Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

В листопаді 2017 року позивач звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та встановлення факту родинних відносин, який в лютому 2018 року уточнив та просив визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON], [INFO], на два місяці після набрання рішення суду законної сили та встановити факт, що він [PERSON] є чотириюрідним братом [PERSON]. Представник позивача за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області надав суду клопотання про розгляд справи без у відсутності представника сільської ради (а.с.30). Третя особа [PERSON] надала суду письмові пояснення в яких вказала, що позовні вимоги [PERSON] є доведеними та обґрунтованими, оформлювати спадкові права земельну ділянку не має наміру (а.с.31-32). Вислухавши представника позивача, свідка, вивчивши матеріали справи, ознайомившись з матеріалами спадкової справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Статтями 1216, 1217 ЦК України, визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1270\~ЦК України визначено шестимісячний строк для прийняття спадщини, який починається з часу відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Встановлено, що 27 квітня 2011 року у віці 56 років помер [PERSON], що підтверджується актовим записом №47 від 04 травня 2011 року зробленим Виконавчим комітетом Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області в свідоцтві про смерть серії 1-КИ №394320 від 04 травня 2011 року (а.с.6). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне спадкове майно, що залишилося після його смерті. 04 жовтня 2011 року дружина спадкодавця [PERSON] (третя особа по справі) звернулася до приватного нотаріуса Дніпропетровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с.49), внаслідок чого приватним нотаріусом було відкрито спадкову справу №15/2011. 23 березня 2012 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок №36 по вул. Янтарній в смт. Кіровське Дніпровського району Дніпропетровської області (а.с.79). 21 листопада 2012 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку загальною площею 3,00 га, що розташована на території Балівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області (а.с.93). Окрім цього, судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина ще на земельну ділянку площею 4,3038 га, кадастровий номер 1221488000:07:054:0018, розташовану на території [PERSON] сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку виданого 18 січня 2006 року (а.с.7). 04 травня 2018 року, після спливу встановленого шестимісячного строку, позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 4,3038 га, кадастровий номер 1221488000:07:054:0018, розташовану на території [PERSON] сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, як спадкоємцю пятої черги (а.с.98). Однак приватний нотаріус приєднавши заяву до матеріалів спадкової справи, відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки документи, підтверджуючі родинні стосунки із померлим відсутні та був пропущений строк на прийняття спадщини, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04 травня 2018 року (а.с.101). Тому позивач звернувся до суду за захистом свого матеріального права. Відповідно до розяснень, викладених у п. 26\~Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~- під час судового розгляду, предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. В свою чергу, в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», зазначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити, загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України, передбачено, що в судовому порядку можуть встановлюватись факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (ч. 2 ст. 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. У відповідності до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року вирішуючи питання про визначенні особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до ст. ст.\~13,\~43,\~81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; , учасники сторін зобов'язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 12 ЦК України\~кожна особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Як стверджує позивач він є чотириюрідним братом спадкодавця [PERSON], однак жодних належних та допустимих доказів, передбачених ст.ст. 76-83 ЦПК України - родинних звязків зі спадкодавцем, а також будь-яких документальних доказів постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] суду не надав. Суд критично оцінює та не приймає до уваги свідчення свідка [PERSON], який не зміг назвати джерела своєї обізнаності щодо обставин справи, тому суд прийшов до висновку, що повідомлення свідка про відомі йому обставини, не мають значення для справи. Отже, позивачем не надано суду будь-яких (жодних) доказів на підтвердження юридичного факту родинних відносин зі спадкодавцем, його постійного проживання зі спадкодавцем однією сімєю на час відкриття спадщини, а тому позовні вимоги в частині встановлення родинних звязків зі спадкодавцем задоволенню не підлягають у зв?язку з їх безпідставністю та не підтвердженням документально належними та допустимими доказами по справі з огляду на вищевказані норми Закону та\~Постанови Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення». Вирішуючи питання про визначення позивачу додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, виходить з того, що поважними причинами можуть бути причини, пов'язані з об'єктивними обставинами, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами можуть бути визнаними: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов'язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. В обґрунтування позову позивач вказує, що про смерть спадкодавця йому стало відомо від спільних знайомих у вересні 2017 року, однак дане твердження матеріалами справи не підтверджено. Приймаючи до уваги те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд не знаходить законних підстав для задоволення даного позову. В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що в межа даного спору судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed