Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

В липні 2015 року заявник звернувся до суду із завою, в якій просив встановити факт його постійного проживання однією сімєю з [PERSON], померлою 15.12.2014 року, без реєстрації шлюбу не менш як пять років до часу відкриття спадщини. В обґрунтуванні заяви заявник вказав на те, що з 01.01.2000 року до 15.12.2014 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу, як чоловік та жінка, за адресою: м. Дніпропетровськ, провулок Народний, будинок 15. Вони були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, мали спільний бюджет. З травня 2014 року [PERSON], захворіла, а 15.12.2014 року померла. Заявник доглядав її до останніх днів життя Разом з ними проживав її син - [PERSON], який помер 16.01.2012 року. Після її смерті відкрилася спадщина на домоволодіння, за адресою: м. Дніпропетровськ, провулок Народний, будинок 15, який належав померлій на підставі свідоцтва про право особистої власності. Заповіт [PERSON] за час життя не склала, інших спадкоємців немає, тому, заявник вважає, що має право на спадкування за законом четвертої черги. Постановою державного нотаріуса Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] від 26.06.2015 року, заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої, у звязку з відсутності документів, що підтверджують ступінь спорідненості. Тому, заявник вимушений звернутися до суду з даною заявою, оскільки встановлення даного факту необхідно для прийняття спадщини. У судове засідання представник заявника та заявник не зявилися, але від представника заявника надійшла до суду заява, в якій заявлені вимоги підтримав та просив встановити факт постійного проживання заявника разом із [PERSON], померлою 15.12.2014 року. Але раніше у судовому засіданні заявник та його представник заяву підтримували та просили задовольнити. Представник зацікавленої особи Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, але надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності у звязку з виробничою завантаженістю. Вивчивши матеріали справи, вислухавши у попередній засіданнях пояснення свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 256 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'єю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Основною ознакою проживання спадкоємця однією сім'єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї. У судовому засіданні встановлено, що 15 грудня 2014 року померла [PERSON] (а.с.15). Після її смерті відкрилася спадщина на домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, провулок Народний, будинок № 15, який належав їй на підставі Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 28.01.1988 року, виданий Виконавчим комітетом Ленінської районної ради народних депутатів (а.с.8). Після смерті [PERSON], заявник звернувся до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Проте, постановою державного нотаріуса [PERSON] від 26.06.2015 року, йому було відмовлено у вчинення нотаріальної дії, у звязку з відсутністю документів, що підтверджують ступінь спорідненості, що й стало підставою для звернення заявника до суду (а.с.16). Судом було встановлено, що у період з 01 січня 2000 року по день смерті [PERSON], заявник проживав разом з спадкодавицею у домоволодінні № 15 по пров. Народний у м. Дніпропетровську, без реєстрації шлюбу. Даний факт у судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON], які зазначили, що [PERSON] та [PERSON] мешкали разом у домоволодінні № 15 по пров. Народний у м. Дніпропетровську близько 15 років. Вони мали спільне господарство, спільний бюджет, тобто були подружжям.\~\~\~\~ Крім того, як вбачається з матеріалів справи та пояснень свідків, разом з заявником і [PERSON] у домоволодінні № 15 по пров. Народний у м. Дніпропетровську проживав син спадкодавиці [PERSON], який помер 16.01.2012 року Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1264 ЦК України, четверту чергу спадкоємців за законом складають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю протягом не менше, ніж п'ять років до часу відкриття спадщини. Таким чином, для одержання права на спадкування у зазначених осіб необхідне встановлення двох юридичних фактів: 1) проживання однією сім'єю; 2) на час відкриття спадщини має пройти принаймні п'ять років, протягом яких спадкоємець проживав зі спадкодавцем однією сім'єю. Однак, вимога щодо встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу передбачена ст. 256 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Також у своїй заяві заявник посилається на норми Сімейного Кодексу України. Дана норма закону набрала чинності та діє лише з 01 вересня 2005 року і зворотної дії у часі не має. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Згідно зі ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Згідно ч. 3 ст. 5 ЦК України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Отже, положення норм цивільно-процесуального кодексу України та Сімейного кодексу України, які регулюють дані відносини діють лише з 2005 року і до правовідносин, що виникли до 2005 року не застосовуються. А тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява про встановлення факту проживання [PERSON] із [PERSON] однією сім'єю у період з 01 січня 2000 року по день смерті останньої, тобто до 15 грудня 2014 року, підлягає частковому задоволенню, а саме суд вважає за можливим встановити факт проживання однією сім'єю [PERSON] із [PERSON] у період з 01 вересня 2005 року по 15 грудня 2014 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial