Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

В квітні 2017 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, з урахуванням уточнених позовних вимог, мотивуючи свої вимоги тим, що від шлюбу з відповідачем має неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею у м.Києві. Протягом останніх двох років нею здійснювались спроби вивезти сина за кордон на нетривалий проміжок часу з метою відпочинку та оздоровлення. Проте відповідач щоразу необґрунтовано та безпідставно відмовляв в оформленні документів. Оскільки фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними просила надати їй дозвіл без згоди батька, [PERSON] оформити документи для тимчасового виїзду неповнолітнього сина [PERSON] за межі України з 01 серпня 2017 року по 30 вересня 2017 року до країн Туреччини, Єгипту, Італії та країн Шенгенської угоди з метою оздоровлення та відпочинку. Надати їй дозвіл на тимчасове багаторазове вивезення за кордон сина [PERSON] без згоди батька [PERSON] до досягнення ним шістнадцятирічного віку та на виготовлення проїзних документів на виїзд дитини за кордон без згоди батька. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позов підтримав, викладене підтвердив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особа - служба у справах дітей та сім'ї Бородянської районної державної адміністрації в судове засідання представника не направила, просила слухати справу без її участі. Вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що від шлюбу з [PERSON] позивачка [PERSON] має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями рішень суду від 22 червня 2016 року, 23 листопада 2016 року (а.с.8-9) свідоцтва про народження (а.с.7). З копії електронного листа (а.с.18) вбачається, що відповідач дозвіл на тимчасовий виїзд сина за кордон з метою відпочинку та оздоровлення не дає. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до п.2 ч.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року виїзд громадян України, які не досягли 16-ти річного віку здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-ти річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Оскільки через відсутність згоди відповідача позивачка позбавлена можливості здійснювати тимчасовий виїзд з неповнолітнім сином за межі України, то суд частково задовольняючи позовні вимоги вважає за необхідне надати [PERSON] дозвіл, без згоди батька [PERSON] на оформлення документів та тимчасового виїзду неповнолітнього [PERSON], [INFO], за межі України до Туреччини, Єгипту, Італії, країн Шенгенської угоди з 01 серпня 2017 року по 30 вересня 2017 року з метою оздоровлення та відпочинку. В частині позову про надання дозволу на тимчасове багаторазове вивезення за кордон неповнолітнього [PERSON] без згоди батька [PERSON] до досягнення ним шістнадцятирічного віку необхідно відмовити, оскільки їх задоволення суперечить положенням статтей 141, 153, 157 СК України, що визначають рівність прав та обов'язків батьків стосовно виховання дитини, і фактично позбавить батька дитини можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею.

Outcome: partial