Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

В листопаді 2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування якого вказувала, що між нею та відповідачем [PERSON] 26.02.2014 року було зареєстровано шлюб у виконавчому комітеті Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області за актовим записом № 5. Від шлюбу в них народилась дочка [PERSON], [INFO]. За час спільного проживання з відповідачем у шлюбі, виявилась несумісність характерів, різниця у поглядах на життя і тому фактичних шлюбних відносин з відповідачем не підтримує і спільного господарства не веде. Вважає подальше спільне життя, примирення і збереження сім'ї не можливим з вищезазначених причин. Після припинення фактичних шлюбних відносин відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання їх дочки. Посилаючись на вказане, просила шлюб між ними розірвати та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх сина в розмірі 33% з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача судові витрати. Позивач через канцелярію суду надала письмову заяву, якою позовні вимоги підтримала, та просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач через канцелярію суду надав письмову заяву, якою позовні вимоги визнав, заперечував щодо надання строку для примирення та просив розглянути справу за його відсутності. \~\~Суд, вирішив можливим розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних матеріалів та доказів. Відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіривши письмові матеріали справи, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами дійсно 26.02.2014 року було укладено шлюб, який було зареєстровано виконавчим комітетом Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області за актовим записом № 5 (а.с. 5). Від шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилась дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим виконавчим комітетом Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області за актовим записом № 50 (а.с. 6). Під час розгляду справи зясувалося, що сторони однією родиною не проживають, миритися наміру не мають. Спільне господарство не ведуть. Так, згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Крім того, згідно із положеннями\~ст.109 СК України\~шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 2\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із роз'ясненнями п.10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Таким чином суд, з'ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, причини розпаду сім'ї, приходить до висновку про неможливість збереження шлюбу між сторонами, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, в зв'язку з чим вважає, що укладений між сторонами шлюб підлягає розірванню. Щодо позовних вимог\~\~позивачки в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, то суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст. 180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3\~статті 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно\~статті 182 СК України\~\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком\~\~випадків, передбачених\~ст. 184 цього Кодексу. Крім того,\~ст. 183 СК України\~визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Розмір прожиткового мінімуму встановлюється в Законі України «Про державний бюджет» на поточний рік. Відповідно до ст. 7 ЗУ « Про Державний бюджет на 2017 рік» від 21.12.2016 р. за № 1801 -VІІІ дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні. При цьому, в п. 17\~Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, №3\~зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Також судом встановлено, що малолітня дитина\~ [PERSON], [INFO],\~ проживає разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні. За таких обставин, суд, ураховуючи вищевказане, вважає, що позов\~[PERSON] в цій частині позовних вимог також підлягає задоволенню. \~\~ Оскільки суд задовольняє позов, то за правилами\~ст. 88 ЦПК України\~\~з відповідача підлягає стягненню сплачений та документально підтверджений розмір судового збору в сумі 551,20 грн. на користь позивачки. Крім того, відповідно до ч.2\~ст. 4 ЗУ «Про судовий збір»\~за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної прожиткового мінімуму для працезданих осіб. Згідно п. 3 ч.1\~ст.5 ЗУ «Про судовий збір»\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - позивачі у справах про стягнення аліментів. Відповідно до ч.3\~ст.88 ЦПК України\~якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі наведеного, беручи до уваги те, що позивач звільнений від сплати судового збору, а суд прийшов до переконання про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача в користь позивача аліментів на утримання дитини, з відповідача в доход держави слід стягнути 640 грн. судового збору. \~\~

Outcome: approved