Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

В липні 2014 року позивач звернуласьдо суду із зазначеною позовною. Свої позовні вимоги позивач обгрунтувала тим, що вона є власником будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS]. З 18.08.1979 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Як зазначила позивач, шлюбні стосунки були припинені в січні 2012 року, оскільки відповідач покинув її та поїхав до м. Дніпропетровськ. 16.07.1997 року позивач зареєструвала відповідача в зазначеному будинку. Реєстрація відповідача в належному позивачу на праві власності будинку та відсутність його за місцем реєстрації тривалий час (більш ніж один рік) - не дозволяє позивачці реалізувати її права власника щодо належного їй будинку. Оскільки відповідач не мешкає за зазначеною адресою понад один рік, позивач вважає, що [PERSON] втратив право користування вказаним житловим приміщенням. Позивач у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, однак 17.11.2014 року звернулась до суду із заявою про розгляд справи в її відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить його особистий підпис в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, однак доказів на підтвердження поважності своєї неявки або заяви про розгляд справи в його відсутність до суду не надав. Таким чином суд, на підставі ст.ст. 158,169 ЦПК України, ухвалив розглянути справу в заочному порядку у відсутність сторін з урахуванням наявних у матеріалах справи доказів. Судом встановлено, що позивач є власником будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS], про що свідчить копія договору дарування житлового будинку від 15.05.1997 року, зареєстрованого Добропільським БТІ 16.06.1997 року за реєстровим № 255. Із долученої до матеріалів справи довідки № 1055 від 28.07.2014 року та акту від 22.07.2014 року, судом вбачається, що відповідач зареєстрований в зазначеному будинку, однак з 01.01.2013 року в ньому не проживає. Відповідно до ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, судом було достеменно встановлено, що відповідач понад один рік без поважних на те причин не мешкає в житловому будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS], що належить позивачу на праві приватної власності. При цьому той факт, що відповідач мешкає в [ADDRESS], підтверджується долученим до матеріалів справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з його особистим підписом. Разом із тим, враховуючі викладені обставини справи, захист права власності [PERSON] на зазначене житло здійснюється шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування належним позивачу житловим будинком, а й отже позовна вимога щодо захисту права власності позивача реалізується шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Тобто зазначена вимога є недоцільною та не підлягає окремому задоволенню. З відповідача на користь позивача, на підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial