Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

В липні 2020 року позивач звернувся в суд з цим позовом, в якому просив зменшити розмір аліментів присуджених з нього до стягнення на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , щомісячно в твердій грошовій сумі, яка підлягає щорічній індексації відповідно до закону, в новому розмірі, а саме: в твердій грошовій сумі в розмірі 1159,00 грн., яка підлягає щорічній індексації відповідно до закону, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили, і до досягнення донькою повноліття. З дати набрання рішенням законної сили припинити стягнення за виконавчим листом виданим Вінницьким міським судом Вінницької області по справі № 127/13217/19. Стислий виклад позицій позивача. Позивач вказав, що відповідно до рішення Вінницького міського суду від 10.06.2019 з нього присуджено до стягнення аліменти на користь відповідач на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , щомісячно в твердій грошовій суму, яка підлягає щорічній індексації в розмірі 1600 грн., починаючи з 13.05.2019 і до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначив, що відповідно до довідки акта огляду медико-соціальною експертною комісією № 640792 від 26.03.2020 йому встановлено другу групу інвалідності безстроково на підставі загального захворювання, протипоказано фізичне, динамічне і статичне навантаження. Згідно виписки Вінницького обласного клінічного високоспеціалізованого ендикронологічного диспансеру позивач хворіє на цукровий діабет 2 типу, середньої важкості, стадія декомпенсації, рекомендовано відповідне лікування. З метою утримання свого стану здоров`я та виконання рекомендацій лікаря позивач змушений купувати ліки, вартість яких становить приблизно 1000 грн. на місяць. Разом із тим йому також поставлений діагноз деградуючий артроз обох колінних суглобів у зв`язку з яким рекомендовано обмеження фізичного навантаження, медикаментозне та оперативне лікування, тобто з урахуванням проблем з суглобами, йому важко самостійно пересуватись, що не дає змоги матеріально себе забезпечувати. Станом на сьогоднішній день з нього присуджено до стягнення аліменти, розмір яких фактично дорівнює розміру його пенсійного забезпечення, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище. Крім того, позивач проживає в однокімнатній квартирі, будь - яке інше майно у нього відсутнє. Відповідно, вагомими підставами для зменшення розміру аліментів є погіршення стану його здоров`я як платника аліментів та відсутність іншого доходу окрім пенсії по інвалідності, відтак позивач змушений звернутись до суду з вищевказаним позовом. 11.09.2020 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого позивач зазначив, що визначений рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10.06.2019 розмір аліментів підлягає зменшенню у зв`язку з погіршенням його стану здоров`я як платника аліментів, відповідно просив його позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Позивач вказав, що дійсно в грудні 2019 року він звертався до суду з позовом про зменшення розміру аліментів в задоволенні якого рішенням суду було відмовлено, проте рішенням суду було встановлено лише те, що він є інвалідом третьої групи та отримує пенсію по інвалідності, що також було встановлено і рішенням Жмеринського міськрайонного суду від 27.01.2020, разом з тим відповідно до довідки МСЕК йому встановлено другу групу інвалідності безстроково, на підставі загального захворювання, протипоказано фізичне, динамічне і статичне навантаження, що є самостійною підставою для зменшення аліментів. Крім того, консультативний висновок, який судом не брався до уваги від 21.11.2019, відповідно до якого йому поставлено діагноз деградуючий артроз правого колінного суглоба, доданий до матеріалів справи датований 10.07.2020, тобто це не той самий доказ, як стверджує відповідач. Окрім того станом на сьогоднішній день з нього стягуються аліменти в більшому розмірі ніж він отримує, що ставить його у край скрутне матеріальне становище та відсутність належного життєвого рівня. Стислий виклад заперечень відповідача. Відповідно до наданого до суду відзиву відповідач просила відмовити в задоволенні позову [PERSON] про зменшення розміру аліментів з підстав того, що дані вимоги відповідач вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, адже позивач приховав від суду ту обставину, що він уже звертався з аналогічним позовом до суду, обґрунтований тими самими підставами з поданням аналогічних медичних документів та довідок про наявність нерухомого майна. Рішенням суду у задоволенні даного позову позивачу було відмовлено, дане рішення набуло законної сили, а тому висновки суду, яким надано оцінку певним обставинам є обов`язковими для сторін та не підлягають повторному доказуванню. У вказаному рішенні суд досліджував як стан здоров`я позивача так і рівень його доходів. Крім того, твердження позивача про відсутність достатніх доходів у зв`язку з отриманням лише пенсії по інвалідності є безпідставними, адже надані докази не містять інформації щодо протипоказань до працевлаштування. Разом із тим, позивач яка має ряд хронічних захворювань продовжує працювати, щоб забезпечити доньку усім необхідним. З огляду на вищезазначене суд на підставі частини 5 статті 279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до положень частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Процесуальні дії, заяви та клопотання. 12.08.2020 ухвалою судді відкрито провадження у даній справі. Визначено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. 28.08.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача. 11.09.2020 надійшла відповідь на відзив позивача. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, посилання на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до копії рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10.06.2019 з відповідача на користь позивача присуджені аліменти на утримання доньки, в твердій грошовій сумі яка підлягає щорічній індексації відповідно до закону у розмірі 1600 грн., починаючи з 13.05.2019 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.3-4). Як вбачається з копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 640792 [PERSON] , [INFO] , встановлена друга група інвалідності, безтерміново (а.с.5). Як вбачається з копій квитанцій, в липні 2020 року позивачем придбано ліки на загальну суму 3486,90 грн. (а.с.7). Відповідно до копії довідки Управління ПФУ м. Вінниця [PERSON] отримує пенсію по інвалідності, розмір якої за період з січня по червень 2020 року становить 8371 грн. (а.с.9). Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 27.01.2020 позивачу відмовлено в задоволенні його позовних вимог щодо зменшення, присуджених за рішенням суду, аліментів (а.с.29). Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку встановленому законом. Суд відхиляє, надану позивачем в якості доказу погіршення його матеріального становища довідку з місця проживання від 22.09.2019 (а.с.10), адже дана довідка, в розумінні статті 192 СК України не є свідченням про зміну (погіршення) його матеріального стану, з врахуванням того, що дані обставини існували на час винесення рішення Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області від 27.01.2020, відповідно до якого позивачу було відмовлено в задоволенні позову про зменшення розміру аліментів. Також суд не приймає до уваги в якості доказу копію Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, за позивачем не зареєстровано будь - якого нерухомого майна (а.с.11), адже дана обставина була врахована при винесенні рішення від 27.01.2020. Суд не приймає в якості доказу консультативне заключення, датоване 10.07.2020, адже даний доказ не містить усіх реквізитів офіційного документу, дата консультативного висновку написана рукописним текстом, за відсутності вихідного номера реєстрації заключення у відповідних журналах обліку медичного закладу, що спростовує твердження позивача, щодо відсутності ідентичності у довідці, яка була надана в якості доказу у справі за його позовною заявою, за результатом розгляду якої Жмеринським міськрайонним судом було винесено відповідне рішення. З доказів наданих позивачем судом встановлено, що дійсно відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10.06.2019 з позивача на користь відповідача стягнено аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1600 грн., щомісячно. Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 27.01.2020 позивачу відмовлено в задоволенні його позовних вимог щодо зменшення, присуджених за рішенням суду аліментів. Позивач в позовній заяві зазначає, що з часу винесення рішення змінився його стан здоров`я, йому було встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку з захворюванням. Дійсно як вбачається з матеріалів справи позивач являється інвалідом ІІ групи, безстроково, йому протипоказано помірне (значне) фізичне, динамічне і статичне навантаження, шкідливі умови праці, цим і обґрунтована зміна матеріального становища позивача. Проте матеріали справи не містять доказів, що позивач звертався до компетентних органів з приводу працевлаштування в спеціально створених умовах, і що йому було відмовлено в працевлаштуванні. Будь-яких інших доказів щодо погіршення його матеріальний стану, стану здоров`я з часу винесення судового рішення про стягнення з нього аліментів, або наявності інших обставин, передбачених ст. 192 СК України, які мають враховуватися при зміні розміру аліментів позивачем не надано. Сам лише факт того, що позивач хворіє, не свідчить про неможливість його працювати, тим більше відсутній висновок медико-соціальної експертної комісії щодо визнання його особою з інвалідністю із забороною праці. Мотиви суду. Норми права застосовані судом. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно із статтею 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Позивач просить стягувати з нього мінімальний розмір аліментів, визначений для дитини відповідного віку. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що була ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За змістом ст. 18 Конвенції суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Суб`єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням чи вироком суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються наступні умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі. Враховуючи, що Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області від 27.01.2020 було прийнято преюдиційне рішення, що набрало законної сили та яким встановлено відсутність підстав для зменшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, зважаючи, що єдиною новою підставою для зменшення розміру аліментів, як зазначає позивач є встановлена йому ІІ група інвалідності, яка дозволяє йому працювати, що є не достатньою підставою для зменшення розміру аліментів, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Таке рішення суду дозволить забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, які відповідають за неї за законом. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно ч. 7 ст. 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судового збору, рішенням суду відмовлено, суд прийшов до висновку про віднесення судових витрат на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed