Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-28 00:00:00

В листопаді 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Сербинівської сільської ради Старокостянтинівського району про визнання права на земельні частки (паї), які перебувають у колективній власності колективного пайового акціонерного товариства «Левківське» с. Левківка Старокостянтинівського району. Право на земельну частку, яке належало її матері [PERSON], яка померла [INFO], згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER] та права на земельну частку (пай) після смерті чоловіка останньої та відповідно її батька [PERSON], який помер [INFO], якому належало право на земельну частку (пай) на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER], мати прийняла дану спадщину, проте не встигла оформити своїх спадкових прав померла. Вона являється єдиним спадкоємцем. Нотаріус відмовив в оформленні спадщини на заявлене спадкове право через втрату правовстановлюючих документів. Представник позивачки - адвокат [PERSON] подав до суду заяву, якою підтримав позовні вимоги за обставин на їх обґрунтування, просив справу розглянути без участі сторони. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 23 лютого 2018 року до участі в справі в якості співвідповідача було залучено [PERSON] Представник співвідповідача Сербинівської сільської ради Старокостянтинівського району подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечив проти задоволення позовних вимог. Співвідповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причини неявки суду невідомі. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Згідно положень ст. ст. 1216 - 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Крім того, згідно ч.1 ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] в с. Мазівка Путивльського району Сумської області, про що складено відповідний запис № 4 згідно даних свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Мазівської сільської ради Путивльського району Сумської області 20 червня 2002 року. За змістом листа Хмельницького обласного державного нотаріального архіву за № 4061/01-21 від 27.12.2017 за даними архівного фонду Старокостянтинівської державної нотаріальної контори спадкова справа до майна [PERSON], померлого [INFO], за 1998-2004 роках не заводилась. Аналогічна інформація викладена в інформаційній довідці зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за [NUMBER], виданої Хмельницьким обласним державним нотаріальним архівом 27.12.2017. [PERSON] помер [INFO] в с. Калинівка Старокостянтинівського району, про що складено відповідний запис № 46 згідно даних повторного свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого Ірпінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 12.07.2017. За змістом довідки виконавчого комітету Сербинівської сільської ради Старокостянтинівського району від 08 серпня 2017 року за № 2109 [PERSON] на день смерті проживав і був зареєстрований по [ADDRESS]. На день смерті йому належало право на земельну частку (пай), який знаходиться на території Сербинівської сільської ради Старокостянтинівського району, спадкоємцем якого була його дружина [PERSON], яка була зареєстрована і постійно проживала за вищевказаною адресою, але юридично своїх спадкових прав не оформила, померла [INFO]. На день смерті їй належали сертифікати на право на земельні частки (паї). Після смерті [PERSON] в управління і розпорядження спадковим майном фактично вступила [PERSON] У відповідності до матеріалів спадкової справи № 53/2017 приватного нотаріуса Старокостянтинівського районного нотаріального округу Сарело Т.П. від 10 серпня 2017 року, вбачається, що [PERSON] являється єдиним спадкоємцем по закону до майна померлої, який прийняв спадщину. В матеріалах спадкової справи також знаходиться заповіт, посвідчений сільським головою Сербинівської сільської ради Старокостянтинівського району 02 грудня 1998 року за р. № 106 від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] на земельний сертифікат [NUMBER]. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 51208443, виданого Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою 13.03.2018 даний заповіт є чинним. За інформацією Сербинівської сільської ради Старокостянтинівського району згідно записів погосподарської книги за 1995-2000 роки [PERSON], 1964 р.н., був зареєстрований та проживав в с. Калинівка Старокостянтинівського району Хмельницької області, вибув в Російську Федерацію, Белгородську область, Ровельський район, с. Масівці в січня 2000 року. Факт родинних відносин між [PERSON] та померлими [PERSON] та [PERSON], як між дитиною та батьками, та шлюбних відносин останніх підтверджується даними свідоцтва про народження [NUMBER], повторно виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Старокостянтинівського районного управління юстиції 25 листопада 2002 року; свідоцтвом про одруження [NUMBER], повторно виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві 18 липня 2002 року; повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00018695779 від 15.09.2017; свідоцтвом про одруження, виданого Левківською сільською радою Старокостянтинівського району 11 листопада 1954 року; повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00018498025 від 09.08.2017. Інформаційною довідкою приватного нотаріуса Старокостянтинівського районного нотаріального округу від 10 жовтня 2017 року за № 530/01-16 позивачці відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючих документів на заявлені земельні частки (паї). За змістом інформаційних довідок Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області (відділ у Старокостянтинівському районі) за № № 474/113-17, 474/113-17 від 20.07.2017 [PERSON], який помер [INFO], належало право на земельну частку (пай) у землі, що перебуває у колективній власності колективного пайового акціонерного товариства «Левківське» с. Левківка Старокостянтинівського району згідно сертифікату [NUMBER] розміром 4,01 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж в натурі, в межах сертифікату [NUMBER], виданого на підставі розпорядження Старокостянтинівської районної державної адміністрації № 386-р від 06 травня 1996 року. [PERSON], яка померла [INFO], належало право на земельну частку (пай) у землі, що перебуває у колективній власності колективного пайового акціонерного товариства «Левківське» с. Левківка Старокостянтинівського району згідно сертифікату [NUMBER] розміром 4,01 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж в натурі, в межах сертифікату [NUMBER], виданого на підставі розпорядження Старокостянтинівської районної державної адміністрації № 386-р від 06 травня 1996 року. Про втрату правовстановлюючих документів на заявлене спадкове право (сертифікати на право на земельні частки (паї)) здійснене оголошення в місцевій газеті «Життя Старокостянтинівщини» від 27 жовтня 2017 року № № 85-86 (№№ 12072-12073). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі(на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), а також рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). В ч. 1 ст. 1 ЗаконуУкраїни «Про порядок виділенняв натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»,зазначено, що право на земельнучастку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів,сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, якіотримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Також ч. 3 ст. 1 цього ж Закону передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно дост. 2 вказаного Закону, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому закономпорядкудоговори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу,товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до п. п. 23, 24постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»потрібно мати на увазі, що згідно зіст. 25 ЗК Українипри приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Відповідно до ч. 1ст. 15 ЦК Україникожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 1 ч. 2ст. 16 ЦК Україниспособами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Положеннями ст.ст. 316,321 ЦК Україниправом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідност. 328 ЦК Україниправо власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Проаналізувавши зібрані у судовому засіданні докази, кожний окремо та в їх сукупності, суд приходить до переконання, що спадкодавці [PERSON] та [PERSON] за життя набули право на заявлене право на земельну частку (пай) колективного сільськогосподарського підприємства. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved