Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 12 грудня 2018 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 18 грудня 2018 року. Позивач звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати, що викликані особливими обставинами, зокрема розвитком здібностей неповнолітнього сина [PERSON] в сумі 2100 гривень. Свої вимоги мотивувала тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] Шлюб між сторонами було розірвано за рішенням суду. Згідно з судовим наказом Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.11.2017\~року з\~відповідача стягуються\~аліменти на\~утримання [PERSON],\~[INFO],\~у в розмірі 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Позивач вказує, що [PERSON] Нікіта вирішив розвивати свої здібності з математики та англійської мови та після школи продовжити навчання у закладі вищої освіти. Для покращення своїх здібностей позивачем разом з сином, прийнято рішення пройти навчання, яке направлене на розвиток його здібностей з математики та англійської мови на курсах в УжНУ. Оплата за які є значно нижчою, ніж проходити індивідуальні або групові заняття в інших навчальних закладах, які направлені на розвиток здібностей дитини. Сума згідно договору про надання освітньої послуги №18/17 від 29.09.2017 року становить 5040,00 грн. Позивачем було здійснено оплату в сумі 4200 гривень, у звязку з чим просить стягнути 50 відсотків від сплаченої суми , а саме 2100 гривень. Зважаючи на те, що відповідач в добровільному порядку не має наміру компенсувати додаткові витрати на дитину, позивач змушена звернутись до суду із даним позовом та просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати, що викликані особливими обставинами, зокрема розвитком здібностей неповнолітнього сина [PERSON] в сумі 2100 гривень. У судове засідання позивач не зявилася, на адресу суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання зявився, заперечив проти позовних вимог. Зазначив, що аліменти на сина регулярно і відповідально сплачує. Від свого батьківського обовязку не ухиляється. В той же час, зазначив, що вдруге одружився, у шлюбі в них з дружиною народилася дитина [PERSON], [INFO] Наразі, офіційно не працевлаштований, його матеріальний стан не дозволяє сплачувати додаткові витрати на дитину у тому розмірі, про який вказує позивач. З відзиву на позов випливає, що відповідач аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у визначеному судом розмірі сплачує. Додатково 08.02.2013 року надавав кошти в розмірі 4000,00 дол.США (на той час було еквівалентно 31 960,00 грн.), які передав позивачу. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 18 Конвенції про права дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частини 1 статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбу, який розірвано, що не заперечується сторонами по справі. У шлюбі у подружжя народилася дитина [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серія 1-ФМ №115538, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області 11.07.2001 року. Згідно з Довідкою № 214 від 26.04.2018 року, [PERSON], [INFO], проживає разом з [PERSON]. 30.07.2010 року Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], стягуються аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 700,00 грн. щомісячно, починаючи з 28.05.2010 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі рішення видано виконавчий лист. 07.11.2017 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повнолітня. Судовий наказ набрав законної сили. Згідно з Свідоцтвом про шлюб серія 1-ФМ № 064749, виданим 25.03.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] 25 березня 2010 року. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка: [PERSON], дружини [PERSON]. 18 червня 2010 року у подружжя народився син [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження серія 1-ФМ № 167718, виданим 25.06.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області. Стаття 185 СК України\~передбачає, що той із батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягне аліментів не була поставлена, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей, хворобою, каліцтвом, тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насапмеред випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у звязку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Такі висновки висловлені Верховним Судом України у постанові від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15 та постанові від\~\~ 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17. Отже, доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоровя дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).\~ Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Відповідно до договору про надання освітньої послуги №18/17 від 29.09.2017 року укладеного між [PERSON] та Державним вищим навчальним закладом «Ужгородський національний університет», виконавець бере на себе зобовязання за рахунок коштів замовника здійснити навчання слухача [PERSON] за напрямком українська мова та література, математика, англійська мова для підготовки до зовнішнього оцінювання знань, що проводиться Українським центром оцінювання якості освіти. Загальна вартість освітньої послуги становить 5040,00 грн. Позивачем було здійснено оплату в сумі 4200 гривень, що підтверджується копіями квитанцій від 29 вересня 2017 року та 29 січня 2018 року. У п.18 постанови №3 Пленуму «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України зазначив, що необхідно звернути увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №\~З за змістом\~ст.\~185\~СК України передбачено участь батьків у додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом), що визначаються у твердій грошовій сумі, оскільки йдеться про фактично зазначені або передбачувані витрати. Відповідно до положень\~Закону України «Про освіту»\~та п «а» ч.1 ст.29 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, метою освіти є всебічний розвиток людини як особистості та найвищої цінності суспільства, розвиток її талантів,\~\~розумових і фізичних здібностей. За таких обставин, суд вважає такими, що ґрунтуються на законі вимоги позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат, викликаних особливими обставинами та пов'язаних з розумовими здібностями (навчанням) дитини сторін, у розмірі половини сплаченої за його навчання суми грошових коштів\~\~- 2100 гривень. Та обставина, що питання навчання сина сторін [PERSON],[INFO], у вищому навчальному закладі не було узгоджено з відповідачем, який заперечує проти цього, при наявності доказів навчання дитини та понесених у зв'язку з цим\~\~витрат на його навчання, з урахуванням викладеного, не звільняє батька дитини від відшкодування половини його вартості. Відповідно до\~ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ст. 185 СК України). З запису трудової книжки [PERSON] серії БТ-ІІ №4181972 вбачається, що відповідач 04.11.2014 року за угодою сторін був звільнений. Разом з тим, враховуючи відсутність дати та часу завірення наданих копій трудової книжки відповідача, відомості про наявність інших записів в трудовій книжці відповідача станом на час розгляду справи в суді відсутні. Крім того, суд враховує, що згідно наданого витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] не є зареєстрованим як підприємець. Разом з тим, вказані відомості надані суду станом на 01.02.2018 року. Таким чином,\~відповідачем не\~доведено неспроможності\~нести указані\~додаткові витрати,\~що викликані\~особливими обставинами.\~Тому доводи\~відповідача про\~неспроможність нести\~такі витрати\~є необґрунтованими. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Враховуючи, що позивач довела наявність особливих обставин в розумінні\~ст. 185 СК України, які зумовлюють необхідність участі батька у додаткових витратах на дитину, що складає половину понесених нею витрат на дитину в сумі 2100 гривень, тому позовні вимоги суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. З урахуванням задоволення позову, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 704,80 грн. у відповідності до вимог\~ст. 141 ЦПК України. На підставі ст. ст. 181, 192 СК України,

Outcome: approved