Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є власником земельної ділянки по [ADDRESS]. Його сусідом є відповідач, земельна ділянка якого розташована за адресою: [ADDRESS]. На земельній ділянці позивача перебуває паркан відповідача, який заважає позивачеві користуватися належною йому земельною ділянкою. Позивачеві не вдалося вирішити спір в досудовому порядку. Тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Просить суд постановити рішення, яким зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, яка належить позивачеві, шляхом знесення паркану, що знаходиться на земельній ділянці позивача, та встановити його відповідно визначених меж; а також стягнути судові витрати. В судовому засіданні позивач позов підтримав. Надав суду пояснення про те, що він не підписував погодження меж сусідньому землекористувачеві, яким є відповідач. В результаті цього відповідач протиправно приватизував земельну ділянку, і спорудив свій паркан фактично на земельній ділянці позивача. Позивач неодноразово наголошував на порушенні своїх прав, однак відповідач на це не реагував. Зважаючи на наведене просить задоволити заявлений позов. Додав, що будівництво паркану було розпочате відповідачем в 2005 році, а починаючи з 2006 року позивач став пред'являти претензії до відповідача з приводу порушення прав позивача. Також звертався в різні інстанції. Оскільки в досудовому порядку не вдалося вирішити спір, то позивач в 2015 році звернувся до суду і вважає, що він не порушив строки звернення до суду, що визначені в статті 257 ЦК України. За таких умов просить задоволити заявлений позов. Відповідач та його представник не визнали позов. Зазначають, що відповідач не порушив прав позивача. Будівництво паркану розпочалося зі згоди позивача. З того часу він не пред'являв будь-яких претензій. Також подали заяву про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] 02.02.2006 року отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] Його сусідом є відповідач, земельна ділянка якого розташована за адресою: [ADDRESS]. В 2005 році відповідач з відому позивача розпочав будівництво паркану, про що не заперечували сторони; та надали показання свідки [PERSON], [PERSON] Згідно до показань представника Держгеокадастру у Рівненському районі Рівненської області Карпова І.В., при обстеженні земельних ділянок позивача та відповідача було встановлено, що фактичні межі земельних ділянок перебувають згідно до меж, що визначені Державними актами на право власності на земельні ділянки. Проте на земельній ділянці позивача перебуває паркан, що відгороджує територію відповідача. Таким чином права позивача як землекористувача є порушеними діями відповідача. На підтвердження наданих пояснень був долучений письмовий доказ - тахеометрична зйомка за 2015 рік. Отже, в ході розгляду справи були підтверджені доводи позивача про те, що відповідач порушує його права як землекористувача. Таке порушення знайшлося в спорудженні відповідачем на території земельної ділянки позивача паркану, що відгороджує територію земельної ділянки відповідача. В той же час суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, з урахуванням заяви відповідача про застосування наслідків пропуску строків позовної давності. Так, спорудження спірного паркану було розпочате навесні 2005 року. І таке будівництво відбувалося приблизно протягом місяця, оскільки тільки виготовлення траншеї під фундамент, заливання траншеї бетоном та затвердіння фундамента тривало приблизно сім-вісім днів. Як вбачається з фотокарток, наданих для огляду відповідачем (позивач підтверджує, що на фотокарточках дійсно саме той паркан, з приводу якого ведеться спір) паркан складається з бетонних плит, висотою понад 1 м, і фундаменту близько 30-40 см висотою. Позивач заперечує з приводу тривалості зведення даного паркану в місячний термін і наполягає, що паркан зводився всього два дні. Незалежно від тривалості зведення паркану (чи оди-два дні, чи місяць) очевидно, що про будівництво паркану в 2005 році було відомо позивачеві; більше того, він не заперечував проти проведення таких робіт. Дану обставину підтвердив свідок [PERSON] А свідок [PERSON] надала показання про те, що протягом 2005-2006 років позивач не пред'являв відповідачеві жодних претензій з приводу незаконного зайняття земельної ділянки. Свої претензії з приводу порушення власних прав землекористувача та механізму їх захисту позивач став висловлювати до відповідача після спорудження паркану, про що пояснив відповідач та ствердили свідки [PERSON], [PERSON], і це окреслюється періодом з 2006 року. 17 серпня 2012 року позивач [PERSON] звернувся до Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області з заявою про створення відповідної комісії для вирішення питання з приводу «незаконно будівництва гаражу та забора, прихваченні огорода». Дана заява було розглянута Зорянською сільською радою Рівненського району Рівненської області. Позивачеві була надана відповідь про те, що [PERSON] при приватизації земельної ділянки погодив межі з своїм сусідом [PERSON] Порушень прав позивача сільська рада не вбачала (відповідь № 989 від вересня 2012 року), рекомендувала звернутися до районної архітектури. Як стверджує сам позивач, він на протязі багатьох років неодноразово звертався до Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області з приводу даного спору, однак жодного підтвердження таких звернень суду не надав. 25.04.2016 року представником відповідача був направлений адвокатський запит до Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області з приводу отримання інформації щодо кількості звернень, заяв, скарг [PERSON] щодо земельного спору з суміжними земельними ділянками, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою між [PERSON] та [PERSON] за період з 01.01.2004 року по 01.01.2014 року. Відповідно до відповіді на вищевказаний запит, згідно записів архівної документації, а саме, журналу реєстрації звернень громадян Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області в період 01.01.2010 року до 01.01.2014 року [PERSON] звертався з заявою про вирішення питання з сусідом - 17.08.2012 року, запис № 894 від 17.08.2012 року. За інші періоди звернень, то згідно до Інструкції з діловодства у виконавчому комітеті Зорянської сільської ради та Номенклатури справ Журнал реєстрації звернень громадян особистого та другорядного характеру, а також самі ці звернення (пропозиції, листи, заяви, скарги) мають термін зберігання 5 років, а далі передаються на збереження в Архівний відділ районної державної адміністрації, що в м. Рівне. 02.06.2016 року до Архівного відділу Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області був направлений адвокатський запит № 35/05 з приводу не тільки зберігання звернень, скарг та заяв [PERSON], а й прийнятих (можливо) Зорянською сільською радою Рівненського району Рівненської області рішень з приводу даного спору, в період 01.02.2005 по 31.12.2009 роки. Згідно відповіді від 06.06.2016 року № 245/04-01 вбачається, що в архівному відділі не виявлено рішень Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області за період 01.01.2005 р. - 31.12.2009 р. з приводу звернення громадянина [PERSON] до [PERSON] з питань земельного спору щодо користування суміжними земельними ділянками, усунення перешкод у користуванні земельною ділянко. З вищенаведеного слідує, що позивач [PERSON] вперше звернувся до Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області з заявою про створення комісії з ряду питань, в першу чергу незаконного будівництва гаража, а не в усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою з приводу незаконного зведення паркану [PERSON], і таке звернення мало місце 17.08.2012 року. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Частина 3 ст. 267 ЦК України передбачає, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Як встановлено у судовому засіданні, позивач знав про порушення свого права з весни 2005 року. А до суду звернувся в березні 2015 року. Стороною відповідачів була подана заява про застосування наслідків пропуску строків позовної давності. Таким чином суд, з урахуванням заяви відповідача, застосовує позовну давність до вимог позивача, та відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку із пропуском строків позовної давності. Підстав для поновлення таких строків суд не знаходить. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 88 ЦПК України, і покладаються на позивача.

Outcome: dismissed