідають дійсності і принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача, суд виходить з наступного. Невідповідність дійсності викладених у зверненні [PERSON] відомостей установлена судовим рішенням, що набрало законної сили. Такі спірні вислови як: «...я стал свидетелем противоправных и противозаконных действий по отношению к детям со стороны работников школы во главе с директором. Некоторые воспитатели позволяют себе бить детей… Директором школы такие противоправные действия покрываются… Директор, в том числе, который вообще взял на себя право решать судьбы детей…» у контексті звинувачень у настанні смерті одного з вихованців, суд вважає такими, що порочать честь та гідність позивача. Такий вислів прямо спрямований на обвинувачення певного кола осіб, у даному випадку педагогічного складу Миколаївської загальноосвітньої школи соціальної реабілітації, не є виключно критикою їх дій та тягне формування в усвідомленні заявлених обставин такими, що, нібито, мали місце. Разом з тим, Пленум Верховного Суду України в постанові від 26 грудня 1997 вказав, що згідно з роз'ясненнями, даними у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 вересня 1990 р. N 7, звернення громадянина до правоохоронних органів про захист своїх прав від неправомірних дій інших осіб, у тому числі показання свідка під час попереднього слідства, не може вважатись поширенням неправдивих відомостей. З матеріалів справи слідує, що відповідач, як соціальний педагог Миколаївської загальноосвітньої школи соціальної реабілітації, оскаржував правомірність застосовуваних педагогічним складом виховних заходів, яким одночасно надавав негативну характеристику і прохав про перевірку певних фактів, в тому числі щодо причетності до вчинення злочину. Оскільки Уповноважений президента України, як представник державної влади, є особою, яка згідно закону уповноважена організувати перевірку викладених у зверненні на його ім'я обставин (п/п 7 п. 4 «Положення про Уповноваженого Президента України з прав дитини», затвердженого Указом Президента України № 811/2011 від 11 серпня 2011 року), суд доходить висновку про те, що в даному випадку факт поширення відповідачем відомостей, що принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача серед інших осіб відсутній, а тому відсутні правові підстави для їх спростування. Крім того, позивач, як фізична особа, яка займає керівну посаду навчального закладу, повинний бути готовим до підвищеного інтересу до його діяльності. У зв'язку з відсутністю підстав для застосування заходів до поновлення цивільного права чи інтересу [PERSON], спрямованих на захист честі, гідності чи ділової репутації, не підлягають задоволенню також вимоги в частині відшкодування немайнової (моральної) шкоди. Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити. В силу ст. 88 ЦПК України у зв'язку з відмовою в позові судові витрати позивача присудженню за рахунок відповідача не підлягають. Відомостей про судові витрати відповідача матеріали справи не містять.

Outcome: dismissed