Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

В лютому 2014 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила суд усунути їй перешкоди у користуванні належній їй нерухомим майном 12 частини квартири [ADDRESS], шляхом її вселення та стягнути з відповідача моральну шкоду та судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що відповідно до рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 жовтня 2011 року, яке набрало законної сили, за нею було визнано право власності на 12 частини квартири [ADDRESS]. Даним рішенням також встановлено, що іншими співвласниками вказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] колишнього співвласника зазначеної квартири, [PERSON], є його діти, відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON], які заперечували її право власності на 12 частину спірної квартири. Однак до теперішнього часу, позивачка не має можливості скористатися своїм правом власності на належну їй ? частку квартири, в зв`язку з тим, що відповідач [PERSON], який фактично проживає в цій квартирі чинить перешкоди у користуванні власністю, а саме квартирою [ADDRESS]. Також позивачка зазначила, що протиправна поведінка [PERSON] відбувається впродовж тривалого часу, позбавляє її душевного спокою та душевної рівноваги, чим спричинена їй моральна шкода, яку вона з урахуванням вимог розумності та справедливості оцінює в 1000 (одну тисячу) гривень. Тому, з огляду на вищевикладене, позивач був вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. У судове засідання позивачка не з'явилася, надала суду заяву в якій просила розглядати справу без її участі та просила суд задовольнити позов в повному обсязі, проти винесення заочного рішення по справі не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про день, час та місце судового розгляду, причини своєї неявки суду не повідомив. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву з проханням розглядати справу в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. У судовому засіданні встановлено, що відповідно рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 жовтня 2011 року за позивачкою було визнано право власності на 12 частини квартири [ADDRESS] ( а.с.5-7). Право власності позивачки на 12 частини вказаної квартири [NUMBER] підтверджується також витягом із реєстру права власності на нерухоме майно (а.с.13). Однак, як зазначила в позові [PERSON] до теперішнього часу вона не має можливості користуватися належним їй вищевказаним нерухомим майном, оскільки відповідач - [PERSON], який фактично проживає у [ADDRESS] позбавляє її можливості в цьому, не надаючи їй доступ до спірної квартири. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що перешкоди створені відповідачем [PERSON] позбавляють позивачку [PERSON] користуватися та розпоряджатися належним їй на праві власності нерухомим майном. Тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що необхідно усунути перешкоди [PERSON] у користуванні належним їй нерухомим майном 1/2 частками квартири [ADDRESS], шляхом вселення позивача у вищезазначену квартиру. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Під моральною шкодою згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до процесуального закону доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Позивачка в порушення вимог ст. ст. 10, 59-60 ЦПК України не надала суду належних доказів щодо спричинення їй моральної шкоди, тому суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення даної частини позову. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути сплачений за подачу позову судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial