Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

В листопаді 2020 року позивач [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав, мотивуючи тим, що вона, [PERSON] , народилася [INFO] в м. Біла Церква. 17 липня 2007 року у відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, вона зареєструвала шлюб з [PERSON] , який народився [INFO] в м. Дніпродзержинськ. Під час реєстрації шлюбу вона змінила своє дівоче прізвище - [PERSON] на прізвище чоловіка - [PERSON] . [INFO] в них народився син - [PERSON] , про що в Книзі реєстрації народжень, 18 липня 2007 року зроблено відповідний актовий запис за № 1098. Ще до народження сина, [PERSON] , виїхав у відрядження до країни Лівії, як медпрацівник, де перебував тривалий час. Вони підтримували сімейні відносини шляхом спілкування на відстані, чоловік надсилав їм необхідні кошти на особисте утримання та утримання їхньої квартири, де вони з сином постійно проживали. Оскільки [PERSON] , як наймач квартири [ADDRESS] , був тимчасово відсутній, то вона прописала їхнього сина по місцю своєї прописки. В 2011 році [PERSON] , повернувшись з відрядження, повідомив її про небажання підтримувати подальші сімейні відносини у зв`язку з чим, він звертається до суду з заявою про розірвання шлюбу. Після розлучення, шлюб розірвано 11 травня 2012 року, вона виховує та утримує сина самостійно, відповідач добровільно ніякої матеріальної підтримки на утримання сина не надає, участі у вихованні сина не приймає та не надав будь-яких повідомлень про дійсне місце свого перебування. Отже, відповідач свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Просила суд прийняти рішення, яким позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] ( а. с. 1-4 ). Ухвалою судді від 17 грудня 2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі ( а. с. 30-31 ). Ухвалою суду від 10 березня 2021 року постановлено закрити підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 06 квітня 2021 року ( а. с. 43-44 ). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, 06.04.2021 року за вх. № 16073 судом отримано заяву, в якій остання просила проводити розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи останній повідомлявся в законному порядку. Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Згідно ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Заяв та клопотань з боку відповідача на адресу суду не надходило, як і не надходило відзив на позовну заяву позивача. Представник третьої особи служби у справах дітей в судове засідання не з`явився, 06.04.2021 року за вх. № 16071 судом отримано заяву, в якій просили розглядати справу без представника Служби. При винесенні рішення просили врахувати рішення органу опіки та піклування від 23.03.2021 року № 204. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки, належним чином повідомлений відповідач [PERSON] не з`явився в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а саме заочного, суд вважає за можливим по даній справі провести заочний розгляд. Ухвалою суду від 06.04.2021 року вирішено провести розгляд справи в заочному порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в шлюбу, про що в матеріалах справи свідчить наявна копія свідоцтва про одруження ( а. с. 11 ). [INFO] народився [PERSON] , про що в матеріалах справи свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області від 18.07.2007 року, актовий запис № 1098 ( а. с. 10 ). З вищевказаного свідоцтва про народження вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 травня 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано ( а. с. 12 ). Звертаючись до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав відповідача, позивач зазначає, що після розлучення відповідач добровільно ніякої матеріальної підтримки на утримання сина не надає, участі у вихованні сина не приймає. Відповідач свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно характеристики ДНЗ (ЦРД ) № 18 «Ясочка» 2009 року вбачається, що за період перебування в дошкільному навчальному закладі [PERSON] , до дитячого садка [PERSON] приводила та забирала мама та бабуся. Батько [PERSON] жодного разу під час перебування дитини в дошкільному закладі не з`являвся, життям та знаннями дитини не цікавився ( а. с. 13 ). З витягу з реєстру територіальної громади м. Біла Церква станом на 14.07.2020 року вбачається, що за відомостями реєстру територіальної громади за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 2 особи: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ( а. с. 14 ). В довідці, яка видана [PERSON] , 1977 року народження Білоцерківською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 18 від 17 липня 2020 року зазнано, що [PERSON] , 2007 року народження є учнем 8-В класу БЗШ № 18. Вихованням дитини замається лише мати [PERSON] . Батько [PERSON] за період навчання дитини в БЗШ № 18 до школи не приходив з класним керівником не спілкувався ( а. с. 15 ). З довідки, яка видана [PERSON] , 1977 року народження дитячо-юнацькою спортивною школою № 1 комунального закладу Білоцерківської місткої ради від 27 липня 2020 року за вих. № 122 вбачається, що [PERSON] , 2007 року народження є учнем 8-В спеціалізованого класу з плавання. Вихованням дитини займається лише мати [PERSON] . Батько, [PERSON] , зі слів тренерів: [PERSON] , [PERSON] за період навчання дитини в спортивній школі, в спеціалізованому класі з плавання, під час змагань, батьківських зборів, навчально-тренувального процесу участі не приймав, з тренерами не спілкувався ( а. с. 16 ). Сімейний лікар [PERSON] , [INFO] , [PERSON] в листі, яке датоване 22.07.2020 року зазначила, що з народження веде [PERSON] . Батька дитини за весь цей час вона жодного разу не бачила ( а. с. 17 ). [PERSON] в листі, яке датоване 22 липня 2020 року зазначила, що вона є репетитором англійської мови у [PERSON] . За весь період, який вона займається з [PERSON] , а саме з 2017 року і до цих пір, вона жодного разу не бачила батька дитини ( а. с. 18 ). З довідки, яка видана ТОВ «Віталюкс» 17.07.2020 року [PERSON] вбачається, що остання дійсно працює в ТОВ «Віталюкс» з 13.06.2019 року. на даний момент займає посаду фармацевт. Дохід за період з 13.06.2019 року по 30.06.2020 року склав 68 606,58 грн. Заборгованості по заробітній платі за підприємством не має ( а. с. 20 ). Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області за № 204 від 23 березня 2021 року про вирішення судового спору щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його малолітнього сина [PERSON] , орган опіки та піклування дійшов до висновку, що [PERSON] в порушення вимог чинного законодавства України з питань охорони дитинства ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по виханню дитини. Відповідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таке рішення має бути прийнято з метою захисту інтересів неповнолітньої дитини, яка фактично позбавлена його батьківського піклування. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року ( справа № 631/2406/15-ц провадження № 61-36905св18 ). Як встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, жодних пояснень та заперечень стосовно позовних вимог не надав. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявними матеріалами цивільної справи та встановленими обставинами. Отже, в судовому засіданні під час розгляду вказаної справи знайшло свого підтвердження того, що відповідач [PERSON] у відповідності до вимог ст. 164 СК України ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню малолітнього сина. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). А тому, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача до відповідача про позбавлення батьківських прав є обґрунтованими, доведеними та такими, що знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. При зверненні до суду з вказаним позовом, позивач понесла судові витрати у розмірі 840,80 гривень, понесення яких документально підтверджується ( а. с. 5 ). Оскільки вимоги позивача підлягають до задоволення, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати понесенні останньою при зверненні до суду в розмірі 840,80 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved