Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

В листопаді 2015 року позивачі [PERSON]П та [PERSON] звернулися в суд з позовом до Савинцівської сільської ради Миргородського району про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування, посилаючись на те, що після смерті їх матері [PERSON], відкрилася спадщина на землю, право власності на яку було підтверджено державними актами, в яких при видачі помилково зазначено не вірні кадастрові номери. При зверненні до органів нотаріату для оформлення спадщини, позивачам було відмовлено в цьому по причині невідповідності таких номерів з номерами земельних ділянок у державному земельному кадастрі. В судовому засіданні позивач [PERSON], яка одночасно на підставі відповідної довіреності / а.с. 51 /, представляє інтереси позивача [PERSON], заявлений позов підтримала, просила задовольнити його на основі обгрунтувань, наведених у позовній заяві. З пояснень цього учасника процесу вбачається, що після смерті матері відкрилася спадщина у виді двох земельних ділянок, які позивачі не можуть оформити через невідповідність кадастрових номерів у державних актах та у державному реєстрі. Відповідач направив до суду листа, за змістом якого справу просив розглядати у відсутність його представника. Свого ставлення до заявленого позову не висловив / а.с. 50 /. Представник третьої особи від Управління Держземагенства у Миргородському районі в судове засідання не прибув, хоча цей учасник процесу належним чином та своєчасно повідомлений про день, час і місце розгляду справи / а.с. 43 /. В супереч вимогам ст. 77 ч. 2 ЦПК України про причини неявки свого представника цей учасник процесу суд не повідомив. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі та проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних обгрунтувань. Як встановлено судом, позивачі [PERSON] та [PERSON] є відповідно дочкою та сином [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження та зміну прізвища при вступі в шлюб / а.с. 24, 25, 27, 28 /. За життя мати позивачів мала у своїй власності земельні ділянки відповідно площами 4,35 та 4,05 гектара для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі державних актів серії ПЛ № 052730 і серії ПЛ № 074696, розташовані на території земель Савинцівської сільської ради Миргородського району, підтвердженням чому є копія таких актів / а.с. 7, 15 /. 18 грудня 2013 року спадкодавець [PERSON] померла в с. Зелений Кут Миргородського району Полтавської області, що підтверджується копією свідоцтва про її смерть / а.с. 6 /, внаслідок чого відкрилася спадщина. Після смерті спадкодавця, позивачі [PERSON] і [PERSON] у строк, встановлений законом, звернулися до органів нотаріату з заявою про наміри прийняти спадщину за законом, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі та повідомленням органів нотаріату / а.с. 23, 48, 49 /. Проте, постановами державного нотаріуса від 08.10.2015 року позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у виді земельних ділянок після померлої матері по причині невідповідності кадастрових номерів у державних актах на право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами в державному реєстрі / а.с. 29, 30 /. Така невідповідність цих номерів підтверджена копіями Витягів з Державного земельного кадастру про ці земельні ділянки з доданими до нього копіями землевпорядних документів / а.с. 8 13, 16 21 /. Згідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Як вбачається зі змісту ст. 1225 ч. 1 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Оскільки позивачі є єдиними спадкоємцями за законом на земельні ділянки померлої особи, вчинили дії по прийняттю спадщини після матері, то вони набули право на ці земельні ділянки в порядку спадкування. Це право ніким не оспорюється, а підстав для визнання спадщини відумерлою немає.

Outcome: approved