Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

В лютому 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу у розмірі 43 961 грн. та пені за прострочення виплати суми боргу у розмірі 117,45 грн., мотивуючи тим, що 16.01.2013 року відповідач отримав від нього в позику грошові кошти у розмірі 5 500 доларів США (по курсу НБУ станом на 19.01.2014 р. - 43 961,50 грн.), які він зобов'язався повернути протягом одного року. Сторонами була досягнута домовленість про повернення боргу частинами - по 1 тис. доларів США кожні два тижні, починаючи через місяць після написання розписки, тобто 27.04.2013 року борг повинен бути повернутий у повному обсязі. Проте [PERSON], не заперечуючи факт існування боргу та боргових зобов'язань по його поверненню, ухиляється від повернення боргу, мотивуючи це відсутністю коштів та заявляючи, що може борг взагалі не повернути, вказуючи на дрібні неточності в тексті розписки. 31.05.2013 року на адресу [PERSON] позивачем була направлена письмова вимога про повернення боргу, проте відповідач на неї не відреагував. На даний час відповідач ухиляється від зустрічі з [PERSON] та від виконання боргового зобов'язання. У зв'язку з цим позивач просить стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 43 961,50 грн. та суму неустойки за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 117,45 грн. 29.04.2014 року [PERSON] надав суду заяву про збільшення позовних вимог, а саме, просив стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу у розмірі 62 590 грн. та суму трьох процентів річних від простроченої суми боргу у розмірі 519,58 грн. за період з 17.01.2014 року по 29.04.2014 року. В судовому засіданні позивач змінені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, про причину неявки суд не повідомив, тому суд відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у зв'язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи позивача. 22.04.2014 року відповідач надав заперечення на позовну заяву, в яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки в розписці не вказано хто саме брав в борг гроші, вказано лише прізвище та ініціали, за якими неможна ідентифікувати людину, яка писала розписку. В розписці вказано, що гроші взяті в борг у [PERSON], а позов подає [PERSON], тобто не та особа, яка давала гроші в борг. Тому, [PERSON] не має права вимагати повернення грошей по цієї розписці. Крім того, в розписці не вказано долари якої саме країни взяті в борг. Курси долара різних країн по відношенню до гривні є досить різними. Вислухавши позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст. 129 Конституції України, ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (в т.ч. грошові кошти в такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1047 ч.2 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. При цьому, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог щодо Кодексу. Із ст. 545 ЦК України, яка регулює підтвердження виконання зобов'язання, вбачається, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. В судовому засіданні встановлено, що 16.01.2013 року [PERSON] надав [PERSON] в борг грошові кошти у сумі 5 500 доларів США, що підтверджується розпискою, наданою [PERSON], згідно якої [PERSON] взяв у борг зазначені кошти та зобов'язався повернути їх протягом року (а.с. 4). Зазначений договір відповідає вимогам ст. 1047 ЦК України, оскільки укладений в письмовій формі. Відповідачем на день подання позову до суду сума боргу не повернута, що підтверджується наявністю розписки у позивача. Крім того, в розписці відповідач зазначає, що зобов'язується повернути борг протягом року, що також підтверджує факт отримання грошових коштів. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідач не надав суду належних доказів в підтвердження того, що він не отримував від [PERSON] в борг грошових коштів. Посилання відповідача на неточності в написанні прізвища та по батькові не підтверджує не отримання ним грошових коштів від позивача та не може бути підставою для відмови в задоволенні позову. Однак, суд не погоджується з розрахунком суми заборгованості поданим позивачем, оскільки як вбачається з довідки офіційний курс долара США станом на 28.04.2014 року складає за 100 доларів США 1135,7246 грн. Отже, сума боргу складає у гривні за офіційним курсом НБУ станом на 28.04.2014 року 5 500 доларів США * 1135,7246 грн./ 100 = 62 464,85 грн. В зв'язку з зазначеним, суд вважає, що вимоги [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] суми боргу в розмірі 62 464,85 грн. - за офіційним курсом НБУ станом на 28.04.2014 року, є обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Також підлягають частковому задоволенню вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних від простроченої суми. Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняються частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 625 ЦК України божник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Як роз'яснено судам в п.18 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України №5 від 30.03.2012 року проценти визначені в договорі від простроченої суми полягають в отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, з відповідача підлягають стягненню три відсотки річних від простроченої суми 62 464,85 грн. за період з 17.01.2014 року по 29.04.2014 року у сумі 518,13 грн. (62 464,85 грн. *3%=1873,94/365=5.13*101 день прострочки) Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь боргу у розмірі 62 464,85 грн. та трьох відсотків за прострочення сплати суми боргу - 518,13 грн. підлягають задоволенню. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial