Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

В квітні 2015 р. позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дочки [PERSON], [INFO], та стягнути з нього на свою користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів відповідача, мотивуючи тим, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбу, який рішенням Подільського районного суду м. Києва від 17.02.2012 р. розірвано. Фактично шлюбні відносини між ними були припинені у 2011 році, дитина проживає разом з позивачкою та її батьками, відповідач не бажає брати участь у вихованні дитини, виявляти турботу щодо неї, оскільки перешкод для заборони побачень з дитиною ніхто не чинив. У вихованні дитини займається лише позивачка. Відповідач, у нетверезому стані, після розлучення, починаючи з липня 2012 р., періодично в нічний час приходить до будинку позивачки та погрожує їй та її батькам фізичною розправою. Також відповідач неодноразово розбивав вікна в квартирі, так як квартира знаходиться на першому поверсі. Проте, весь цей час відповідач жодного разу, будучи тверезим, не поцікавився життям та здоров'ям доньки, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. Відповідач не знає, який дошкільний заклад донька відвідує, на які ходить додаткові заняття, жодного разу не відвідав батьківських зборів, свят в дитячому садочку та в дитячому колективі «Колібрі». В судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги в повному обсязі та дала пояснення, аналогічні викладеним в заяві обставинам, вказавши, що на сьогоднішній день дитині вже шість років, вона не пам'ятає батька та не має до нього ніяких почуттів, оскільки за всі ці роки жодного разу його не бачила. Також в спілкуванні з позивачкою ніколи про нього не питала та не цікавилась. Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між нею, дитиною та батьками позивачки склалися доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. З весни 2011 р. вона з дитиною мешкає окремо від відповідача, в 2011 р . він приходив 1-2 рази, ще 1 раз весною 2012 р., а після цього - ні разу. Ніяких перешкод для відповідача вона не чинила. Долею дитини цікавилася тільки мати відповідача, яка приходила к ним до грудня 2014 р. Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та пояснив, що позивачка чинила йому перешкоди, тому він і не займався вихованням дочки, але з вимогами про усунення перешкод у вихованні або встановлення графіку зустрічей з дочкою ні до суду, ні до органу опіки не звертався. Працює він неофіційно, має щомісячний дохід. Представник органу опіки та піклування Подільського району м.Києва в особі Подільської районної у місті Києві державної адміністрації Бойко М.В. підтримала позовні вимоги, надала суду висновок від 04.06.2015 року за № 106-4235 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та пояснила, що органом опіки та піклування були перевірені всі обставини, та, виходячи з інтересів дитини, є доцільним позбавлення відповідача батьківських прав. Суд, встановив обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків. Позивачка [PERSON] перебувала з відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 15.09.2007 р. Від цього шлюбу сторони по справі мають дочку [PERSON], [INFO], народження якої було зареєстровано органом РАЦС 02.10.2008 р. з прізвищем батька - [PERSON] (актовий запис відділу РАГС Подільського РУЮ у м.Києві № 151032). Як вбачається з матеріалів справи, 17.02.2012 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням Подільського районного суду м. Києва. Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України, ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані виховувати свою дитину, піклуватися про його здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, забезпечити одержання ним повної загальної середньої освіти, готувати дитину до самостійного життя. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, то вони можуть бути позбавленні батьківських прав. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 Постанови № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Встановлено, що малолітня дитина сторін проживає за адресою: [ADDRESS], залишилась після розірвання шлюбу проживати з матір'ю та її батьками в трикімнатній квартирі. Відвідує «Школу-дитячий садок «Поділля» Подільського районну м. Києва за адресою: м. Київ, вул. Щекавицька, 25. Як вбачається з наданих стороною позивача з загальноосвітнього навчального закладу документів, за час навчання дитиною сумлінно опікуються виключно: мати - [PERSON], яка самостійно виховує дитину та бере активну участь у житті садка. Як вбачається з наданих стороною позивача медичних документів, малолітня [PERSON] перебуває на обліку в амбулаторії ЗПСМ №6 центру. Дитина отримала щеплення за віком, про участь батька в питаннях здоров'я дитини не має інформації. На прийом до дільничного лікаря дитину приводить мати, під час хвороби дитини вдома за дитиною спостерігає також мати. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов, проведеного фахівцями органу опіки та піклування Подільського району м.Києва, гарні умови проживання дитини забезпечені позивачкою. Як вбачається з висновку, складеного ДІМ Вишгородського РВ ГУМВС України в Київській області 06.08.2013 р. за результатами перевірки звернення батька позивачки - [PERSON] до міліції про прийняття заходів до зятя [PERSON], який 04.08.2013 р. близько о 19.00 год., перебуваючи в п'яному стані, приїхав до нього до додому та почав безпідставно кидатися до нього в бійку, опитаний [PERSON] підтвердив те, що приїздив саме до тестя. Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження, винесеної слідчим СВ Подільського РУ ГУМВС України в м.Києві 29.01.2014 р., позивачка по справі [PERSON] зверталася до міліції з заявою про те, що 27.01.2014 р. приблизно о 02.05 год. За місцем її проживання колишній чоловік [PERSON] погрожував їй фізичною розправою. Відповідно до ст.10 ч.3 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Але відповідач, заперечуючи проти позову, ніяких доказів на спростування доводів позивача суду не надав. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач з весни 2012 р. вихованням дитини не займається, необхідних умов для розвитку дитини не надає, долею та здоров'ям дитини не цікавиться, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, маючи при цьому об'єктивну можливість, тим самим свідомо нехтує своїми обов'язками. Статтею 155 ч.2 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок про те, що відповідач [PERSON], маючи об'єктивну можливість виконувати свої батьківські обов'язки у відношенні малолітньої дочки [PERSON], [INFO], ухиляється від їхнього виконання. Також, вищезазначене підтверджуються висновком Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування, від 04.06.2015 року за № 106-4235, згідно якого, вивчивши матеріали справи, діючи в інтересах дитини, є доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої доньки [PERSON], як такого, що ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Згідно ст.155 ч.4 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст.164 ч.1 п.2 Сімейного кодексу України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав у випадку, якщо ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Статтею 8 ч.2 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (з послід.змінами), яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.09.1991 р., передбачено, що Україна, як держава-учасниця, зобов'язана поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи сімейні зв'язки. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, приймаючи до уваги, що судом достовірно встановлені обставини, що свідчать про ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов'язків, передбачених ст.150 СК України, по вихованню малолітньої дитини, що згідно до ст.164 ч.1 п.2 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав, тому позовні вимоги в частині позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до своє малолітньої дочки [PERSON] є обґрунтованими, заснованими на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду і в інтересах дитини підлягають задоволенню. На підставі ст.166 ч.1 СК України для відповідача настають правові наслідки позбавлення його батьківських прав. Згідно ст.164 ч.5 СК України копія рішення після набрання ним законної сили підлягає направленню до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м.Києві для внесення відмітки до актового запису № 1814 від 02.10.2008 р. про народження дитини. В разі зміни поведінки відповідача останній, на підставі ст.169 СК України, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, суд виходить з такого. Позбавлення особи батьківських прав, відповідно до ст.166 ч.2 СК України, не припиняє її обов'язку по утриманню батьками своєї дитини. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача аліментів в частині від доходу відповідача. На підставі ст.181 ч.3 Сімейного кодексу України аліменти на утримання дитини можуть присуджуватися в долі від доходу батька. В судовому засіданні встановлено, що відповідач є особою молодого віку ([INFO], працює неофіційно, маючи джерело доходу, здоровий за станом здоров'я, інших утриманців не має. При визначенні розміру аліментів, суд враховує обставини, передбачені ст. 182 СК України, та вважає, що розмір аліментів 1/4 від доходу відповідача, який заявлений позивачем, буде відповідати інтересам дитини та відповідача. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що позов в частині стягнення аліментів є обґрунтованим і підлягає задоволенню, в зв'язку з чим з відповідача на користь позивача, підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/4 частини його доходів, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку. У відповідності зі ст.191 СК України аліменти підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 28 квітня 2015 р. Також з відповідача, згідно ст.88 ЦПК України, підлягає стягненню судовий збір на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 243,6 грн. (двісті сорок три грн. 60 коп.). На підставі ст. 367 п.1 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного, ст.ст.3, 150, 155, 157, 164, 166 СК України, ст.ст.11, 12 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved