Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

В лютому 2018 року [PERSON] звернулась до суду із вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог вказувала, що вона спільно з відповідачем [PERSON] має малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. За рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 січня 2017 року шлюб з відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу дочка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. З метою оздоровлення дитини вона запланувала поїздку до Арабської Республіки Єгипет. На її звернення відповідач не надав дозволу на виїзд дитини за кордон. Посилаючись на обставини і підстави, викладені в позовній заяві, позивачка просила суд постановити рішення, яким дозволити тимчасовий виїзд за межі території України в Арабську Республіку Єгипет малолітній [PERSON], [INFO], в її супроводі із загальним терміном перебування за межами України з 01 квітня 2018 року по 01 жовтня 2018 року, без згоди та супроводу батька - [PERSON]. У встановлений судом строк відповідач подав відзив на позов, в якому заперечив проти позовних вимог позивача. Підтвердив, що відмовився надати дозвіл на тимчасовий дозвіл дитини за кордон, виразив незгоду з доводами позивача щодо необхідності у оздоровленні дитини саме в Арабській Республіці Єгипет, та висловив занепокоєння перспективою здійснення авіаперельоту дитиною у такому юному віці (а.с. 18-20). В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Суду пояснила, що наразі перебуває в цивільну шлюбі. Чоловік виявив ініціативу здійснити сімейну подорож до Арабської Республіки Єгипет з метою оздоровлення. У дитина дуже гарні відносини з її нинішнім чоловіком. Відповідач, зловживаючи своїми правами, відмовляється від надання згоди на виїзд доньки за межі України, чим перешкоджає забезпеченню реалізації охоронюваних законом прав та інтересів дитини. Відповідач в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, суду пояснив, що не бажає щоб його дитина перебувала за кордоном в супроводі сторонньої особи - нинішнього цивільного чоловіка позивачки, вважає, що позивачка приховала реальний стан здоров'я дитини, яка має захворювання нирок, тож оздоровлення за кордоном не відповідає її інтересам. Представник відповідача - адвокат [PERSON], що діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги № 72-Д від 03 березня 2018 року (а.с. 22, 30) проти позовних вимог позивача заперечила та просила відмовити в їх задоволенні з підстав, зазначених відповідачем, а також тому що позивачем не зазначено конкретної дати та тривалості виїзду і не надано доказів придбання путівки. Представник третьої особи Миргородської районної державної адміністрації Кравченко І.К., що діє на підставі довіреності (а.с.36), вважав, що позов підлягає до задоволення, оскільки виїзд дитини за кордон для оздоровлення не суперечить чинному законодавству України та положенням Конвенції про права дитини і відповідає інтересам дитини. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, представника відповідача та представника третьої особи, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що з 08 вересня 2012 року по 30 січня 2017 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 січня 2017 року про розірвання шлюбу (а.с.39). Сторони мають дочку - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (ас. 4). На даний час дочка проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні. Позивач має намір здійснити разом з дитиною та своїм новим чоловіком, з яким перебуває в цивільному шлюбі, сімейну подорож до Арабської Республіки Єгипет з метою оздоровлення. Згідно з ст.9 Сімейного Кодексу України подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім'ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства. Питання надання дозволу на виїзд за кордон та оформлення проїзного документу неповнолітньої дочки сторонами в позасудовому порядку не врегульовано. В судовому засіданні знайшла своє підтвердження неможливість в добровільному порядку вирішення спору між сторонами, оскільки [PERSON], батько малолітньої [PERSON], заперечує проти її виїзду за кордон в супроводі матері. Пункт 2 ст.2 Протоколу № 4 Конвенції «Про права людини» передбачає, що кожен має вільно залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням. Відповідно до ст.313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. У відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди одного з батьків та супроводу другого з батьків. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частини 8 зазначеної статті Сімейного кодексу регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Крім цього, ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989г., яка ратифікована Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91р., передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Стаття 150 СК України визначає обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі обов'язок піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Оскільки у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на тимчасовий виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють тимчасовий виїзд дитини за межі України, а також обставин, що викликають сумнів у здатності матері дитини забезпечити належний догляд за нею під час перебування за кордоном, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог [PERSON] та надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої [PERSON] за кордон без згоди батька у період з 01 вересня 2018 року по 01 жовтня 2018 року, якого, на думку суду, буде достатньо для відпочинку та оздоровлення дитини, та надання дозволу на оформлення документів на виїзд за кордон без згоди та супроводу батька - [PERSON]. В зв'язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: partial