overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

В лютому 2015 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що 09 вересня 2011 року він з відповідачем уклав шлюб, який було зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Бережанського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 121. Під час шлюбу у сторін дітей немає. Причина розірвання шлюбу полягає в тому, що між сторонами склалася повна психологічна несумісність характерів та відсутнє взаєморозуміння, тривалий час спільно не проживають, сімейних стосунків не підтримують, в звязку з чим їх сімя фактично розпалась. Позивач [PERSON], позов підтримує, просить його задовольнити, не заперечує проти заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила. Про час і місце слухання справи повідомлена належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Сторони уклали шлюб 09 вересня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Бережанського районного управління юстиції Тернопільської області. Причина розірвання шлюбу полягає в тому, що між сторонами склалася повна психологічна несумісність характерів та відсутнє взаєморозуміння, тривалий час спільно не проживають, сімейних стосунків не підтримують, їхня сімя існує лише формально. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

В лютому 2015 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що 25 лютого 1995 року він з відповідачем уклав шлюб, який було зареєстровано у відділі реєстрації актів громадянського стану Бережанського райвиконкому Тернопільської області, актовий запис № 26. Під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], який вже повнолітній та дочка [PERSON], [INFO]. Причина розірвання шлюбу полягає в тому, що сторони не зійшлися характерами, внаслідок чого між ними часто виникають непорозуміння, сварки, тривалий час сімейних стосунків не підтримують, в звязку з чим їх сімя фактично розпалась. Позивач [PERSON], в судове засідання не зявився, згідно позовної заяви просить справу слухати без його участі, позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання, не зявилася, подала до суду заяву відповідно до якої позов визнає. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

В лютому 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON], в якій просив стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян для дітей відповідного віку, щомісяця та до повноліття дітей. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначив, що відповідач є матір'ю двох неповнолітніх дітей: доньки [PERSON] [INFO] та доньки [PERSON] [INFO] , які проживають з позивачем. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Тому позивач просить суд стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, щомісяця та до досягнення дітьми повноліття. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав заяву, в якій просив справу слухати без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідно до п.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. За згодою позивача суд ухвалив постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. При цьому суд виходить з наступних обставин. В судовому засіданні було встановлено, що сторони мають двох неповнолітніх дітей доньку [PERSON] [INFO] та доньку [PERSON] [INFO] (свідоцтва про народження - а.с. 3,4), які відповідно до Акту перевірки місця проживання, що був складений депутатом Прибужанівської сільської ради від 14.02.2015 року проживають разом з позивачем. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст.181 СК України та ст.183 СК України передбачають, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Розмір частки заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності зі ст.182 СК України суд, врахувавши обставини справи та матеріальне становище платника аліментів, прийшов до висновку, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але розмір аліментів на дитину за жодних обставин не може бути меншим за 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Враховуючи положення Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 з відповідача на користь бюджету Вознесенського району підлягають стягненню судовий збір у сумі 243,60 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

В лютому 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказав, що 02 травня 2009 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Новоодеського районного управління юстиції Миколаївської області було зареєстровано шлюб між ним та відповідачем, актовий запис №22. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] - [INFO] та доньку [PERSON] [INFO]. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведеться. Причиною розпаду сім'ї є те, що сторони виявилися різними людьми зі своєрідними характерами, через що між ними постійно виникали сварки та непорозуміння, відсутні почуття поваги та любові, відсутні нормальні відносини. В зв'язку з цим позивач просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, наполягав на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала у повному обсязі, не заперечувала проти розірвання шлюбу. Дослідивши інші докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких причин. Відповідно до ст.. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби взаємодопомоги, що передбачено ст..55 СК України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст..56 СК України). Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. В судовому засіданні було встановлено, що 02 травня 2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Новоодеського районного управління юстиції Миколаївської області було зареєстровано шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], актовий запис №22. (свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER], видане 05 лютого 2015 року). Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] [INFO] та доньку [PERSON] [INFO]. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. За такого, враховуючи характер відносин, що склалися між сторонами, відсутність взаєморозуміння між ними, суд вважає, що збереження шлюбу є неможливим. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

В лютому 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказав, що 11 серпня 2009 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області було зареєстровано шлюб між ним та відповідачем, актовий запис №160. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON] - [INFO]. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведеться. Причиною розпаду сім'ї є те, що сторони виявилися різними людьми зі своєрідними характерами, через що між ними постійно виникали сварки та непорозуміння, відсутні почуття поваги та любові, відсутні нормальні відносини. В зв'язку з цим позивач просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, на адресу суду направив заяву, в якій просив справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, на адресу суду надіслала заяву, в якій просила слухати справу у її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі, не заперечувала проти розірвання шлюбу. Дослідивши інші докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких причин. Відповідно до ст.. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби взаємодопомоги, що передбачено ст..55 СК України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст..56 СК України). Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. В судовому засіданні було встановлено, що 11 серпня 2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану місту Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області було зареєстровано шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], актовий запис №160. (свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER], видане 14 серпня 2012 року). Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] [INFO]. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. За такого, враховуючи характер відносин, що склалися між сторонами, відсутність взаєморозуміння між ними, суд вважає, що збереження шлюбу є неможливим. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

В лютому 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив розірвати шлюб, який був зареєстрований 27 липня 2013 року у Московському відділі ДРАЦС реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 664. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 27 липня 2013 р. зареєструвала шлюб з відповідачкою. Від спільного життя з відповідачкою мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства. Протягом трьох місяців сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Збереження сім'ї та примирення з відповідачкою вважав неможливим. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, посилаючись на вищенаведене, та просив позов задовольнити. Також зазначив, що з відповідачкою не мешкають з жовтня 2014 року, на цей час він фактично створив сім'ю з іншою жінкою. Малолітня дитина сторін [PERSON] залишається проживати з відповідачкою. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що вона має дитину від іншого шлюбу, яка вважає позивача своїм батьком. З позивачем до реєстрації шлюбу мешкали однією сім'єю 8 років, не мешкають разом кілька місяців. Вона намагалася помиритися з чоловіком, але він відмовляється поновити сімейні стосунки. Прізвище після розірвання шлюбу просила залишити [PERSON]. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, прийшов до наступного. Судовим розглядом встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 27 липня 2013 року, про що є актовий запис за № 664 у Московському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу залишається проживати з відповідачкою. Між сторонами відсутнє взаєморозуміння, що привело до втрати почуття кохання та поваги один до одного. Як встановлено судом та не заперечувалося сторонами шлюбно-сімейні стосунки припинені з жовтня 2014 року. З цього часу сторони спільне господарство не ведуть, разом не проживають. На примирення з відповідачкою позивач не погодився. Суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та вважає можливим позов [PERSON] задовольнити, шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 27 липня 2013 року у Московському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 664 - розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

В лютому 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві він вказав, що [INFO] року помер його батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на будинковолодіння по [ADDRESS], а також на земельні ділянки. Земельні ділянки [PERSON] успадкував і отримав свідоцтво про право на спадщину, а щодо житлового будинку державний нотаріус відмовив йому в оформленні спадщини, так як відсутні правовстановлюючі документи на вказане майно. Відповідач [PERSON], на якого батьком був складений заповіт, звернувся до нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини, тому позивач просить визнати за ним право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги він визнає. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази в справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких мотивів. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що [INFO] року помер батько позивача [PERSON], після його смерті позивач відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу України є спадкоємцем майна за законом і спадщина належить йому з часу її відкриття. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на спадкове майно, задовольнивши позов.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

В лютому 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного Акціонерного Товариства «Київгідромонтаж» про встановлення розміру заробітної плати для начислення пенсії при відсутності відомостей в архіві організації Відповідно до ч.3 ст.209 ЦПК України у зв»язку зі складністю справи суд вважає можливим оголосити вступну та резолютивну частину рішення.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

В лютому 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою про стягнення з відповідача нарахованої, але не виплаченої йому заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, на загальну суму 66930,35 гривень, а також інфляційних витрат. В обгрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що з 28.12.1980 року він працював на ПАТ Миколаївський суднобудівний завод Океан, тобто знаходився з відповідачем у трудових правовідносинах. 04.02.2014 року був звільнений у зв'язку із ліквідацією підприємства за ст. 40 ч. 1 КЗпП України. Відповідач повністю розрахунок з ним у день звільнення та по теперішній час не провів. Заборгованість по невиплаченій заробітній платі складає 11486,41 гривні. Крім того, в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати позивач зазначив, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені на день звернення до суду складає 55443,94 гривень. Посилаючись на наведене, позивач просив позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явився, в своїй заяві позов підтримав, просив його задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не зявився, заперечень проти позову до суду не надав. Про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином і своєчасно, тому суд в порядку ст. 224 ЦПК України, за письмовою згодою позивача, вважає за можливе розглянути справу заочно. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, що позивач працював на ПАТ «Миколаївський суднобудівний завод «Океан» з 28.12.1980 року по 04.02.2014 року та був звільнений за п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку із ліквідацією підприємства. Однак при звільненні позивач в порушення вимог ст. 116 КЗпП України не отримав повного розрахунку. Розрахунковим листком ПАТ «Миколаївський суднобудівний завод «Океан» за лютий 2014 року підтверджується наявність у відповідача заборгованості по заробітній платі на час звільнення [PERSON] на загальну суму 11486,41 гривень, які підлягають примусовому стягенню. Встановивши несвоєчасність розрахунку по заробітній платі, суд вважає за можливе в порядку ст. 117 КЗпП стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за час затримки розрахунку по заробітній платі у розмірі 55443,94 гривень, яка виражається у середній заробітній платі з дня звільнення та до дня звернення позивача до суду. Однак, суд відмовляє у задоволенні вимоги позивача щодо стягнення інфляційних витрат, у зв'язку із відсутністю доказів та розрахунку таких витрат. Таким чином, суд стягує з відповідача на користь позивача 66930,35 гривень заробітку, який ним не був отриманий при звільненні та нарахований за весь час затримки розрахунку. В порядку ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 669,30 гривень.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

В лютому 2015 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначив, що 20.09.2008 року між ним та відповідачкою був укладений шлюб, від вказаного шлюбу вони мають доньку - [PERSON], [INFO]. Близько трьох місяців вони з відповідачкою шлюбні стосунки не підтримують, оскільки втратили почуття любові та поваги один до одного, а тому вважає, що збереження шлюбу не можливе. У судове засідання позивач не з'явився, але від нього надійшла заява, в якій він просить розглядати справу у його відсутність та зазначає, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, не попередивши суд про причини своєї неявки, хоча про день і час розгляду справи була повідомлена належним чином. Статтею 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду даної справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Судом встановлено, що 20 вересня 2008 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Чорнобаївського районного управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 59, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Чорнобаївського районного управління юстиції Черкаської області (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 06 січня 2010 року, Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області ( а.с.5). Спільне життя між сторонами не склалося, у зв'язку з втратою почуття любові та поваги один до одного. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися близько трьох місяців тому. Відповідно до положення ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved