Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

В липні 2016 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому прохає стягнути з [PERSON] 261317,50 грн. грошової компенсації вартості його частки у квартирі за адресою: [ADDRESS]. Заявлені вимоги вмотивовані позивачем тим, що вони з відповідачкою є співвласниками (по ? частці) спірної квартири. У звязку із виникненням конфлікту з приводу користування цим нерухомим майном, виникла необхідність у зверненні до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Будучи опитаним в ході розгляду справи, пояснив, що їм з [PERSON] на праві приватної власності у рівних частках належить спірне майно. За досягнутої з відповідачем домовленості у даній квартирі мешкав позивач з сімєю, проте навесні 2016 року між ними виник конфлікт з приводу користування квартирою, в наслідок якого [PERSON] разом із дружиною були вимушені перейти для проживання в орендовану квартиру. У звязку із небажанням відповідача вирішити спір у позасудовому порядку, він був змушений звернутись до суду. Представник позивача [PERSON] в суді наполягала на задоволені позову, з викладених у ньому підстав. В судовому засіданні відповідач [PERSON], не заперечуючи факту виникнення конфлікту з приводу користування квартирою, позов не визнала повністю. Представник відповідача [PERSON] в суді просив відмовити у задоволенні позову за безпідставністю. Крім того зазначив, що ринкова вартість спірної квартири станом на січень поточного року зменшилась. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши приєднані до справи письмові матеріали, судом встановлено наступне. На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.07.2011 року (а.с.4), співвласниками квартири [ADDRESS] у рівних частках (по ? частці) є сторони у справі. Державна реєстрація права власності на зазначене нерухоме майно за [PERSON] та [PERSON] була проведена 12.08.2011 року Комунальним підприємством «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації», що підтверджується відповідним витягом з реєстру та Інформаційною довідкою (а.с.5, 31-35). Згідно довідки про склад сімї від 04.01.2017 року в спірному жилому приміщенні, крім позивача та відповідачки, зареєстрована невістка - [PERSON] (а.с.122). Як убачається з матеріалів справи відповідач внаслідок укладення шлюбу та зміни імені неодноразово змінювала прізвище. Згідно з наданою копією актового запису (а.с.83) [PERSON] після укладення шлюбу 10.03.1988 року з [PERSON] прийняла прізвище чоловіка «Сердюк». Відповідно до свідоцтва про зміну імені, актовий запис №43 від 03.10.2016 року, складений Горішньоплавнівським міським відділом ДРАЦС, відповідач змінила прізвище на «Іванчик», що також підтверджується відповідною копією паспорта на імя відповідача (а.с.144-147). Постановою Верховної ради України від 19 травня 2016 року місто Комсомольськ перейменовано на місто Горішні Плавні. За висновком проведеної у справі судової будівельно-технічної експертизи №П-139 від 16.11.2016 року (а.с.83-88), здійснення розділу квартири [ADDRESS] або виділення в натурі ? частини є неможливим. В ході проведеного експертного дослідження ринкова вартість спірного майна не визначалась, у звязку із відмовою відповідача від здійснення оплати. Згідно із висновком субєкта оціночної діяльності, станом на 17.01.2017 року ринкова вартість квартири [ADDRESS] складає 443545 грн., про що суду надано відповідний звіт про незалежну експертну оцінку (а.с.164-178). Розглянувши справу в межах заявлених вимог та оцінивши досліджені докази у їх сукупності, суд зазначає, що спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного Кодексу України, також судом взято до уваги правові позиції висловлені Верховним Судом України. Відповідно до частин першої, другої\~статті 364 ЦК України\~кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга\~статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Згідно із вимогами ч.2 ст.364 ЦК України, право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав компенсацію, припиняється з дня її отримання. За змістом статей\~21,\~24,\~41 Конституції України та статей\~319,\~358 ЦК України,\~всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається\~главою 26 ЦК України\~з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з урахуванням закріплених в п.6\~ст.3 ЦК України\~засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої\~статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Саме таких висновків дійшов Верховний Суд України, виклавши їх у постанові від 13 січня 2016 року по справі № 6-2925цс15. В ході розгляду справи сторонами не заперечувалась та обставина, що між ними дійсно виник конфлікт з приводу користування спірним майном та позивач виїхав з спірної квартири. Дані обставини також підтверджуються показаннями, допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а також відповідним актом, складеним сусідами сторін та представником експлуатаційної організації КЖЕП №5 (а.с.137). Однією з підстав для застосування ст.364 ЦК України, крім встановлення факту неможливості виділу частки у натурі, є фінансова спроможність співвласника виплатити іншому співвласнику грошову компенсацію. Як встановлено судом 02.02.2016 року [PERSON] було отримано суму коштів в розмірі 200000 грн. за вкладом в АТ «Банк «Фінанси та Кредит», яке наразі знаходиться в процесі ліквідації, що підтверджується повідомленням уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (а.с.76). Крім того, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 18.11.2016 року відповідачка [PERSON], крім частки спірної квартири, являється єдиним власником житлового будинку з господарськими будівлями, розташованими по вул.Кременчуцькій,6 в с.Озера Кобеляцького району Полтавської області (а.с.31,134). Під час судового розгляду справи відповідача [PERSON] визнала ту обставину, що вона являється власником домоволодіння в с.Озера і наразі нею укладено угоду про його відчуження за що вона вже отримала 100000 грн. Вказана обставина в судовому засіданні була визнана сторонами, тому у відповідності до положень ст.61 ЦПК України, доказуванню не підлягає. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про спроможність відповідачки [PERSON] виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно і це не становитиме для неї надмірний тягар. За таких обставин, враховуючи встановлені фактичні обставини справи, суд доходить висновку про обґрунтованість позову [PERSON] та вважає за необхідне стягнути на користь позивача грошову компенсацію вартості належної йому 1/2 частки спірної квартири за ринковою ціною, встановленою станом на 17.01.2017 року, яка становить 221772,50 грн. (443545 : 2 = 221772,50). При цьому суд не погоджується з доводами представника позивача про необхідність визначення розміру грошової компенсації згідно звіту про незалежну оцінку, яким встановлено, що станом на 31 травня 2016 року оціночна вартість спірної квартири становить 522635 грн. (а.с.8), так як вартість спірного майна має бути визначено станом на час вирішення позову в суді. Відповідності ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві\~ пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як встановлено судом з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація вартості частки майна, що знаходиться у спільному частковій власності, в розмірі 221772,50 грн. Таким чином, виходячи з розміру ставок судового збору, визначених ст.4 Закону України «Про судовий збір» позивачу підлягає присудженню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2217,73 грн. (221772,50 х 1% = 2217,73 грн.) та понесені позивачем витрати по оплаті вартості експертного дослідження в розмірі 990 грн. (а.с.142), а всього 3405,73 грн. (2217,73 + 990 = 3405,73). На підставі викладеного, керуючист ст.364 ЦК України, ст.213 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved