Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

В кінці грудня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про скасування наказу ПП «Міжгірське АТП-12138» від 17 грудня 2013 р. № 42 «Про стягнення з директора [PERSON] середнього місячного заробітку». Заяву мотивував та обґрунтовував тим, що відповідач не довів наявність умов, передбачених ст. 130 КЗпП України зокрема протиправністю його дій та заподіяння ним прямої дійсної шкоди підприємству, порушення ним трудового законодавства та покладених на нього трудових обов'язків. 24 січня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди. Заяву мотивував тим, що відповідач 17.12.2013 року на підставі рішення Зборів Власників підприємства видав наказ про розірвання трудового договору з ним з 25.12.2013 р. у зв'язку із вчиненням дій, які дають підстави для втрати довіри до нього згідно з п. 2 ст. 41 КЗпП України. Вважає звільнення незаконним оскільки між ним та відповідачем не існувало письмової трудової угоди, факту розкрадання та доведення його вини не доведено, з наказом про його звільнення під розписку не ознайомлено, пояснень не відбиралося, запис у трудовій книжці повинен відповідати тексту наказу (розпорядження), розрахунок на день звільнення з ним не проведено в зв'язку з чим відповідач повинен йому нарахувати та виплатити заробітну плату з 25.12.2013 р. по 23.01.2014 р. Крім того вважає, що оскільки відповідач незаконно його звільнив, то йому завдано моральної шкоди, яка полягає у спричиненні йому психологічного переживання, що відображається на сім'ї та втратою значних коштів і моральну шкоду оцінює у розмірі 6166,13 грн. Просив визнати незаконними дії відповідача щодо його звільнення за п. 2 ст. 41 КЗпПУ та покласти зобов'язання на відповідача протягом 3-х днів з дня набрання рішення суду законної сили внести відповідний запис до його трудової книжки, стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату у розмірі 2435,99 грн. та моральну шкоду в сумі 6166,13 грн. 04 лютого 2014 року ухвалою суду позови [PERSON] об'єднано в одне провадження. 17.03.2014 р. [PERSON] подав заяву про уточнення позовних вимог, де до вимог за позовом від 24.01.2014 р. просив ще поновити його на роботі на посаді Директора ПП «Міжгірське АТП-12138» та виплатити йому заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Іншу вимогу зазначену в цій заяві про скасування рішення зборів Власників ПП «Міжгіроьке АТП-12138» від 17.12.2013 р. просив не розглядати, тобто відмовився від такої в ході судового розгляду справи. Вислухавши пояснення позивача та його представника, які просили задоволити їх вимоги в повному обсязі, пояснення представника відповідача, який позовні вимоги заперечив, пояснення свідків та перевіривши матеріали в справі суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Приватне підприємство «Міжгірське АТП-12138» зареєстровано в ЄДРПОУ 07.09.2010 р. Основний вид економічної діяльності: пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення. Дане підприємство функціонує на підставі статуту (нова редакція), який затверджено рішенням Власників від 07.06.2011 р. Протокол № 1 та зареєстровано державним реєстратором 04.07.2011 р. Власниками підприємства виступають: 1.[PERSON] - 21 % статутного капіталу; 2[PERSON] - 40 % статутного капіталу; 3[PERSON] - 19,5 % статутного капіталу; 4[PERSON] - 19,5 % статутного капіталу. З 02 вересня 2010 року згідно протоколів загальних зборів підприємства № 1 наказом №1 від 02.09.2010 р. [PERSON] (позивач по справі) призначено директором підприємства. 17 грудня 2013 року наказом № 42 тимчасово виконуючим обов'язків директора ПП «Міжгірське АТП 12138» О. Біленчук за шкоду, заподіяну ПП «Міжгірське АТП 12138» зайвими грошовими виплатами, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних цінностей підприємства, на виконання рішення Власників Підприємства від 17.12.2013 р. стягнуто з директора [PERSON] на користь Підприємства середній місячний заробіток, відповідно до п. 2 ст. 133 КЗпП України. Даний наказ слід визнати незаконним та скасувати виходячи з такого. Відповідно до п. 2) ч. 1 ст. 133 КЗпПУ у відповідності з законодавством обмежену матеріальну відповідальність несуть: керівники підприємств…. - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям заходів для запобігання простоям, випускові недоброякісної продукції, розкраданню, знищенню і зіпсуттю матеріальних, грошових чи культурних цінностей. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 130 КЗпПУ працівники несуть матеріальну відповідальність за заподіяння підприємству прямої дійсної шкоди, внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків і за умови винних протиправних дій (бездіяльності) працівника … . Про заподіяння шкоди підприємству може бути підтверджено проведенням інвентаризації матеріальних цінностей, ревізією чи перевіркою фінансово-господарської діяльності. Підставою для притягнення до матеріальної відповідальності за п. 2 ст. 133 КЗпПУ є широкий спектр порушень трудових обов'язків, що потягли пряму дійсну шкоду. Неправильна постановка обліку і зберігання матеріальних цінностей ще не є підставою для притягнення до матеріальної відповідальності, тому що воно можливе тільки за наявності прямої дійсної шкоди. Із [PERSON] трудова угода не укладалась, він не є матеріально-відповідальною особою, інвентаризація, ревізія чи перевірка фінансово-господарської діяльності підприємства не проводилась, акти про нестачу ТМЦ не складалися. Підставою для притягнення Відповідачем до матеріальної відповідальності [PERSON] та видачі з цього приводу наказу № 42 став Аудиторський висновок від 17.12.2013 р. Суд відхиляє даний Аудиторський висновок як належний доказ і підставу для застосування і притягнення [PERSON] Відповідачем за п. 2 ст. 133 КЗпПУ до матеріальної відповідальності, оскільки аудиторська фірма проводила і здійснила аудиторську перевірку щодо стану бухгалтерського та податкового обліку ПП «Міжгірське АТП - 12138» і у висновку такої зазначено неправильність відображення діяльності підприємства у фінансовій та податковій звітностях внаслідок суттєвих порушень і що бухгалтерський та податковий облік потребують виправлення. Даний висновок не визначає заподіяння [PERSON] прямої дійсної шкоди підприємству, внаслідок порушення покладених на нього трудових обов'язків та його вини у цьому. У зв'язку із вищевикладеним суд приходить до висновку, що законних підстав у Відповідача для притягнення [PERSON] за п. 2 ч. 1 ст. 133 КЗпПУ до матеріальної відповідальності не було і тому наказ № 42 від 17.12.2013 р. виданий ПП «Міжгірське АТП 12138» про стягнення з директора [PERSON] середнього місячного заробітку відповідно до п. 2 ст. 133 КЗпПУ слід визнати незаконним та скасувати. Крім цього суд констатує, що на момент видачі наказу № 42 від 17.12.2013 року [PERSON] вже не був директором ПП «Міжгірське АТП 12138», оскільки згідно з рішенням позачергових зборів Власників ПП «Міжгірське АТП 12138» ( Протокол від 20.11.2013 р.) відповідно до ч. 3 ст. 99 ЦК України [PERSON] було усунуто від виконання обов'язків директора підприємства і призначено тимчасово виконуючим обов'язки директора Біленчука О.М. Згідно наказу № 41 (в трудовій книжці [PERSON] наказ № 41/п) від 17.12.2013 року т.в.о. директора ПП «Міжгірське АТП 12138», [PERSON] звільнено з посади директора ПП «Міжгірське АТП 12138» з 25 грудня 2013 року за вчинення дій, які дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власників, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпПУ. У трудовій книжці [PERSON] внесено запис: «Звільнений за втрату довір'я з посади директора відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпПУ, підстава - Нак. № 41/п від 17.12.2013 р.». Даний наказ Відповідача слід визнати незаконним, а запис в трудовій книжці анулювати, зробивши для цього відповідний запис виходячи з наступного. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпПУ вбачається, що трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу . Відповідно до тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпПУ у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» пояснюється, що безпосереднім обслуговуванням грошових і товарних цінностей є їх прийняття, збереження, транспортування, розподіл тощо. Ключові слова, що відображають розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей, - це «прийняття» і «збереження» і коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які одержують їх під звіт. [PERSON] не одержував від відповідача під звіт грошові та товарні цінності і таке належними доказами не є доведеним в суді. Окрім цього відповідно до діючого трудового законодавства не можуть бути звільнені за п. 2 ст. 41 КЗпПУ керівники підприємств, установ, організацій … оскільки вони не виконують роботи, пов'язані з безпосереднім обслуговуванням товарних цінностей. З огляду на вищенаведене та у відповідності до п. 2.10. Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях підставною є вимога позивача про покладення зобов'язання на відповідача про внесення в його трудову книжку відповідного запису, щодо визнання недійсним запису про звільнення його з посади директора за втрату довір'я за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпПУ після набрання рішення суду законної сили. Натомість суд вважає, що вимога позивача [PERSON] про поновлення його на роботі на посаді директора ПП «Міжгірське АТП 12138», стягнення з Відповідача на його користь заробітної плати за весь час вимушеного прогулу та моральної шкоди в сумі 6 166, 13 грн. до задоволення не підлягає виходячи з наступного. 20.11.2013 року відповідно до Протоколу позачергових Зборів Власників ПП «Міжгірське АТП 12138» на підставі ч. 3 ст. 99 ЦК України [PERSON] було усунуто з посади директора ПП «Міжгірське АТП 12138». Дане рішення Власників підприємства узгоджується із Статутом підприємства та із вимогами цивільного законодавства ( ч. 3 ст. 99 ЦК), тобто є законним. Протокол не скасований , не змінений і не відмінений. Спір з приводу законності зазначеного рішення вирішується в порядку господарського судочинства, так як є корпоративним спором, а не в порядку цивільного судочинства. Оскільки дане рішення Відповідача на даний час є законним, то вимога позивача про поновлення його на роботі на посаді директора ПП «Міжгірське АТП 12138» не ґрунтується на чинному законодавстві і до задоволення не підлягає. З огляду на те, що позивач не підлягає поновленню на роботі і з 20.11.213 р. по день звернення до суду на роботі не працював жодного дня, то вимога про виплату йому заробітної плати за весь час вимушеного прогулу до задоволення теж не підлягає. Також не підлягає до задоволення і вимога позивача про стягнення з Відповідача моральної шкоди за незаконне звільнення, оскільки рішення Власників ПП «Міжгірське АТП 12138» від 20.11.2013 р. про усунення ( фактично звільнення) [PERSON] з посади директора ПП «Міжгірське АТП 12138» є чинним, а саме по собі рішення у виді наказу № 41 від 17.12.2013 р. адміністрацією ПП «Міжгірське АТП 12138» про неправильне застосування норми трудового законодавства при звільненні [PERSON] з роботи не дає підстави суду для задоволення його вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди на його користь. Окрім того в суді [PERSON] не навів жодних переконливих доказів і критеріїв з яких він виходив, щодо заподіяння моральної шкоди та розміру такої. Беручи до уваги, що позивач при подачі позову по двох справах, які об'єднані в одне провадження був звільнений від сплати судового збору, що його вимоги задоволені частково, то у відповідності до ст. 88 ЦПК України з Відповідача у доход держави слід стягнути судові витрати (судовий збір).

Outcome: partial