Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-21 00:00:00

Відповідно до ч. 6\~ст. 268 ЦПК України,\~22 серпня 2019 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 02 вересня 2019 року. 17 вересня 2018 року [PERSON] звернувся у суд із позовною заявою до Косівсько-Полянської сільської ради в особі сільського голови [PERSON] . про захист честі та гідності фізичної особи. Свої позовні вимоги мотивував тим, що Косівсько-Полянською сільською радою Рахівського району Закарпатської області, на сторінці сільської ради «Kosivska Polyana Sr.», у соціальній мережі «Фейсбук» всесвітньої мережі «Інтернет», 08.06.2018, про нього розповсюджено відомості, які не відповідають дійсності (є недостовірними) та принижують його честь та гідність. Зокрема, в розповсюджених у мережі Інтернет на сторінці Косівсько-Полянської сільської ради «Kosivska Polyana Sr.» у соціальній мережі «Фейсбук», 08.06.2018, о 15 годині 48 хвилин, відповідачем в своїх дописах дослівно зазначено, що: «потрібно нагадати [PERSON] , що він і далі не сплачує орендної плати приблизно у сумі 90 тис. грн. на рік, чим обкрадає місцевий бюджет, присвоїв від колгоспників колгоспну контору, яка за ним не зареєстрована. Обманув колгоспників обіцяючи їм робочі місця, а сам все вирізав у металобрухт». На думку позивача, вказана у публікації інформація є абсолютно неправдивою, а її розповсюдження принижує його честі і гідність. На підтвердження своєї позиції зазначає, що він є засновником та керівником ТОВ «КІСВА-В», якому, на праві власності, належить ряд об`єктів нерухомості, у тому числі, приміщення колишньої контори колгоспу. Вказане свідоцтво є чинним і ніким у встановленому порядку не оспорювалося. Крім цього, ТОВ «КІСВА-В» щорічно сплачує податок на землю у розмірі, визначеному ДФС України, зокрема за 2017 рік товариством сплачено 14935,64 грн. земельного податку. Також зазначає, що у правоохоронних органів немає і ніколи не було жодних матеріалів про те, що ним незаконно реалізувався чи збувався металобрухт, оскільки таких фактів ніколи не існувало у природі. Зазначає також, що він ніколи не обманював людей, обіцяючи їм робочі місця, оскільки після ліквідації колгоспу «Карпати» у 1998 році, на роботу в ТОВ «КІСВА-В», яке стало його правонаступником, було прийнято 150 чоловік, які більше 5 років отримували гідну заробітну плату за пророблену роботу, проте, з урахуванням економічних чинників, кількість робітників поступово зменшувалась, але товариство до цього часу працює. Позивач [PERSON] також зазначає, що оскільки він є депутатом сільської ради, то розповсюджені відповідачем, Косівсько-Полянською сільською радою, неправдиві відомості щодо нього завдають шкоди його честі та гідності. З огляду на викладене, просить задовольнити його позовні вимоги та зобов`язати відповідача спростувати недостовірні відомості про нього, розповсюджені на сторінці Косівсько-Полянської сільської ради «Kosivska Polyana Sr.» у соціальній мережі «Фейсбук» у такий же спосіб, у який вони поширені, а також стягнути з сільської ради у його користь 90\~000 грн. моральної шкоди. Окрім цього, позивач додав до суду копії дописів відповідача у мережі «Фейсбук», у яких зазначено наступне (дослівно): «В самому центрі села виявлене несанкціоноване сміттєзвалище, повністю закидана та недоглянута територія . Влада бездіяльна , сільський голова не працює , не замічає , а може покриває таке неподобство . А створили цю свалку великі борці за чистоту довкілля, які всюди викладають зауваження, що голова сліпий , ще за всіма не прибрав, посилають кляузи на міністерство екології на голову що не бачить сміття, один - голова адмінкомісії, що має штрафувати інших за сміття, а другий - депутат райради, коротше - [PERSON] . Дана територія знаходиться позаду шедевру архітектури, кошари з дощок, прилепленої до контори без будь-яких дозволів. [PERSON] вже потрібно потрохи звільнятись від такого непотребу, можливо стане краще жити» - публікація від 15.04.2019 та «Інформую жителів нашого села про абсолютно деструктивну позицію [PERSON] та [PERSON] щодо будівництва нової амбулаторії. Вони звернулися до суду про скасування реєстрації земельної ділянки за сільською радою, що унеможливить роботи. Вперше за роки держава, в особі влади, виділила конкретні 5 мільйонів гривень, які є на рахунках ради, разом з співфінансуванням району, а ці особи чинять опір, зупиняючи будівництво, причому в селі не проживають і не мають намір . Тому залишається єдиний варіант впливу - збирати народ, як колись вони збирали проти сільського голови за брехливими звинуваченнями, щоб люди сказали свою думку, а також спитали за контору, страшезну прибудову до контори без документів, за несплату оренди, за самовільне захоплення землі Сасом і ще багато іншого. За все в житті потрібно відповідати і пожинати свої плоди своєї власної пожадливості» - публікація від 21.02.2019. Вказані публікації, на думку позивача також завдають шкоди його честі та гідності. Ухвалою суду від 19.09.2018 позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано час позивачу на усунення недоліків упродовж 10 днів з дня отримання ухвали. На виконання ухвали суду від 19.09.2019 позивачем 01.10.2018 додано квитанцію про сплату судового збору. Ухвалою суду від 05.10.2018 відкрито провадження у даній справі. 19 жовтня 2018 року відповідач Косівсько-Полянська сільська рада, в особі сільського голови, надала суду відзив на позовну заяву. Свою позицію відповідач обґрунтовує тим, що сільський голова є підзвітним за свою роботу та діяльність перед депутатами сільської ради, членами виконкому та виборцями і, згідно вимог чинного законодавства, сільський голова повинен систематично інформувати населення на загальних зборах селян та іншими різними способами. З цією метою, сільська рада створила свою сторінку у мережі «Фейсбук» і розміщує там інформацію про діяльність ради та депутатів. Зазначає також, що позивач не сплачує орендну плату за землю, оскільки відповідні договори позивач [PERSON] не укладав, а на всіх земельних ділянках знаходяться об`єкти нерухомості, отже він зобов`язаний сплачувати всі необхідні платежі. Зазначає також, що сільською радою прийнято рішення № 118 від 25.01.2008, на основі якого, ПП [PERSON] розробив позивачу відповідні проекти землеустрою, однак [PERSON] не бажає укладати відповідні договори і сплачувати в місцевий бюджет податки, внаслідок чого, місцевий бюджет не доотримує близько 90 тис. грн. на рік. На підтвердження позиції сільської ради, як відповідача, надав копії відповідних документів. З огляду на викладене, просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] Ухвалою суду від 29.05.2019 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] просив задовольнити його позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач Косівсько-Полянська сільська рада, в особі сільського голови Митрюка Ф.Ф. ,у судовому засіданні підтвердив, що дійсно на офіційній сторінці Косівсько-Полянської сільської ради у соціальній мережі «Фейсбук» опубліковано вказану у позовній заяві інформацію. Однак, сільський голова повідомив, що зазначена публікація спрямована на доведення до відома виборців про діяльність [PERSON] ,. як депутата сільської ради, а не на приниження його честі та гідності. У зв`язку з наведеним, просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] , оскільки інформація, яка наведена у дописі у мережі «Фейсбук» не є неправдивою та підтверджується наданими доказами. Заслухавши думку позивача та відповідача, проаналізувавши відзив Косівсько-Полянської сільської ради та додані до нього документи і дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають до задоволення з огляду на викладене. Так, судом, з матеріалів позовної заяви встановлено, що Косівсько-Полянською сільською радою Рахівського району, Закарпатської області на сторінці сільської ради «Kosivska Polyana Sr.», у соціальній мережі «Фейсбук» всесвітньої мережі «Інтернет», 08.06.2018, о 15 год. 48 хв., розповсюджено інформацію наступного змісту: «Косівсько-Полянська сільська рада провела засідання сесії, на якому головним питанням було виділення землі для будівництва нової амбулаторії. Це дуже показове поіменне голосування адже відразу є зрозумілим хто є хто. Після консультацій, в тому числі із районною владою та представників медицини, було запропоноване єдине місце, яке би відповідало типовим розмірам, а саме, на території підсобних промислів колишнього колгоспу. Рішення не було прийняте, бо [PERSON] був категорично проти, утримались також [PERSON] та [PERSON] , один покинув зал до голосування, деякі не з`явились. Конструктивна частина депутатів надзвичайно розчарована із такої ситуації, але це лишній раз підкреслює громадську позицію окремих людей. Напевно потрібно нагадати [PERSON] , що він і далі не сплачує орендної плати приблизно у сумі 90 тис. грн. на рік, чим обкрадає місцевий бюджет, присвоїв від колгоспників, обіцяючи їм робочі місця, а сам все вирізав у металобрухт. Не хочеться розповідати про подвиги, тим більше про мораль, але в свою адресу він почув багато «хороших» слів. Це дійсно той авторитет, якого будуть соромити діти. Прокуратура на прямі порушення земельного законодавства вперто мовчить, ми знаємо…» (інша інформація у матеріалах позовної заяви відсутня). Так, відповідно до пункту 15\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»,\~при розгляді справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-якій спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. При цьому, Конституцією України\~гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). Відповідно до\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Право висловлювати судження, оцінку, думки закріплено і у статті 10 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до\~ст. 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства, і гарантовано\~ст. 34 Конституції України. Так, у відповідності до статті 10 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод людини 1950 року ратифікованої Верховною Радою України, кожна людина має право на свободу виявлення поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію. Однак, пунктом 2 ст. 10 Конвенції визначено, що здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може бути предметом таких умов і обмежень, які встановлені законом і є необхідними для захисту репутації або прав інших людей. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного cт. 10 Конвенції. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Відповідно до вимог частини 3 і 4\~статті 277 Цивільного кодексу України,\~негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Таким чином, діючим цивільним законодавством закріплена презумпція добропорядності особи, а тому згідно з положеннями\~статті 10 ЦПК України\~обов`язок довести, що поширена про позивача інформація є достовірною, покладається на відповідачів. Так, вивченням матеріалів справи встановлено, що Косівсько-Полянською сільською радою, у публікації від 08.06.2018 висловлено критику діяльності депутата Косівсько-Полянської сільської ради [PERSON] як керівника ТОВ «КІСВА-В», яка полягає у несплаті земельного податку за використання підприємством земельних ділянок та у тому, що він «присвоїв від колгоспників колгоспну контору, яка за ним не зареєстрована. Обманув колгоспників обіцяючи їм робочі місця, а сам все вирізав у металобрухт». При цьому на підтвердження своєї позиції сільською радою до відзиву на позовну заяву додані документи, які підтверджують те, що сільська рада неодноразово зверталась до уповноважених органів із відповідними клопотаннями про необхідність вжиття заходів до [PERSON] через несплату ним земельного податку (том 1 а.с. 23-41). Разом з тим, відповідно до пункту 19\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Частиною другою статті 30\~Закону України «Про інформацію»\~встановлено, що оціночним судженням, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правильності. Відповідно до змісту\~статті 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедент ній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Окрім цього, відповідач вказує, що позивач є публічною особою, а тому це свідчить про готовність його до надмірної уваги та критики його дій. Підсумовуючи вищевикладене та враховуючи зміст поширеної відповідачем інформації щодо позивача в її системному зв`язку з фактичними обставинами справи, суд приходить до висновку, що поширена відповідачем інформація не є такою, що порушує немайнові права позивача і поширена відповідачем виключно як критика його діяльності як депутата сільської ради, спрямована на доведення до виборців його поведінки, що полягає у несплаті земельного податку, яке підтверджується відповідними документами. При цьому, на думку суду, позивач [PERSON] вирвав із контексту публікації Косівсько-Полянської сільської ради частину тексту, у якому послався у позовній заяві як на недостовірну інформацію, оскільки з дослідженої у судовому засіданні публікації випливає, що інформація про несплату [PERSON] земельного податку стала наслідком його позиції як депутата сільської ради проти виділення земельної ділянки для будівництва нової амбулаторії. З огляду на викладені вимоги чинного законодавства, суд вважає, що позивачем не доведено того, що Косівсько-Полянською сільською радою розповсюджено про нього неправдиву інформацію, натомість відповідачем доведено, що поширена у соціальній мережі «Фейсбук» інформація підтверджується відповідними документами, тому позовні вимоги позивача [PERSON] не підлягають до задоволення. Разом з тим, суд вважає що підстави для задоволення вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, ідсутні, оскільки така позовна вимога є похідною від вимоги про визнання інформації недостовірною та такою, що ганьбить честь, гідність і ділову репутацію. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed