Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

В лютому 2016 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до Зубівської сільської ради Миргородського району Полтавської області про визнання права власності на земельні ділянки, обґрунтовуючи його відповідно до засад диспозитивності положеннями ст. ст. 319, 328 ЦК України, і, посилаючись на те, що після смерті чоловіка намагалася успадкувати три земельні ділянки, однак нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на цю спадщину через відсутність правовстановлюючих документів. Зі змісту позову вбачається, що після смерті чоловіка позивач разом зі своїми дітьми третіми особами по справі, успадкували по 1/3 частині належного йому житлового будинку, який знаходиться в с. Зубівка Миргородського району, однак, як зазначено у позовній заяві, відповідач не визнає право позивача і не видає їй „свідоцтво про право власності на землю та не реєструє землю на її імя. З цих підстав вона вважає за необхідне визнати за собою, як спадкоємцем, право власності на земельні ділянки. Під час розгляду справи по суті [PERSON] свій позов підтримала, просила задовольнити його. Користуючись своїми процесуальними правами, відмовилася давати пояснення. В який саме спосіб відповідачем, зазначеним у позовній заяві, порушено, не визнано чи оспорено її права, позивач пояснити не змогла, пославшись лише на те, що земля знаходиться на території Зубівської сільської ради, хоч і не перебуває у власності цієї територіальної громади. Представник відповідача в судове засідання не прибув. Від відповідача до суду надіслано листа, за змістом якого заперечень проти заявленого позову не заявлено та висловлено прохання про розгляд справи у відсутність його представника / а.с. 40 /. Треті особи [PERSON] та [PERSON], будучи повідомленими про день, час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, подавши письмові заяви, за змістом яких справу просили розглянути у їхню відсутність, заперечень проти заявленого позову не висловили / а.с. 37, 41 /. Дослідивши ті письмові докази по справі, які надані стороною позивача виключно суду першої інстанції та, проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні заявленого позову слід відмовити з наступних обгрунтувань. Як встановлено судом, з вересня 1983 року позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], підтвердженням чому є копія свідоцтва про укладення їх шлюбу / а.с. 14 /. За життя чоловік позивача мав у своїй власності житловий будинок по вул. Радянська, 2 в с. Зубівка Миргородського району Полтавської області. 09 червня 2009 року чоловік позивача [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть / а.с. 5 /, внаслідок чого відкрилася спадщина. Після смерті спадкодавця, позивач [PERSON], а також треті особи по справі [PERSON] та [PERSON] звернулася до органів нотаріату з заявами про наміри прийняти спадщину після цього спадкодавця, а в подальшому, у квітні 2010 року, кожен із них отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом по 1/3 частці на житловий будинок по вул. Радянська, 2 в с. Зубівка Миргородського району Полтавської області, що підтверджується листом нотаріуса, копією інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, а також копіями відповідних свідоцтв про право на спадщину за законом / а.с. 38, 39, 15, 16, 17 /. За приписами ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Аналіз згаданої норми вказує на те, що абсолютне право користування на відповідну частку земельної ділянки, після спадкування, набули як позивач, так і треті особи по справі. З огляду на викладене, в разі задоволення цього позову, права третіх осіб вочевидь будуть порушені, враховуючи розмір їх часток у житловому будинку. Постановою державного нотаріуса від 10.02.2016 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у виді земельних ділянок після померлого чоловіка по причині відсутності правовстановлюючого документу / а.с. 9 /. Відповідно до ст. 319 та 328 ЦК України, якими позивач на засадах диспозитивності обґрунтовує свої позовні вимоги, як обгрунтування для задоволення її позову, згадані норми регламентують загальні підстави здійснення права власності та загальні підстави набуття права власності. Жодною нормою Глави 84 ЦК України позивач свої позовні вимоги не обґрунтовувала. Виходячи із засад диспозитивності, визначених ст. 11 ЦПК України, не заявляла вимоги про визнання на нею права власності на 1/3 частину земельних ділянок, з урахуванням її частки у житловому будинку / а.с. 2 /. Зважаючи на викладене, суд не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог. Разом з тим, за змістом ст. 3 ч. 1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 27 ч. 2 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. В супереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України та у строки, імперативно встановлені ч. 2 ст. 27 ЦПК України, стороною позивача суду не надано жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували порушення, невизнання чи оспорювання її прав відповідачем Зубівською сільською радою Миргородського району Полтавської області та способи такого порушення. Про порушення її прав іншими особами позивач не заявила. Як видно з матеріалів справи, спір між позивачем [PERSON] і третіми особами [PERSON] та [PERSON], як співвласниками житлового будинку, за місцем розташування якого знаходяться земельні ділянки, відсутній.

Outcome: dismissed