Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

В липні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру стягуваних аліментів на дитину та стягнення додаткових витрат на лікування дитини. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що в період шлюбу з відповідачем у них народився син [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина проживає з нею та по суті перебуває на її повному утриманні, оскільки розмір аліментів, які сплачуються відповідачем за рішення суду в розмірі 1000 грн. на даний час є недостатнім з огляду на потреби дитини в навчанні, придбання предметів першої необхідності. Відповідач працездатний, здоровий, перебуває за кордоном на заробітках, а їй самотужки важко утримувати дитину, при цьому він не погоджується сплачувати аліменти в більшому розмірі. В зв`язку з цим просить змінити розмір стягуваних за рішенням суду аліментів зі щомісячних 1000 грн. на аліменти в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати звернення до суду. Крім того, вказує, що дитина хворіє, потребує постійного лікування з приводу порушення постави. В період з 01 листопада 2017 року по 05 вересня 2018 року нею витрачено на його лікування 26800 грн. З 24 лютого 2019 року по 15 березня 2019 року вона з дитиною перебувала на стаціонарному лікуванні в Старокостянтинівській ЦРЛ через захворювання сина на кір, на що було витрачено 3298 грн. За таких обставин вона змушена була оформляти кредити, на даний час має боргові зобов`язання. Оскільки батьки зобов`язанні брати участь в додаткових витратах на дитину, просить стягнути з відповідача половину понесених витрат на лікування сина. Сторона позивачки в судовому засіданні підтримала позовні вимоги за обставин на їх обґрунтування. Сторона відповідача щодо позовних вимог про зміну розміру стягуваних аліментів, вважає за можливе для себе визначити до сплати в подальшому аліменти в розмірі 1/6 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому було зазначено, що відповідач здоровий, працездатний, хоча офіційно не працевлаштований, проживає за кордоном, інших аліментних зобов`язань немає. Разом з тим сторона заперечила проти задоволення позовних вимог про стягнення витрат на лікування за недоведеністю, на їхню думку, належними та допустимими доказами, як самих витрат (відсутність лікарських призначень, рецептів тощо), так і спроможності відповідача їх сплачувати. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновків про наступне. Судом встановлено, що сторони з 16 липня 2006 року по 30 березня 2015 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Старокостянтинівського районного суду від 30 березня 2015 року. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із позивачкою. Заочним рішенням Старокостянтинівського районного суду від 03 березня 2015 року ухвалено стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 лютого 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до довідки Чортківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 17.09.2019 за № 18571/13-28/6 у [PERSON] заборгованість зі сплати аліментів відсутня. Відповідно до відомостей № 35372 від 18 вересня 2019 року з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів на утримання податків за період з 1 кварталу 2019 року по 2 квартал 2019 року включно інформація про доходи відповідача відсутня. За змістом довідки Чортківської районної філії Тернопільського обласного центру зайнятості від 18 вересня 2019 року відповідач не перебуває там на обліку. Зазначені обставини визнані сторонами, встановлені судовими рішеннями та підтверджуються письмовими доказами у справі. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної\~Ради України\~від 27\~лютого 1991\~року №\~789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно до ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 2 і 3 статті 181 СК України\~визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В силу ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Із положень ч. 1 ст.\~184\~СК України слідує, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз положень ст. 192 СК України\~дає підстави для висновку, що зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: суттєві зміни матеріального та сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Така зміна обставин має настати після того, як суд або батьки (за домовленістю) визначили первісний розмір аліментів, при цьому, вирішуючи спір, суд зобов`язаний застосувати як положення\~ст. 192 СК України, так і низку інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.\~182\~СК України «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 184 СК України\~«Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). В суді сторони визнали необхідним змінити розмір аліментів, попередньо ухвалених судовим рішенням, однак не дійшли згоди щодо їх розміру. Визначаючи новий розмір аліментів, судом враховано стан здоров`я та вік сина сторін, перебування дитини на повному утриманні батьків, суд також врахував, що відповідач є здоровою, працездатною особою. Стороною відповідача не надано доказів, що відповідач є непрацездатною особою, чи в нього на утриманні перебувають інші непрацездатні особи, а отже відповідач є здоровою працездатною особою, він може працевлаштуватися на оплачувану роботу чи отримувати інші доходи внаслідок своєї трудової діяльності для надання матеріальної допомоги синові, а отже він спроможний та зобов`язаний надавати таку допомогу. Отже позовні вимоги про зміну розміру стягуваних аліментів підлягають задоволенню. Крім цього, за правилами ст.\~191\~СК України лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зміна розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме, з моменту набрання рішенням суду законної сили. Щодо позовних вимог про стягнення витрат на лікування дитини. Судом встановлено, що в періоди з 01 листопада 2017 року по 22 грудня 2017 року, з 22 грудня 2017 року по 05 березня 2018 року, з 06 березня 2018 року по 31 травня 2018 року, з 22 червня 2018 року по 05 вересня 2018 року неповнолітній [PERSON] проходив курси реабілітації в представництві Київського вертебрально-оздоровчого Центру Євмінова м. Хмельницький з приводу діагнозу асиметрії хребта та тазу, правобічний лівобічний S-подібний сколіоз та м`язовий тонус. Загальна вартість коштів на лікування складає 26800 грн. Крім того, в період з 24 лютого 2019 року по 15 березня 2019 року неповнолітній [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в Старокостянтинівській ЦРЛ з приводу хвороби на кір, на лікування витрачено 3298 грн. Дані обставини підтверджуються пред`явленими консультативним висновком від 01 листопада 2017 року, довідками про вартість курсів реабілітації, виписним епікризом, фіскальними чеками. Відповідно до ст.\~185\~Сімейного кодексу\~України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Звертаючись до суду з позовом позивачка зазначала, що їх спільна з відповідачем неповнолітня дитина потребує лікування порушень постави, а тому змушена регулярно відвідувати курси реабілітації, також потребує періодичного обстеження в інших лікарів, на що відповідно і потрібні кошти для повного та гармонійного розвитку як у побуті, так і в плані оздоровлення неповнолітньої дитини. Судом встановлено, що позивачка понесла додаткові витрати на лікування сина, який такого лікування потребував та потребує, в розмірі 30098 грн., тому вважає позовні вимоги обґрунтованими, а відповідача фінансово спроможним брати участь у вказаних витратах. Враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо утримання дитини, фінансової спроможності відповідача брати участь у додаткових витратах на дитину з відповідача підлягають стягненню заявлені 15049 грн. додаткових витрат на лікування спільної дитини сторін, понесених позивачкою.

Outcome: partial