Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

В квітні 2016 року представник позивачів [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, яким просить визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по ? частині земельної ділянки, розташованої на території Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ №013537 від 27 лютого 2004 року в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], який помер 27 квітня 2015 року. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 27 квітня 2015 року помер батько позивачів [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 1,5241 га, розташованої на території Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, яку спадкодавець, в свою чергу, успадкував після смерті своєї матері. За життя спадкодавець склав заповіт, посвідчений секретарем Вороньківської сільської ради Бориспільського району, яким заповів все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що йому буде належати і на що він матиме право, в рівних долях [PERSON] та [PERSON] Відповідач [PERSON] у встановлений законом строк звернулась до нотаріуса із заявою про відмову від прийняття належної їй частки спадщини за законом. Позивачі звернувшись до нотаріуса із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, отримали відмову, оскільки їхній батько за життя отримати державний акт про право приватної власності на землю на своє імя не встиг. У звязку з цим, позивачі змушені звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав. У судове засідання позивачі не зявилися, проте їх представник [PERSON] надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, а розгляд справи проводити у його відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, проте надала до суду заяву, в якій позов визнала повністю та не заперечувала проти його задоволення, розгляд справи просила проводити у її відсутність. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 квітня 2015 року помер батько позивачів [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ОК №333033, виданим виконавчим комітетом Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області 27 квітня 2015 року, про що складено відповідний запис за №28 (а.с.8). За життя [PERSON] успадкував земельну ділянку, площею 1,5241 га, розташовану на території Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, яка належала його матері [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ №013537, виданого 27 лютого 2004 року Бориспільською районною державною адміністрацією Київської області (а.с.9,10,11). Проте, отримати державний акт про право приватної власності на землю на своє імя не встиг. За час свого життя, а саме 22 січня 2003 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем Вороньківської сільської ради Бориспільського району, яким заповів все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що йому буде належати і на що він матиме право, в рівних долях [PERSON] та [PERSON] (а.с.34). У відповідності до ч.1 ст.1268, ч.1 ст.1269 та ч.1 ст.1270 ЦК України спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Спадкоємцем, яка має право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] є його непрацездатна дружина - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.12). З дослідженої у судовому засідання належним чином завіреної копії спадкової справи №319/2015, заведеної Бориспільською районною державною нотаріальною конторою, вбачається, що 02 вересня 2015 року [PERSON] та [PERSON] подали заяви про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] (а.с.32, 32-а). Відповідач [PERSON] відмовилась від належної їй частини спадщини, про що подала до нотаріальної контори відповідну заяву (а.с.33). 26 лютого 2016 року позивачі звернулися до Бориспільської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 1,5241 га, розташовану на території Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області. Проте, позивачам було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у звязку з тим, що не надано правовстановлюючі документи на майно, яке належало померлому батьку [PERSON] Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст.1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До дня своєї смерті [PERSON] не встиг отримати державний акт на право власності на земельну ділянку на власне імя. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно з ст.125 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. У відповідності до п.«г» ч.1 ст.81 ЗК України однією з підстав набуття громадянами України права власності на земельні ділянки є прийняття спадщини. Таким чином в судовому засіданні достовірно встановлено, що земельна ділянка площею 1,5241 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовується на території Вороньківської сільської ради Бориспільського району, на законних підставах належала спадкодавцю [PERSON], а саме на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Бориспільської районної державної нотаріальної контори від 07 вересня 2005 року, а тому відсутність державного акту на право власності на його імя не може бути перешкодою для реалізації спадкових прав позивачів. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З огляду на зазначене, суд вважає за допустиме визнати за позивачами право власності на вказану земельну ділянку по ? частині в порядку спадкування за заповітом після смерті їхнього батька [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: approved