Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

В листопаді 2014 року позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду з позовною заявою, яку 06.07.2015 р. уточнив та просить звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 06.06.2006 №CNL700/397/2006 у розмірі 3 863 128,14 грн., у тому числі: основна сума боргу за тілом кредиту 830 541,62 грн., пеня за прострочення виконання зобов'язань за кредитним договором 3 032 586,52 грн., шляхом визнання за ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету іпотеки за іпотечним договором від 06.06.2006 №PCNL700/397/2006, а саме: 5-кімнатну квартиру №4, загальною площею 116,3 кв.м., розташовану за адресою: м. Харків, вул. Маршала Бажанова, буд.3, що належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 24.04.2013 р., посвідченому нотаріусом [PERSON], з наданням всіх повноважень продавця (у тому числі: отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримування будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно в органах Державної реєстраційної служби України, БТІ, ВРЖЕУ, нотаріату, тощо) за ціною, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки майна, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на час укладення правочину щодо відчуження. Передати предмет іпотеки - 5-кімнатну квартиру №4, розташовану за адресою: м. Харків, вул. Маршала Бажанова, буд. 3, що належить [PERSON] в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на період до його реалізації з метою збереження предмета іпотеки з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладення договорів на охорону із спеціалізованими підприємствами. Стягнути з відповідачів на користь позивача сплачений судовий збір. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 06.06.2006 р. між АКБ «Райффазенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП [PERSON]» та [PERSON] був укладений кредитний договір №CNL 700/397/2006, згідно з яким [PERSON] отримала кредит у розмірі 100 000,00 доларів США строком до 06.06.2016 р. зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених у Кредитному договорі. Того ж дня, 06.06.2006 р. з метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] перед Банком за вказаним кредитним договором, між Банком та [PERSON] та [PERSON] був укладений договір іпотеки від 06.06.2006 №PCNL 700/397/2006, згідно умов якого предметом іпотеки була 5-кімнатна квартира №4, загальною площею 116,3 кв.м., розташована за адресою: м. Харків, вул. Маршала Бажанова, буд.3, яка належить [PERSON] - 79/100 частини квартири та [PERSON] - 21/100 частини квартири. Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12.11.2010 р. ПАТ «ОТП [PERSON]» відступив, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за Кредитним договором, укладеним між Банком і [PERSON], та Договором іпотеки, укладеним між Банком та [PERSON] та [PERSON] Згідно з п.1.1 ч.2 Кредитного договору [PERSON] зобов'язалась своєчасно погашати суму кредиту та сплачувати відсотки за користувач кредитом в порядку і строки, визначені Кредитним договором. При цьому для розрахунку відсотків за користування кредитом було прийнято використовувати фіксовану процентну ставку, у розмірі 14,00 % (п.3 ч.1 Кредитного договору). Відповідно до п.4.1.1 Кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами позичальник [PERSON] зобов'язаний сплатити Банку пеню у розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно з кредитним договором. Крім того, п. п. 4.1.2, 4.1.3 Кредитного договору встановлено, що за прострочення виконання боргових зобов'язань понад 15 календарних днів позичальник, крім пені, передбаченої п. 4.1.1 кредитного договору, додатково сплачує на користь Банку штраф у розмірі 0,01% від суми прострочених боргових зобов'язань, але не менше 25,00 гривень. За прострочення виконання боргових зобов'язань понад 30 календарних днів позичальник, крім пені та штрафу, передбачених п. п.4.1.1 та 4.1.2 кредитного договору, додатково сплачує на користь Банку штраф у розмірі 0,02% від суми прострочених боргових зобов'язань, але не менше 50,00 гривень. У зв'язку з вищевикладеним, заборгованість [PERSON] за Кредитним договором станом на 29.04.2014 р. складає: заборгованість за кредитом у розмірі 72802,87 доларів США, що згідно курсу НБУ на дату складання розрахунку становить 830 541,62 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом погашена в повному обсязі; пеня за прострочення виконання зобов'язань у розмірі 265 827,74 доларів США, що згідно курсу НБУ на дату складання розрахунку становить 3 032 586,52 грн. Оскільки [PERSON] не здійснює погашення кредиту та сплату відсотків у строки та у розмірах, встановлених Кредитним договором, станом на 29.04.2014 р. загальна сума заборгованості [PERSON] з урахуванням пені дорівнює 338 630,61 доларів США , що у гривневому еквіваленті становить 3 863 128,14 грн. Відповідно до п.6.2 Договору іпотеки, у випадку несплати Боржником будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в Кредитному договорі, іпотекодержатель має право негайно задовольнити всі фактичні вимоги із вартості предмета іпотеки. За рахунок предмета іпотеки позивач може задовольнити всі боргові зобов'язання, не сплачені відповідачем [PERSON], і вимоги стосовно повного відшкодовування всіх збитків, завданих порушенням [PERSON] його зобов'язань за договором іпотеки, а також всіх фактичних витрат, понесених Позивачем у зв'язку із реалізацією його права (п.6.1 Договору іпотеки). З метою забезпечення повної реалізації позивачем своїх прав, як іпотекодержателя, та з метою запобігання спричинення іпотекодавцем перешкод для подальшої реалізації предмета іпотеки і можливих дій щодо погіршення стану предмета іпотеки, вважаємо, що нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, підлягає передачі в управління позивачу з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладення договорів на охорону із спеціалізованими підприємствами. 02.07.2015 р. згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було встановлено, що власником іпотечного майна, що є предметом позову, є [PERSON], яка набула право власності на це майно за договором купівлі-продажу від 24.04.2013 р., посвідченим приватним нотаріусом [PERSON] Таким чином, іпотечне майно за Договором іпотеки №PCL 700/397/2006 було реалізовано без згоди іпотекодержателя, а грошові кошти від реалізації іпотечного майна належного позичальнику не сплачено, вимоги за Кредитним договором в повному обсязі не погашені. 13.02.2014 р. постановою Харківського апеляційного господарського суду скасовано постанову Господарського суду Харківської області від 21.12.2012 р., визнано процедуру банкрутства боржника за Кредитним договором - [PERSON] незаконною з початку проведення та припинено вказану процедуру. Саме згідно зазначеної процедури про банкрутство були виключені записи про заборону та іпотеку заставного майна. Позивач вважає, що в звязку із скасуванням судового рішення, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, оскільки відпала підстава виключення цього запису. Тому на думку позивача іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек. Згідно ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. У разі іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з дня вчинення відповідного правочину, на підставі якого виникає іпотека, або з дня набрання законної сили рішенням суду. В подальшому предмет іпотеки було передано відповідачем [PERSON] без згоди існуючого іпотекодавця в наступну іпотеку фізичній особі [PERSON] згідно посвідченого нотаріусом [PERSON] договору іпотеки від 08.10.2013 р. з внесенням відповідного запису до Реєстру речових прав на нерухоме майно. Стаття 12 Закону Україна «Про іпотеку» визначає, що предмет іпотеки може бути переданий в наступну іпотеку за згодою попередніх іпотекодержателів, якщо інше не встановлено попереднім іпотечним договором. Попередня іпотека має вищий пріоритет над наступними іпотеками. При зверненні стягнення на нерухоме майно, що є предметом декількох іпотек, вимоги кожного наступного іпотекодержателя задовольняються після повного задоволення вимог кожного попереднього іпотекодержателя згідно з пріоритетом та розміром цих вимог. Позивач вважає, що оскільки договір іпотеки від 08.10.2013 є наступною іпотекою, а вимоги позивача підлягають першочерговому задоволенню. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі. Представник [PERSON] [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, подала письмові заперечення, в яких зазначає, що позивач не надав документів, підтверджуючих у нього дійсних прав нового кредитора по відношенню до [PERSON] Обєкт нерухомості предмет іпотеки, на який позивач просить звернути стягнення, був реалізований у межах процедури банкрутства про що було відомо ПАТ «ОТП [PERSON]», оскільки [PERSON] заявляв свої кредиторські вимоги у справах про банкрутство ФОП [PERSON]І та ФОП [PERSON] Вимоги у справі про банкрутство ФОП [PERSON] були задоволені у межах отриманих грошових коштів від реалізації майна банкрута, а саме у розмірі 31231,27 грн., які 24.09.2012 р. були перераховані на користь ОТП «Банк» платіжним дорученням №1 за реквізитами, наданими ПАТ «ОТП [PERSON]». Ухвалою Господарського суду Харківської області від 05.11.2012 р. по справі №Б-39/08-09 визначено, що вимоги ПАТ «ОТП [PERSON]» вважаються погашеними у звязку з недостатністю майна банкрута. Таким чином, станом на день укладення договору купівлі-продажу кредитного портфелю, спірне іпотечне майно вже більше місяця було реалізоване іншій особі [PERSON] Відповідно до положень Цивільного кодексу України передаватись за договором про заміну кредитора в зобовязанні може виключно дійсна вимога, а отже між ПАТ «ОТП [PERSON]» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір щодо недійсної вимоги. Вимоги первинного кредитора ПАТ «ОТП [PERSON]» є погашеними відповідно до рішення суду, що набрало законної сили, а отже будь-яких подальших дій щодо стягнення заборгованості здійснено не може бути. Враховуючи викладене, просить відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], повідомлені у встановленому порядку про час і місце судового засідання, в судове засідання повторно не зявились, тому суд розглядає справу у їх відсутність відповідно до ст.169 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідачки [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 06 червня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффазенбанк Україна», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП [PERSON]» (далі - [PERSON]) та [PERSON] був укладений кредитний договір №CNL 700/397/2006 (далі - Кредитний договір), згідно з яким [PERSON] отримала кредит у розмірі 100 000,00 доларів США строком до 06.06.2016 р. зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених у Кредитному договорі (а.с.8-11). Того ж дня, 06 червня 2006 року з метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] перед Банком за вказаним кредитним договором, між Банком та [PERSON] та [PERSON] був укладений договір іпотеки від 06.06.2006 р. №PCNL 700/397/2006 (далі - Договір іпотеки), згідно умов якого предметом іпотеки було встановлено 5-кімнатну квартиру №4, загальною площею 116,3 кв.м., розташовану за адресою: м. Харків, вул. Маршала Бажанова, буд.3, яка належить [PERSON] - 79/100 частини квартири та [PERSON] - 21/100 частини квартири на підставі свідоцтва про право власності, виданого Київською районною радою м. Харкова 31.07.2001 (а.с.14-16). Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. 12 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП [PERSON]» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно умов якого ПАТ «ОТП [PERSON]» продав (переуступив) ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права на Кредитний портфель, який включає в себе Кредитні договори (перелік яких міститься у Додатку 1 до цього Договору), а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» приймає такий Кредитний портфель та зобовязується сплатити на користь ПАТ «ОТП [PERSON]» винагороду (а.с.25-31). В позовній заяві позивач посилається на те, що згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12.11.2010 р. ПАТ «ОТП [PERSON]» продав (переуступив) ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в тому числі, право вимоги за Кредитним договором №CNL 700/397/2006, укладеним між Банком і [PERSON], та Договором іпотеки №PCNL 700/397/2006, укладеним між Банком, [PERSON] та [PERSON] На підтвердження своїх доводів позивач надав не Додаток 1 до Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12.11.2010 р., а витяг з Додатку, який належним чином не посвідчений (а.с.32), що не надає суду можливості встановити факт передачі права вимоги по кредитному договору №CNL 700/397/2006 від 06.06.2006 р., укладеному з [PERSON] В матеріалах справи міститься заява представника акціонерного товариства «ОПТ [PERSON]», адресована арбітражному керуючому ФОП [PERSON] про перерахування коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки, на користь ПАТ «ОПТ [PERSON]» (а.с.63), платіжне доручення №1 від 24.09.2012 р. про перерахування 31\~231,37 грн., отриманих від реалізації іпотечного майна для задоволення вимог кредиторів ФОП [PERSON] (а.с.69), що свідчить про отримання ПАТ «ОТП [PERSON]» грошових коштів від реалізації іпотечного майна вже після укладання Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12.11.2010 р., укладеного між ПАТ «ОТП [PERSON]» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», що може свідчити про те, що право вимоги по кредитному договору № CNL 700/397/2006 від 06.06.2006 р., укладеному ПАТ «ОТП [PERSON]» з [PERSON], не перейшло до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», враховуючи також те, що Договори продажу кредитного портфелю та відступлення права вимоги були укладені 12.11.2010 р. вже після реалізації іпотечного майна - квартири №4, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Бажанова Маршала, 3, про що ПАТ «ОТП Банк» було відомо. Таким чином, обєкт нерухомості предмет іпотеки, на який позивач просить звернути стягнення, був реалізований у межах процедури банкрутства про що було відомо ПАТ «ОТП [PERSON]», оскільки [PERSON] заявляв свої кредиторські вимоги у справах про банкрутство ФОП [PERSON]І та ФОП [PERSON] Вимоги у справі про банкрутство ФОП [PERSON] були задоволені у межах отриманих грошових коштів від реалізації майна банкрута, а саме у розмірі 31231,27 грн., які 24.09.2012 р. були перераховані на користь ОТП «Банк» платіжним дорученням №1 за реквізитами, наданими ПАТ «ОТП [PERSON]». Ухвалою Господарського суду Харківської області від 05.11.2012 р. по справі про визнання банкрутом ФОП [PERSON] визначено, що вимоги ПАТ «ОТП [PERSON]» вважаються погашеними у звязку з недостатністю майна банкрута (а.с.58-62). Станом на день укладення договору купівлі-продажу кредитного портфелю, спірне іпотечне майно вже більше місяця було реалізоване іншій особі [PERSON] За договором про заміну кредитора в зобовязанні може передаватись виключно дійсна вимога. Вимоги первинного кредитора ПАТ «ОТП [PERSON]» є погашеними відповідно до рішення суду, що набрало законної сили, тому подальші дії щодо стягнення заборгованості здійснюватись не можуть. Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Оскільки позивачем не надано суду Додатку №1 до Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12.11.2010 р., враховуючи вищевикладене, в тому числі визнання Господарським судом Харківської області кредитором ПАТ «ОТП [PERSON]» в ході проведення процедури банкротства боржників ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] та отримання ПАТ «ОТП [PERSON]» коштів, виручених від реалізації предмету іпотеки, можливості передачі за договором про заміну кредитора в зобовязанні тільки дійсної вимоги, суд приходить до висновку, що позивач в судовому засіданні не довів включення до Додатку №1 кредитного договору №CNL 700/397/2006 від 06.06.2006 р., укладеного з [PERSON], що позбавляє позивача права вимоги стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором. Валютою кредитування за кредитним договором №CNL-700/397/2006 є долар США. Згідно ст.44 Закону України «Про Національний банк України», ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 р. «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та з метою впорядкування надання небанківським фінансовим установам генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій Постановою Правління Національного банку України №297 від 09.08.2002 р. затверджено Положення про порядок надання небанківським фінансовим установам, національному оператору поштового зв'язку генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій (далі Положення про надання ліцензій на здійснення валютних операцій). Відповідно до п.1.2. Положення про надання ліцензій на здійснення валютних операцій небанківська фінансова установа, національний оператор поштового зв'язку має право здійснювати операції, передбачені ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», якщо вони є валютними операціями тільки після отримання генеральної ліцензії згідно з пунктом 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 р. «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Згідно з вказаним Положенням небанківська фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до законодавства України не є банком, надає одну або кілька фінансових послуг та яку внесено до відповідного державного реєстру фінансових установ у порядку, установленому законодавством України. Умови, за яких небанківська фінансова установа, має право отримати генеральну ліцензію, та документи, що подаються нею для її отримання, встановлені розділом 2 Положення про надання ліцензій на здійснення валютних операцій. Таким чином, отримання від боржника наданої в іноземній валюті суми, а також процентів та інших зборів з такої суми в іноземній валюті, фінансовою установою можливо за умови отримання ліцензій відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та Положення про надання ліцензій на здійснення валютних операцій. Відповідно до ч.3 ст.203 Цивільного кодексу України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Таким чином, для укладення Договору купівлі-продажу кредитного портфелю та набуття статусу сторони (кредитора) у Кредитному договорі, укладеному у іноземній валюті, потребувало від ТОВ «ОТП Факторинг Україна» спеціальної правосубєктності ліцензії на здійснення валютних операцій. Згідно ч.1 ст.215. Цивільного кодексу України \~ підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п'ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч.2 ст.215 Цивільного кодексу України). Позивачем не надано суду доказів, підтверджуючих наявність у ТОВ «ОТП Факторинг Україна» ліцензії Національного банку України на здійснення валютних операцій, що дає ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право предявляти вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним в іноземній валюті. Суд вважає необґрунтованим посилання позивача в обґрунтування позовних вимог на ст. 23 Закону України «Про іпотеку», якою визначено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, виходячи з наступного. Іпотечне майно - квартира №4, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Бажанова Маршала, 3, була реалізована, відповідно до договору купівлі-продажу від 13.10.2010 р., в рамках ліквідаційної процедури, передбаченої Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у справі про визнання банкротом [PERSON], якій належало 79/100 частин спірної квартири, та у справі про визнання банкрутом [PERSON], якому належало 21/100 частин спірної квартири (а.с.58-68). Ухвалою Господарського суду Харківської області від 05.11.2012 р. затверджено наданий суду звіт ліквідатора та визнано погашеними вимоги кредиторів: ФОП [PERSON], ФОП [PERSON], ПАТ «Укрсоцбанк», ПАТ «[PERSON] [PERSON]», ПАТ «Альфа Банк», ПАТ «ОТП [PERSON]», що заявлені до ФОП [PERSON] після визнання боржника банкрутом та незадоволені за недостатністю майна банкрута, погашеними (а.с.58-62). Оскільки вказана ухвала Господарського суду Харківської області від 05.11.2012 р. не скасована судами вищих інстанцій та набрала чинності, слід вважати, що вимоги ПАТ «ОТП [PERSON]», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», до іпотекодавця [PERSON] є погашеними. Реалізація спірної квартири №4, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Бажанова Маршала, 3, у порядку ліквідаційної процедури, відбулася 13.10.2010 р. Відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ПАТ «ОТП [PERSON]», який на той момент володів правами вимоги за іпотечним договором №PLC 700/397/2006, був залучений до справи у якості кредитора, йому було відомо які дії вчинялись ліквідатором, у тому числі про реалізацію спірної квартири в порядку ліквідаційної процедури. Проте, ПАТ «ОТП [PERSON]» не тільки не оспорив договір купівлі-продажу від 13.10.2010 р. предмета іпотеки - спірної квартири №4, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Бажанова Маршала, 3, погодившись із реалізацією іпотечного майна представник ПАТ «ОТП [PERSON]» звернувся до арбітражного керуючого із заявою про перерахування на користь ПАТ «ОТП [PERSON]» стягнуті кошти, отримані від реалізації іпотеки (а.с.63). Ухвалою Господарського суду Харківської області від 24.12.2013 р. затверджено наданий суду ліквідаційний звіт, припинено підприємницьку діяльність ФОП [PERSON], провадження у справі припинено. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 13.02.2014 р. частково задоволено апеляційну скаргу ПАТ «Альфа-Банк». Ухвалу Господарського суду Харківської області від 24.12.2013 р. скасовано, провадження по справі припинено (а.с.110-115). Згідно договору купівлі-продажу від 13.10.2010 р. Продавець - ліквідатор банкрута ФОП [PERSON] та ліквідатор банкрута ФОП [PERSON] арбітражний керуючий [PERSON] передав у власність Покупцю - [PERSON] квартиру №4, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Бажанова Маршала, будинок №3 (а.с.64-68). Вказаний договір купівлі-продажу від 13.10.2010 р. ніким не оспорений та є дійсним. В подальшому за договором купівлі-продажу від 24.04.2013 р. спірна квартира була придбана [PERSON], а 08.10.2013 р. передана в іпотеку іпотекодержателю - [PERSON], інші відомості про іпотеки згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна - відсутні (а.с.168-170). Предмет іпотеки реалізований в порядку виконання судового рішення при провадженні у справі про банкрутство та відповідно до норм Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», реалізація квартири відбувалась після визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. Згідно п.6 ч.1 ст.23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається. При цьому згоди іпотекодержателя на відчуження предмета іпотеки за договором, що укладається під час ліквідаційної процедури боржника, яка здійснюється в межах справи про банкрутство, положеннями Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не передбачено. Предметом іпотеки за договором іпотеки від 06.06.2006 № PCNL 700/397/2006 була квартира №4, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Маршала Бажанова, будинок №3, яка двічі перейшла у власність інших осіб: за договором купівлі-продажу від 13.10.2010 р. до [PERSON], за договором купівлі-продажу від 24.04.2013 р. до [PERSON] Частиною 2 статті 388 ЦК України встановлено, що не може бути витребувано майно від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Крім того, оскільки на момент укладання вказаних договорів купівлі-продажу спірної квартири запис про обтяження майна іпотекою було виключено з Реєстру за рішенням господарського суду, до спірних правовідносин не може застосовуватись ст.23 Закону України «Про іпотеку», так як під час переходу права власності на спірну квартиру до заявника вона предметом іпотеки не була, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2014 року (справа №6-201цс14). Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed