Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

В липні 2013 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Позов обґрунтований наступним. Відповідно до свідоцтва про право власності від 27.12.2011 р. позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстровані позивач [PERSON], її дочка [PERSON] та колишній чоловік - відповідач [PERSON], шлюб з яким розірвано в 1995 р. Відповідач [PERSON] створив іншу сім*ю і з 1995 р. у спірній квартирі не проживає, участі у сплаті комунальних послуг та утриманні квартири не приймає, а отже є таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач посилається на те, що реєстрація відповідача у спірній квартирі порушує її право власності та ставить її у скрутне матеріальне становище, оскільки вона змушена сплачувати зайві суми комунальних платежів. Від позивача [PERSON] та її представника [PERSON] надійшло письмове клопотання про розгляд справи за їх відсутності. На початковому етапі судового розгляду представник відповідача [PERSON] позов не визнала посилаючись на те, що спірна квартира є спільною сумісною власністю сторін, у зв'язку з чим суд зупиняв провадження у справі до вирішення цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частину квартири в порядку поділу спільного майна подружжя. З огляду на те, що після відновлення провадження у справі відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання двічі не з'явилися, про причини неявки не повідомили, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності. Неявка сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши наявні у справі докази, суд вважає встановленими наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Спірним жилим приміщенням є трикімнатна квартира [ADDRESS] загальною площею 74,40 кв.м., яка належать на праві власності позивачу [PERSON] згідно свідоцтва про право власності від 27 грудня 2011 р. серії САЕ № 521899 (а.с. 6, 7, 8). З липня 1992 р. у спірній квартирі зареєстроване місце проживання позивача [PERSON], її дочки [PERSON] та чоловіка - відповідача [PERSON] (а.с. 9). В 1995 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 11). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 травня 2014 р., залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26 листопада 2014 р., встановлено, що квартира [ADDRESS] не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON], а тому у задоволенні позову [PERSON] про визнання права власності на ? частину вказаної квартири відмовлено (а.с. 96-98, 99-124). Судом встановлено, що відповідач [PERSON], перебуваючи на реєстраційному обліку у спірній квартирі, фактично не проживає у ній з 1995 р., його особисте майно у квартирі відсутнє. Вказані обставини підтверджуються даними актів житлово-будівельного кооперативу «Молодіжний-18», який обслуговує будинок [ADDRESS], від 3 січня, 4 березня, 1 червня, 13 липня, 5 жовтня та 10 листопада 2013 р. (а.с. 12, 13, 14, 15, 40, 53). Судовим рішенням від 21 травня 2014 р. встановлено, що з 29 грудня 1995 р. відповідач [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Отримання [PERSON] судової повістки та телеграми за адресою: [ADDRESS], також підтверджує той факт, що він обрав собі інше місце проживання і за місцем реєстрації не проживає. Доказів вчинення перешкод у користуванні спірною квартирою [PERSON] не надав, поважних причин не проживання його у спірній квартирі судом не встановлено. З огляду на вказане суд вважає доведеним, що відповідач [PERSON], обравши собі інше місце проживання, добровільно залишив спірну квартиру і не проживає у ній з 1995 р. З часу залишення спірної квартири [PERSON] житловою площею у ній не цікавиться, участі в її утриманні не приймає, до правоохоронних органів із заявами про вчинення йому перешкод у користуванні жилим приміщенням він не звертався. Будь-яких доказів, що між сторонами була укладена угода щодо певного порядку користування спірною квартирою та умов припинення права користування житлом, суду не надано. Вирішуючи даний спір, суд виходить з положень цивільного законодавства, які визначають зміст права власності, основні способи його захисту, сервітутне право членів сім*ї власника житла на користування цим житлом та підстави та умови, за яких член сімї власника втрачає право на користування житлом. Так ст. 391 ЦК України надає власнику право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 383 цього Кодексу власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб… За приписом ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає доведеним, що перебування відповідача [PERSON] на реєстраційному обліку у квартирі, яка належить на праві власності позивачу [PERSON], завдає останній матеріальних збитків, порушує її право на використання помешкання згідно з цільовим призначенням та право вільно розпоряджатися своїм майном. Порушені права позивача підлягають захисту шляхом визнання [PERSON], таким, що втратив право користування квартирою. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 114,70 грн. та витрати на виклик в судове засідання відповідача та його представника в сумі 531,68 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved