Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

В листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив визнати його батьком сина [PERSON], [INFO], народженого у м. Дніпропетровську, Україна; та внести зміну до актового запису № 07 від 11.04.2006 року, про народження [PERSON], народженого 07.11.1999 року, що міститься в книзі актових записів про народження Красногвардійського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, де змінити відомості про батька дитини, вказавши батьком замість [PERSON] - [PERSON]. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що його фактична дружина [PERSON] знаходилася у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 15 січня 1994року по 29 серпня 2000 року, від шлюбу з яким вона має повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Також, у період зареєстрованого шлюбу був народжений ще один син [PERSON], [INFO], який був зареєстрований на відповідача, оскільки народився в період перебування відповідачів у шлюбі. Однак, відповідачі припинили шлюбні стосунки у 1997 році, тобто за два роки до народження сина [PERSON]. Починаючи з 1998 року, вони з відповідачкою почали проживати у фактичних шлюбних стосунках, мали спільний бюджет і відносини, притаманні подружжю. Відповідач [PERSON] після припинення шлюбних відносин з [PERSON] переїхав до Донецької області, де і мешкає зараз. Про те, що [PERSON] народила сина, зареєстрованого на імя чоловіка, з яким знаходилася у зареєстрованому шлюбі, відповідач дізнався через декілька років. З дня народження по теперішній час, народжений у відповідачки син [PERSON] вважає позивача своїм батьком, бо він дійсно є його біологічним батьком. Позивач проживає разом з сином, піклується про нього, матеріально забезпечує. Факт того, що позивач являється батьком народженої у відповідачки дитини - [PERSON], [INFO], може бути підтверджений як самими відповідачами, так і свідками, письмовими доказами - довідкою з місця проживання, довідкою з медичного закладу, довідкою з місця навчання та сімейними фотографіями, а також при необхідності висновком судової генетичної експертизи. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. При цьому, посилався на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні визнала позовні вимоги позивача та не заперечувала проти їх задоволення. При цьому, вказала, що дитину вона народила від позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, раніше надав суду заяву, в якому просив справу розглянути без його участі та задовольнити позовні вимоги позивачки. При цьому, вказав, що він дійсно не є батьком [PERSON], [INFO], та ніколи з ним не спілкувався, оскільки його батьком є позивач. Представник третьої особи [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву в якій просила справу розглянути на розсуд суду без її участі. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що 15 січня 1994 року [PERSON] та [PERSON] (після укладання шлюбу [PERSON]) зареєстрували шлюб в відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Красногвардійської районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис № 28, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [PERSON] І-КИ № 063149 від 04.08.1999 року (а.с.8). 29 серпня 2000 року шлюб між ними був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу [PERSON] І-КИ № 162277, виданим 29.08.2000 року відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Красногвардійської районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис № 296 від 29.08.2000 року (а.с.6). Під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а саме 07 листопада 1999 року, відповідачка [PERSON] народила дитину - [PERSON], про що 11 квітня 2006 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області зроблено в Книзі реєстрації народжень відповідний актовий запис за № 07, в якому батьком дитини згідно з ч. 2 ст. 122 Сімейного кодексу України був записаний - [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 122 Сімейного кодексу України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Проте, позивач заперечує батьківство [PERSON] у відношенні [PERSON], [INFO], та вказує, що саме він є біологічним батьком цієї дитини, оскільки задовго до її народження жив та мав статеві стосунки з матірю дитини, яка вже не проживала зі своїм чоловіком - [PERSON]. Відповідно до ч. 3 ст. 128 Сімейного кодексу України, позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. На підставі вищевказаного, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання батьківства. При цьому, згідно ч. 2 ст. 128 Сімейного кодексу України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Так, відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте, позивачем не було доведено суду належними доказами, що він дійсно є біологічним батьком дитини та між ними є кровне споріднення. При цьому, судом роз'яснювалося сторонам про їхнє права на проведення по даній справі молекулярно-генетичної експертизи для встановлення факту щодо наявності кровного споріднення між позивачем та неповнолітнім [PERSON], [INFO]. Але сторони відмовилися від проведення такої експертизи та просили ухвалити рішення на підставі наданих ними пояснень, у звязку з тим, що відповідач визнав позовні вимоги. Але ж, відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Тому, суд критично ставиться до тверджень позивача та відповідачки стосовно того, що він є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], оскільки їхні твердження ґрунтуються на припущеннях та не мають відповідних підтверджень. Крім того, згідно з положеннями ст. 129 Сімейного кодексу України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Таким чином, окрім усього вищевказаного, позивачем пропущений строк звернення до суду з даними вимогами, а клопотань про поновлення йому строку звернення до суду з даними вимогами він не заявляв та зазначив на поважні причини пропуску ним звернення до суду. За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed