Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

В листопаді 2016 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), відповідно до вимог якого просив суд стягнути на свою користь з відповідача суму боргу за договорами позики від 12.09.2016 у розмірі 82952,96 грн., що в еквіваленті станом на 25.09.2016 року складало 3200,00 доларів США та пеню в сумі 436,36 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12 вересня 2016 року ним було надано відповідачу позику в розмірі 3200 доларів США, яку відповідач зобов'язувався повернути 25 вересня 2016 року, про що надав відповідну розписку. Проте, відповідач не виконав зобов'язань за договором позики, у зв'язку з чим позивач був вимушений звернутися до суду. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав зазначених в позові, при цьому зазначив, що в позовній заяві ним було помилково зазначено вимогу про стягнення пені у сумі 436,36 грн. замість трьох процентів річних, та просив суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Відповідно до ст.224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних матеріалів за згодою представника позивача. Представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, як зазначено в заяві. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із положеннями ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 12 вересня 2016 року між сторонами було укладено договір позики, за якими позивач надав відповідачу позику у сумі 3200 доларів США. Факт укладення договору позики між позивачем та відповідачем, отримання останнім від позивача вищезазначеної суми у розмірі 3200 доларів США, а також волевиявлення відповідача повернути отримані в борг гроші не пізніше 25 вересня 2016, підтверджується відповідною розпискою, підписаною відповідачем (а.с. 6), проте у зазначений в розписці строк відповідач борг не повернув. Судом достовірно встановлено, що боргова розписка від 12 вересня 2016 року відповідачу повернута не була і знаходиться у позивача, що підтверджує наявність зобов'язань відповідача перед позивачем. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідачем зобов'язання за договором позики не були виконані, прострочено виконання грошового зобов'язання, а тому суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики у розмірі 82952,96 грн., що в еквіваленті станом на 25.09.2016 року складало 3200 доларів США та 436,36 грн. трьох процентів річних є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню, судовий збір у розмірі 833,90 грн.

Outcome: approved