Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

В липні 2016 року позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони з 04.08.2001 перебувають у шлюбі, від шлюбу мають двох малолітніх доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що спільне життя у них з відповідачем не склалося, подружні стосунки вони не підтримують та не ведуть спільне господарство, а за таких обставин позивач наполягає на розірванні шлюбу. В судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі та зазначала що подружні стосунки з відповідачем вони вже не підтримують більше двох років, на даний час в неї є інший чоловік, з яким вона проживає в цивільному шлюбі, і жодного додаткового часу на примирення з відповідачем вона не потребує, оскільки самої сім?ї фактично вже не існує, це лише формальність. Також повідомила про відсутність станом на сьогоднішній день матеріальних претензій до відповідача по утриманню дітей, оскільки відповідний позов про стягнення аліментів вона не подавала. Заявила, що почуттів любові до відповідача вона вже давно не має. Жодного разу перешкод у спілкуванні з дітьми відповідачу вона не чинила, тому вважала, що заперечення відповідача проти позову пов'язані виключно із тим, що він хоче зашкодити її подальшому особистому життю. Відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що хоче спробувати налагодити стосунки з позивачем. Проте, на запитання суду, що саме ним було вчинено щоб такі стосунки налагодити, відповів, що ніщо, хоча діти і були з позивачем за цей час (3 місяці)відсутніми лише 14 днів через відпочинок за кордоном, все одно в нього щось не виходить. Зісвоєї сторони визнав, що тривалий час сторони взагалі не тільки не живуть як чоловік та дружина, але й навіть не спілкуються.Все спілкування тільки навколо дітей. Підтвердив, що позивач перешкод у спілкуванні з дітьми йому не чинить. На останок, відповідач заявив, що почуттів любові до позивача не має, але зважаючи на те, що держава Україна займає перше місце в світі по країнам, де відбуваються розлучення, то суд просто зобов'язний цьому запобігти і залишити проживати позивача із відповідачем хоча б заради дітей)) Заслухавши пояснення сторін та представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Саме на сторони покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог чи заперечень (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України) З матеріалів справи вбачається, що з 04.08.2001 сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований в районі Захле Ліванської Республіки, актовий запис №153, яке легалізоване Головним Управлінням по справах цивільного стану Міністерства внутрішніх справ Ліванської Республіки 04.10.2001, актовий запис №434, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.7-8) Від шлюбу мають двох неповнолітніх доньок - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.4-6) 22.11.2016 ухвалою Солом?янського районного суду м. Києва за клопотанням відповідача сторонам було надано строк на примирення (а.с.30) Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Враховуючи, що відповідач, який наполягав на необхідності надання строку на примирення йому з позивачем, жодних дій щодо цього майже 3 місяці не вчинив, про що повідомив сам, а також наполегливе бажання позивача розірвати «формальний» шлюб з відповідачем через існування в неї інших сімейних відносин, суд приходить до висновку про необхідність вирішення справи по суті. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч.2 ст.112 СК України) Матеріали справи та пояснення самих сторін підтверджують факт тривалого не підтримання шлюбних стосунків, наявність в обох сторін інших відносин, а також глибоке переконання позивача щодо її бажання припинити «формальні», які існують лише на папері відносини та повне і категоричне не бажання відновлювати сім'ю з відповідачем. Враховуючи те, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та відносини сторін, суд приходить до висновку, що примирення між сторонами і збереження їх сім'ї виключається і шлюб між ними має бути розірваний. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір за подання позову про розірвання шлюбу в розмірі 551 гривні 20 копійок. Враховуючи викладене,

Outcome: approved