Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

В квітні 2017 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] , Чернігівської міської ради, в якому просить суд визнати незаконним та скасувати п.1.149 рішення 22 сесії 5 скликання Чернігівської міської ради від 21.11.2007 про надання у власність безоплатно [PERSON] земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0374 га. по [ADDRESS] . Також позивач просить визнати недійсними: державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №903861 площею 0,0319 га, кадастровий номер - 7410100000:02:024:5132; державний акт серії ЯГ №903860 на право власності на земельну ділянку площею 0,0052 га, кадастровий номер 7410100000:02:024:5131 та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №903862 площею 0,0003 га, кадастровий номер 7410100000:02:024:5133, що розташовані в [ADDRESS] , видані [PERSON] на підставі рішення Чернігівської міської ради від 21.11.2007 (22 сесія 5 скликання) та зареєстровані в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №8143. Обгрунтовано позов тим, що позивач є власником 4/18 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , а відповідачу [PERSON] належить 5/18 частин цього домоволодіння. Проте, при приватизації земельної ділянки відповідач отримав у власність земельну ділянку більшого розміру, ніж припадає на його частку у праві власності на домоволодіння. Таким чином, відповідачу згідно оскаржуваного рішення Чернігівської міської ради передано частину земельної ділянки, право на яку має позивач, при цьому у технічній документації міститься акт погодження меж земельної ділянки із сусідніми землекористувачами, в якому підпис виконаний не позивачем, а іншою особою. Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 27.09.2017 року позов задоволено повністю, постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 10.01.2018 року рішення суду першої інстанції скасовано, в задоволенні позову відмовлено, постановою Верховного Суду від 17.04.2019 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено, рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 27.09.2017 року та постанову апеляційного суду Чернігівської області від 10.01.2018 року скасовано, справу направлено на навий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Чернігова від 20.05.2019 року справу прийнято до свого провадження. До участі у розгляді справи судом залучено як третю особу [PERSON] , яка є співвласником земельної ділянки за адресою [ADDRESS] площею 0,0509 га. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні проти позову заперечували, посилаючись на те, що відповідач приватизував земельну ділянку за фактичним користуванням. Представник Чернігівської міської ради в судове засідання не з`явився. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши письмові докази у справі, суд встановив наступні обставини справи та відповідіні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що пунктом 1.149 рішення Чернігівської міської ради від 21.11.2007 (двадцять друга сесія п`ятого скликання) [PERSON] передано у власність земельні ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0374 га по [ADDRESS] . На підставі вищевказаного рішення Чернігівської міської ради, [PERSON] виготовлено та видано: державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №903861 площею 0,0319 га, кадастровий номер - 7410100000:02:024:5132; державний акт серії ЯГ №903860 на право власності на земельну ділянку площею 0,0052 га, кадастровий номер 7410100000:02:024:5131 та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №903862 площею 0,0003 га, кадастровий номер 7410100000:02:024:5133, що розташовані в [ADDRESS] , видані [PERSON] на підставі рішення Чернігівської міської ради від 21.11.2007 (22 сесія 5 скликання) та зареєстровані в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №8143. Деснянським районним судом при розгляді справи №750/5476/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , Чернігівської міської ради про визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку встановлено, що позивач не підписувала акт встановлення та погодження меж земельної ділянки по [ADDRESS] , що підтверджено висновком експерта за результатами проведення почеркознавчої експертизи від 24.11.2016 року №3609-3612/16-24, згідно якого досліджувані підписи від імені [PERSON] в графі «Б- В : діл. [PERSON] ( [ADDRESS] » та в графі «И-Й: діл. [PERSON] ( [ADDRESS] )» в акті погодження меж земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] від 08.08.2006р. виконані рукописним способом пастою для кулькових ручок без попередньої технічної підготовки та технічних засобів. Досліджувані підписи від імені [PERSON] в графі «Б- В : діл. [PERSON] ( [ADDRESS] » та в графі «И-Й: діл. [PERSON] ( [ADDRESS] )» в акті погодження меж земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] від 08.08.2006р., виконані не [PERSON] , а іншою особою. Досліджувані рукописні записи «НН 660129» та «НН [NUMBER] » від імені [PERSON] в графі «Б- В : діл. [PERSON] ( [ADDRESS] » та в графі «И-Й: діл. [PERSON] ( [ADDRESS] )» в акті погодження меж земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] від 08.08.2006р., виконані не [PERSON] , а іншою особою. В судовому засіданні позивач пояснила, що до неї взагалі ніхто з приводу підпису вищевказаного акту не звертався. Відповідач [PERSON] пояснив, що особисто він погодженням меж земельної ділянки не займався, вказаний бланк акту ввідав [PERSON] , щоб вона зайнялась питання погодження меж земельної ділянки з сусідами. Отже, в судовому засіданні відповідачем [PERSON] не доведено, що позивач [PERSON] під час погодження його меж земельної ділянки діяла недобросовісно, не доведено також взагалі факт звернення до [PERSON] з питанням погодження меж земельної ділянки, що позбавило права позивача [PERSON] внести свої застереження у разі не погодження з встановленими межами та площею земельної ділянки. Судом встановлено, що позивач згідно нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу від 31.10.1979 придбала у [PERSON] 4/18 частин житлового будинку з надвірними спорудами в [ADDRESS] . У договорі зазначено, що жилий будинок дерев`яний, має 55,3 кв.м. жилої площі, з надвірних будівель є два сараї та два льохи. Ці будівлі розташовані на земельній ділянці розміром 600 кв.м. Згідно викопіювання з плану будівельного кварталу №61 від 24.02.1969 року загальна площа присадибної ділянки по [ADDRESS] на той час становила 1127 кв.м., в тому числі 527 кв.м. зазначені як лишки. Такий сами розмір присадибної земельної ділянки зазначений і в генеральному плані (схемі) станом на 24.05.1983 року. З матеріалів інвентаризаційної справи на домоволодіння по [ADDRESS] вбачається, що рішенням виконкому Чернігівської міської ради від 25.06.1954 року було виділено [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку площею 600 кв.м. по [ADDRESS] (а.с.64), а вже збудований будинок по [ADDRESS] прийнято в експлуатацію згідно акту прийняття індивідуального домоволодіння від 08.07.1970 року та 07.09.1970 року здійснено реєстрацію домоволодіння по [ADDRESS] на земельній ділянці площею 600 кв.м. За таких обставин, оскільки у забудовників домоволодіння були правовстановлюючі документи на земельну ділянку площею 600 кв.м., а тому у договорі купівлі - продажу частини будинку від 31.10.1979 року було зазначено, що будівлі розташовані на земельній ділянці площею 600 кв.м., проте з викопіювання плану будівельного кварталу станом на 24.02.1969 року вбачається, що в даному домоволодінні вже на той час були лишки землі площею 527 кв.м., і ці лишки були в наявності при укладенні позивачем договору купівлі - продажу частини будинку у 1979 році. Так само в договорі дарування 5/18 частин будинку, що був укладений 30.12.1983 року між [PERSON] та її сином [PERSON] зазначено, що отримані обдарованим в подарованій частці будівлі знаходяться на земельній ділянці розміром 600 кв.м., хоча фактично згідно генерального плану (схеми) присадибна земельна ділянка по [ADDRESS] на той час становила 1127 кв.м. (600 кв.м. надано рішенням місцевого самоврядування та 527 кв.м. лишків). Також з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на праві власності належить частина земельної ділянки за адресою [ADDRESS] площею 0,0509 га, [PERSON] відповідно до оспорюваного рішення Чернігівської міської ради від 21.11.2007 року - земельна ділянка площею 0,0374 га, тобто у сукупності площа спірної земельної ділянки без виділення частки [PERSON] уже перевищує 600 кв.м. Стаття 91 Земельного кодексу Української РСР від 08.07.1970 року, який діяв на час укладення між сторонами договору купівлі-продажу частини будинку, передбачала, що особи, яким належить будинок на праві спільної власності, користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток в спільній власності на будинок. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року зазначено, що у разі, коли громадяни, яким жилий будинок належить на праві спільної власності, крім наданої для будівництва й обслуговування цього будинку та господарських будівель (присадибної) ділянки з належного дозволу відповідного органу виконавчої влади або місцевої ради тимчасово користуються ще й незайнятою суміжною ділянкою, суд, вирішуючи спір про порядок користування присадибною ділянкою та розпорядження нею, може одночасно визначити за тими ж правилами і порядок тимчасового користування суміжною ділянкою, зазначивши в рішенні, що він встановлюється на період до припинення права користування нею. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач, як співвласник частини будинку мала право на користування земельною ділянкою пропорційно до своєї частки у власності на домоволодіння. При цьому, про порушення свого права позивач дізналася під час оформлення документів на приватизацію землі, що підтверджується її заявами до поліції з приводу підроблення її підпису в акті поргодження меж земельної ділянки при приватизації землі [PERSON] а тому суд приходить до висновку, що позивач не пропустила строку позовної давності, адже звернулася за захистом порушеного права після того, як дізналася про його порушення. Згідно ст. ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частин першої та другої статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Способи захисту прав на земельні ділянки визначені в статті 152 ЗК України. Частиною другою вказаної статті встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до частини першої статті 155 ЗКУкраїни у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Положеннями частин другої та четвертої статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Тобто, за загальним правилом, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Згідно ч.1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд приходить до висновку, що рішенням Чернігівської міської ради про передачу земельної ділянки [PERSON] площею 0,0374 га порушено право позивача на користування земельною ділянкою того розміру, що дорівнює частці у її праві власності на домоволодіння (яке виникло у позивача раніше, ніж у відповідача), адже їй залишилась в користуванні земельна ділянка площею 0,0142 га та в спільному користуванні співвласників двір площею 0,0095 га, а тому для відновлення порушених прав позивача суд вважає за необхідне задовольнити позов у повному обсязі.

Outcome: approved