Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

В листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій, з урахуванням наданих уточнень, просив зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні [PERSON] з малолітньою донькою [PERSON], [INFO], та визначити такі способи участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні дитини: систематичні побачення з малолітньою донькою [PERSON], [INFO], згідно з графіком: в кожну суботу тижня з 10.00 до 18.00 годин без присутності матері. Під час офіційних Українських Держаних святкових днів і днів релігійних свят (неробочих днів), визначених Кодексом законів про працю України, а також у день народження дитини з 10:00 до 18:00 годин у присутності матері; періодично забирати доньку [PERSON], [INFO], з дитячого дошкільного закладу без присутності [PERSON] (з попередньою домовленістю та повідомленням будь яким зручним засобом) в період з 16:00 до 17:30, з обовязковим поверненням доньки в той же день до 19:00 до місця проживання дитини; та стягнути з відповідачки судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що він з відповідачкою перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають малолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Від шлюбу, 01 вересня 2014 року, у них народилася донька [PERSON]. Тривалий час вони проживали разом однією сім'єю, позивач любить доньку та піклується про неї. Він орендував для їхньої сім'ї окрему квартиру, в якій вони проживали разом, піклувався про дружину та доньку. Жодних підстав вважати, що він не піклуєтьсь за дитиною дружині не давав. Але подружні стосунки почали погіршуватись, дружина у листопаді 2015 року забрала доньку та пішла від нього. З цього часу вони проживають окремо. Дружина проживає з донькою у своїх батьків. Питання утримання дитини вирішено на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10.08.2016 року по справі № 204 4424/16-ц, згідно якого було вирішено стягнути з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки: [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 часини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Зазначене рішення суду ним не заперечувалось та не оскаржувалось. Аліменти він сплачував самостійно ще до винесення судового рішення, та продовжує сплачувати регулярно за виконавчим листом. Після того, як вони перестали проживати однією сімєю, відповідачка усілякими способами перешкоджає спілкуванню позивача з донькою. Проявляється це в тому, що протягом останнього року неможливо домовитись з відповідачкою про визначення порядку виховання та спілкування з дитиною, неможливо домовитися про побачення з дитиною. При цьому, жодних причин і мотивів відповідачка не повідомляла. В звязку з вищевикладеними обставинами, він був змушений звернутись до Виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради - Управління-служби у справах дітей з проханням встановити дні побачень з дитиною. 23 вересня 2016 року рішенням № 143/2 Виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради йому були встановлені дні побачень з донькою [PERSON]. Проте, рішення Виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради відповідачка не виконує та перешкоджає йому бачитись та спілкуватись з донькою. При цьому, за місцем роботи в ДП «КБ «Південне» ім. М.К. Янгеля» та місцем проживання, щодо нього, жодних скарг немає, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах він не перебуває. До кримінальної відповідальності за вчинення злочинів не притягувався. Як свідомий громадянин, він розуміє свій батьківський обовязок приймати участь у вихованні дитини, а як людина, яка має почуття, має дуже велике бажання виховувати свою дитину, спілкуватися з нею, віддаючи своє тепло і батьківську любов. Жодних обставин, які б давали підстави вважати, що їхнє спілкування з донькою спричинить шкоду не існує. В судовому засіданні позивач підтримав уточнені позовні вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилався на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідачка в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та зазначила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача в частині визначення йому систематичних побачення з малолітньою донькою [PERSON], [INFO], згідно з графіком: в кожну суботу тижня з 10.00 до 18.00 годин без присутності матері. Під час офіційних святкових днів і днів релігійних свят (неробочих днів), а також у день народження дитини з 10:00 до 18:00 годин у присутності матері; періодично забирати доньку [PERSON], [INFO] з дитячого дошкільного закладу без її присутності (з попередньою домовленістю та повідомленням її будь-яким зручним засобом) в період з 16:00 до 17:30, з обов'язковим поверненням доньки в той же день до 19:00 до місця проживання дитини. Судовий збір просила не стягувати з неї, оскільки позивач має дохід у двічі більший, ніж вона. Представники третіх осіб в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомили. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження Серії І-КИ № 501781, виданим 09.09.2014 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 1005 від 09.09.2014 року (а.с.10). Батьки [PERSON], [INFO], [PERSON] та [PERSON], перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 вересня 2013 року (а.с.9). Разом з тим, на теперішній час, подружні відносини між ними припинені та вони проживають окремо. Дитина проживає разом з матірю, [PERSON], за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою з місця мешкання та реєстрації особи/сімї від 11.01.2017 року (а.с.39). На теперішній час між батьками дитини виник спір стосовно участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною. Тому, рішенням виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради від 23.09.2016 року за № 143/2 «Про участь [PERSON] у вихованні малолітньої дитини [PERSON], [INFO]» позивачу був наданий дозвіл на періодичні побачення з його малолітньою дитиною - [PERSON], [INFO], згідно з графіком: в кожну суботу тижня з 10.00 до 18.00 годин без присутності матері. Під час офіційних Українських Держаних святкових днів і днів релігійних свят (неробочих днів), визначених Кодексом законів про працю України, а також у день народження дитини з 10:00 до 18:00 годин у присутності матері (а.с.16). Проте, позивач вказав, що відповідачка все одно чинить йому перешкоди в його участі у вихованні та вільному спілкуванні з його дитиною, не дивлячись на рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради від 23.09.2016 року за № 143/2, хоча він є хорошим та дбайливим батьком і бажає приймати участь у вихованні та житті своєї дитини. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з положеннями ч. 1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Так, на підтвердження обставин, зазначених позивачем в його уточненій позовній заяві, позивач посилається на листи від 04.10.2016 року та від 18.10.2016 року, які отримані відповідачкою, і в яких позивач просив узгодити відповідачку з ним періодичні побачення та дати йому можливість побачитись з їхньою донькою, і які (листи) відповідачка проігнорувала. Крім того, з його слів, він неодноразово дзвонив відповідачці, але його номер телефону внесено до списку «заблокованих». Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Тобто, позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що йому дійсно чиняться перешкоди з боку матері у спілкуванні з дитиною та її вихованні, оскільки ним не підтверджено, що відповідачка, після отримання зазначених ним листів, не давала йому змоги бачитися та спілкуватися з дитиною. За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, суд вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні його вимог в частині зобовязання [PERSON] усунути йому перешкоди у спілкуванні з дитиною ([PERSON]) та участі у її вихованні. При цьому, відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 157 Сімейного Кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 153 Сімейного Кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», батьки, які проживають окремо від дитини, мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як встановлено у судовому засіданні, позивач має бажання спілкуватися з дитиною, брати участь у її вихованні, оздоровленні. Інтереси дітей захищаються передусім і не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Так згідно положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Батько дитини добре характеризується, надає матеріальну допомогу дитини, що підтверджується звітом про здійснені відрахування та виплати від 05.09.2016 року за № 7/1361, виданим за місцем його роботи. У відповідності до ст. 159 Сімейного Кодексу України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. З матеріалів справи вбачається, що відсутні обставини для обмеження спілкування батька з його малолітньою дитиною. Крім того, згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що відповідачка визнає позовні вимоги позивача в частині його побачень з дитиною, у визначений позивачем спосіб (графік). Визнання відповідачкою позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а для ухвалення рішення про задоволення позову в цій частині наявні законні підстави, у звязку з чим, суд вважає заявлені позивачем позовні вимоги в частині визначення способу участі у вихованні дитини та спілкування з нею обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши усі докази по справі та урахувавши інтереси малолітньої дитини, враховуючи її вік, суд дійшов висновку задовольнити частково позовні вимоги позивача та визначити такі способи участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні малолітньої доньки [PERSON], [INFO]: систематичні побачення з малолітньою донькою [PERSON], [INFO], згідно з графіком: в кожну суботу тижня з 10.00 до 18.00 годин без присутності матері. Під час офіційних Українських Держаних святкових днів і днів релігійних свят (неробочих днів), визначених Кодексом законів про працю України, а також у день народження дитини з 10:00 до 18:00 годин у присутності матері; періодично забирати доньку [PERSON], [INFO] з дитячого дошкільного закладу без присутності [PERSON] (з попередньою домовленістю та повідомленням будь-яким зручним засобом) в період з 16:00 до 17:30, з обов'язковим поверненням доньки в той же день до 19:00 до місця проживання дитини. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому, оскільки позивачу частково задоволені його позовні вимоги, суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом). На підставі викладеного і

Outcome: partial