Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

В квітні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом та обґрунтовує його тим, що 17 березня 2017 року вона уклала з ТОВ «ЛК «Еталон» договір фінансового лізингу №004994, за яким відповідач зобовязався придбати автомобіль марки «Citroen C4 Cactus 1.6D AT Feel» та передати його у користування позивача, а [PERSON] зобовяза-лась сплачувати на користь відповідача лізингові платежі. В той же день у виконання цього договору позивач сплатив ТОВ «ЛК «Еталон» грошові кошти в розмірі 44500 гри-вень. Однак в змісті договору фінансового лізингу не передбачено право позивача на ви-бір постачальника товару та відсутні відомості про продавця товару, до якого позивач має право звернутись у випадку недотримання вимог до якості та комплектності товару. Ці обставини свідчать про те, що вказаний договір суперечить ч.1 ст.808 ЦК України. В змісті договору фінансового лізингу та специфікації навіть відсутня інформація про номер кузову та номер двигуна, рік випуску, колір, обєм двигуна, а також індивідуальні технічні характеристики та комплектацію транспортного засобу. Ці обставини свідчать про те, що вказаний договір також суперечить Закону України «Про фінансовий лізинг». Як вбачається з п.12.12 договору фінансового лізингу, у випадку розірвання цього дого-вору до підписання акту приймання-передачі предмета лізингу відповідач має право утримати з [PERSON] штраф в розмірі 20% від сплаченої нею суми авансових платежів. В такому випадку комісія за організацію виконання договору позивачу не повертається взагалі. Ця умова договору є несправедливою та суперечить п.4 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, за своєю природою договір фінансового лізингу є змішаним договором: він містить елементи договору оренди (найму) та дого-вору купівлі-продажу транспортного засобу. Договір оренди (найму) транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Однак договір фінансового лізингу №004994 від 17 березня 2017 року був укладений лише в простій письмовій формі та нотаріально не посвідчувався. Тому [PERSON] просить суд визнати недійсним вказаний договір та стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 44500 гривень. У судовому засіданні [PERSON] підтримує позов та просить суд задовольнити його. Представник ТОВ «ЛК «Еталон» не зявився у судове засідання. Він двічі завчасно у встановленому порядку був повідомлений про час та місце розгляду цивільної справи. Ця обставина підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток (а.с.61, 62). На підставі ч.1 ст.224 ЦПК України суд постановив протокольну ухвалу про проведення заочного розгляду цивільної справи у відсутності представника відповідача (а.с.63). Вислухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 17 березня 2017 року сторони уклали договір фінансового лізингу №004994 (а.с.11-17), за яким ТОВ «ЛК «Еталон» зобовязався придбати автомобіль марки «Citroen C4 Cactus 1.6D AT Feel» та передати його у користування позивача, а [PERSON] зобовязалась сплачувати на користь відповідача лізингові платежі. Відповідно до ч.1 ст.808 ЦК України якщо відповідно до договору непрямого лізин-гу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізинго-одержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (постав-ки) предмета договору лізингу. Встановлено, що в п.12.1 оспорюваного договору передбачено, що відповідач несе відповідальність тільки за ненадання [PERSON] предмета лізингу. Однак в розділі 12 «Відповідальність сторін» відсутня умова про відповідальність ТОВ «ЛК «Еталон» перед позивачем за недотримання вимог до якості, комплектності та справності предмета лізин-гу. З огляду на це суд вважає, що договір фінансового лізингу №004994 від 17 березня 2017 року суперечить ч.1 ст.808 ЦК України. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» прода-вець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добро-совісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Згідно з п.2, п.4 ч.3 цієї ж статті несправедливими є, зокрема, умови про виключен-ня або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань; а також надання можливості продав-цю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору. Встановлено, що в розділі 12 «Відповідальність сторін» міститься 17 пунктів, які визначають відповідальність [PERSON] у випадку невиконання або неналежного виконан-ня нею договору фінансового лізингу. І тільки один з 18 пунктів передбачає відпо-відальність ТОВ «ЛК «Еталон» виключно за ненадання предмета лізингу. Аналіз цих об-ставин свідчить про наявність істотного дисбалансу договірних прав та обовязків на шкоду позивача. Крім того, з п.12.12 договору фінансового лізингу вбачається, що у випадку розірвання цього договору до підписання акту приймання-передачі предмета лізингу відповідач має право утримати з [PERSON] штраф в розмірі 20% від сплаченої нею суми авансових платежів. В такому випадку комісія за організацію виконання договору позивачу не повертається взагалі. Така умова договору є явно несправедливою в розу-мінні п.4 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». З огляду на це суд вважає, що договір фінансового лізингу №004994 від 17 березня 2017 року не відповідає ч.1, ч.2 та п.2, п.4 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодер-жання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені части-нами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Встановлено, що зміст оспорюваного договору суперечить одночасно ч.1 ст.808 ЦК України, а також ч.1, ч.2 та п.2, п.4 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав спожи-вачів». З огляду на це суд вважає, що з метою відновлення законності та порушеного права позивача належить визнати недійсним договір фінансового лізингу №004994 від 17 бе-резня 2017 року. Крім того, як розяснив Верховний Суд України в справі №6-2766цс15, виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою при-родою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу. Відповідно до ч.2 ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно з ч.1 ст.220 цього ж Кодексу у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Встановлено, що оспорюваний договір був укладений лише в простій письмовій формі та нотаріально не посвідчувався. Ця обставина є додатковою підставою для виз-нання недійсним договору фінансового лізингу №004994 від 17 березня 2017 року. Однак в п.3.1 оспорюваного договору та специфікації (а.с.20) міститься детальна інформація про марку, модель та комплектацію автомобіля, про обєм та тип двигуна, а також про тип трансмісії. Ці обставини свідчать про те, що предмет лізингу максимально індивідуалізований. З огляду на це суд критично оцінює посилання [PERSON] на те, що договір фінан-сового лізингу №004994 від 17 березня 2017 року нібито не відповідає Закону України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до ч.1 ст.216 ЦПК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Встановлено, що 17 березня 2017 року у виконання договору фінансового лізингу позивач сплатив ТОВ «ЛК «Еталон» грошові кошти в розмірі 44500 гривень. Ця обста-вина підтверджується копією квитанції №ПН6145 від 17 березня 2017 року (а.с.21). У звязку з недійсністю вказаного договору у відповідача виник обовязок повернути ці грошові кошти. Однак ТОВ «ЛК «Еталон» ухиляється від добровільного виконання цього зобовязання. З огляду на це суд вважає, що з відповідача на користь [PERSON] належить стягнути грошові кошти в розмірі 44500 гривень. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Встановлено, що [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 640 гривень. Ця обста-вина підтверджується квитанцією (а.с.1). Предявлений нею позов задоволений в повному обсязі. З огляду на це суд вважає, що з ТОВ «ЛК «Еталон» на користь позивача належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 640 гривень.

Outcome: approved