Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

В липні 2016 року [PERSON] звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , Державної служби інтелектуальної власності України про визнання патенту України на корисну модель недійсним та зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування позову зазначив, що 10 грудня 2012 року Державним департаментом інтелектуальної власності України [PERSON] було видано патент [NUMBER] на корисну модель «[INFO]». Вважає, що у порушення вимог ст.7 ЗУ «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», вищезазначена корисна модель не відповідає умовам патентоздатності, оскільки не є новою. Зазначає, що сукупність ознак даної корисної моделі була загальнодоступною у світі до дати подання заявки на її реєстрацію, з огляду на наступне: обмежувальна частина формули патенту [NUMBER] слово в слово переписана з формули патенту-прототипу [NUMBER], власником якого є позивач; структурна блок-схема вагонних ваг по патенту [NUMBER] не має відмінностей від структурної схеми вагонних ваг по патенту [NUMBER]; «Недолік» патенту-прототипу [NUMBER] є вигадкою автора патенту [NUMBER]; ствердження про удосконалення конструкції ваг у патенті [NUMBER] є хибним; відображення відхилення центра ваги вагону в одиницях маси є особливістю програмного забезпечення приладу. На підставі викладеного, посилаючись на ст.ст. 25,33 ЗУ «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» просить суд визнати недійсним повністю патент України [NUMBER] від 10 грудня 2012 року на корисну модель «[INFO]», що зареєстрований на ім`я [PERSON] ; зобов`язати Державну службу інтелектуальної власності України внести зміни до державного реєстру патентів України на винаходи та корисні моделі: про визнання недійсним повністю патенту України [NUMBER] від 10 грудня 2012 року на корисну модель; стягнути з [PERSON] на його користь судові витрати. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2017 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , Державної служби інтелектуальної власності України про визнання патенту України на корисну модель недійсним - задоволено, визнано недійсним повністю патент України [NUMBER] від 10 грудня 2012 року на корисну модель «[INFO]», що зареєстрований на ім`я [PERSON] , зобов`язано Державну службу інтелектуальної власності України внести зміни до державного реєстру патентів України на винаходи та корисні моделі: про визнання недійсним повністю патенту України [NUMBER] від 10 грудня 2012 року на корисну модель. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат по справі. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2017 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2017 року - залишено без змін. Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Протоколом автоматизованого розподілу від 26.06.2018 року цивільна справа розподілена судді Кухтіну Г.О. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2018 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження в підготовче засідання. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2019 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому. Представник позивача, позивач у судове засідання не з`явилися, причину неявки суду не повідомили. Через канцелярію суду позивачем подано заяву про визнання причин пропущеного строку для звернення до суду поважними та поновлення пропущеного строку позовної давності, в якій [PERSON] просить суд визнати причини пропущення строку поважними та поновити строк для звернення до суду за захистом, починаючи 01 липня 2016 року, тобто день подачі позову до суду, оскільки вважає, що його позовні вимоги підпадають під дію статті 268 ЦК України відповідно до якої позовна давність на заявлені вимоги щодо визнання патенту України на корисну модель недійсним та зобов`язання вчинити певні дії не поширюється, оскільки він поданий позивачем на захист його особистих немайнових прав інтелектуальної власності. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, зазначивши, що оскільки відомості про видачу патенту [NUMBER] [PERSON] були опубліковані 10 грудня 2012 року, строк позовної давності, який встановлений ст.257 ЦПК України, сплив 10 грудня 2015 року, в той час даний позов подано до суду [PERSON] тільки в липні 2016 року. Крім того, позивачем не вказано жодних обставин, які виникли незалежно від волі останнього, та об`єктивно унеможливили звернення [PERSON] за судовим захистом у період дії строку позовної давності. Представник відповідача - Державної служби інтелектуальної власності України в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не подавав. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши і оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом, 11 травня 2012 року [PERSON] було подано заявку №u201205735 на отримання патенту на корисну модель «[INFO]». Інформацію про деклараційний патент було внесено до Державного реєстру патентів України на корисні моделі та 10 грудня 2012 року здійснено публікацію відомостей про видачу патенту України [NUMBER]( Бюл. №23). Дані обставини підтверджуються випискою з Державного реєстру патентів України на корисні моделі. Судом встановлено, що [PERSON] є власником патенту України [NUMBER] на корисну модель «[INFO]». Відповідно до ч.1 ст.143 ЦПК України для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, за клопотанням представника позивача, судом було призначено експертизу у сфері інтелектуальної власності, на вирішення якої було поставлене наступне питання: «Чи відповідає корисна модель за патентом України [NUMBER] умові патентоздатності «новизна» відповідно до матеріалів справи». За результатами проведення вищезазначеної судової експертизи було складено висновок експерта №232/16 від 16 грудня 2016 року, в якому зазначено, що матеріали справи містять відомості, а саме, копію патенту України на корисну модель № [NUMBER] «[INFO]», який був зареєстрований в Державному реєстрі патентів України на корисні моделі 25 лютого 2010 року з описом, які свідчать про те, що сукупність суттєвих ознак корисної моделі за патентом України [NUMBER] «[INFO]» від 10 грудня 2012 року стала загальнодоступною в світі до дати подання [PERSON] заявки №u201205735, а саме до 11 травня 2012 року, тобто корисна модель за патентом України [NUMBER] не відповідає умові патентоздатності «новизна» відповідно до матеріалів справи. Відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» деклараційний патент на корисну модель - різновид патенту, що видається за результатами формальної експертизи заявки на корисну модель. Формальна експертиза (експертиза за формальними ознаками) - експертиза, у ході якої встановлюється належність зазначеного у заявці об`єкта до переліку об`єктів, які можуть бути визнані винаходами (корисними моделями), і відповідність заявки та її оформлення встановленим вимогам. Частиною чотирнадцятою статті 16 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» визначено, що за належності об`єкта, що заявляється, до об`єктів технології, зазначених у частині другій статті 6 цього Закону, відповідності документів заявки формальним вимогам до них статті 12 цього Закону та правил, встановлених на його основі центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері інтелектуальної власності, та відповідності документа про сплату збору за подання заявки встановленим вимогам заявнику надсилається за заявкою стосовно: патенту на винахід - повідомлення про завершення формальної експертизи та можливість проведення кваліфікаційної експертизи; деклараційного патенту на винахід (корисну модель) - рішення центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері інтелектуальної власності про видачу деклараційного патенту на винахід (корисну модель). Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Як вбачається із ст. 420 ЦК України до об`єктів права інтелектуальної власності, зокрема, належать винаходи, корисні моделі, промислові зразки. За змістом статті 464 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності на винахід, корисну модель, промисловий зразок є: 1) право на використання винаходу, корисної моделі, промислового зразка; 2) виключне право дозволяти використання винаходу, корисної моделі, промислового зразка (видавати ліцензії); 3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню винаходу, корисної моделі, промислового зразка, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Майнові права інтелектуальної власності на винахід, корисну модель, промисловий зразок належать володільцю відповідного патенту, якщо інше не встановлено договором чи законом. Відповідно до ч. 1. ст. 460 ЦК України корисна модель вважається придатною для набуття права інтелектуальної власності на неї, якщо вона, відповідно до закону, є новою і придатною для промислового використання. Відповідно до ст. 462 ЦК України набуття права інтелектуальної власності на винахід, корисну модель, промисловий зразок засвідчується патентом. Відповідно до ст. 463 ЦК України суб`єктами права інтелектуальної власності на винахід, корисну модель та промисловий зразок є: 1) винахідник, автор промислового зразка; 2) інші особи, які набули прав на винахід, корисну модель та промисловий зразок за договором чи законом. Статтею 469 ЦК України визначено, що права інтелектуальної власності на винахід, корисну модель, промисловий зразок визнаються недійсними з підстав та в порядку, встановлених законом. За приписами підпунктів «а» та «г» ч. 1 ст. 33 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», патент може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково у разі: невідповідності запатентованого винаходу (корисної моделі) умовам патентоздатності, що визначені статтею 7 цього Закону; видачі патенту внаслідок подання заявки з порушенням прав інших осіб. За змістом статті 35 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» захист прав на винахід (корисну модель) здійснюється у судовому та іншому встановленому законом порядку. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, судовий захист можливий за наявності двох обставин у сукупності: наявності у особи прав та інтересів та порушення, невизнання або оспорювання таких прав та інтересів іншою особою. У поданих на позов запереченнях та у судовому засіданні представник відповідача просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, мотивуючи тим, що позивач помилково вважає, що до виниклих спірних правовідносин застосовуються положення статті 268 ЦК України, так як даний спір пов`язаний саме з визнанням правочину недійсним, а не порушенням особистих немайнових прав позивача. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частинами третьою та четвертою статті 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Згідно п.1 ч.1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом. Системний аналіз вищевказаних норм, а також обраний позивачем спосіб захисту, дозволяє зробити висновок, що на спірні правовідносини поширюється загальний строк позовної давності тривалістю у три роки. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Згідно ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. В свою чергу, ознайомившись з матеріалами цивільної справи, зібраними та поданими сторонами доказами, судом не встановлено підстав для поновлення [PERSON] пропущеного строку для звернення до суду за захистом порушеного права, оскільки останнім не вказано обставин, які об`єктивно унеможливлювали звернення позивача за судовим захистом у період дії строку позовної давності. На підставі вище викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволенні позову. Згідно ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи, що відповідачем надано детальний опис витрат та виконаних на них робіт, пов`язаних з наданням правничої допомоги, суд вважає необхідним стягнути з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн.

Outcome: approved