Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

В листопаді 2015 року виконавчий комітет Обухівської міської ради Київської області звернувся до Обухівського районного суду Київської області з вищезазначеним позовом, в якому посилається на безпідставну видачу свідоцтва про право власності та реєстрацію права власності на нерухоме майно за [PERSON] Із врахуванням змін і доповнень до позову позивач просив: визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію об'єктів нерухомого майна по [ADDRESS]: адміністративної будівлі, гаража, господарської будівлі, гаража, на ім'я [PERSON], здійснену комунальним підприємством Київської обласної ради «Західне бюро технічної інвентаризації» у реєстровій книзі № 59 за реєстровим записом № 281 від 29 квітня 2010 року; визнати недійсним свідоцтво про право власності на об'єкти нерухомого майна по [ADDRESS] адміністративну будівлю, гараж, господарську будівлю, гараж, видане комунальним підприємством Київської обласної ради «Західне бюро технічної інвентаризації» [PERSON] 29 квітня 2010 року. В судовому засіданні представник позивача Пушенко Н.В. позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] незаконно заволодів і користується земельною ділянкою під спірним майном, яке фактично є майном Обухівської міської громад, право власності на яке позивач намагався визнати відповідно до закону та зареєструвати в установленому порядку. Просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, відмовити в задоволенні заяви про застосування строків позовної давності, оскільки, позивач довідався про те, що майно, яке розташоване по [ADDRESS], документально є безхазяйним і має власника, із рішення про відмову у реєстрації безхазяйного майна від 23.12.2014 року. Строк позовної давності був перерваний зверненням до суду з позовною заявою від 10.11.2015 року. Відповідач комунальне підприємство Київської обласної ради «Західне бюро технічної інвентаризації» в судове засідання свого представника не направив, надав заяву, в якій просить розглянути справу за відсутності їхнього представника, за наявними в справі матеріалами. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] проти позову заперечив, посилаючись на його необґрунтованість, відсутність порушень прав позивача, неналежний спосіб захисту його інтересів, порушення позивачем права власності відповідача, також просили застосувати наслідки спливу строків позовної давності. Суд, вислухавши представників позивача та відповідача, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 02.01.2002 року між Виконкомом Обухівської міської ради Обухівського району Київської області та Приватним підприємством «Житло Сервіс» в особі директора Бідношиї Івана Леонідовича укладено договір оренди земельної ділянки, згідно якого орендодавець на підставі рішення виконкому Обухівської міської ради № 235 від 26.02.2002 року, надає в оренду, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 0,4736 га, розміщену за адресою: [ADDRESS] під розміщення виробничої бази, адміністративне приміщення. 29 квітня 2010 року невстановленою посадовою особою КП КОР «Обухівське бюро технічної інвентаризації» у реєстровій книзі № 59 під реєстровим № 281 було внесено запис про реєстрацію права власності [PERSON] стосовно об'єкта нерухомого майна: адміністративної будівлі, за адресою: [ADDRESS], правовстановлюючим документом зазначено свідоцтво про право власності, видане на підставі рішення виконкому Обухівської м/ради № 1191 від 15.12.2009 року, при цьому інвентаризаційна справа стосовно таких об'єктів нерухомого майна в архіві КП КОР «Обухівське бюро технічної інвентаризації» відсутня, що підтверджується листами, витягом із реєстрової книги. [INFO] [PERSON] помер, спадкоємицею належної йому стовідсоткової частки у статутному капіталі ПП «Житло-сервіс» стала його дружина [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16.10.2015 року. 23 грудня 2014 року Обухівська міська рада Київської області звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно із заявою про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, однак рішенням № 18239575 у задоволенні заяви було відмовлено у зв'язку із тим, що заявлене право вже зареєстровано, зокрема право власності на об'єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] було зареєстровано КП КОР «Обухівське бюро технічної інвентаризації» у реєстровій книзі № 59 під реєстровим № 281, що підтверджується рішенням про відмову у задоволенні заяви. 14 січня 2015 року Обухівська міська рада Київської області звернулась до КП КОР «Обухівське бюро технічної інвентаризації» із запитом, на який 10 лютого 2015 року було надано відповідь про те, що об'єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] було згідно з даними КП КОР «Обухівське бюро технічної інвентаризації» у реєстровій книзі № 59 під реєстровим № 281 зареєстровано на праві приватної власності за [PERSON] згідно зі свідоцтвом про право на власність від 29.04.2010 року, що підтверджується листом. У лютому 2015 року Обухівська міська рада Київської області звернулась до прокуратури Обухівського району Київської області про самовільне зайняття земельної ділянки, незаконну приватизацію комунального майна [PERSON] з використанням підроблених документів, постановою слідчого від 25.08.2015 року кримінальне провадження за цією заявою було закрите у зв'язку із відсутністю в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Обухівської міської ради № 1191 від 15.12.2009 року (яке зазначено у свідоцтві на право власності як підстава набуття права власності відповідачем на нерухоме майно) не вирішувались будь-які питання щодо права власності [PERSON] на спірні об'єкти нерухомого майна, а вирішено оформити свідоцтва про право власності інвесторів і Обухівської міської ради на квартири та офіси у будинку [ADDRESS], зареєстровано об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Каштанове 2009», що підтверджується рішенням, порядком денним, листами. Як вбачається з додатку до п. 2 рішення виконавчого комітету Обухівської міської ради № 1191 від 15.12.2009 року, прізвище [PERSON] відсутнє в списках інвесторів і Обухівської міської ради на виготовлення свідоцтва про право власності на квартири та офіси у будинку [ADDRESS]. Станом на час судового розгляду відомості про реєстрацію права власності за [PERSON] щодо спірних об'єктів нерухомого майна по [ADDRESS] до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно не внесені, що підтверджується інформаційними довідками. При оцінці доказів та встановленні дійсних обставин спору суд вважає недоведеними посилання представника відповідача [PERSON] щодо набуття останнім права власності на спірні об'єкти нерухомого майна без порушень чинного законодавства. Так, надані суду на підтвердження цієї обставини докази - незавірені ксерокопії свідоцтва про право власності від 29.04.2010 року, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.04.2010 року окремих аркушів інвентаризаційної справи суд вважає недопустимими доказами, оскільки оригінали таких доказів для огляду та звірки суду не надано (за інформацією представника відповідача - ці документи зникли). Згідно з ч.ч.1,2 ст. 335 ЦК України безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий. Безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації. Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність. Відповідно до ч.2 ст.95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно зі ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як зазначено вище, судом встановлено, що земельна ділянка площею 0,4736 га, розташована по [ADDRESS], знаходиться у власності територіальної громади міста Обухів Київської області і передана в оренду ПП «Житло-сервіс», уповноважений орган - виконавчий комітет Обухівської міської ради у встановленому законом порядку звернувся до належного органу - державного реєстратора із заявою про взяття на облік спірних об'єктів нерухомого майна на облік як безхазяйної речі з метою подальшої передачі у комунальну власність, однак набуття у власність громади спірного майна неможливе через наявність зареєстрованого права власності за іншою особою - відповідачем [PERSON] Згідно з ч.2 ст.3 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Згідно з ч.2 ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Згідно ч.ч.1,4 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч.1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб. Згідно зі ст. 228 Цивільного кодексу України правочин, спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, АР Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним, вважається таким, що порушує публічний порядок, та є нікчемним. Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені, зокрема, до суду. Як зазначено вище, наявність реєстрації права власності на будівлі за відповідачем порушує права позивача як власника земельної ділянки, тому відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконною та скасування державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, визнання у судовому порядку недійсним свідоцтва про право власності на об'єкти нерухомого майна є передбаченими законом і достатніми способами захисту прав позивача, забезпечують ефективний судовий захист, відновлюють порушені права територіальної громади. Таким чином, судом встановлено наявність порушень прав та законних інтересів позивача, необхідність і достатність підстав їх судового захисту. Згідно з ч.1 ст.181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Відповідно до ч.ч.1,2,4 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч.ч.1,2 ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з ч.ч.1,2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону. Згідно ч.ч.3,4 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у випадках, передбачених законодавством України, державна реєстрація прав проводиться після технічної інвентаризації об'єкта нерухомого майна, речові права на який підлягають державній реєстрації. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Із встановлених судом обставин вбачається, що в архіві КП КОР «Обухівське бюро технічної інвентаризації» відсутні документи щодо технічної інвентаризації та обставин реєстрації за [PERSON] прав власності на спірні будівлі, у відповідних державних реєстрах відомості про це відсутні. Статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено перелік підстав для державної реєстрації права власності та інших речових прав, але у межах цієї справи наявність хоча б однієї із них не доведена. Як вбачається із обставин справи будь-яких правочинів стосовно набуття відповідачем [PERSON] права власності на спірні об'єкти нерухомого майна не укладались, тобто він не придбав, не отримав у дар, у будь-який інший, передбачений ЦК України, спосіб не набув право власності чи право користування спірним майном. Право власності за ним було зареєстроване неправомірно на підставі правовстановлюючого документа, який у встановленому законом порядку не видавався, отже право власності у [PERSON] виникло з моменту його державної реєстрації іншим відповідачем безпідставно всупереч закону. Таким чином, в межах розгляду справи судом не встановлено наявність будь-якої із передбачених ст.11 ЦК України підстави виникнення у [PERSON] цивільного права - права власності на спірні об'єкти нерухомого майна. Оцінюючи можливість застосування наслідків спливу позовної давності суд враховує такі обставини. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до правових позицій, викладених в постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 р. у справі № 6-116 цс 13 в порядку перегляду судових рішень у цивільних справах в зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, Верховний Суд України зазначив, що відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Враховуючи, вищевикладене, суд погоджується із доводами позову про те, що позивачу про порушення прав громади стало відомо лише 23.12.2014 року, тобто з часу, коли державним реєстратором було відмовлено у задоволенні заяви позивача про взяття на облік безхазяйного майна, оскільки вони є переконливими і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. За таких обставин, суд вважає, що позивачем не пропущено строки позовної давності, тому підстав для відмови у задоволенні позову з підстав її пропуску немає. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Отже, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що будь-які передбачені законом підстави набуття [PERSON] права власності на об'єкт нерухомого майна: адміністративну будівлю, за адресою: [ADDRESS], фактично відсутні, тому право власності [PERSON] на це майно не може вважатись таким, що набуте правомірно в силу явного і грубого порушення приписів законодавства, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання незаконною, скасування державної реєстрації та визнання незаконним свідоцтва про право власності об'єктів нерухомого майна, по [ADDRESS], а саме: гаража, господарської будівлі, гаража, оскільки вони доказово не обґрунтовані, а відомості про ці об'єкти відсутні у самому свідоцтві на право власності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати, таким чином судові витрати слід покласти на відповідачів в рівних частинах.

Outcome: partial