Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-07 00:00:00

В листопаді 2017 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії-Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернувся до Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просив суд солідарно стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість у розмірі 325786 грн. 03 коп., з яких: - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 87497 грн. 49 коп.; - сума пені за порушення взятих на себе зобовязань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті відсотків за користування кредитом 144815 грн. 13 коп.; - суми інфляційних витрат від прострочених сум заборгованості за кредитом 82252 грн. 49 коп.; - 3% річних від прострочених сум заборгованості складає 10221 грн. 13 коп.. Вимоги обгрунтовано тим, що 11.12.2007р. між позивачем та відповідачем було укладено договір про іпотечний кредит №355, згідно умов, якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 137000,00 гривень зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 16 % річних, терміном на 20 років, тобто до 10.12.2027р.. Крім того, 11.12.2007р. в забезпечення виконання зобовязань за договором №355 про іпотечний кредит, укладено Іпотечний договір №1779, з прийняттям в іпотеку нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: Кіровоградська область, місто Знамянка, вулиця Петровського, будинок 95. Відповідачем порушуються умови кредитного Договору внаслідок чого утворилась заборгованість. Позов було подано і до [PERSON],\~оскільки в\~забезпечення виконання\~свого зобовязання,\~11.12.2007р.\~між[PERSON],\~[PERSON] та ВАТ «Державний ощадний банк України» було укладено тристоронній договір поруки №437, а тому на думку позивача, стягнення має здійснюватись солідарно. 15 грудня 2017 року набув чинності Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального Кодексу України, Цивільного процесуального Кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІ від 03.10.2017 року, на підставі якого Цивільний процесуальний Кодекс України викладено в новій редакції. Згідно п/п 9 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в новій редакції, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та наданій під час розгляду справи відповіді на відзив. Просила суд позов задовольнити у повному обсязі. Відповідачі в судових засіданнях 05.04.2018р. та 26.04.2018р. позовні вимоги не визнали, посилаючись на обставини викладенні у відзиві на позовну заяву. Крім того на адресу суду надіслано письмові заперечення, в яких міститься вимога про застосування строку позовної давності. Просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог застосувавши строк позовної давності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволення позову має бути відмовлено. Судом встановлено, що 11.12.2007р. між позивачем та відповідачем було укладено Договір про іпотечний кредит №355, згідно умов, якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 137000,00 гривень на придбання житлового будинку, який знаходиться за адресою: Кіровоградська область, місто Знамянка, вулиця Петровського, будинок 95. зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 16 % річних, терміном на 20 років, тобто до 10.12.2027р.. В забезпечення\~виконання зобовязання,\~11.12.2007р.\~між[PERSON],\~[PERSON] та ВАТ «Державний ощадний банк України» було укладено тристоронній договір поруки №437, згідно якого [PERSON], зобовязалася відповідати по зобовязаннях за договором про іпотечний кредит №355 від 11.12.2007р. солідарно та у тому ж обсязі, що і [PERSON]. Рішенням Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01.12.2009р. позов Відкритого акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» від імені якого діє філія Знамянське відділення №3015 відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору, задоволено повністю. Стягнено солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Відкритого акціонерного\~товариства «Державний\~Ощадний банк\~України» від\~імені якого\~діє філія\~ Знамянське\~відділення №3015\~ заборгованість за договором про іпотечний кредит у розмірі 154762 (сто пятдесят чотири тисячі сімсот шістдесят дві) грн. 04 коп.. Згідно попередження №1912 від 04.02.2010р. вчиненого ВДВС Знамянського МРУЮ, у відділі перебуває на виконанні виконавчий лист №2-1191 від 01.12.2009р. Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області про стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ВАТ «ДОБУ» 156429,66 грн. боргу по договору Іпотеки. Відповідно до п.3.4. Кредитного договору, Банк має право вимагати від Позичльника дострокове повернення суми кредиту в цілому, або у визначеній банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим Договором , у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобовязань за цим Договором. Відповідно до п.3.3. Договору при достроковому погашенні кредиту або будь-якої його частини платежі за цим договором вносяться Позичальником в такій послідовності: -нараховані проценти за час фактичного користування кредитом; - основна сума Кредиту. Відповідно до 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі та щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Пеня передбачена умовами Договору за порушення взятих на себе зобовязань по поверненню основної суми кредиту є відповідальністю за прострочення зобовязання. У відповідності до положень статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Таким чином, задоволенням позовної вимоги про стягнення пені з відповідачів, згідно рішення від 01.12.2009р., на них було покладено відповідальність за прострочення зобовязання. Цей факт унеможливлює стягнення пені з відповідачів у цій справі. Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Реалізуючи своє право, передбачене вищезазначеною частиною 1 статті 1050 ЦК України, звернувшись у 2009 році з позовом про повне дострокове повернення всієї суми кредиту разом із нарахованими процентами та штрафними санкціями, кредитор в односторонньому порядку змінив строк виконання зобов'язання за кредитним договором і строк виконання зобов'язання за договором настає достроково. Логічним є\~те,\~що пред'явлення\~кредитором вимоги\~про дострокове\~стягнення заборгованості\~та реалізація\~такого права\~через рішення\~суду є\~волевиявленням кредитора,\~який бажає\~повернути достроково\~надані боржнику\~кошти через\~порушення ним\~кредитної дисципліни,\~при цьому\~добровільно відмовляючись\~отримувати прибуток\~у вигляді\~відсотків за\~користування кредитом,\~які б\~могли бути\~отримані до\~закінчення строку\~дії кредитного\~договору. Отже нарахування позивачем відсотків за прострочений борг є неправомірним, оскільки такі відсотки вже були нараховані та достроково стягнені, що збігається з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у Постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 564/2199/15-ц; провадження № 61 - 2404 св 18. Тому факт звернення позивача у 2009 році до суду з вимогою до відповідачів про дострокове повернення кредиту та факт задоволення судом такого позову дає підстави вважати, що кредитний договір припинив свою дію, а позивач втратив можливість нарахування та стягнення в подальшому з відповідачів відсотків за кредитним договором. Відтак позовна вимога, про стягнення з відповідача відсоткової ставки за умовами кредитного договору, після звернення до суду з позовом у 2009 році є безпідставною і в задоволенні позову в цій частині має бути відмовлено. Відповідно до положень ст.ст.256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Згідно ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Згідно положень ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи розяснення п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», де зазначено, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків,коли позов не доведено, що є самостійною підставою для нього. Виходячи з наведеного, позовна давність застосовується лише у випадку обґрунтованості позову. У разі якщо вимоги позову є необґрунтованими, то суд має відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю. Таким чином, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту обчислюється із дня настання строку виконання зобовязання, яким є 01.12.2009р., а останнім днем строку на предявлення позову про стягнення заборгованості 01.12.2012р.. Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява ПАТ «Державний ощадний банк України» подана до суду 22.11.2017р., тобто зі спливом строку позовної давності. Більш того, правовий висновок викладений у згаданій вище Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2018р., вказує, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Так, у власній позовній заяві Позивач, посилаючись на положення статті 625 ЦК приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачів інфляційних втрат та 3% річних. Суд не може погодитись з такими вимогами виходячи з наступного. За правилами статті 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У правовідносинах позивача та відповідача єдиною датою, яка б вказувала на строк виконання зобовязання, є 11.12.2027р. кінцевий строк виконання умов кредитного договору. Позивач у своєму позові не назвав обставин, які б вказували на зміну строку останнього строку виконання зобовязання, не навів обґрунтування розрахунку заборгованості /нарахування відсотків і пені на прострочений борг/, з чого вони складаються, з якої саме суми заборгованості вони здійсненні. Не надав на підтвердження цих обставин належних і допустимих доказів. Крім того, розрахунок містить відомості про сплачені суми в погашення кредиту в період з 29.04.2015р. по 05.05.2017р. та про сплачені суми в погашення відсотків в період з 24.11.2011р. по 29.04.2015р. При цьому, такий розрахунок не містить відомостей стосовно порядку здійснення погашення заборгованості. Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову, слід відмовити у зв'язку з недоведеністю. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed