Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

В мотивуванні свої вимог позивач вказав, 27.06.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» та відповідачкою був укладений кредитний договір № 2007/0608/45-020, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 50900,00 дол. США з розрахунку 11,9 % річних за користування кредитом на строк до 27.06.2038 року. В частині надання кредитних коштів Банк свої зобовязання виконав, надавши Відповідачеві кредит, в розмірі та строки передбачені кредитним договором. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Кредитним договором іпотекодавець [PERSON] на підставі договору іпотеки № 2007/0608/45-020-Z-1 від 27.06.2008 року передала в у іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 25,9 кв.м, житловою площею 13,0 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Харківського МНО [PERSON] за реєстровим №1133. 25.05.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», який є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «Сведбанк» передає (відступає) AT «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого AT «Дельта Банк» замінює АТ «Сведбанк» як кредитора у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від АТ «Сведбанк» до AT «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до AT «Дельта Банк» переходить право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. Таким чином, право вимоги за кредитами, AT «Дельта Банк» набуло статус нового кредитора згідно ст.ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України та відповідно всіх процесуальних прав та обовязків Нового Кредитора. Отже, позивач набув права вимоги по кредитному договору. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобовязань згідно умов кредитного договору. Однак зобовязання не виконані, у звязку з чим, станом на 07.08.2015 року за Відповідачем наявна заборгованість у сумі-1302861,10 гривень, з яких: - сума заборгованості за кредитом - 1069276,35 грн.; - сума заборгованості за відсотками - 178300,17 грн.; - пеня - 52107,15 грн.; - сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу - 165,95 грн.; - сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках - 3011,48 грн. Таким чином, враховуючи наявну заборгованість відповідачки перед позивачем, позивач вимагає: В рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 1302861,10 гривень звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: - квартиру загальною площею 25,9 кв.м, житловою площею 13,0 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Харківського МНО [PERSON] за реєстровим №1133 шляхом визнання права власності на нього за Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» (код ЄДРПОУ 34047020). визнати за Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» (ЄДРПОУ 34047020) право власності на квартиру загальною площею 25,9 кв.м, житловою площею 13,0 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Представник відповідача в наданих запереченнях суду вказав, що позовні вимоги вони не визнають з наступних підстав: Так , договором іпотеки у позивача є право на позасудовому порядку провести реєстрацію право власності на предмет іпотеки. Що в свою чергу бде відповідати вимогам закону «Про іпотеку». Крім того, позивач не вказує за якою ціною буде набуте ім. право власності, що в свою чергу є порушення вказаного закону та договору. Представник позивача на позові наполягав. В пояснені вказав, обставини викладені в мотивуванні позовних вимог. Крім того, представник позивача суду надав письмові пояснення в яких зазначив, що право позивача задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки, визнав на його право власності за позивачем, що відповідає вимогам ст..37 Закону України «Про іпотеку». Представник відповідача позовні вимоги не визнав. В поясненні навів правову позицію викладену в запереченнях наданих суду. Дослідивши і оцінивши в сукупності докази матеріалів справи, судом встановлено: Статтями 10, 11 ЦПК України зазначено, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Матеріалами справи суду доведено, що 27.06.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» та відповідачкою був укладений кредитний договір № 2007/0608/45-020 (далі - Договір), згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 50900,00 дол. США з розрахунку 11,9 % річних за користування кредитом на строк до 27.06.2038 року. В частині надання кредитних коштів Банк свої зобовязання виконав, надавши Відповідачеві кредит, в розмірі та строки передбачені кредитним договором. Отже, між сторонами виникли права та обовязку на підставі договору визначені ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобов'язується надати кредитні кошти (кредит) - позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За вимогами ст.ст. 11, 13 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обовязків, зокрема, є договори і інші правочини. Особа здійснює цивільні права і обовязки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Тому, позивач зобов'язання за договором виконав належним чином у вигляді наданого кредиту. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Кредитним договором іпотекодавець [PERSON] на підставі договору іпотеки № 2007/0608/45-020-Z-1 від 27.06.2008 року передала в у іпотеку нерухоме майно, а саме: - квартиру загальною площею 25,9 кв.м, житловою площею 13,0 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Харківського МНО [PERSON] за реєстровим №1133. 25.05.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», який є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «Сведбанк» передає AT «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого AT «Дельта Банк» замінює АТ «Сведбанк» як кредитора у зазначених зобовязаннях. Отже, на підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, AT «Дельта Банк» набуло статус кредитора згідно ст.ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України та відповідно всіх процесуальних прав та обовязків кредитора. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згс боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, відповідно до вищевказаного договору про передачу активів та кредитних зобовязань AT «Дельта Банк» набув права вимоги по даному кредитному договору. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, і одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. У відповідності до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до договору, позичальник зобов'язаний повертати кредит щомісяця в строки визначені договором, тобто вчиняти дії в межах виконання договірних зобовязань. Відповідачка як позичальник умови кредитного договору належним чином не виконала, про що неодноразово повідомлялася в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобовязань згідно умов кредитного договору. Проте, зобовязання не виконані, у звязку з чим, станом на 07.08.2015 року за відповідачкою наявна заборгованість у сумі 1302861,10 гривень, з яких: - сума заборгованості за кредитом - 1069276,35 грн.; - сума заборгованості за відсотками - 178300,17 грн.; - пеня - 52107,15 грн.; - сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу - 165,95 грн.; - сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках - 3011,48 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язанні якщо він не приступив до його виконання або не виконав його в строк, встановлену договором або Законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Таким чином наявна заборгованість по оплаті передбачених договором платежів свідчить про невиконання відповідачем своїх зобовязань по договору, що дає право вимоги позивача та звернення до суду за захистом своїх прав. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правої наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» визначено, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 33 ч.1 Закону України «Про іпотеку» визначено, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до статті 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання іпотекодержатель надсилає письмову вимогу про усунення порушення. Положення цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку . Відповідно до ст.36 ЗУ «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. З аналізу встановлених обставини, відповідачкою дійсно порушені права позивача за договором кредиту. Позивачем надано суду оцінка майна, на підставі якої позивач вимагає про забезпечення право вимоги. Проте, вартість мана на право яке претендує позивач нижче ніж загальна сума заборгованості за кредитним договором. Крім того, відповідно до договору іпотеки, безпосередньо викладено право позивача набути право власності на предмет іпотеки, а тому правова позиція представника відповідача, що права позивача в частині умов договору іпотеки не порушена нє знайшла свого підґрунтя в обґрунтування правової позиції викладених в запереченнях. Т.я. законом і договором надано право позивачу задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки шляхом визнання на вказаний предмет право власності.

Outcome: approved