Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

В лютому 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, яку обґрунтував наступними обставинами. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 17 квітня 2010 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину. Позивач також зазначив, що спільне життя з відповідачем не склалось через несумісність характерів. Отже, на думку позивача, при таких обставинах подальше перебування у шлюбі та збереження родини є неможливим. Позивач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Разом із тим, звернувся до суду із заявою, згідно якої просить розглянути справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, звернулася до суду із заявою, згідно якої визнає позовні вимоги у повному обсязі, просить розглянути справу у її відсутність. Таким чином, на підставі ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу у відсутність сторін. Судом встановлено, що 17 квітня 2010 року між сторонами було укладено шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Добропіллю Добропільського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області зроблено відповідний актовий запис № 48 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. Із долученої до матеріалів справи копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], судом вбачається, що сторони є батьками малолітнього [PERSON], [INFO]. Судом також встановлено, що подружжя «[PERSON]», в межах даної цивільної справи, спору про виховання дитини та поділ спільного майна подружжя не має. Відповідно до ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Стаття 21 Сімейного Кодексу України визначає, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України. Статтею 110 Сімейного Кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. На вимогу ст. 111 Сімейного Кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Таким чином, судом достеменно встановлено, що сторони вже тривалий час не перебувають у фактичних шлюбних стосунках, будь які взаємини подружжя не підтримує, мета подальшого спільного життя подружжя та збереження родини відсутня. Крім того, відповідач позовну заяву визнав в повному обсязі, при цьому судом вбачається наявність законних підстав для задоволення позову, оскільки визнання його відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, взявши до уваги фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При задоволенні позову на користь позивача з відповідача, відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного і

Outcome: approved