Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

В липні 2013р. позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом, про відшкодування моральної шкоди. У своїй позовній заяві позивачка посилається на те, що під час виконання нею трудових обов'язків , працювала в пасажирського вагонному депо провідником пасажирських вагонів, вона 12.08.2000року отримала травму лівої руки. За результатами розслідування нещасного випадку був складений акт форми Н-1 від 14 серпня 2000року за №2 про нещасний випадок на виробництві. В результаті даного нещасного випадку позивачка стала інвалідом другої групи з втратою 70% професійної працездатності. На даний час позивачці встановлено третя група інвалідності і 60% втрати професійної працездатності. Після даного випадку життя позивачки різко змінилось, вона стала відчувати себе неповноцінною людиною, травма і нещасний випадок призвели до нескінченних моральних страждань. За усій час після одержання травми [PERSON] провинна була проходити постійне лікування, оперуватись - було зроблено вісім операцій, але даже після проведення стількох операцій функції руки не відтворені,що призвело до деяких незручностей у власному житті окрім того, що це постійна фізична біль. Позивачка декілька разів приходила на підприємство відповідача, для того щоб отримати якусь роботу, але на підприємстві до неї становились з неповагою, відмовляли в наданні роботи. За цей час підприємство не потурбувалось про неї, як про працівника, який став інвалідом внаслідок виконання трудових обов'язків. Із-за відсутності і не змоги працевлаштування, ганебного ставлення до себе, відчуття власної неповноцінності ,до того ж власне життя позивачки було зруйноване після отримання травми - [PERSON] отримала ще і психологічну травму, яка переросла в моральні страждання. В даних стражданнях і отриманні психологічної травми позивачки винить підприємство де відбулась травма, і яке нехтує нею тому просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду, яку вона оцінює в 100 000 гривень. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні, в обґрунтування свого позову надали пояснення у відповідності до заявлених вимог. Представник позивачки [PERSON] заперечував проти застосування строку позовної давності, який просив застосувати представник відповідача, вважає, що ці вимоги не обґрунтовані і протиречать вимогам законодавства. Моральна шкода, яку просить відшкодувати позивачка, виникла в результаті нещасного випадку на виробництві і отримання травми , внаслідок чого було втрачено 60% працездатності, а до цих правовідносин не застосовується строк позовної давності і наявність винних дій з боку юридичної особи. Просили позов задовольнити. Представник відповідача пасажирського вагонного депо Маріуполь ДП «Донецька залізниця» - Сіньков В.Г., позов не визнав, в обґрунтування заперечень на позов надав письмові заперечення, які підтримав в судовому засіданні. Представник відповідача пояснив, що дійсно позивачка отримала травму при виконанні своїх професійних обов'язків , але в акті форми Н-1 не має посилань на те, що є вина підприємства в тому , що стався нещасний випадок на виробництві - в акті відображено, що нещасний випадок стався із-за того, що позивачка не дотримала правил техніки безпеки та інструкції по техніці безпеки провідників пасажирських вагонів. Також просив застосувати строк позовної давності до вимог позивачки, оскільки травма відбулась у 2000році , а з позовом вона звернулась у 2013році. Просив відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Представник третьої особи відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Маріуполі Донецької області - Бобровська Н.Є. частково визнала позов, в обґрунтування своїх заперечень пояснила наступне. Представник третьої особи підтвердила, що позивачка знаходиться на обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Маріуполі Донецької області , яка особа яка отримала травму під час виконання своїх професійних обов'язків . Фондом [PERSON] сплачуються щомісячні виплати у відповідності з вимогами Закону України« Про загальнообов'язкове державне соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», також сплачуються додаткові витрати на оздоровлення. Фонд не повинен відшкодовувати моральну шкоду. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є подругою позивачки, проживають в одному будинку. [PERSON] знає як сильну людину. При отриманні травми не була присутня, але життя позивачки після травми різко змінилось. Із-за нескінчених операцій, зруйнованого особистого життя, постійного болю у позивачки появились напади істерик, відчуття неповноцінності і непотрібності в житті . Знає,що позивачка знаходилась на лікуванні в неврологічному відділенні. Свідок [PERSON], яка працює начальником сектору охорони праці вагонного депо Маріуполь ДП «Донецька залізниця» суду пояснила, що вини підприємства не має в тому, що з [PERSON] стався нещасний випадок - вина повністю [PERSON], вона не дотрималась інструкції і правил безпеки. Суд заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи доказами, якими вони обґрунтовують свої вимоги та доводи, вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено,та підтверджено матеріалами справи , що 12 серпня 2000року о 05 годин 30 хвилин стався нещасний випадок на підприємстві вагонне депо Маріуполя з участю [PERSON]. В результаті нещасного випадку позивачка була травмована - травма лівої руки, оскольчатий перелом лівого плеча. Причини нещасного випадку - невиконання вимог інструкції по охороні праці. За результатами було складено акт про нещасний випадок на виробництві №2 від 14 серпня 2000року (а.с.4-5)Також було проведено оперативні збори, які зафіксовані в протоколі (а.с.57), про нещасний випадок було доведено начальнику вагонного депо Маріуполь повідомленням(а.с.58) Згідно довідки з МСЕК від 18.06.2012р. - [PERSON] встановлено 60% втрати працездатності (а.с.9) Згідно відомостей з трудової книжки [PERSON] працювала в вагонному депо ДП « Донецька залізниця» провідником пасажирських вагонів з 05.06.1992р. по 06.03.2001р., звільнена за ст.. 38 КЗпП України у зв'язку з переходом на інвалідність 2 групи (а.с.10-12) З медичної картки [PERSON] вбачається кількість проведених операцій та тривалий час знаходження на лікуванні (а.с.36, 38-53) Згідно корінця направлення на працевлаштування від 14.05.2010р. - [PERSON] була направлена на посаду технік з праці, пасажирським депо Маріуполь було відмовлено в працевлаштуванні, оскільки дана посада була виведена зі штату (а.с.37) 31 жовтня 2000року [PERSON] звернулась до адміністрації підприємства з заявою про виплату їй одноразову допомоги у зв'язку з отриманням травми і знаходженні тривалий час на лікуванні (а.с.59) З боку відповідача було надано стандарт «Небезпечних та шкідливих умов праці»(а.с.60-62) За клопотанням позивачки було призначено та проведено судову психологічну експертизу. Згідно висновку судового експерта Донецького НДІСЕ №6858/31 від 16 травня 2014року- ситуація травмування [PERSON] під час виконання нею трудових обов'язків 12.08.2000року, являється для неї психотравмувальною. [PERSON] завдані душевні страждання, як психологічна основа моральної шкоди. Між травмуванням [PERSON] під час виконання нею трудових обов'язків 12.08.2000року, та моральними стражданнями [PERSON] існує причинно-наслідковий зв'язок .Орієнтований розмір компенсації моральної шкоди , завданої [PERSON] становить від 0 до 324 мінімальних заробітних плат (в залежності від того, як судом буде розцінена ступінь тяжкості травми позивачки, а також ступінь відповідальності/провини заподіювача шкоди). Згідно п.2 ст. 1167 ЦК України - моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала - якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. При з'ясуванні фактів, з якими закон пов'язує відшкодування моральної шкоди, слід виходити з вимог ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави покладення обов'язку по відшкодуванню такої шкоди, та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування. Відповідно до ст.. 13 Закону України « Про загальнообов'язкове державне соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» - страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг. Нещасний випадок або професійне захворювання, яке сталося внаслідок порушення нормативних актів про охорону праці застрахованим, також є страховим випадком. Порушення правил охорони праці застрахованим, яке спричинило нещасний випадок або професійне захворювання, не звільняє страховика від виконання зобов'язань перед потерпілим. Відповідно до ст.. 14 Закону України « Про загальнообов'язкове державне соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» - нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров'ю або настала смерть. Відповідно до роз'яснень, даних в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань , або витрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. Виходячи з вищевикладеного суд вважає, що позивачкою доведено , що моральні страждання є наслідком нещасного випадку на виробництві , що спричинив [PERSON] і фізичну і психічну травму, знаходяться в причинно-наслідковому зв'язку. Але, судом було встановлено, що з боку позивачки ,при травмуванні, було порушення пунктів інструкції з охорони праці. Тому суд, з урахуванням тяжкості травми позивачки, а також з урахуванням ступеню її провини, а також відношення підприємства до колишнього робітника, який був тяжко травмований під час виконання трудових обов'язків , виходячи з принципів розумності , вважає необхідним стягнути до відшкодування суму у розмірі 70 000гривень. Суд критично відноситься до клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності і не задовольняє дане клопотання з наступних підстав. Відповідно до п.16 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - до вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим законодавством застосовується строк позовної давності в три місці (ст..233 КЗпП) До інших вимог про відшкодування моральної шкоди, як вимог,що випливають з порушення особистих немайнових прав строки позовної давності відповідно до ЦК не застосовуються. Задовольняючи позовні вимоги, суд відповідно до ст..82 ЦПК України стягує з вагонного депо Маріуполь ДП «Донецька залізниця» на користь держави суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 700 гривень. Відповідно до ст..79, 86, 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивачки витрати на проведення експертизи у розмірі 3 091 гривня 20 копійок.

Outcome: partial