Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

В квітні 2016 року перший заступник прокурора Київської області, діючи в інтересах держави, звернувся до суду з вказаним позовом та обґрунтовував його тим, що рішенням Великоолександрівської сільської ради №823-37-VI від 31 липня 2012 року був затвердже-ний проект землеустрою щодо відведення у власність [PERSON], [PERSON] та [PERSON] земельних ділянок площею по 0,10 га, а також у власність [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - земельних ділянок площею по 0,0613 га для ведення особистого селянського господарства в с. Чубинське Бориспільського району. На підставі цього рішення органу місцевого самоврядування вони отримали державні акти на право власності на земельні ділянки серії [NUMBER] - [NUMBER] та [NUMBER]. У такий спосіб [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] набули право власності на земельні ділянки площею по 0,0613 га з кадастровими номерами [NUMBER] - [NUMBER] та [NUMBER], а [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - право власності на земельні ділянки площею по 0,10 га з кадастровими номерами [NUMBER] - [NUMBER] з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовані в с. Чубинське Бориспільського району. Рішенням Велико-олександрівської сільської ради №1381-53-VI від 10 вересня 2013 року був затверджений проект землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0612 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, роз-ташованої в с. Чубинське Бориспільського району. 24 жовтня 2013 року [PERSON], дію-чи від імені [PERSON], уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] відчужила у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,10 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для ведення особистого селян-ського господарства, розташовану в с. Чубинське Бориспільського району. 25 жовтня 2013 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] відчужила у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,10 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для ведення особистого селян-ського господарства, розташовану в с. Чубинське Бориспільського району. 14 листопада 2013 року [PERSON], діючи від імені [PERSON], уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] відчужив у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0613 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану в с. Чубин-ське Бориспільського району. 2 грудня 2013 року [PERSON], діючи від імені [PERSON], уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] відчужила у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,10 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господар-ства, розташовану в с. Чубинське Бориспільського району. 14 грудня 2013 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] відчужила у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0613 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для ведення особистого селянського госпо-дарства, розташовану в с. Чубинське Бориспільського району. 11 лютого 2014 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] відчужила у влас-ність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0612 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану в с. Чубинське Бориспільського району. Рішеннями Великоолександрівської сільської ради №1570-56-VI - №1575-56-VI від 21 листопада 2013 року та №1947-64-VI - №1949-64-VI від 22 квітня 2014 року були затверджені проекти землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок із земель для ведення особистого селянського господарства, а також будівництва та об-слуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на землі для будівниц-тва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку в с. Чубинське Бориспіль-ського району. 4 лютого 2014 року [PERSON] та [PERSON] уклали з [PERSON] договори купівлі-продажу, за якими вони відчужили у власність [PERSON] земельні ділянки площею по 0,0613 га з кадастровими номерами [NUMBER] та [NUMBER] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування багато-квартирного житлового будинку, розташовані в с. Чубинське Бориспільського району. 18 лютого 2014 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] відчужив у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0613 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для будів-ництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку, розташовані в с. Чубин-ське Бориспільського району. Рішеннями №7937725 від 14 листопада 2013 року, №11003013 від 18 лютого 2014 року, №10608259 від 4 лютого 2014 року, №10606787 від 4 лютого 2014 року, №8560836 від 2 грудня 2013 року, №7169876 від 24 жовтня 2013 року, №7225803 від 25 жовтня 2013 року, №9051420 від 14 грудня 2013 року та №10813203 від 11 лютого 2014 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на земельні ділянки загальною площею 0,6677 га з кадастровими номерами [NUMBER] - [NUMBER] та [NUMBER] з цільовим призначен-ням для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, розташо-вані в с. Чубинське Бориспільського району. 7 травня 2015 року [PERSON] уклав з ОК «ЖБК «Соренто» договори про встановлення права користування цими земельними ділян-ками для забудови (суперфіцію). За цими договорами [PERSON] передав придбані ним земельні ділянки у користування ОК «ЖБК «Соренто» для здійснення будівництва багато-квартирного житлового будинку в с. Чубинське Бориспільського району. Водночас, земельні ділянки обліковуються як землі загального користування, що не підлягають пере-дачі у приватну власність. Ця обставина свідчить про те, що приватизація земельних діля-нок була проведена з грубим порушенням ч.3 ст.83 ЗК України. Крім того, [PERSON] незаконно змінив цільове призначення земельних ділянок. Тому перший заступник прокурора Київської області просив суд визнати недійсними та скасувати рішення Великоолександрівської сільської ради №823-37-VI від 31 липня 2012 року, №1381-53-VI від 10 вересня 2013 року, №1570-56-VI - №1574-56-VI від 21 листопада 2013 року та №1947-64-VI - №1949-64-VI від 22 квітня 2014 року; скасувати рішення №7937725 від 14 листопада 2013 року, №11003013 від 18 лютого 2014 року, №10608259 від 4 лютого 2014 року, №10606787 від 4 лютого 2014 року, №8560836 від 2 грудня 2013 року, №7169876 від 24 жовтня 2013 року, №7225803 від 25 жовтня 2013 року, №9051420 від 14 грудня 2013 року та №10813203 від 11 лютого 2014 року про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на земельні ділянки загальною площею 0,6677 га з кадастровими номе-рами [NUMBER] - [NUMBER] та [NUMBER] з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, розташовані в с. Чубинське Бориспільського району; визнати недійсними дого-вори про встановлення права користування земельними ділянками для забудови (супер-фіцію), укладені 7 липня 2015 року між [PERSON] та ОК «ЖБК «Соренто»; а також витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] земельні ділянки загальною площею 0,6677 га з кадастровими номерами [NUMBER] - [NUMBER] та [NUMBER] з цільовим призначенням для будівництва і обслуговуван-ня багатоквартирного житлового будинку, розташовані в с. Чубинське Бориспільського району. В ході розгляду цивільної справи перший заступник прокурора Київської області подав заяву про часткову зміну предмета позову (а.с.185-192 т.2) та просить визнати не-дійсними та скасувати рішення Великоолександрівської сільської ради №823-37-VI від 31 липня 2012 року, №1381-53-VI від 10 вересня 2013 року, №1570-56-VI - №1575-56-VI від 21 листопада 2013 року та №1947-64-VI - №1949-64-VI від 22 квітня 2014 року; скасувати рішення №7937725 від 14 листопада 2013 року, №11003013 від 18 лютого 2014 року, №10608259 від 4 лютого 2014 року, №10606787 від 4 лютого 2014 року, №8560836 від 2 грудня 2013 року, №7169876 від 24 жовтня 2013 року, №7225803 від 25 жовтня 2013 року, №9051420 від 14 грудня 2013 року та №10813203 від 11 лютого 2014 року про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на земельні ділянки загальною площею 0,6677 га з кадастровими номерами [NUMBER] - [NUMBER] та [NUMBER] з цільовим призначенням для будівництва і обслуговуван-ня багатоквартирного житлового будинку, розташовані в с. Чубинське Бориспільського району; а також витребувати ці земельні ділянки з чужого незаконного володіння [PERSON] У судовому засіданні прокурор Кульбачний О.С. підтримує позов та наполягає на його задоволенні. Представник відповідача Сагайдак О.В. не визнає позов та заперечує проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень він посилається на відсутність в матеріа-лах цивільної справи належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірні земельні ділянки відносяться до земель загального користування. Тому представник від-повідача Сагайдак О.В. просить суд відмовити у задоволенні позову. Представники [PERSON] та [PERSON] також не визнають позов та запере-чують проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень вони посилаються на відсутність в матеріалах цивільної справи жодних доказів на підтвердження того, що спірні земельні ділянки відносяться до земель загального користування. Крім того, пер-ший заступник прокурора Київської області пред'явив позов вже після закінчення строку позовної давності. Тому представники [PERSON] та [PERSON] просять суд від-мовити у задоволенні позову. Інші учасники цивільного процесу не з'явились у судове засідання. Вони були не-одноразово завчасно та у встановленому порядку повідомлені про час та місце розгляду цивільної справи. Вислухавши пояснення прокурора, а також представників відповідачів та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, дослідивши письмові дока-зи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що рішенням Великоолександрівської сільської ради №823-37-VI від 31 липня 2012 року (а.с.18-19 т.1) був затверджений проект землеустрою щодо відведення у власність [PERSON], [PERSON] та [PERSON] земельних ділянок площею по 0,10 га, а також у власність [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - земельних ділянок площею по 0,0613 га для ведення особистого селянського господарства в с. Чубинське Бориспільського району. На підставі цього рішення органу місцевого самоврядування вони отримали держав-ні акти на право власності на земельні ділянки серії [NUMBER] - [NUMBER] та [NUMBER] (а.с.20-35 т.1). У такий спосіб [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] набули право власності на земельні ділянки площею по 0,0613 га з кадастро-вими номерами [NUMBER] - [NUMBER] та [NUMBER], а [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - право власності на земельні ділянки площею по 0,10 га з кадастровими номерами [NUMBER] - [NUMBER] з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, роз-ташовані в с. Чубинське Бориспільського району. Рішенням Великоолександрівської сільської ради №1381-53-VI від 10 вересня 2013 року (а.с.36 т.1) був затверджений проект землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0612 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господар-ських будівель і споруд, розташованої в с. Чубинське Бориспільського району. Відповідно до ст.83 ЗК України в редакції, чинній станом на час прийняття оскаржу-ваних рішень, землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, про-їзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо) належали до земель комунальної власності, які не могли пере-даватись у приватну власність. Згідно з ч.1 ст.22 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Респуб-ліки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. З копій довідок начальника управління Держкомзему у Бориспільському районі від 10 липня та 31 серпня 2012 року (а.с.53-60 т.1, а.с.8 т.2), а також копії листа в.о. началь-ника управління Держгеокадастру у Бориспільському районі №10-1006-99.3-51/2-17 від 13 січня 2017 року (а.с.12 т.2) вбачається, що земельні ділянки, приватизовані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], розташовуються в с. Чубинське Бориспільського району та відносяться до земель загального користування. Аналіз цих обставин свідчить про те, що рішення Великоолександрівської сільської ради №823-37-VI від 31 липня 2012 року та №1381-53-VI від 10 вересня 2013 року суперечать ст.83 ЗК України та порушують право власності територіальної громади с. Чубинське Бориспільського району на землю. З огляду на це суд вважає, що з метою забезпечення законності та відновлення пору-шеного права належить визнати недійсними та скасувати рішення Великоолександрівської сільської ради №823-37-VI від 31 липня 2012 року та №1381-53-VI від 10 вересня 2013 року. Встановлено, що рішеннями Великоолександрівської сільської ради №1570-56-VI - №1575-56-VI від 21 листопада 2013 року та №1947-64-VI - №1949-64-VI від 22 квітня 2014 року (а.с.37-52 т.1, а.с.122-123 т.2) були затверджені проекти землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок із земель для ведення особистого селян-ського господарства, а також будівництва та обслуговування житлового будинку, госпо-дарських будівель і споруд на землі для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку в с. Чубинське Бориспільського району. Відповідно до абз.1 ч.5 ст.20 ЗК України в редакції, чинній на час прийняття оскар-жуваних рішень, види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель визначались її власником або користувачем самостійно, крім земель сільськогосподар-ського призначення та земель оборони. Згідно з абз.2 цієї ж статті земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовувались їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33-37 цього ж Кодексу. Крім того, за правилами ч.3, ч.4 ст.24 Закону України «Про регулювання містобудів-ної діяльності» у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб заборонялась. Зміна цільового призначення земельної ділянки, яка не відповідала плану зонування території та/або детальному плану території заборонялась також. Встановлено, що будівництво та обслуговування багатоквартирного житлового будинку жодним чином не пов'язано з виробництвом сільськогосподарської продукції, а також здійсненням сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності. Тому будівництво та обслуговування багатоквартирного житлового будинку не від-носиться до сільськогосподарського призначення. Ці обставини свідчать про те, що зміна цільового призначення з ведення особистого селянського господарства на будівництво та обслуговування багатоквартирного житлового будинку суперечить ч.5 ст.20 ЗК України. Крім того, з копії листа Великоолександрівського сільського голови №2-16/09/743 від 23 вересня 2015 року (а.с.61 т.1) вбачається, що план зонування території с. Чубинське не розроблявся та не затверджувався. Ця обставина свідчить про те, що зміна цільового призначення з будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських буді-вель і споруд на землі для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку також суперечить ч.3, ч.4 ст.24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». З огляду на це суд вважає, що з метою забезпечення законності належить скасувати рішення Великоолександрівської сільської ради №1570-56-VI - №1575-56-VI від 21 листо-пада 2013 року та №1947-64-VI - №1949-64-VI від 22 квітня 2014 року. 24 жовтня 2013 року [PERSON], діючи від імені [PERSON], уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу (а.с.118 т.2), за яким [PERSON] відчужила у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,10 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану в с. Чубинське Бориспільського району. 25 жовтня 2013 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу (а.с.117 т.2), за яким [PERSON] відчужила у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,10 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану в с. Чубинське Бориспіль-ського району. 14 листопада 2013 року [PERSON], діючи від імені [PERSON], уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу (а.с.119 т.2), за яким [PERSON] відчужив у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0613 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану в с. Чубинське Бориспільського району. 2 грудня 2013 року [PERSON], діючи від імені [PERSON], уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу (а.с.116 т.2), за яким [PERSON] відчужила у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,10 га з кадастровим номером 3220880905:06: 005:0006 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, роз-ташовану в с. Чубинське Бориспільського району. 14 грудня 2013 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу (а.с.129-130 т.2), за яким [PERSON] відчужила у власність [PERSON] земельну ділян-ку площею 0,0613 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призна-ченням для ведення особистого селянського господарства, розташовану в с. Чубинське Бориспільського району. 4 лютого 2014 року [PERSON] та [PERSON] уклали з [PERSON] договори купівлі-продажу (а.с.131-134 т.2), за якими вони відчужили у власність [PERSON] земельні ділянки площею по 0,0613 га з кадастровими номерами [NUMBER] та [NUMBER] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку, розташовані в с. Чубинське Бориспільського району. 11 лютого 2014 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу (а.с.135-136 т.2), за яким [PERSON] відчужила у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0612 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначен-ням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спо-руд, розташовану в с. Чубинське Бориспільського району. 18 лютого 2014 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу (а.с.137-138 т.2), за яким [PERSON] відчужив у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0613 га з кадастровим номером [PERSON] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку, розташовану в с. Чубинське Бориспільського району. З інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.63-89 т.1) вбачається, що рішеннями №7937725 від 14 листопада 2013 року, №11003013 від 18 лютого 2014 року, №10608259 від 4 лютого 2014 року, №10606787 від 4 лютого 2014 року, №8560836 від 2 грудня 2013 року, №7169876 від 24 жовтня 2013 року, №7225803 від 25 жовтня 2013 року, №9051420 від 14 грудня 2013 року та №10813203 від 11 лютого 2014 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на земельні ділянки загальною площею 0,6677 га з кадастровими номерами [NUMBER] - [NUMBER] та [NUMBER] з цільовим призначен-ням для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, розташо-вані в с. Чубинське Бориспільського району. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є не-додержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] незаконно приватизу-вали спірні земельні ділянки. Тому вони не мали права розпоряджатись цими об'єктами нерухомого майна. Ця обставина свідчить про те, що укладені ними договори купівлі-продажу суперечить ч.1 ст.319 ЦК України. З огляду на це суд вважає, що договори купівлі-продажу земельних ділянок, укладені між переліченими особами та [PERSON], є недійсним в розумінні ч.1 ст.215 ЦК України. Однак, як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.22 постанови №5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК України. У зв'язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі ст.388 ЦК України звернутись до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Відповідно до ч.1 ст.387, ч.1 ст.396 ЦК України власник або особа, яка має речове право на чуже майно (користувач), мають право витребувати своє майно від особи, яка не-законно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно з ч.1 ст.388 цього ж Кодексу якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добро-совісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Дійсно, [PERSON] придбав земельні ділянки за відплатними договорами. На час укладення цих договорів право власності на земельні ділянки підтверджувалось держав-ними актами на право власності на земельну ділянку та відповідними записами в Держав-ному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Водночас, [PERSON] було відомо про те, що земельні ділянки відносились до земель загального користування, які за жодних обставин не підлягали приватизації. Цілком логічно, що йому було відомо про не-припустимість зміни сільськогосподарського призначення земельних ділянок на землі для будівництва багатоквартирного житлового будинку. Ці обставини беззаперечно свідчать про те, що [PERSON] не є добросовісним набувачем. До того ж, земельні ділянки вибули з володіння територіальної громади с. Чубинське Бориспільського району поза її волею. З огляду на це суд вважає, що належить скасувати рішення №7937725 від 14 листо-пада 2013 року, №11003013 від 18 лютого 2014 року, №10608259 від 4 лютого 2014 року, №10606787 від 4 лютого 2014 року, №8560836 від 2 грудня 2013 року, №7169876 від 24 жовтня 2013 року, №7225803 від 25 жовтня 2013 року, №9051420 від 14 грудня 2013 року та №10813203 від 11 лютого 2014 року про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на земельні ділянки загальною площею 0,6677 га з кадастровими номе-рами [NUMBER] - [NUMBER] та [NUMBER] з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, розташовані в с. Чубинське Бориспільського району; а також витребувати ці земельні ділянки з чужого незаконного володіння [PERSON] Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою цієї статті є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», «Новоселецький проти України» та «Федоренко проти України»). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи влас-ності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та права-ми власника. Також Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими вияв-ляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспіль-ства та знаходять засоби для їх вирішення (наприклад, рішення у справах «Хендісайд проти Сполученого Королівства», «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»). Отже, створена Конвенцією система захисту покладає саме на національні органи влади обов'язок визначальної оцінки щодо існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує як заходи позбавлення права власності, так і необхідність запровадження заходів з усунення несправедливості. Безумовно, припинення права власності [PERSON] на земельні ділянки є втручан-ням держави у право на мирне володіння його майном. Водночас, таке втручання є не тільки виправданим, але вкрай необхідним, адже воно спрямовано виключно на забез-печення законності та відновлення права територіальної громади с. Чубинське на землі загального користування. Беззаперечно, такі цілі становлять суспільний інтерес, який пре-валює над правом власності [PERSON] на свавільно захоплені ним земельні ділянки. Суд вважає, що ці обставини є додатковою підставою для задоволення позову в пов-ному обсязі. Як вбачається з консолідованого змісту ч.1 ст.256, ч.1 ст.257 та ч.1 ст.261 ЦК України, особа може звернутись до суду за захистом свого цивільного права або інтересу протягом трьох років від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права. Згідно з ч.4, ч.5 ст.267 цього ж Кодексу сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поваж-ними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Як роз'яснив Верховний Суд України в правовій позиції у справі за №6-68цс15, на позови прокурора, які пред'являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, поширюється положення ст.257 ЦК України щодо загальної позовної давності, перебіг якої починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єкт владних повноважень довідалась або могла довідатись про порушен-ня прав і законних інтересів. Крім того, у правовій позиції в іншій справі за №6-2469цс16 Верховний Суд України наголосив на тому, що порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатись», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звер-нувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатись про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов'язковість доведен-ня стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформація про порушення можна було отримати раніше. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що Велико-олександрівська сільська рада вчасно направила оскаржувані рішення органам прокурату-ри України. Натомість, з копії листа начальника відділу ГПУ №04/2/3-р-15 від 8 вересня 2015 року (а.с.16-33 т.2), а також копії листа Народного депутата України Ляшка О.В. №187/02-10-4859 від 5 жовтня 2015 року (а.с.34-39 т.2) вбачається, що перший заступник прокурора Київської області вперше зміг дізнатись про проведення незаконної приватиза-ції земельних ділянок лише у вересні 2015 року, тобто вже після закінчення трирічного строку позовної давності. Ця обставина об'єктивно перешкодила першому заступнику прокурора Київської області вчасно пред'явити позов до суду. З огляду на це суд вважає, що першому заступнику прокурора Київської області належить поновити строк позовної давності. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропор-ційно розміру задоволених позовних вимог. Встановлено, що перший заступник прокурора Київської області сплатив судовий збір в розмірі 39985 гривень 83 копійок. Ця обставина підтверджується платіжним дору-ченням №564 від 6 квітня 2016 року (а.с.16). Пред'явлений ним позов задоволений в пов-ному обсязі. З огляду на це суд вважає, що з [PERSON] на користь прокуратури Київської області належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 39985 гривень 83 копійок.

Outcome: approved