Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

В липні 2015 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів малого приватного підприємства (скорочено МПП) «Одісея» про визнання звільненою з посади директора. Ухвалою суду від 20 липня 2015 року в якості співвідповідача залучено [PERSON] як засновника МПП «Одісея». Посилалась на те, що 01 серпня 2002 року рішенням засновника [PERSON] була призначена на посаду директора МПП «Одісея». З липня 2014 року МПП «Одісея» не працює, господарська діяльність не ведеться, жодних угод не укладалось, тому залишатись на посаді директора непрацюючого підприємства немає підстав. У звязку із працевлаштуванням на іншу роботу вона вирішила звільнитись із займаної посади за власним бажанням, про що подала засновнику відповідну письмову заяву. Оскільки звільнення директора відноситься до виключної компетенції засновника [PERSON], направила йому свою заяву для прийняття рішення щодо звільнення її з посади директора, однак жодної відповіді щодо згоди чи незгоди на звільнення не отримала. Відповідно до п.5.4 статуту МПП «Одісея» власник має право здійснювати свої права по керівництву підприємства через директора, який приймається на посаду у відповідності з контрактом. В таких випадках права, обовязки та відповідальність директора підприємства визначаються статутом та контрактом. Згідно пп.7 п.5.4 цього статуту до компетенції директора належить видавати накази, розпорядження, що є обовязком для виконання працівниками підприємства. Згідно цих положень статуту після відпрацювання передбаченого законодавством терміну наказом МПП «Одісея» № 4 від 16 лютого 2015 року згідно поданої заяви вона звільнилась з посади директора на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Даний наказ направила відповідачу [PERSON], який його не скасував і не оспорив. З 16 лютого 2015 року припинила трудові відносини з МПП «Одісея». На початку квітня 2015 року нею подано реєстраційну картку для внесення відомостей в Єдиний державний реєстр юридичних та фізичних осіб-підприємців про звільнення її з посади керівника, але її залишили без руху, оскільки відсутнє рішення засновника МПП «Одісея» про звільнення. Таким чином, вона без законних підстав не виключена з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців як керівник МПП «Одісея», що порушує її права та призводить до неправомірного покладення на неї обовязків посадової особи МПП «Одісея», а саме: здавання звітності, відповідальність за діяльність МПП, з яким у неї припинені трудові відносини. Відповідно до ст.38 ч.1 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Вона написала заяву про звільнення за власним бажанням від 15 січня 2015 року та разом із супровідним листом направила її на адресу засновника підприємства. Просить визнати її такою, що звільнена з посади директора МПП «Одісея» на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням з 16 лютого 2015 року. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала повністю, просить визнати [PERSON] такою, що звільнена з посади директора МПП «Одісея» на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням з 16 лютого 2015 року з підстав, вказаних в позовній заяві, повністю підтвердивши викладені в ній обставини, доповнивши, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 20 жовтня 2015 року [PERSON] зазначена керівником МПП «Одісея», відомості про це не можуть бути вилучені, так як немає рішення про її звільнення з посади директора відповідача [PERSON] як засновника МПП «Одісея». Відповідачі МПП «Одісея» та [PERSON] в судове засідання неодноразово не зявлялись, хоча про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином судовою повісткою за місцем знаходження та реєстрації, про причини неявки суду не повідомили, суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутності. Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення. Судом встановлено, що мале приватне підприємство «Одісея» створено у вересні 1997 року, його засновником і власником є відповідач [PERSON], що підтверджується копією статуту та свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи (а.с.15-29). Згідно п.5.4 статуту МПП «Одісея» власник має право здійснювати свої права по керівництву підприємства через директора підприємства, який приймається на посаду у відповідності з контрактом. В таких випадках права, обовязки та відповідальність директора підприємства визначаються статутом та контрактом. До компетенції директора належить, зокрема видавати накази, розпорядження, що є обовязком для виконання працівниками підприємства. У відповідності до положень статуту відповідач [PERSON] як засновник наказом № 12 від 01 серпня 2002 року позивачку [PERSON] призначив на посаду директора МПП «Одісея» (копія наказу на а.с.6), на якій вона працювала до лютого 2015 року. Відомості про позивачку як керівника МПП «Одісея» були внесені в Єдиний державний реєстр підприємства та організацій України і не виключені до даного часу, що підтверджується довідкою Головного управління статистики у Чернівецькій області та витягом з ЄДРПОУ (а.с.66-67, 71-72). З липня 2014 року МПП «Одісея» не працює, господарська діяльність не ведеться, жодних угод не укладалось, податкова декларація платника єдиного податку подана в січні 2015 року, в якій зазначена загальна сума доходу за 2014 рік 3923 грн., а в 2015 році підприємство звіти не подавало, що підтверджується листом Державної податкової інспекції у місті Чернівцях від 30 листопада 2015 року № 13032/10/24-12-15-02 (а.с.86). Відповідно до ст.38 ч.1 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. [PERSON] вирішила звільнитись із займаної посади директора МПП «Одісея» за власним бажанням, про що надіслала засновнику підприємства [PERSON] письмові заяви від 13 червня 2014 року та від 15 січня 2015 року рекомендованим листом (копії заяв на а.с.8-9, квитанції про відправку на а.с.12). Жодної відповіді щодо згоди чи незгоди на звільнення від відповідача [PERSON] вона не отримала. Після відпрацювання передбаченого ст.38 КЗпП України терміну позивачка [PERSON] як директор МПП «Одісея» видала наказ № 4 від 16 лютого 2015 року про своє звільнення згідно поданої заяви з посади директора на підставі ст.38 КЗпП України (копія наказу на а.с.7). Даний наказ [PERSON] направила відповідачам, що підтверджується квитанціями про відправлення цінного листа (а.с.13-14). Цей наказ засновник МПП «Одісея» [PERSON] не скасував та не оспорив, доказів цього суду ним не надано. З 16 лютого 2015 року позивачка припинила свої трудові відносини з МПП «Одісея». 14 квітня 2015 року [PERSON] подала заяву про прийняття реєстраційної картки для внесення відомостей в Єдиний державний реєстр юридичних та фізичних осіб-підприємців про звільнення її з посади керівника, але її реєстраційну картку залишили без розгляду, оскільки відсутнє рішення про це засновника МПП «Одісея» (копії заяви та повідомлення на а.с.10-11). Позивачка не виключена з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців як керівник МПП «Одісея», що порушує її права та призводить до неправомірного покладення на неї обовязків посадової особи МПП «Одісея», а саме: здавання звітності, відповідальність за діяльність МПП, з яким у неї припинені трудові відносини (копія витягу на а.с.71-72). Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини та досліджені докази, суд вважає, що оскільки законодавцем на працівника покладено обовязок саме по поданню роботодавцю письмової заяви про звільнення, що позивачкою [PERSON] було зроблено, направлено поштою рекомендованим листом, тим самим підтверджує факт належного повідомлення роботодавця, в даному випадку засновника і власника МПП «Одісея» відповідача [PERSON], про своє звільнення, однак він відповіді позивачці на її заяву не надав, наказ про звільнення з посади директора підприємства за власним бажанням не видав і не підписав, а виданий нею наказ № 4 від 16 лютого 2015 року про звільнення з цієї посади не оспорив, іншого порядку вирішення заяви про звільнення з посади статутом підприємства не передбачено, а тому позивачка змушена була звернутись з даним позовом до суду, у звязку з чим належить визнати [PERSON] такою, що звільнена з посади директора МПП «Одісея» на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням з 16 лютого 2015 року, повністю задовольнивши позовні вимоги. На підставі викладеного, ст.43 Конституції України, ст.38 КЗпП України, ст.ст.15, 16 ЦК України та

Outcome: approved