Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

В лютому місяці 2017 року позивач звернувся до суду зазначивши, що 20.10.2008 року між публічним акціонерним товариством КБ «ПриватБанк» та відповідачем по справі, було укладено безномерний кредитний договір у вигляді карткового рахунку на платіжну картку який складається з Анкети-заяви відповідача про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг на підставі яких, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у сумі 2400гр.зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі-22,80 % річних з кінцевим поверненням кредитних коштів ,що відповідає строку дії картки. Підписання наявних документів є прямою і безумовною згодою позичальника щодо визнання позивачем умов даного договору. Відповідач взяті на себе за умовами договору зобов»язання належним чином не виконував внаслідок чого заборгованість за кредитним договором станом на 31.01.2017 року склала 21285,48 гр. Враховуючи, що відповідач в добровільному порядку в визначений банком час не провів відповідних розрахунків позивач змушений був звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості за умовами кредитного договору та понесених судових витрат. В судове засідання представник позивача не з»явився, останнім подано клопотання яким підтримано заявлений позов , просить провести розгляд справи без його участі,не заперечує стосовно його заочного проведення, а також стягнути понесені при зверненні до суду судові витрати. Неодноразово належним чином повідомлений про час та місце слухання справи відповідач в судове засідання не з»явився, клопотань про перенесення розгляду справи на іншу дату , від нього до суду не надходило тому суд враховуючи наявне клопотання позивача проводив розгляд справи в заочному режимі, без участі сторін та їх представників. Дослідивши матеріали справи суд прийшов до переконання ,що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так 20.10.2008 року сторони уклали безномерний договір у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2400 гр. зі сплатою 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим повернення коштів ,що відповідає строку дії картки. Пунктами 3.2 та 3.3 Умов надання банківських послуг на які посилається позивач, визначено пряму і безумовну згоду боржника щодо прийняття будь якого розміру кредитного ліміту встановленого банком, передбачено обов»язок позичальника сплатити позивачу штраф в розмірі 500 гр. +5% коштів від суми позики, в разі затримки проведення щомісячних платежів більше ніж на 120 днів. Пунктом 9.12 даних умов, визначено термін дії договору-12 місяців та автоматичне продовження строку дії даного кредитного договору на той самий термін в разі не подання позичальником заяви про його призупинення ,внаслідок закінчення строку дії кредитної картки . Змістом ст.ст.530 ч.1 ,549 ,551 ч.2 ЦК України обумовлено строки виконання зобов»язання , зміст поняття неустойки (пені) та те, що предметом неустойки може бути грошова сума розмір якої встановлюється договором , або актом цивільного законодавства. Судом встановлено,що відповідач отримав кредит у вигляді карткового рахунку на платіжну картку який складається з Анкети-заяви позичальника про приєдання доУмов та правил надання банківських послуг та взяв на себе зобов»язання щодо щомісячного внесення на рахунок кредитора відповідних коштів ,а також відсотків за його користуванням. Визначені умовами кредитного договору зобов»язання відповідач належним чином не виконував,відсотки за користування кредитними коштами на рахунок кредитора сплачував не систематично та в розмірах значно менших чим було визначено кредитором. Останній платіж ним здійснено 13.06.2014 року в розмірі 100 гр. [PERSON] даної дати ,відповідач ніяких платежів на час подання позову та розгляду справи в суді не проводив до кредитора з заявою про скасування карткового рахунку не звертався, внаслідок чого договір автоматично продовжувався щороку ,а кредитором нараховувались відповідні штрафні санкції та пеня. Загальна заборгованість відповідача перед кредитором станом на 31 січня 2017 року становить 21285,48 гр. . З даної суми: -960 гр.заборгованість за кредитом, -15772,79 гр. заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом, -3300,00 гр. заборгованість по пені за користуванням кредитом, -500 .00 гр.штраф фіксована частина. -1001,69 гр.-штраф.процентна складова. Таким чином, через не належне виконання взятих на себе умовами договору кредитних зобов»язань, відповідач дійсно порушив право позивача на своєчасне отримання відсотків та кредитних коштів ,але вирішуючи питання щодо прийняття рішення по справі направленого на захист порушених прав позивача суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача штрафних санкцій з наступних підстав . Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення . Крім того, такий вид цивільно-правової відповідальності у відповідності до положень ч.2 ст.551 ЦК України має бути передбачений кредитним договором .У даному ж випадку наявні в матеріалах справи заява позичальника щодо приєднання до Умови і правил надання банківських послуг з якими був ознайомлений відповідач ,при підписанні наявної заяви на отримання кредитних коштів та які у своїй сукупності складають даний кредитний договір такого виду відповідальності, як стягнення пені не передбачають .Враховуючи вищевикладене та те,що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності одночасне застосування якого за одне й те саме порушення(строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором), свідчить про недотримання положень закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності на , що звертає у своїх правових позиціях і Верховний Суд України по справі № 6-2003 цс 15 від 25 жовтня 2015 року,суд приходить до переконання ,що позов в частині стягнення штрафу задоволенню не підлягає. Понесені позивачем судові витрати підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial