Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

В листопаді 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та з урахуванням залишених без розгляду вимог просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування 17/25 частками житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Позов мотивований тим, що позивач являється власником вищезазначеного житла. В даному будинку зареєстрований [PERSON] , однак з 2010 року за вказаною адресою не проживає. Реєстрація відповідача перешкоджає позивачу розпорядженню своєю власністю, що й стало підставою звернення до суду. Ухвалою суду від 20.11.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Враховуючи неявку відповідача, який був належно повідомлений про місце, дату та час судового засідання та не повідомив про причини неявки, відсутність відзиву, суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити рішення в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечувала проти такого порядку вирішення спору. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позов з підстав викладених у ньому та просили суд задовольнити позовні вимоги. Судові витрати просили залишити без компенсації. Треті особи в судовому засіданні позов підтримали та не заперечували проти його задоволення. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що являється сусідкою позивачки, її брат [PERSON] не проживає в будинку по [ADDRESS] більше десяти років. Будь-яких перешкод в користуванні житловим помешканням [PERSON] не чинилось. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що являється сусідкою позивачки. Знає сім`ю [PERSON] , її брата [PERSON] не бачила більше п`яти років. На скільки їй відомо, перешкод в користуванні житловим помешкканням [PERSON] не мав. Судом встановлено, що [PERSON] являється власником 17/25 часток житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] (на 6 а.с.). В даному будинку зареєстрований [PERSON] (на 30 а.с.), однак у ньому не проживає з 2010 року (на 10 а.с.). Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки судом встановлено, що права та інтереси позивача, як власника порушуються, та враховуючи ту обставину, що відповідач не проживає в будинку позивача більше року, позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати суд вважає за можливе залишити за позивачем враховуючи її клопотання. На підставі викладеного та

Outcome: approved