Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

В листопаді 2015 року [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом, виселення та вселення. Ухвалою від 13.05.2016 року було задоволено клопотання позивача та замінено неналежного відповідача [PERSON] на належного - [PERSON]. Позовні вимоги позивач мотивувала тим, що [INFO] помер [PERSON]. Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді квартири [ADDRESS]. Під час шлюбу, який було розірвано у 2004 році, в них народився син [PERSON], [INFO], який є спадкоємцем першої черги на майно свого батька [PERSON]. В позові вказано, що на підставі рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24.12.2013 року [PERSON] набув право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.06.2014 року. Ще одним власником 1/2 частини квартири є мати спадкодавця [PERSON]. Однак, позивач в позові зазначає, що на даний час її неповнолітній син [PERSON] отримати можливість в повному обсязі володіти та розпоряджатися своєю власністю у вигляді квартири [ADDRESS] можливості не має, так як інший співвласник 1/2 частини цієї квартири самовільно і без будь - якої згоди та попередження іншого співвласника, вселила у вказану квартиру невідомих їй людей, тобто фактично здала вказану квартиру в оренду. При цьому орендатори вказаної квартири весь період часу після смерті спадкодавця [PERSON], наскільки їй відомо, постійно користуються водою, побутовим газом і електроенергією, не оплачуючи її та створюючи заборгованість по сплаті за комунальні послуги, чим наражають її сина на примусове відключення квартири від постачання води, побутового газу і електроенергії. В даному випадку її син [PERSON] не надавав права розпоряджатися його 1/2 частиною квартири [ADDRESS] та надавати одноособово права тимчасово проживати у вказаному житлі посторонніх осіб. На її неодноразові вимоги надати у користування вказану квартиру неповнолітньому [PERSON], відповідач в категоричній формі відмовила, в зв'язку з чим вона і вимушена звернутися до суду за захистом прав та інтересів свого сина [PERSON] з відповідним позовом. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, - в судове засідання не з'явилася. Однак на адресу суду подала заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутність, за участю її представника, який діє згідно довіреності - [PERSON]. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив суд його задоволити з підстав викладених в позовній заяві. Вказував, що [PERSON], як власник, має законне право на користування, володіння та розпорядження, своєю 1/2 часткою квартири [ADDRESS]. Однак реалізувати своє право, тобто проживати в вищезгаданій квартирі не має можливості, так як інший співвласник 1/2 частини цієї ж квартири - [PERSON] чинить перешкоди у користуванні його власністю. На цій підставі просив суд: виселити з квартири [ADDRESS] невідомих осіб, що самовільно, без згоди власника 1/2 частини цієї квартири [PERSON], зайняли її та на даний час там незаконно проживають; вселити [PERSON] та [PERSON] в вказану квартиру; зобов'язати [PERSON], власника 1/2 частини квартири [ADDRESS] не вчиняти перешкод в користуванні квартирою [PERSON] та [PERSON] та стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. На адресу суду [PERSON] подала заперечення, в якому вказала, що в листопаді 2011 року [PERSON] придбала однокімнатну квартиру [ADDRESS], де почала проживати. [INFO] помер її син - [PERSON], батько [PERSON], [INFO]. Вона з дотриманням встановленого законом 6-тимісячного строку подала заяву про прийняття спадщини до Уманської міської державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Як з'ясувалось, до числа спадкового майна входила зазначена вище квартира, власником якої був [PERSON], тобто покійний син оформив квартиру на себе, без її відома. Проте, вказану квартиру купувала саме вона, сплачувала продавцеві власні та позичені кошти, (передавала гроші продавцю за квартиру при свідках з рук в руки), вказане підтверджували на суді і попередній власник квартири, і представник агентства нерухомості, інші свідки та письмові докази, тощо). У зв'язку з цим вона змушена була захищати свої права в судовому порядку. Рішенням Уманського міськрайонного суду від 20.08.2012 р. було задоволено її позов до [PERSON] (попереднього власника квартири) та визнано за нею право власності на квартиру [ADDRESS], судове рішення вступило в законну силу. 10.09.2012р. між нею та [PERSON] був укладений Договір купівлі-продажу згаданої квартири та, відповідно, була проведена державна реєстрація цієї квартири на ім'я останньої. [PERSON] набула право власності та розпоряджалась квартирою на свій розсуд. Згодом її бувша невістка [PERSON] звернулась з апеляційною скаргою до Апеляційного суду Черкаської області про скасування судового рішення, згідно якого за [PERSON] було визнано право власності на спірну квартиру. Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 21.12.2012 p., рішення Уманського міськрайонного суду від 20.08.2012 р. - скасоване. Рішенням Уманського міськрайонного суду від 25.03.2013 р. за позовом [PERSON] було визнано недійсним і договір купівлі- продажу квартири [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON], що посвідчений 10.09.2012 р. приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Животовською Н.Г.. Після того [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання за її сином [PERSON] права власності на 1/2 частину спірної квартири в порядку спадкування після смерті [PERSON], заочним рішенням Уманського міськрайонного суду від 24 грудня 2013 p. даний позов було задоволено та визнано за [PERSON], [INFO] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], як спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] (при цьому [PERSON] не мав такого спадкоємця). В червні 2014 року Реєстраційною службою Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області право власності на 1/2 частини вказаної квартири зареєстровано за [PERSON] на підставі заяви [PERSON] та заочного рішення Уманського міськрайонного суду від 24.12.2013р.. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 липня 2014 року заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24.12.2013 року та Ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 22.04.2014 року скасовано. Не дивлячись на це, [PERSON] не звернулась до реєстраційної служби аби скасувати (анулювати) вище зазначену державну реєстрацію. Після смерті сина в цій квартирі досить тривалий час взагалі ніхто не проживав. Рішенням Уманського міськрайонного суду від 14 січня 2016 року у справі № 705/5880/15-ц, 2/705/263/16, яке вступило в законну силу, за нею визнано право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], як за спадкоємцем за законом, після смерті [PERSON], який помер [INFO]. З тих пір по даний час вона одноособово постійно проживає у вказаній квартирі та користується своєю 1/2 частиною, іншого житла у неї немає. В запереченні наголошує, що [PERSON] звернулася до голови ОСББ «Домовичок» та їй повідомлено, що крім [PERSON] в квартирі ніхто не проживає. При цьому, в судовому засіданні відповідач та її представник вказували, що [PERSON] не вчиняла та не вчиняє будь-яких перешкод в користуванні та розпорядженні житлом [PERSON], також вона не вчиняла та не вчиняє будь-яких дій на порушення прав та інтересів [PERSON] та неповнолітнього [PERSON]. [PERSON] не заперечує той факт, що її внук, [PERSON], є власником 1/2 частини відповідної квартири, та не заперечує, щоб він вселився в спірну квартиру та проживав в ній, але без його матері [PERSON]. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення відповідача та представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] підлягають до часткового задоволення з огляду на їх часткову обґрунтованість. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] року, - [INFO] [PERSON], батьками значаться: «… батько - [PERSON]; мати- [PERSON] ….». За результатом розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] в інтересах сина [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом - 24.12.2013 року Уманським міськрайонним судом було прийнято заочне рішення та визнано за [PERSON], [INFO], право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], як спадкоємцем за законом [PERSON], який помер [INFO] (а.с.24-25). На підставі вказаного рішення суду 1/2 частина квартири [ADDRESS] була зареєстрована у Реєстраційній службі Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області за [PERSON], що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень серії [NUMBER] (а.с.9). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 16.07.2014 року було скасовано заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24.12.2013 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 22 квітня 2014 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.26-27). Заочним рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29.01.2015 року позов [PERSON] задоволено та визнано за [PERSON], право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], як спадкоємцем за законом [PERSON], який помер [INFO] (а.с.118-119). 06.04.2015 року ухвалою Апеляційного суду Черкаської області відмовлено у прийнятті апеляційної скарги [PERSON] на заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29.01.2015 року по справі за позовом [PERSON] в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на частину квартири (а.с. 120). 14.01.2016 року рішенням Уманського міськрайонного суду позов [PERSON] задоволено та скасовано запис про державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] від 23.10.2012 року, номер запису 6568 в книзі 74, номер витягу 35955239, зробленого Уманським виробничим відділком КП ЧООБТІ та визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], як за спадкоємцем за законом, після смерті [PERSON], який помер [INFO]. Вказане рішення вступило в законну силу 26.01.2016 року ( а.с.58-60). Відповідно до довідки № 63 виданої головою правління ОСББ «Домовичок» 23.10.2015р.,- [PERSON] є власником 1/2 частини квартири по [ADDRESS], в даний час в квартирі проживають квартиранти, заселені без згоди власника [PERSON] ( а.с. 10). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання мешканців квартири [ADDRESS], складеного комісією у складі голови ОСББ та членів кооперативу 23.10.2015 року,-встановлено, що власником 1/2 частини квартири являється неповнолітній [PERSON], інтереси якого представляє [PERSON], на час перевірки потрапити в квартиру неможливо, у зв'язку з відсутністю ключів, на дзвінки та стукіт квартиру ніхто не відчиняє ( а.с.11). Відповідно до довідки № 16 виданої головою правління ОСББ «Домовичок» 18.02.2016р. попередньому власнику квартири [ADDRESS] [PERSON], -[PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON], крім викладених в заяві даних від 23.10.2015р. про наявність перешкод в розпорядженні вищевказаної квартири, виселенні невідомих їй осіб, та селені її та її сина [PERSON], з іншими заявами більше не зверталась. На даний момент в даній квартирі ніхто не проживає ( а.с. 86). Відповідно до довідки № 18 виданої головою правління ОСББ «Домовичок» 22.02.2016р.,- за адресою [ADDRESS], на даний час проживає [PERSON], [INFO] ( а.с. 87). На підставі рішення Уманського міськрайонного суду від 14.01.2016 року, 1/2 частина квартири [ADDRESS] була зареєстрована за [PERSON], та 1/2 вищевказаної квартири - за [PERSON], що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 52823896 (а.с.90-91). Відповідно до довідки № 35 виданої головою правління ОСББ «Домовичок» 16.05.2016р.,- за адресою [ADDRESS], на даний час проживає одноособово [PERSON], [INFO], крім неї у вказаній квартирі ніхто не проживає ( а.с. 110). Як вбачається з повідомлень надісланих [PERSON] на адресу [PERSON],- комунальні послуги [PERSON] буде сплачувати тоді, коли їй будуть надані ключі від вхідних дверей квартири [ADDRESS] і виселені звідти особи, які там на даний час проживають. ( а.с.111-114). На адресу [PERSON] було направлено листа, з проханням [PERSON] надати останній ключі від вхідних дверей квартири [ADDRESS] (а.с.115-117). Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3 та ст.321 ЦК України, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків встановлених Конституцією та законом. Норми зазначеної статті кореспондують положенням ст. 47 Конституції України, відповідно до якої кожен має право на житло. Право на житло означає перш за все право особи мати житло для власного проживання та для проживання членів її сім'ї. Відповідно до ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення, або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно ч. 1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 1, 2, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном. При цьому суд враховує, що згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» (надалі-Закон) де закріплено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального,культурного, духовного і соціального розвитку. Ст. 18 вказаного Закону закріплено право дитини на житло, вказано, що держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 р. (далі - Конвенція) встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється, як найкращому забезпеченню інтересів дитини. У ст. 16 Конвенції, зазначено, що кожна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте та сімейне життя, недоторканість житла та інше. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання. Ст.27 Конвенції закріплено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя необхідних для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини. Держави-учасниці відповідно до національних умов в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів для надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. Вирішуючи даний спір, суд враховує правову позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 16 січня 2012 року, згідно якої у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом, виселення та вселення - підлягають до задоволення, а саме в частині позовних вимог: усунути перешкоди в користуванні [PERSON] та її неповнолітнім сином [PERSON] квартирою [ADDRESS] шляхом зобов'язання [PERSON] не перешкоджати їм у здійсненні права користування квартирою [ADDRESS]; вселити [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON] в квартиру [ADDRESS]; зобов'язати [PERSON] передати [PERSON] ключі від вхідних дверей квартири [ADDRESS] та стягнути з відповідача судові витрати. Позов в частині вимог про виселення з квартири [ADDRESS] невідомих осіб, що самовільно, без згоди власника 1/2 частини квартири [PERSON], зайняли її та на даний час там незаконно проживають,- не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, тому не підлягають до задоволення. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial