Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

В інтересах Публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК», код ЄДРПОУ 21650966, місцезнаходження: Одеська обл., м.Чорноморськ, проспект Миру, 28, до суду звернувся адвокат Глазов Олексій Олегович, з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] про визнання зазначених осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] , загальною площею 251,1 кв.м., житловою площею 179,7 кв.м. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Публічне акціонерне товариство «МАРФІН БАНК» (згідно, з рішенням позачергових Загальних зборів акціонерів, протокол № 56 від 28.12.2017 року назву ПАТ «МАРФІН БАНК» змінено на ПАТ «МТБ БАНК» ) придбало предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS] , шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна, та зареєструвало право власності на зазначену квартиру. У зв`язку з зазначеним позивач, посилаючись на те, що на час звернення до суду з позовом він є власником, але не може вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном, оскільки у квартирі зареєстровані інші особи, просив усунути перешкоди у користуванні власністю та визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Єршової Л.С. від 12.04.2019 року справу прийнято до провадження та призначено розгляд справи в загальному позовному провадженні. У судовому засіданні 09 липня 2019 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. 16.12.2019 року судом постановлено ухвалу, відповідно до якої закрито провадження по цивільній справі № 522/3152/19 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в частині вимог Публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] , загальною площею 251,1 кв.м., житловою площею 179,7 кв.м. Представник позивача\~був присутній\~у підготовчому\~судовому засіданні,\~у судове засідання не з`явився, у письмовій заяві, поданій до суду, підтримав позов та просив слухати справу за його відсутністю. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Доказів поважності причин неявки до суду не надали. У зв`язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачами відзиву на позов, за наявності згоди представника позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи згідно з ст.ст.280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Публічне акціонерне товариство «МАРФІН БАНК» (згідно, з рішенням позачергових Загальних зборів акціонерів, протокол № 56 від 28.12.2017 року назву ПАТ «МАРФІН БАНК» змінено на ПАТ «МТБ БАНК» ) придбало предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS] , шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна, про що свідчить Акт № 50493313/25 державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 01.09.2017 року затвердженого заступником директора Департаменту начальника ВПВР ДДВС МЮУ. На підставі вказаного Акту приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенком О.В. 07.09.2017 року видано Свідоцтво за реєстровим № 2160. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу 96597243, дата формування: 07.09.2017 року) ПАТ «МАРФІН БАНК» є власником нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] , загальною площею 251,1 кв. м., житловою площею 179,7 кв. м. Судом встановлено, що після оформлення права власності за позивачем у вказаній квартирі залишилися зареєстровані особи: колишній власник [PERSON] та член його родини [PERSON] . Статтею 41 Конституції України\~ установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України визначено, що право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За приписами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. При цьому суд враховує, що право члена сім`ї власника на користування жилим приміщенням є сервітутним правом, яке відповідно до усталеної практики Верховного Суду України існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно та припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Тобто, виникнення прав членів сім`ї власників квартири на користування нею та обсяг цих прав залежать від наявності у власників квартири права власності на неї, а припинення права власності на квартиру припиняє право членів сім`ї колишнього власника на користування цією квартирою. Чинним законодавством не передбачено перехід прав та обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім`ї колишнього власника у випадку зміни власника. Отже, оскільки право користування спірною квартирою у відповідачів виникло внаслідок наявного у одного з них права власності на неї, яке на момент розгляду справи є припиненим, - право відповідачів - як власника, так і члена його сім`ї на користування спірним майном також припинилося (ст.ст. 402, 405, 406 ЦК України). За таких обставин позовні вимоги про визнання відповідачів особами, які втратили право користування спірною квартирою, грунтуються на положеннях закону, підтверджені належними і допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved