Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-04 00:00:00

В листопаді 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Мурафської сільської ради про визнання права власності. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що у вересні 2015 року помер його батько [PERSON], який проживав в с.Мурафа Краснокутського району Харківської області . На праві приватної власності батькові належали : житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] , земельна ділянка площею 4,1786 на території Мурафської сільської ради , згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку , та присадибна земельна ділянка площею 0,41 га ( 0,25 га- для будівництва та обслуговування житлових будівель та споруд та 0,16 га - для ведення особистого селянського господарства ), що розташована по [ADDRESS]. Після смерті батька відкрилася спадщина на вказане нерухоме майно. Позивач не може оформити спадщину , оскільки державним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину , так як є розбіжності в написанні прізвища батька позивача в свідоцтві про смерть та в державному акті на право власності на земельну ділянку . Іншим шляхом спадщину оформити не можливо. Прохав визнати за ним право приватної власності на земельні ділянки та будинок. В січні 2017 року позивач уточнив позов , в якому вказав , що дійсно в свідоцтві про смерть батько записаний як [PERSON], а державний акт на право власності на земельну ділянку виданий на ім»я [PERSON] Прохав встановити факт родинних відносин , а саме , що [PERSON] є сином [PERSON] та встановити факт належності правовстановлюючого документа , а саме , що державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER] , виданий на ім»я [PERSON] належить [PERSON] У відкритому судовому засіданні представник позивача підтримав позов , прохав його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з»явився , подав заяву слухати справу у його відсутність , проти позову не заперечував , прохав вирішити справу на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення представника позивача , дослідивши письмові матеріали справи , дійшов до наступних висновків. Матеріалами справи встановлено, що спадкодавець - [PERSON] , який проживав в с.Мурафа Краснокутського району Харківської області, помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Мурафської сільської ради від 21.09.2015 року. [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 4, 1786 га , що знаходиться на території Мурафської сільської ради ,КСП « Мурафське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ; житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] та присадибна земельна ділянка в розмірі 0,41 га ( 0,25 га- під забудовою та 0,16 га -ведення особистого селянського господарства ) , яка розташована за вище вказаною адресою. Про те, що будинок з господарськими будівлями існує по [ADDRESS] , стверджує технічний паспорт виданий РКП «Краснокутське БТІ» від 04.03.2016 року та технічний висновок про об»єкт нерухомого майна . Довідка РКП « Краснокутське БТІ « від 04.04.2016 року свідчить про те, що на житловий будинок по [ADDRESS] право приватної власності не зареєстровано. Відповідно до довідки Мурафської сільської ради, житловий будинок по [ADDRESS] збудований в 1964 р. та згідно записів погосподаської книги №14 числиться за [PERSON] Крім того, за [PERSON] числиться присадибна земельна ділянка в розмірі 0,41 га ( 0,25 га- під забудовою та 0,16 га - для ведення особистого селянського господарства ) , яка розташована по [ADDRESS]. [PERSON] був зареєстрований по [ADDRESS] та вибув в зв»язку зі смертю .На день смерті проживав разом з дружиною [PERSON] Заповіт в сільській раді не посвідчувався . Після [PERSON] спадкоємцями першої черги є позивач та [PERSON] , яка від належної їй частини в спадщині відмовляється , про що свідчить її заява , посвідчена секретарем Мурафської сільської ради від 01.03.2016 р. Позивач звернувся до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька , однак постановою державного нотаріуса Краснокутської ДНК від 20.12.2016 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом , оскільки відповідно до свідоцтва про смерть батько позивача записаний як [PERSON] , а згідно державного акту на право власності на земельну ділянку він записаний як [PERSON] . У відповідності до вимог ст.ст. 1217,1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування одержують особи, зазначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та той з подружжя, який його пережив. Таким чином, спадкування майна [PERSON] здійснюється за законом, і, відповідно до ст. 1261 ЦК України, позивач являється спадкоємцем першої черги. Згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди виникають з моменту державної реєстрації цих прав, що передбачено ч.1ст.125 ЗК України. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Частиною 2 ст.1225 ЦК України передбачено, що до спадкоємців житлового будинку ,інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою ,на якій вони розміщені. Згідно ч.ч.1,2 ст.78 Земельного кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками. Відповідно до ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з п.5 ч.1 ст.19 даного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Згідно до п.«г» ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. В судовому засіданні встановлено , що [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження . Крім того , судом встановлено , що в державному акті на право власності на земельну ділянку [NUMBER] , виданому на ім»я [PERSON] допущена помилка в написанні прізвища батька позивача , оскільки дійсне його прізвище [PERSON] Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Право [PERSON] на земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] є невизнаним, державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що надало позивачу, в порядку ст.3 ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх прав . В судовому засіданні встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом після померлого [PERSON] до складу спадкового майна входять житловий будинок з господарськими будівлями , присадибна земельна ділянка, що знаходяться по [ADDRESS] та земельна ділянка, розташована на території Мурафської сільської ради . Іншого шляху, ніж визнання права власності на житловий будинок та земельні ділянки в судовому порядку, у позивача немає. Таким чином, виходячи з вищевикладеного суд задовольняє вимоги позивача, так як він надав суду достатньо доказів, які підтверджують позовні вимоги, а визнання відповідачами позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved