Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

В липні 2017 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину та пені за прострочення сплати аліментів. Ухвалою суду від 02.08.2018 року було задоволено клопотання представника позивача щодо роз`єднання позовних вимог у окреме та виділено в самостійне провадження позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Вимоги мотивовані тим, що на виконанні в Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області знаходився виконавчий лист № 2-3993 від 13.12.2004 року щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини в розмірі 170,00 гривень. Згідно наданого державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області розрахунку заборгованості, станом на 24.04.2018 року заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини у відповідача складає 7966,45 гривень. В подальшому, відповідач [PERSON] сплатив на адресу виконавчої служби грошові кошти в розмірі 8434,09 гривень, які були перераховані позивачу в рахунок погашення заборгованості по аліментам. Отже, позивач згідно уточненого позову просить суд стягнути з відповідача пеню за прострочення по сплаті аліментів з 2013 року по липень 2018 року в розмірі 88 562,02гривень та надає відповідний розрахунок. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягав.. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав, відзиву на позов не надавав. Суд ухвалює про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.ст.280,281 ЦПК України, про що не заперечував позивач. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 серпня 2004р. з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , по 205грн. щомісячно. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27.10.2004 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.08.2004 року було змінено в частині розміру аліментів, який був зменшений до 170 гривень щомісячно. В подальшому, позивач звернулася до виконавчої служби із заявою про пимусове виконання рішення суду та на виконанні в Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області знаходився виконавчий лист № 2-3993 від 13.12.2004 року щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини в розмірі 170,00 гривень. Судом встановлено, що згідно останнього наданого позивачу державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області розрахунку заборгованості за аліментам, станом на 24.04.2018 року заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина у відповідача [PERSON] складає 7966,45 гривень. 13.07.2018 року на рахунок позивача з Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області надійшли грошові кошти в розмірі 8434,09 гривень, які були перераховані у службу відповідачем [PERSON] в рахунок погашення заборгованості по аліментам, що підтверджується наданою позивачем випискою із ПАТ КБ «Приватбанк» за 13.07.2018 року. Судом також враховано, що порядок складання та оскарження розрахунку заборгованості зі сплати аліментів визначений у статті Закону України «Про виконавче провадження». Згідно п. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі подання заяви стягувачем або боржником. Відповідно до п. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Таким чином, Закону України «Про виконавче провадження» встановлений особливий порядок оскарження розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у разі його незгоди стягувачем та боржником виключно за заявою такої особи. При цьому, відповідач [PERSON] , достовірно знаючи про наявність заборгованості зі сплати аліментів на користь позивача [PERSON] , адже 13.07.2018 року сплатив позивачу заборгованість зі сплати аліментів, не оскаржив розрахунку заборгованості зі сплати аліментів в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження». Позивачем до суду наданий розрахунок пені за прострочення сплати аліментів за період з 01.02.2013 року по 01.07.2018 року у сумі 88 562,02 гривень, зроблений по формулі, викладеній у Постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року по справі № 572/1762/15-ц. Частиною 1 ст. 196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] та стягнення неустойки (пені) за прострочення по сплаті аліментів у розмірі 7 966,15 гривень, що не перевищує 100 % заборгованості зі сплати аліментів. З приводу стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно частин першої, другої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Так, до суду представником позивача було надано укладений між позивачем та адвокатом Бочевар М.П. договір № 2 про надання послуг у сфері права від 05.10.2018 року із зазначенням предмету договору та обсягом надання правової допомоги та акт № 1 наданих послуг від 28.12.2019 року за вказаним договором на загальну суму в розмірі 13 000,00 гривень із зазначенням детального обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також конкретного часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт, пов`язаних із підготовкою до справи та розглядом справи. За таких обставин, враховуючи задоволення позовних вимог, суд вважає обґрунтованим стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 13 000,00 гривень. Відповідно до ст.141 ЦПК України та згідно ст.9 Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 704,8грн. На підставі ст.ст.180,185,ч.1 ст.196 СК України,

Outcome: partial