Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

В липні 2021 року Акціонерне товариство «Кредобанк» (надалі АТ «Кредобанк», Банк) звернулось до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором №CL-140963 від 23.10.2018 року в загальній сумі 145422, 13 грн. В обґрунтування позову вказує, що 23.10.2018 року між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №CL-140963, відповідно до умов якого Банк зобов`язувався надати у власність позичальника грошові кошти у розмірі та на умовах, вказаних у договорі, а останній взяв на себе обов`язок повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісії та інші платежі, передбачені кредитним договором. Сторонами у договорі було обумовлено суму кредиту 100000 грн., який виданий на поточні потреби, порядок його повернення, розмір та порядок сплати відсотків за користування кредитними коштами, розмір пені та штрафу за порушення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань. АТ «Кредобанк» свої зобов`язання за кредитним договором №CL-140963 виконало, надало у власність відповідача грошові кошти в сумі 100000 грн., тоді як відповідач не повернув своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості, у зв`язку із чим станом на 03.06.2021 року виникла заборгованість перед банком в сумі 145422, 13 грн., яка складається із заборгованості: за тілом кредиту 90084, 77 грн. та за відсотками 55337,36 грн. Водночас, позивач, посилаючись на положення ч.3 ст.61, ч.4 ст.65 Сімейного кодексу України, просить стягнути борг, що утворився, з [PERSON] та його дружини [PERSON] солідарно, адже кредитний договір №CL-140963 від 23.10.2018 року укладено в інтересах сім`ї, а тому подружжя має відповідати за зобов`язанням, що виникло з такого договору, солідарно усім своїм майном. Відповідно до рішення акціонера №03/2018 від 29.11.2018 року Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» змінило своє найменування на Акціонерне товариство «Кредобанк». Ухвалою судді від 26.07.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, та встановлено строки для подання сторонами заяв по суті справи. Від відповідачів відзиву до суду не надходило. В судове засідання учасники справи, повідомлені належним чином про дату, час, місце судового розгляду, не з`явились, своїх представників не направили. Від представника позивача надійшло клопотання про слухання справи за його відсутності. Водночас у поданому позові представник позивача просить провести заочний розгляд справи та винести заочне рішення у випадку неявки належним чином повідомлених відповідачів. У відповідності до положень ст.ст.280-281 ЦПК України суд ухвалою від 16.09.2021 року постановив провести розгляд справи на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 23.10.2018 року між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №CL-140963. Відповідно до рішення акціонера №03/2018 від 29.11.2018 року Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» змінило своє найменування на Акціонерне товариство «Кредобанк». Розділом 1 договору №CL-140963 передбачено, що Банк зобов`язується надати у власність позичальника грошові кошти на умовах поворотності, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, вказані в цьому кредитному договорі, повернути кредит, сплативши проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим договором. Кредит надається виключно на цілі, зазначені в цьому договорі. У розділі 2 кредитного договору сторони обумовили суму кредиту 100000 грн., дату його видачі 23.10.2018 року, строк кредитування 60 місяців, мету кредитування на поточні потреби. Умовами укладеного договору встановлено обов`язок позичальника сплачувати заборгованість за кредитом (тіло кредиту, проценти за користування ним) відповідно до графіку платежів, який є додатком №1 до кредитного договору №CL-140963 від 23.10.2018 року, рівними платежами по 4447 грн. щомісячно кожного останнього числа відповідного місяця впродовж строку дії договору (п.6.2., 6.3). У пункті 6.6. вказаного договору сторони погодили черговість погашення заборгованості за кредитом: у першу чергу прострочені платежі по сплаті процентів за користування кредитом та по поверненню кредиту, у другу поточні платежі по сплаті нарахованих процентів та кредиту, у третю чергу прострочені та поточні платежі по сплаті комісії, інших платежів, пені, штрафу. Відповідно до п.п.4.1., 4.2. розділу 4 договору №CL-140963 [PERSON] взяв на себе зобов`язання сплачувати Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 47,69% річних, які нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту. Розділом 7 вказаного кредитного договору передбачено відповідальність [PERSON] за несвоєчасне виконання взятих на себе зобов`язань за договором, в тому числі у виді пені та штрафу. Пунктом 6.9. укладеного між сторонами договору передбачено право Банку вимагати дострокового погашення заборгованості у разі настання однієї із подій, передбачених п.3.3. кредитного договору №CL-140963 від 23.10.2018 року, зокрема, внаслідок порушення позичальником строків сплати процентів або повернення кредиту щонайменше за один календарний місяць (п.3.3.2). Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ч.ч.1, 3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст.1055 ЦК України). В силу ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст.1046 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч.ч.1, 2 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст.3 ЦК України. [PERSON] , підписуючи 23.10.2018 року кредитний договір №CL-140963, погодився на умови, викладені в ньому, взяв на себе зобов`язання повернути в порядку та строки, обумовлені сторонами, суму кредиту, а також сплатити проценти за користування ним. Однак, отримавши на свій рахунок кредитні кошти в сумі 100000 грн., що підтверджується меморіальним ордером №59223550 від 23.10.2018 року, порушив умови договору та повністю припинив сплачувати грошові кошти в строки, вказані в додатку №1 до вказаного договору, з червня 2020 року, що підтверджується випискою про рух коштів по рахунку з 23.10.2018 року по 03.06.2021 року. На виконання п.6.9. договору №CL-140963 АТ «Кредобанк» направило [PERSON] досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості №67/2021 від 23.04.2021 року. Боржник, отримавши вказану вимогу 28.04.2021 року, своїх обов`язків за договором не виконав, а тому станом на 03.06.2021 року у нього перед позивачем утворився борг за тілом кредиту в сумі 90084, 77 грн., за відсотками - 55337, 36 грн., а всього 145422, 13 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за договором кредиту СL-140963 від 23.10.2018 року, який відповідає виписці про рух коштів по рахунку, відкритому [PERSON] [PERSON] не надано суду доказів вчасного повернення кредиту та погашення нарахованих відповідно до договору процентів, а також власного розрахунку суми заборгованості перед Банком. Таким чином, суд вважає, що позивачем надано належні та допустимі докази, якими підтверджується наявність у [PERSON] перед Банком заборгованості за кредитним договором СL-140963 від 23.10.2018 року в загальній сумі 145422, 13 грн. Отже, заявлені до [PERSON] позовні вимоги є обґрунтованими, а тому сума боргу за договором підлягає стягненню з [PERSON] . Разом із тим, що стосується вимог про стягнення боргу солідарно, в тому числі з [PERSON] , судом встановлено наступне. Як свідчать матеріали справи, зокрема зміст анкети-заяви №CL-140962 від 23.10.2018 року, яка підписана [PERSON] , копія його паспорта, між ним та [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб 06.11.2011 року. Відповідно до ст.541, ч.ч.1, 2 ст.543 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Частиною 3 статті 61 Сімейного кодексу України встановлено, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.4 ст.65 Сімейного кодексу України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тлумачення вказаної норми вказує на те, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником) за наявності двох умов: 1)договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору, він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід, у першу чергу, спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. Той з подружжя, хто не був учасником договору, не може посилатися на відсутність своєї згоди, якщо договір було укладено в інтересах сім`ї. Зазначеного правового висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 19 червня 2013 року у справі №6-55цс13. Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 25 вересня 2019 року у справі № 569/2255/17 (провадження № 61-6203св19), від 04 грудня 2019 року у справі № 235/5555/16-ц (провадження № 61-28858св18), від 12 лютого 2020 року у справі № 2-2093/10 (провадження № 61-34656св18). Виходячи із системного аналізу зазначених норм права, для визначення солідарного характеру обов`язків [PERSON] щодо повернення боргу за договором з`ясуванню підлягає питання, чи укладено такий договір її чоловіком в інтересах сім`ї. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що саме на позивача, який заявляє вимогу про солідарне стягнення боргу з обох відповідачів покладається обов`язок довести суду, що [PERSON] отримані в кредит кошти використав в інтересах сім`ї, тому, відповідно, [PERSON] зобов`язана нести солідарну відповідальність за кредитним договором, який уклав її чоловік під час перебування з нею у шлюбі. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими у електронними доказами (п.1 ч.2 ст.76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Зі змісту кредитного договору №CL-140963 від 23.10.2018 року слідує, що кошти отримані позичальником на поточні потреби та на його рахунок. Таким чином, зазначена в договорі мета кредиту не свідчить про те, що кошти отримані на потреби та в інтересах сім`ї, а не для задоволення особистих поточних потреб [PERSON] . Крім того, доказів на підтвердження визнання права спільної сумісної власності подружжя на отримані [PERSON] кредитні кошти не надано. Тобто, факт укладення договору в інтересах сім`ї не встановлено та використання коштів в інтересах сім`ї позивачем не доведено. Саме по собі перебування особи у зареєстрованому шлюбі не породжує в неї обов`язку відповідати за зобов`язаннями другого подружжя. Таким чином, доказів про те, що одержані за кредитним договором грошові кошти були використані відповідачем [PERSON] в інтересах сім`ї позивачем не надано, а тому відсутні підстави для стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку, тобто в задоволенні позову АТ «Кредобанк» до неї слід відмовити. При цьому суд не приймає до уваги посилання представника позивача у позовній заяві на необхідність врахування судом правового висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 07.10.2020 року по справі №205/5882/18, в контексті виникнення солідарного обов`язку у подружжя сплатити борг за кредитним договором, укладеним її чоловіком. У справі №205/5882/18 першою та апеляційною інстанцією встановлено, а Верховним Судом констатовано, що кредитний договір боржником укладено в інтересах сім`ї. В даній же справі позивачем не доведено вказану обставину. Частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до пункту 1 частини 3 вказаної статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 1, 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Частиною 8 статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Позивач просить стягнути з відповідачів витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14542, 21 грн., але доказів (договорів, рахунків тощо), які б підтверджували розмір таких витрат, які сплачені або мають бути сплачені, суду не надано, в зв`язку із чим у суду відсутні на час розгляду справи підстави для розподілу таких витрат. Водночас, відповідно до процесуального закону позивач протягом встановлених строків подати такі докази суду. В зв`язку із задоволенням позову до [PERSON] в повному обсязі, з нього на користь позивача слід стягнути сплачений позивачем при зверненні до суду із позовом судовий збір в сумі 2270, 00 грн. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved