Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-29 00:00:00

В липні 2018 року позивач [PERSON] через свого представника звернулась до суду з позовом до сина [PERSON], третя особа: Відділ реєстрації місця проживання у Жовтневому районі м. Харкова Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням в [ADDRESS]. Свої позовни вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що вона є власником зазначеної квартири, в якій крім неї, зареєстрований син [PERSON], [INFO]. У 2015 р. відповідач зі своєю сім'єю виїхав на постійне місце проживання до Канади, наступного року отримав паспорт громадянина цієї держави, але залишився зареєстрованим на спірній житловій площі. Оскільки відповідач не заперечує проти зняття його з реєстраційного обліку, проте не має можливості приїхати і особисто подати заяву, позивач вимушена була звернутися до суду. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Відповідач, представник третьої особи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістили, відзиву, пояснень не надали. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, приходить до наступного. Як вбачається з копії договору купівлі - продажу квартири АЕР № 988508, посвідченого 23.04.2002 року державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори Заікіною Л.В. за реєстровим № 2-853, позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.11). Згідно довідки, виданої 23 травня 2018 року дільницею № 44 КП «Жилкомсервіс», відповідач [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] Суду надано копію паспорта відповідача [NUMBER], який є громадянином Канади з 18.04.2016 року (а.с.15-16). Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасниками справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України зазначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як передбачено ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 317 і ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. За вимогами ст.391 ЦК України власник майна вправі вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. За приписами ст. 405 ЦК України, члені сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що з 2015 р. відповідач [PERSON] без поважних причин не проживає в квартирі, витрат по оплаті не несе, з 2016 р. є громадянином іншої держави. Підстав для продовження строку відсутності, за яких житлове приміщення зберігається на більш тривалий строк, суду не надано. Зiбранi у справi докази та їх належна оцiнка дають підстави для усунення перешкоди в користуванні позивачем квартирою шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням зі зняттям його з реєстраційного обліку. Згідно з приписами ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved