Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

В квітні 2016 року [PERSON] предявила позов до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Свої вимоги мотивувала тим, що 8 лютого 2014 року між сторонами було укладено шлюб, про що зроблено запис у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Великоберезнянського районного управління юстиції за № 6. Від даного шлюбу у них народилася дитина Анастасія, [INFO] Спільне життя у сторін не склалося через різні характери, що призвело до постійних сварок та до втрати поваги і любові один до одного. Відповідач переїхав проживати до своїх батьків, подальше спільне життя є неможливим. Спору про поділ майна немає. Шлюб існує лише формально та шкодить нашим інтересам. Дитина проживає разом з матірю та знаходиться на її утриманні. Відповідач на даний момент ніде не працює, матеріальної допомоги не надає, а тому позивачка просить стягнути з нього аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. Крім того, позивачка просить стягнути аліменти в твердій грошовій сумі також і на своє утримання до досягнення дитиною трьох років в розмірі 500 грн., а шлюб, укладений між сторонами, розірвати. Рішенням Великоберезнянського районного суду від 14 червня 2016 року позов задоволено. шлюб, зареєстрований 08.02.2010 року між [PERSON] та [PERSON], у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Великоберезнянського районного управління юстиції за актовим записом № 6, розірвано. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки Анастасії, [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання про судові витрати. В апеляційній скарзі [PERSON] просить це рішення скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Вказує, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. На даний час відповідач ніде не працює, проживає разом з матірю, яка є інвалідом ІІ групи, сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1000 грн. та на утримання дружини в розмірі 500 грн., не має можливості. Крім того, на думку відповідача, заходи для примирення подружжя, не були вичерпані. У судовому засіданні в апеляційній інстанції представник позивача скаргу заперечив та пояснив, що його довірителька вважає, що шлюб зберегти не можливо та просить його розірвати, а аліменти стягнути. Звернув увагу на те, що відповідач спроможний працювати, однак не робить цього, на біржі не зареєстрований. Його мати дійсно є інвалідом, але отримує пенсію. Відповідач подав суду заяву, у якій частково визнавав позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча був повідомлений про час та місце його проведення належним чином. Подав суду дві письмові заяви, в одній погодився сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі, але в меншому розмірі (а.с.60), в іншій просив рішення скасувати повністю. Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав. Згідно ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст. 110 СК України). Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (стаття 112 СК України). З матеріалів справи слідує, що 8 лютого 2014 року між сторонами було укладено шлюб, про що зроблено запис у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Великоберезнянського районного управління юстиції за № 6. Від даного шлюбу у них народилася дитина Анастасія, [INFO] Спільне життя у сторін не склалося через різні характери, що призвело до постійних сварок та до втрати поваги і любові один до одного. Відповідач переїхав проживати до своїх батьків, подальше спільне життя є неможливим. Спору про поділ майна немає. Шлюб існує лише формально та шкодить інтересам подружжя. Ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу суд першої інстанції правильно встановив ці фактичні обставини справи та виходив з того, що збереження шлюбу є неможливим. Колегія суддів також констатує, що суд першої інстанції не вжив заходів щодо примирення подружжя, передбачених статтею 111 СК України. Однак, на даний момент, надання строку для примирення є недоцільним, а збереження сімї - неможливим, оскільки позивачка відноситься до відповідача критично, примиритися не бажає. Отже, рішення в цій частині підлягає залишенню без змін. Згідно статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). У відповідності до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). Встановлено, що дитина проживає разом з матірю та знаходиться на її утриманні. Відповідач участі в утриманні та вихованні дитини не приймає. З матеріалів справи також слідує, що відповідач є працездатний, на даний момент ніде не працює, за місцем проживання на обліку як безробітний в центрі зайнятості не перебуває. Отже, дохід відповідача є нерегулярний, мінливий, а тому місцевий суд правильно присудив аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі. При визначення розміру аліментів (1000 грн.) суд врахував обовязок батька брати участь в утриманні дитини, а також стан здоровя та матеріальне становище як дитини, так і платника аліментів. Рішення суду в цій частині є законним та обґрунтованим, підлягає залишенню без змін. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч.4 ст. 84 СК України). З матеріалів справи слідує, що відповідач проживає разом з матірю, яка є інвалідом ІІ групи, однак отримує пенсію. Відповідач ніде не працює, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, а отже можливості надавати матеріальну допомогу своїй дружині не має. Цих обставин місцевий суд не встановив, а тому рішення суду в цій частині слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові про стягнення аліментів на утримання дружини. Враховуючи викладене,

Outcome: partial