overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

В квітні 2019 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 23.06.2013 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ямпільського районного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 50. Від сумісного життя сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя сторін не склалось, оскільки між ними відсутнє взаєморозуміння та спільні інтереси. Позивач вважає, що сім`я розпалась, оскільки на даний час шлюбні стосунки припинені, тому зберегти її неможливо, внаслідок чого позивач звернулася до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак надала суду заяву, відповідно до якої просить шлюб розірвати, прізвище після розірвання шлюбу залишити « [PERSON] », судові витрати залишити за позивачем та слухати справу у її відсутність у підготовчому судовому засіданні. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, однак надав суду заяву, відповідно до якої просив позов задовольнити, заперечень до даного позову немає та розглянути справу у його відсутність. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позову. Судом встановлено, що 23.06.2013 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ямпільського районного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 50 (а.с.6). Від сумісного життя сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Сімейне життя сторін не склалось, оскільки між ними відсутнє взаєморозуміння та спільні інтереси. Шлюбні стосунки припинені, сторони проживають окремо. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням обставин справи суд прийшов до висновку, що сім`я сторін розпалася і зберегти її неможливо, тому шлюб необхідно розірвати. Після розірвання шлюбу прізвище позивача залишити « [PERSON] ». За клопотанням позивача судові витрати залишити за нею. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

В квітні 2019 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 23.12.2013 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького районного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 64. Від сумісного життя сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя сторін не склалось, оскільки у відносинах відсутнє порозуміння та повага, кожний має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Позивач вважає, що сім`я розпалась, оскільки на даний час шлюбні стосунки припинені, тому зберегти її неможливо, внаслідок чого позивач звернулася до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву в якій зазначила, що позов підтримує в повному обсязі та просить справу розглядати у її відсутність. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, однак надав суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив розглянути справу у його відсутність. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позову. Судом встановлено, що 23.12.2013 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького районного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 64 (а.с.5). Від сумісного життя сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Сімейне життя сторін не склалось, оскільки у відносинах відсутнє порозуміння та повага, кожний має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Шлюбні стосунки припинені, сторони проживають окремо. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням обставин справи суд прийшов до висновку, що сім`я сторін розпалася і зберегти її неможливо, тому шлюб необхідно розірвати. Оскільки суд дійшов до висновку про задоволення позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України всі судові витрати понесені позивачем по справі, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

В квітні 2019 року позивач [PERSON] звернулася з позовом до КП « Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» про відшкодування шкоди завданої внаслідок залиття. З викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

В квітні 2019 року позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому посилаючись на ст.ст. 72, 99 ЖК України просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування службовим житлом - квартирою [ADDRESS] та стягнути з відповідача сплачений судовий збір. 14 серпня 2019 року заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області позову заяву Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування службовим житлом, задоволено в повному обсязі. Однак, під час ухвалення резолютивної частини заочного рішення у даній справі, судом помилково не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем під час звернення до суду з позовом було сплачено судовий збір в розмірі 1 921, 00 грн., що вбачається з платіжного доручення № 98 ( а.с.2). Отже, оскільки судом позовні вимоги позивача задоволені в повному обсязі, тому відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1921,00 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

В квітні 2019 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 07 червня 2017 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Шелнет», в особі керівника Мисинчука Ю.Ю. укладений договір позики, за умовами якого він позичив відповідачу 60 000 доларів США. Після спливу терміну повернення коштів відповідач борг не повернув. Оскільки пунктом 5.2 договору за неповернення коштів передбачений штраф у розмірі 20% від суми позики, просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 75 000 доларів США, що в еквіваленті становить 2 001 750 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, відповідно до заяви просив слухати справу без його участі, позов підтримав. Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Шелнет» в судове засідання представника не направив, відповідно до зави просив розглянути справу у його відсутність, позов визнав. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 07 червня 2017 року [PERSON] позичив Товариству з обмеженою відповідальністю «Шелнет», в особі керівника Мисинчука Ю.Ю. 60 000 доларів США терміном до 07 червня 2018 року, пунктом 5.2 вказаного договору передбачена відповідальність за неповернення коштів у вигляді штрафу у розмірі 20% від суми позики, що підтверджується договором позики (а.с.3). Гроші, отримані в борг відповідач не повернув, що визнається сторонами. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи викладене та визнання позову відповідачем, суд вважає за необхідне позов задовольнити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з визнанням позову стягнути з відповідача в дохід бюджету судовий збір в розмірі 4802,5 грн. (50 % максимальної ставки судового збору, від сплати якого звільнений позивач).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

В квітні 2019 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору фінансового кредиту №97 від 12 вересня 2017 року відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 гривень готівкою зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,99% в день від розміру кредиту, річний розмір процентів за кредитним договором складає 361,35% від розміру кредиту. Нарахування процентів здійснюється за кожен календарний день фактичного користування кредитом від залишку заборгованості по кредиту. Кінцевий термін повернення кредиту 26 вересня 2017 року. Відповідно до п.6.4 кредитного договору, при порушенні позичальником строку повернення кредиту, вказаного в п.3.2 позичальник повинен сплатити кредитору пеню в розмірі 0,1% від розміру кредиту за кожен день прострочення. У зв`язку з порушенням зобов`язання за кредитним договором відповідач станом на 03 квітня 2019 року має заборгованість у розмірі 35881,00 грн. Тому просив стягнути з нього вказану заборгованість та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з`явився, просив розглянути справу без його участі, позов підтримав. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав, клопотань до суду не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору №97 від 12 вересня 2017 року відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 гривень, що підтверджується копіями договору фінансового кредиту, видаткового касового ордеру (а.с.4-6). Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.11-6) станом на 03 квітня 2019 року загальна сума заборгованості по кредитному договору відповідача становить 35881,00 грн., з яких 5000,00 грн. - тіло кредиту, 28116,00 грн. - заборгованість за відсотками, 2765,00 грн. - пеня. Підстав вважати, що наданий розрахунок заборгованості невірний немає, оскільки відповідачем він не спростований. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати в сумі 1921,00 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

В квітні 2019 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачкою перебуває в зареєстрованому шлюбі з 29 серпня 2004 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] . Сімейне життя з відповідачкою не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини, обов`язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. В зв`язку з цим шлюбні стосунки фактично припинені в 2012 році. Вважав подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливими. Тому просив шлюб з відповідачкою розірвати. Позивач в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без його участі, позов підтримав. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 29 серпня 2004 року перебувають в шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Бородянського районного управління юстиції Київської області, від якого мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про одруження та про народження (а.с.4-5). Відповідно до ст.105, 112 Сімейного кодексу України даний шлюб може бути розірвано за позовом одного з подружжя. Оскільки позивач позов підтримав, відповідачка проти позову не заперечувала, то суд вважає за необхідне позов задовольнити і шлюб між сторонами розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

В квітні 2019 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі свідоцтва на право особистої власності від 14 листопада 1977 року він (позивач) є власником житлового будинку [ADDRESS] , в якому зареєстрована, але більше десяти років не проживає відповідачка [PERSON] Оскільки відповідачка у вказаному будинку не проживає, у добровільному порядку з реєстрації не знімається, в зв`язку з чим у позивача виникають проблеми з оформленням житлової субсидії, то просив визнати відповідачку такою, що втратила право користування вказаним житловим будинком. В судове засідання сторони не з`явились, просили справу розглядати без їх участі. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачу на підставі свідоцтва на право особистої власності від 14 листопада 1977 року належить на праві особистої власності житловий будинок [ADDRESS] , в якому з 13 жовтня 1994 року зареєстрована, але більше десяти років не проживає відповідачка [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи /а.с. 7-13/. Відповідно до положень ст. 317, 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України, власник майна має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 9, 156, 157 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. У разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, оскільки, як встановлено судом, відповідачка не проживає у належному позивачу будинку більше десяти років, у добровільному порядку з реєстрації не знімається, крім того ухилилась від участі у розгляді справи і жодних заперечень щодо позову суду не надала, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позов, визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

В квітні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що через взаємне непорозуміння їхня сім`я розпалася та сторони перестали підтримувати подружні відносини. Оскільки, подружні стосунки неможливо поновити та шлюб носить формальний характер, просила шлюб між ними розірвати. В судове засідання позивач не з`явився, подавши заяву, в якій позов підтримав та просив розглянути справу у його відсутності. Відповідачка подала до суду заяву про визнання позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 01 серпня 2010 року, від шлюбу мають трьох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На даний час шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені, сторони не бажають збереження сім`ї та наполягають на розірвання шлюбу, під час наданого судом строку примирення між сторонами не сталось. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч.1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам сторін, а тому шлюб має бути розірваний. На підставі ст.ст. 112-114 Сімейного Кодексу України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

В квітні 2019 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 09.06.2017 Голосіївським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 503; стягнути з [PERSON] на користь позивача, аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , 2017 року народження, в розмірі 3252 (три тисячі двісті п`ятдесят дві) гривні, щомісячно до досягнення нею повноліття; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] кошти на утримання в сумі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одну) гривню щомісячно до досягнення дитиною [PERSON] 3-річного віку; залишити проживати неповнолітню [PERSON] з позивачем. В обґрунтування позову позивач вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося, шлюб носить лише формальний характер, а можливості зберегти сім?ю немає. Також позивач зазначає, що відповідач постійної роботи немає, участі у вихованні і утриманні дитини не приймає. Позивач вказує, що вона перебуває в неоплачуваній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, а фактично позивач і її дочка перебувають на утриманні матері позивача. Разом з цим, позивач зазначає, що між нею і відповідачем не досягнуто згоди щодо обв`язку надавати кошти на утримання дитини до досягнення нею повноліття, оскільки в даний час позивач доглядає малолітню дитину і не має змоги працювати. Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату, час, дату та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку, заяв чи клопотань про розгляд справи за її відсутності до суду не надійшло. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, в матеріалах справи міститься відзив представника відповідача [PERSON] , в якому представник відповідача просив задовольнити частково вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини, а саме стягувати з відповідача 1500 грн. кожного місяця на утримання дитини, але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку; задовольнити частково вимогу про стягнення аліментів на утримання позивача, а саме стягувати з відповідача 1000 грн. кожного місяця на утримання позивача до виповнення трирічного віку дитини сторін; надати сторонам строк на примирення. На підставі наведеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

В квітні 2019 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, вказавши, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 08.07.2017 року, від спільного життя мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Так як шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, подальше спільне життя є неможливим та суперечить їх інтересам, та інтересам іхньої неповнолітньої дитини, позивач просила розірвати шлюб. Позивач та відповідач надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивач підтримала заявлені вимоги, відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини. Судом встановлено, що позивач і відповідач вступили до шлюбу 08.07.2017 року (актовий запис № 268). Подружнє життя припинено з причини втрати взаєморозуміння, наміру продовжувати сімейні відносини подружжя не має. У відповідності до ст.ст. 110-112, 114 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. За таких обставин суд вважає, що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, так як подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить їх інтересам, інтересам їхньої дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-12 00:00:00

В квітні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що через взаємне непорозуміння їхня сім`я розпалася та з початку 2018 року сторони перестали підтримувати подружні відносини. Оскільки, подружні стосунки неможливо поновити та шлюб носить формальний характер, просила шлюб між ними розірвати. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила задовольнити заявлені вимоги. Відповідач позов визнав. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 11 липня 2014 року. Шлюб перший, від шлюбу мають одну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . На даний час шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені, сторони не бажають збереження сім`ї та наполягають на розірвання шлюбу, під час наданого судом терміну примирення між сторонами не сталось. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам сторін, а тому шлюб має бути розірваний. На підставі ст.ст. 112, 114 Сімейного Кодексу України, суд

Outcome: approved