Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

В листопаді 2015 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Княжицька сільська рада Броварського району Київської області про поділ житлового будинку та виділ частки земельної ділянки в натурі, як об`єктів права спільної часткової власності, визнання незаконними і скасування рішення сільської ради та Державного акту на право приватної власності на землю. Позивач, з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог від 22 грудня 2015 року та 01 серпня 2017 року (а.с.31-32, 227-232 том 1), зазначав, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Після смерті [PERSON] він в установленому законом порядку успадкував 1/3 частину будинку, розташованого по [ADDRESS] . Окрім нього, його рідні сестри третя особа [PERSON] та відповідач [PERSON] успадкували після смерті [PERSON] кожна по 1/3 частині будинку за вищевказаною адресою. 20 жовтня 1990 року державним нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори Базир В.Г. видано позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №1-2846, на 1/3 частину жилого будинку з відповідними надвірними будівлями по [ADDRESS] , що належав померлій [PERSON] . Вказаний житловий будинок позначений літ. «А-1», цегляний, загальною площею 119,1 кв.м., житловою площею 78,4 кв.м., розташований на земельній ділянці, на якій також знаходяться надвірні споруди: сарай - «Б». Оцінка спадкового майна на час укладення договору становила 17 616 крб. Окрім цього,\~29\~липня 1993\~року його\~рідна сестра\~ [PERSON] \~уклала договір\~дарування 1/3\~частини жилого\~будинку,\~розташованого в\~ [ADDRESS] ,\~який було посвідчено державним районним нотаріусом Базир В.Г., відповідно до якого подарувала позивачу свою частку спадкового майна в розмірі 1/3 частини жилого будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 24 лютого 2015 року він отримав витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 2/3 частин спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] , позначений літерою - «А-1», сарай - «Б», вбиральня - «В», огорожа - «N». У вересні 2014 року він звернувся до відповідача з пропозицією про поділ в натурі житлового будинку та земельної ділянки, як об`єктів права спільної часткової власності. Однак, така пропозиція була залишена без розгляду відповідачем. За таких обставин, оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про поділ (виділ) в натурі житлового будинку та земельної ділянки, що призвело до неможливості вчинити договір про поділ цього майна, в порядку передбаченому ч. 3 ст. 367 ЦК України, позивач має право на звернення до суду за захистом свого майнового права, шляхом здійснення поділу житлового будинку та виділу земельної ділянки в натурі, відповідно до частки кожної із сторін у спільній власності з метою припинення права спільної часткової власності на це майно. Житловий будинок за [ADDRESS] необхідно поділити таким чином, щоб позивачу та відповідачу було виділено у власність відокремлену частину житлового будинку, яка б відповідала розміру їх часток у праві спільної часткової власності. В тому випадку, якщо відповідно до ідеальної частки кожного із співвласника поділити в натурі житловий будинок є не можливим, але при цьому виділ технічно допустимий з відхиленням від розміру часток кожного співвласника, поділ може бути здійснений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. Відповідно до зведеного кадастрового плану земельної ділянки по [ADDRESS] , виготовленого під час проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, що мається у висновку експертів №2917/2918/16-24 від 15 грудня 2016 року, загальна площа земельної ділянки становить 0,4093 га. Виходячи із вказаної площі земельної ділянки 2/3 частки земельної ділянки від загальної площі 0,4093 га становить 0,2708 га, що відповідно до закону повинна належати [PERSON] , як власнику майна, а 1/3 частка становить - 0,1385 га земельної ділянки, що повинна належати [PERSON] Зазначав, що жодних підстав для винесення рішення виконкомом Княжицької сільської Ради народних депутатів 20 листопада 1997 року про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,242 га, за адресою: [ADDRESS] , не було, а тому вказане незаконне рішення стало підставою для видачі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, що підлягає скасуванню в судовому порядку, оскільки [PERSON] належить 1/3 частка спадкового майна, а тому площа земельної ділянки повинна становити 0,1385 га, що відповідає площі зазначеній у Державному акті на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІІ-КВ №108534. Посилаючись на викладене, позивач просив суд поділити в натурі житловий будинок під літ. «А», загальною площею 119,1 кв.м., житловою площею 78,4 кв.м. та господарськими спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , передавши [PERSON] і визнавши за ним право приватної власності на відокремлені частини житлового будинку, що відповідає розміру 2/3 частки житлового будинку у спільному майні, виділити в натурі [PERSON] 2/3 частки земельної ділянки, що знаходиться по [ADDRESS] , площа якої складає 0,2667 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель га споруд, на якій відповідно розміщена відокремлена частина житлового будинку, що передається [PERSON] в результаті його поділу в натурі, визнати незаконним і скасувати рішення виконкому Княжицької сільської Ради народних депутатів №11 від 20.11.1997 р. про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,242 га, з цільовим призначенням для обслуговування будинку і господарських споруд, визнати незаконним і скасувати Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ №108534, виданий громадянину України [PERSON] , яка мешкає [ADDRESS] на підставі рішення виконкому Княжицької сільської Ради народних депутатів №11 від 20.11.1997 р. про передачу в приватну власність земельної ділянки площею 0,242 га для обслуговування будинку і господарських споруд, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1235. 29 червня 2016 року третя особа [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про визнання недійсним договору дарування 1/3 частини житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] ,-в), укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого Броварським районним державним нотаріусом та зареєстрованого в реєстрі за №1-5768, який вона уклала 29 липня 1993 року під впливом помилки. Третя особа [PERSON] зазначала, що після смерті їхньої матері, [PERSON] залишилися проживати в спірному житловому будинку, доглядати за ним. Між сторонами була домовленість в участі кожного із них, як рівних спадкоємців за законом, в питанні догляду за материнським спадковим майном. [PERSON] , за умови, що вона подарує йому свою частку спадщини, взяв на себе обов`язок надавати допомогу по догляду за житловим будинком, а також доставляти необхідні будівельні матеріали та допомагати фізично, під час проведення необхідних ремонтів та будівельних робіт. Тому, у зв`язку з відсутності у неї будь-яких інших можливостей надавати допомогу для збереження материнської садиби та компенсувати витрати сестри на догляд за садибою та брата, вона вирішила здійснити шляхом вчинення договору дарування її 1/3 частки спадщини на житловий будинок брату позивачу [PERSON] . В свою чергу брат пообіцяв здійснювати допомогу сестрі [PERSON] в матеріальному та фінансовому плані, а також здійснити за свій рахунок, прибудову окремого входу з кухнею, вбиральнею та ванною кімнатою. За достатньо великий час, більше 30 років, брат [PERSON] показав, що ніякої і ніколи не надавав та не буде надавати допомоги молодшій сестрі [PERSON] в утриманні материнського спадку. Тим більше він і не бажає навіть вести розмову про компенсацію витрати, які [PERSON] понесла на збереження його частки спадково будинку за всі 30 років. Третя особа [PERSON] зрозуміла, що з однієї сторони, помилилася, коли оформила договір дарування, а з іншої сторони, брат [PERSON] обманув її та молодшу сестру [PERSON] . [PERSON] \~та [PERSON] \~під час\~укладання договору\~дарування не\~мали наміру\~здійснювати такий\~правочин у\~розумінні статті\~717\~ЦК України,\~у частині\~«передачі майна\~(дарунку)\~у власність\~на безоплатній\~основі» та\~не усвідомлювали\~цього. У [PERSON] було відсутнє волевиявлення на безоплатне відчуження своєї 1/3 частки спадщини. Посилаючись на\~викладене,\~з урахуванням\~заяви про\~уточнення та\~доповнення позовних\~вимог (а.с.51-54\~том 2),\~просила суд\~визнати зазначені\~нею причини\~пропуску позовної\~давності поважними\~та продовжити\~строк на\~подання позову\~про визнання\~недійсним договір\~дарування 1/3\~частки спадкового\~майна,\~що належало\~їй за\~законом про\~спадщину та\~визнати недійсним\~договір дарування\~1/3\~частини спірного\~житлового будинку\~з надвірними\~спорудами,\~що розташований\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,-в), застосувати правові наслідки недійсності вказаного правочину. Також, заперечуючи проти позову, 19 березня 2018 року відповідач [PERSON] звернулася із зустрічною позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] , третя особа: Княжицька сільська рада Броварського району Київської області про визнання недійсним договору дарування. Відповідач зазначала, що позивач за первісним позовом [PERSON] намагався обманним шляхом заволодіти більшою частиною батьківського господарства через підступну змову з сестрою третьою особою [PERSON] , намагається позбавити відповідача входу, кухні та ванної кімнати, не виконуючи взяті на себе зобов`язання під час укладення договору дарування, використовуючи факт отримання 2/3 частини спадщини, обманувши не лише її, але й і сестру [PERSON] та їхнього покійного батька. [PERSON] та [PERSON] уклали договір дарування, яким приховали інший правочин, за яким відповідач втратила своє законне право на свою частку від спадкового майна батька, в зв`язку із укладанням договору дарування між їхнім батьком та третьою особою [PERSON] . Укладаючи договір дарування з братом [PERSON] , [PERSON] помилилася стосовно обставин, які мають істотне значення, зокрема, щодо правової природи цього правочину, прав та обов`язків сторін та те, що відповідач наглядала за мамою та батьком, позбавилась роботи та заробітної плати; живе одна, сестра [PERSON] з братом [PERSON] домовилися надати їй допомогу, шляхом здійснення прибудови до її частки спадщини, що виходить вікнами на вулицю Щорса (Соборна), встановивши для себе обов`язки перед нею, вартість яких оцінила вартістю своєї 1/3 частки господарства матері, а не як простий дарунок братові. [PERSON] ,\~не виконавши взятих на себе обов`язків здійснити за свій рахунок прибудову до 1/3 частки спадкової житлової будівлі відповідача [PERSON] , загальна вартість її частки спадкового майна стала меншою. На день смерті їхньої матері, були живі спадкоємці першої черги: позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] , а також їхній батько, який мав своє окреме господарство, що межувало з двором матері, але проживав разом з матерію та відповідачем у будинку матері. Посилаючись на викладене, просила суд визнати недійсними договори дарування, укладені між [PERSON] та [PERSON] , між [PERSON] та [PERSON] , застосувавши правові наслідки недійсності правочину. В судовому засіданні позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом та позовом третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] та його представники адвокат Хуторненко І.М. і адвокат Мацко М.А. позовні вимоги підтримали, надали суду пояснення аналогічні позовній заяві та заявам про збільшення позовних вимог, просили суд задовольнити позов у повному обсязі. Проти задоволення зустрічного позову та позову третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] заперечували. В судовому засіданні відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом та третя особа за позовом третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом не визнала, заперечувала проти їх задоволення в повному обсязі. Позовні вимоги третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] підтримала, не заперечувала проти їх задоволення. Просила суд про задоволення позовних вимог за зустрічним позовом в повному обсязі. В судовому засіданні третя особа із самостійними вимогами та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнали, заперечували проти їх задоволення в повному обсязі. Позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] визнали, не заперечували проти їх задоволення. Позов третьої особи із самостійними вимогами підтримала, надали пояснення аналогічні позовній заяві, просили про її задоволення. В судове засідання представник третьої особи за первісним та зустрічним позовами Княжицької сільської ради Броварського району Київської області не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялося належним чином, направили до суду листа про розгляд справи у відсутність представника Княжицької сільської ради Броварського району Київської області (а.с.13 том 2). Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 жовтня 1990 року, виданого державним нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори Базир В.Г., зареєстрованого в реєстрі за №12846, позивач [PERSON] є власником 1/3 частини житлового будинку з відповідними надвірними будівлями: сарай, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.16 том 1). Відповідно до договору дарування від 29 липня 1993 року, зареєстрованого в реєстрі за №П-5768, рідна сестра позивача - третя особа із самостійними вимогами [PERSON] подарувала йому 1/3 частину спадкового житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.17-18 том 1). Таким чином, відповідно до вищевикладеного, позивач [PERSON] є власником 2/3 частини житлового будинку з відповідними надвірними будівлями: сарай, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.19 том 1). Відповідно до акту підтвердження фактичного не проживання від 17 листопада 2014 року, складеного депутатом Княжицької сільської ради Броварського району Київської області Петренко Н.М., зі слів свідків позивач [PERSON] зареєстрований в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , але майже 30 років в ньому не проживає. В будинку зареєстрована та проживає його сестра відповідач за первісним позовом [PERSON] (а.с.224 том 1). Заперечуючи проти первісного позову третя особа із самостійними вимогами [PERSON] зазначала, що між нею і позивачем [PERSON] договір дарування від 29 липня 1993 року 1/3 частини спадкового житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , було вчинено під впливом помилки. Для логічного вирішення даного спору, суд вважає за необхідне спочатку вирішити питання щодо позовних вимог третьої особи, яка заявила самостійні вимоги [PERSON] про визнання недійсним договору дарування 1/3 частини житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] ,-в), укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого Броварським районним державним нотаріусом та зареєстрованого в реєстрі за №1-5768, який вона уклала 29 липня 1993 року під впливом помилки, оскільки вирішення даного спору суттєво впливає на вирішення спору між сторонами за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ житлового будинку та виділ частини земельної ділянки в натурі як об`єктів права спільної часткової власності. Дослідивши письмові матеріали справи та вислухавши думку сторін в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що вищезазначені позовні вимоги третьої особи [PERSON] задоволенню не підлягають в повному обсязі, оскільки відповідно до ст. 728 ЦК України, до вимог про розірвання договору дарування застосовується позовна давність в один рік. У пред`явленому позові третя особа [PERSON] не вказала, які саме причини пропуску позовної давності вплинули на те, що протягом 23 років вона не знайшла можливості звернутися до суду з позовною заявою про визнання договору дарування недійсним. Крім цього, третя особа [PERSON] у своєму позові посилаючись на ст. 229 ч. 1 ЦК України стверджує, що вчинила правочин, помилившись щодо обставин, які мають істотне значення, а тому на її думку правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). Відповідно до статей 229-233 ЦК України, правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до статті 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. За змістом статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими. Третя особа із самостійними позовними вимогами [PERSON] обґрунтовуючи свої позовні вимоги зазначала, що уклала договір дарування з позивачем [PERSON] на користь їхньої сестри відповідача за первісним позовом [PERSON] , а саме для того, щоб позивач за власні кошти здійснив прибудову окремого входу з кухнею, вбиральнею та ванною кімнатою до 1/3 частини житлового будинку, який належить [PERSON] . На момент вчинення оспорюваного правочину [PERSON] самостійно керувала своїми діями та розуміла їх значення, конфлікт, який виник між сторонами правочину більше ніж через 20 років, не є, відповідно до норм чинного законодавства, підставою для визнання його недійсним. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] є безпідставними та необґрунтованими, а тому в їх задоволенні слід відмовити. Щодо задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] , то в їх задоволенні слід теж відмовити в повному обсязі, з огляду на вищевикладене, а також з огляду на те, що вона не є стороною жодного з оспорюваних договорів дарування. Крім того, одна із сторін оспорюваного правочину батько [PERSON] помер, а тому встановити хибність його волевиявлення та, як наслідок недійсність договору дарування, укладеного з [PERSON] , не є можливим. Таким чином, при подальшому розгляді справи суд виходить з того, що позивачу за первісним позовом [PERSON] належить на праві приватної власності 2/3 частини житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , а відповідачу [PERSON] - 1/3 частина зазначеного спірного житлового будинку з господарськими спорудами. Відповідно до технічного паспорта па житловий будинок, за адресою: [ADDRESS] , знаходиться житловий будинок, загальною площею 119,1 кв.м., житловою площею 78,4 кв.м., позначений на плані літерою «А», з надвірними будівлями: сарай - «Б», вбиральня - «В», огорожа - «N» (а.с.12-15 том 1). В ході розгляду даної цивільної справи, ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2016 року було призначено проведення в справі судової будівельно-технічної експертизи. Висновком експерта №2917/2918/16-24 від 15 грудня 2016 року запропоновано два варіанти поділу в натурі житлового будинку та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , між співвласниками (а.с.99-127 том 1). Так, згідно варіанту 1 розподілу житлового будинку з надвірними будівлями на 2/3 та 1/3 частини, співвласнику (позивачу [PERSON] ) на 2/3 частки пропонується житловий будинок: 1-1 прихожа площею 8,7 кв.м., вартістю 43754,00 грн.; 1-2 кухня \~ \~ \~ \~площею 11,5 кв.м., вартістю 57836,00 грн.; 1-3 коридор площею 10,5 кв.м., вартістю 52807,00 грн.; 1-4 службова площею 6,8 кв.м., вартістю 34199,00 грн.; 1-5 вбиральня площею 0,7 кв.м., вартістю 3520,00 грн.; 1-6 ванна площею 2,5 кв.м., вартістю 12573,00 грн.; 1-7 житлова кімната \~ \~ \~ \~площею 10,1 кв.м., вартістю 50795,00 грн.; частина кімнати 1-8 площею 3,6 кв.м., вартістю 18105,00 грн.; 1-9 житлова кімната \~ \~ \~ \~площею 20,0 кв.м., вартістю 100585,00 грн. Всього по житловому будинку: 74,4 кв.м., вартістю 374174,00 грн. По надвірним будівлям: сарай «Б» вартістю 68455,00 грн., вбиральня «В» вартістю 6846,00 грн., 2/3 частини огорожі вартістю 6845,00 грн. Всього по надвірним будівлям: 82146,00 грн. Всього 1-й співвласник 2/3 частини: 74,4 кв.м. вартістю 456320,00 грн. Відступ від ідеальних часток становить на 5,0 кв.м. та на 46,00 грн. менше. 2-му співвласнику (відповідачу [PERSON] ) на 1/3 частки пропонується житловий будинок: частина кімнати 1-8 площею 13,1 кв.м., вартістю 65883,00 грн.; 1-10 житлова кімната площею 31,6 кв.м., вартістю 158923,00 грн. Всього по житловому будинку: 44,7 кв.м., вартістю 224806,00 грн. По надвірним будівлям: 1/3 частина огорожі вартістю 3423,00 грн. Всього по надвірним будівлям: 3423,00 грн. Всього 2-й співвласник 1/3 частини: 44,7 кв.м. вартістю 228229,00 грн. Відступ від ідеальних часток становить на 5,0 кв.м. та на 46,00 грн. більше. За отримання надлишку при розподілі житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] , на 2/3 та 1/3 частки, 2-й співвласник 1/3 частки повинен сплатити 1-му співвласникові 2/3 частки компенсацію в розмірі 46,00 грн. Для забезпечення ізольованого користування приміщеннями, які пропонуються виділити співвласникам у житловому будинку, необхідно провести такі ремонтно-будівельні роботи: - замурувати дверний проріз між кімнатою 1-9 та кімнатою 1-10; - влаштувати перегородку в кімнаті 1-8; - в кімнаті 1-8 замість віконного улаштувати дверний проріз входу; - влаштувати дверний проріз між кімнатою 1-8 та кімнатою 1-10. Лінія розподілу горища житлового будинку проходить по лінії розподілу першого поверху. При необхідності по лінії розподілу горища влаштувати перегородку. Згідно варіанту\~2\~розподілу житлового\~будинку з\~надвірними будівлями\~на 2/3\~та 1/3\~частини,\~співвласнику (позивачу\~ [PERSON] )\~на 2/3\~частки пропонується\~житловий будинок: 1-1 прихожа площею 8,7 кв.м., вартістю 43754,00 грн.; 1-2 кухня площею 11,5 кв.м., вартістю 57836,00 грн.; 1-3 коридор площею 10,5 кв.м., вартістю 52807,00 грн.; 1-4 службова площею 6,8 кв.м., вартістю 34199,00 грн.; 1-5 вбиральня площею 0,7 кв.м., вартістю 3520,00 грн.; 1-6 ванна площею 2,5 кв.м., вартістю 12573,00 грн.; 1-9 житлова кімната \~ \~ \~ \~площею 20,0 кв.м., вартістю 100585,00 грн.; частина кімнати 1-10 площею 15,8 кв.м., вартістю 79462,00 грн. Всього по житловому будинку: 76,5 кв.м., вартістю 384736,00 грн. По надвірним будівлям: сарай «Б» вартістю 68455,00 грн., вбиральня «В» вартістю 6846,00 грн., 2/3 частини огорожі вартістю 6845,00 грн. Всього по надвірним будівлям: 82146,00 грн. Всього 1-й співвласник 2/3 частини: 76,5 кв.м., вартістю 466882,00 грн. Відступ від ідеальних часток становить на 2,9 кв.м. менше та на 10516,00 грн. більше. 2-му співвласнику (відповідачу [PERSON] ) на 1/3 частки пропонується житловий будинок: 1-7 житлова кімната площею 10,1 кв.м., вартістю 50795,00 грн.; 1-8 житлова кімната \~ \~ \~ \~площею 16,7 кв.м., вартістю 83988,00 грн.; частина кімнати 1-10 площею 15,8 кв.м., вартістю 79461,00 грн. Всього по житловому будинку: 42,6 кв.м., вартістю 214244,00 грн. По надвірним будівлям: 1/3 частина огорожі вартістю 3423,00 кв.м. Всього по надвірним будівлям: 3423,00 грн. Всього 2-й співвласник 1/3 частини: 42,6 кв.м., вартістю 217667,00 грн. Відступ від ідеальних часток становить на 2,9 кв.м. більше та на 10516,00 грн. менше. За отримання надлишку при розподілі житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] , на 2/3 та 1/3 частки, 1-й співвласник 2/3 частки повинен сплатити 2-му співвласникові 1/3 частки компенсацію в розмірі 10516,00 грн. Для забезпечення ізольованого користування приміщеннями, які пропонуються виділити співвласникам у житловому будинку, необхідно провести такі ремонтно-будівельні роботи: - замурувати дверний проріз між коридором 1-3 та кімнатою 1-7; - замурувати дверний проріз між коридором 1-3 та кімнатою 1-8; - замурувати дверний проріз між кімнатою 1-9 та кімнатою 1-10; - влаштувати дверний проріз між коридором 1-3 та частиною кімнати 1-10; - влаштувати перегородку в кімнаті 1-10; - в кімнаті 1-8 замість віконного улаштувати дверний проріз входу; - влаштувати дверний проріз між кімнатою 1-8 та частиною кімнати 1-10; - влаштувати дверний проріз між кімнатою 1-7 та кімнатою 1-8. Лінія розподілу горища житлового будинку проходить по лінії розподілу першого поверху. При необхідності по лінії розподілу горища влаштувати перегородку. Відповідно до ч. 1 ст. 110\~ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. З урахуванням відносин, які склалися між співвласниками житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та їхніх побажань щодо розподілу будинку в натурі, які були погоджені в судовому засіданні, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги щодо поділу житлового будинку в натурі відповідно до 1 варіанту і на зазначених умовах. Щодо позовних вимог про поділ в натурі земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , то суд на даному етапі вирішення спору вважає їх передчасними, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст. 120 ЗК України та ч.1 ст.377 ЦК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, то до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Рішенням Княжицької сільської ради Броварського району Київської області «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам с. Княжичі» №578 (11-V) від 02 лютого 2007 року, передано позивачу за первісним позовом [PERSON] безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,1600 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд в тому числі сільськогосподарських угідь - 0,0900 га, з них: ріллі - 0,0700 га, багаторічних насаджень - 0,0200 га, під будівлями - 0,0700 га в [ADDRESS] , за рахунок земель, які перебувають у постійному користуванні (а.с.21,163 том 1). Згідно земельно-кадастрової документації позивач за первісним позовом [PERSON] користується з 1992 року земельною ділянкою площею 0,1600 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд в [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Княжицької сільської ради Броварського району Київської області №2827 від 26.11.2008 р. (а.с.20,162 том 1). Відповідно до Державного акту на право власності на землю серії III- КВ №108534, на підставі рішення виконавчого комітету Княжицької сільської ради Броварського району Київської області №11 від 20 листопада 1997 року, відповідач за первісним позовом [PERSON] отримала у приватну власність земельну ділянку площею 0,242 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.22, 143 том 1). Згідно акту обстеження житлового будинку та присадибної ділянки за адресою: [ADDRESS] , від 09 вересня 2015 року, складеного депутатом Княжицької сільської ради Броварського району Київської області Петренко Н.М., житловий будинок знаходиться в занедбаному стані, вікна від вулиці розбиті, в хаті зрізані батареї та труби центрального опалення. Ремонт давно не робився, бо немає коштів. Земельна ділянка площею 0,242 га майже не обробляється. На подвір`ї є сарай, який знаходиться також в занедбаному стані, саме подвір`я захаращене. Огорожа дуже стара, розвалюється (а.с.23 том 1). Відповідно до зведеного кадастрового плану, за адресою: [ADDRESS] , розташована земельна ділянка площею 0,4093 га, з яких 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, 0,1593 га для ведення особистого селянського господарства (а.с.82-83 том 1). Висновок експерта №2917/2918/16-24 від 15 грудня 2016 року при визначенні варіантів встановлення порядку користування спірною земельною ділянкою ґрунтується на розмірі земельної ділянки площею 0,2500 га. Проте, з письмових матеріалів справи вбачається, що позивачу за первісним позовом [PERSON] надано у власність земельну ділянку площею 0,1600 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд в тому числі сільськогосподарських угідь - 0,0900 га, з них: ріллі - 0,0700 га, багаторічних насаджень - 0,0200 га, під будівлями - 0,0700 га, а відповідачу за первісним позовом [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,242 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Разом з тим, позовна вимога щодо визнання незаконним і скасування рішення виконкому Княжицької сільської Ради народних депутатів №11 від 20.11.1997 р. про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,242 га, з цільовим призначенням для обслуговування будинку і господарських споруд має публічно-правовий характер, а тому повинна розглядатися та вирішуватися в порядку адміністративного судочинства, тому в цій частині позовних вимог провадження в справі, відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, підлягає закриттю. Позовна вимога про визнання незаконним і скасування Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ №108534, виданого громадянину України [PERSON] , яка мешкає [ADDRESS] на підставі рішення виконкому Княжицької сільської Ради народних депутатів №11 від 20.11.1997 р. про передачу в приватну власність земельної ділянки площею 0,242 га для обслуговування будинку і господарських споруд, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1235, задоволенню не підлягає, оскільки жодних належних доказів незаконності Державного акту позивачем не надано, а судом не здобуто. Таким чином, з огляду на викладене, встановити порядок користування між співвласниками земельною ділянкою площею 0,4093 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , для суду не виявляється можливим. Враховуючи закриття провадження в справі в частині визнання незаконним і скасування рішення виконкому Княжицької сільської Ради народних депутатів №11 від 20.11.1997 р., відмову в задоволенні в повному обсязі зустрічних позовних вимог [PERSON] , суд зазначає, що в майбутньому сторони можуть звернутися до суду з даними позовними вимогами, а також заявити клопотанням щодо проведення судової земельно-технічної експертизи поділу в натурі земельної ділянки з метою визначення поворотних точок та відповідності вимогам будівельних норм. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача за первісним позовом [PERSON] та відмову в задоволенні позовних вимог відповідача за первісним позовом [PERSON] і третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] в повному обсязі. Крім того,

Outcome: partial