Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

В лютому 2017р. позивач ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом до відповідача [PERSON], в якому просив суд: стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в розмірі 2522,94 грн. Судом до участі у справі, було притягнуто, в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача: Моторне (транспортне) страхове бюро України. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 13 листопада 2015р. між позивачем та [PERSON] було укладено договір № 0113-000412 добровільного страхування транспортного засобу (надалі по тексту - договір страхування), у відповідності до якого позивач застрахував майнові інтереси страхувальника, пов'язані із експлуатацією автомобіля [NUMBER] (надалі по тексту - застрахований ТЗ). 27 лютого 2016р. в смт. Нова Водолага на вул. Кооперативній, 5 сталася ДТП за участю застрахованого ТЗ та автомобіля [NUMBER] під керуванням відповідача. Постановою Нововодолазького суду Харківської області від 17 березня 2016р. по справі № 631/357/16-п, відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності. Вищезазначену подію було визнано позивачем страховим випадком, в зв'язку із чим, ним було складено Страховий акт № 6519 від 14 квітня 2016р. на суму 2522,94 грн. В подальшому кошти в сумі 2522,94 грн. було перераховано позивачем на користь ІП «АІС-Харків», в рахунок сплати вартості відновлювального ремонту застрахованого ТЗ. Оскільки в досудовому порядку відповідач відмовляється сплатити суму сплаченого страхового відшкодування, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх прав та просив суд на підставі ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» задовольнити позов. До судового засідання стороною позивача було подано на адресу суду заяву, про розгляд справи у відсутність повноваженого представника позивача. Заявлені позовні вимоги сторона позивача підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові. Відповідач проти позову заперечив, надавши суду, в порядку ст. ст. 27, 31 ЦПК України в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017р. заперечення на позов, в яких зазначав, що дійсно мала місце вищезазначена ДТП, але відповідач не відмовляється нести відповідальність за спричинену шкоду, оскільки в силу положень ст. 13 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відшкодування збитків повинна здійснити третя особа, проте позивач в категоричній формі відмовляється звертатись до третьої особи в позасудовому порядку. В подальшому відповідач клопотав про розгляд справи у свою відсутність, надавши суду, в якості письмового доказу, що ним на виконання вимог закону було повідомлено третю особу про ДТП, яка мала місце за участю застрахованого ТЗ. Третя особа: про час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку, свого представника до суду не направила, пояснення на позов не подавались. Суд, заслухавши пояснення сторони відповідача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, та не оспорювалось сторонами, 13 листопада 2015р. між позивачем та страхувальником було укладено договір страхування, у відповідності до якого позивач застрахував майнові інтереси страхувальника, пов'язані із експлуатацією автомобіля [NUMBER] . 27 лютого 2016р. в смт. Нова Водолага на вул. Кооперативній, 5 сталася ДТП за участю застрахованого ТЗ та автомобіля [NUMBER] під керуванням відповідача. Вказана ДТП мала місце з вини відповідача, що встановлено постановою Нововодолазького суду Харківської області від 17 березня 2016р. по справі № 631/357/16-п. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що внаслідок виплати ним страхового відшкодування у розмірі 2522,94 грн., до нього перейшло право вимоги до відповідача. Суд вважає, що право вимоги яке виникає в порядку та на умовах передбачених ст. 993 ЦК України, а також ст. 27 Закону України «Про страхування», є суброгаційним, а відповідний обов'язок відшкодування шкоди винною особою, з огляду на положення ст. 1166 ЦК України є деліктним зобов'язанням. Положеннями ст. ст. 512, 514 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках встановлених законом, при цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом». Зокрема положеннями ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п .27 постанови № 4 від 01 березня 2013р., що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика, суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Так, у випадку суброгації, відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні, із збереженням самого зобов'язання, на підставі договору страхування, а також ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування». У випадку регресу, одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється нормами ст. 1191 ЦК України. Відповідно до п.п. «г» п. 41.1 ст. 41 та п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. Судом встановлено, і це визнала третя особа, що відповідач звільнений від обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності, в силу положень ст. 13 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України, висновки КЦС Верховного Суду від 04 липня 2018р. справа №755/18006/15-ц, провадження №14-176цс18, положення ст. ст. 13, 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також те, що позивач виплатив на користь ІП «АІС-Харків» визначену суму відновлювального ремонту (суму страхового відшкодування) за договором страхування у розмірі 2522,94 грн., до нього в порядку та на умовах передбачених ст. ст. 512, 514, 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», перейшло суброгаційне право вимоги саме до третьої особи, а не до відповідача, а тому суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed