Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

В квітні 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, який був ним уточнений, про визнання державного акту недійсним, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 5 березня 2000 року придбав житловий будинок [ADDRESS] та згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки також придбав земельну ділянку площею 0,1553 га, розташовану у [ADDRESS]. До 2006 року користувався з відповідачем - [PERSON] без встановлення меж та огорож, а у 2006 році при встановленні паркану [PERSON], який там проживає тривалий час вказав межі між земельними ділянками і за його присутністю був встановлений паркан. Крім того, з дозволу відповідача [PERSON] відступив у бік належної останньому земельної ділянки на 0,69 м для будівництва бесідки, але 3 листопада 2012 року отримав листа від [PERSON], в якому зазначив, що ним порушена межа шляхом заглиблення огорожі на 0,7 м на його земельну ділянку і просив у добровільному порядку переставити паркан на 0,7 м в сторону його земельної ділянки. 11 квітня 2013 року [PERSON] знову звернувся з листом нагадування про перенесення огорожі. І в березні 2013 року вирішив отримати Державний акт замість старого зразку та звернувшись до ПП «Мегаполіс» з метою виготовлення технічної документації для присвоєння кадастрового номеру та проведення кадастрової зйомки, виявилось, що площа земельної ділянки за Державним актом від 05.04.2000року і за планом земельної ділянки, виготовленому ПП «Мегаполіс» на 0,0018 га менше. При зверненні до відповідача з проханням погодити межі суміжних ділянок відповідач відмовився, вказуючи, що доки не перенесу огорожу, ніяких погоджень не буде. Також стало відомо, що у 2009 році відповідач приватизував свою земельну ділянку. Вказує, що в акті про погодження меж, відсутні підписи землекористувачів суміжних земельних ділянок, чим порушені його права і прохає визнати його недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] і належить на праві приватної власності [PERSON] та зобов'язати Управління Держземагенства у Сумському районі Сумської області скасувати запис про державну реєстрацію державного акту на право власності на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] і належить на праві приватної власності [PERSON] В вересні 2013 року із зустрічним позовом звернувся до суду [PERSON], який неодноразово був уточнений та змінений, який обґрунтовує тим, що він є власником земельної ділянки по [ADDRESS], яка є суміжною із земельною ділянкою під [ADDRESS], що належить [PERSON] по [ADDRESS], яку він придбав у попереднього власника [PERSON] Спочатку на протязі городу межа визначалась трав'яною доріжкою, а в кінці ділянки по [ADDRESS] були стовпи з металевих труб, а між будинками і двором межа визначалася стовпами дерев'яними на 3 м один від одного і твердої огорожі не було. Новий власник - [PERSON] перекопав трав'яну межу, а між будинками та двором замість дерев'яних стовпів встановив огорожу «рабиця» і ніяких питань не виникало. Але у 2006 році [PERSON] замість огорожі із «рабиці» встанови нову огорожу та продовжив її з суцільного профільного металу. І під час встановлення твердої огорожі, [PERSON] заглибився до 70 см на земельну ділянку [ADDRESS] без його згоди і лінія межі стала не прямою. При виготовленні технічної документації у ПП «Мегаполіс» йому відомо не було і вважає, їх дії неправомірними. Крім того, [PERSON] порушуються правила добросусідства шляхом затінення та задимлення його подвір'я, оскільки вздовж його земельної ділянки посаджені фруктові дерева: груша - 1,2 метра, груша - 1,3 метра, абрикоса -0,95 м, слива - 0,83 м, яблуня - 2,0 м, яблуня - 2,0 м. У порушення правил протилежної безпеки збудована відкрита піч для приготування шашликів на відстані 4,8 метра від огорожі, у будинок, сарай ветхі. І в останній уточненій позовній заяви [PERSON] прохає демонтувати тверду металеву огорожу на спільній межі меж земельними ділянками [ADDRESS] та [ADDRESS] та переставити її на 0,69 метра в сторону ділянки [ADDRESS]; зобов'язати [PERSON] демонтувати піч -мангал для приготування шашликів та бесідку; прибрати фруктові дерева: дві яблуні, дві груші, абрикосу та сливу, декоративне дерево, які знаходяться на межі на відстані від 0,83 метра до 2 метрів та визнати недійсним план земельної ділянки землевласника [PERSON], розташованої по [ADDRESS], виготовлений ПП «Мегаполіс». В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] за первісним позовом підтримали у повному обсязі свої позовні вимоги, посилаючись на обставини, які викладені у позовній заяві та не погоджуються з вимогами за зустрічним позовом [PERSON], вказуючи, що паркан встановлений у 2006 році за дозволом [PERSON], який сам вказував межу і при отриманні ним Державного акту землевпорядна організація здійснила заміри земельної ділянки за вказаними ним самим межами. Стосовно дерев, посилаються на те, що не передбачена відстань від дерев до межі сусідньої ділянки, а лише у разі проникнення корінь та гілок, мають право відрізати корені дерев і гілок дерев. Піч - мангал ніколи не використовується і не заважає позивачу за зустрічним позовом та вказує, що сплинув строк позовної давності, оскільки як огорожа, піч, так і дерева були збудовані та посаджені у 2006 році і з цього часу [PERSON] претензій не мав. Відповідач за первісним позовом і позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні з позовними вимогами [PERSON] не згоден повністю, посилаючись на те, що за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 05.05.200 року [PERSON] придбав земельну ділянку площею 1239 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка), земельної ділянки площею 314 кв.м - будівництво та обслуговування житлового будинку, тобто загальною площею 1553 кв.м. Вказує, що при виготовленні технічної документації не враховувалися інші земельні ділянки, які також суміжні з його земельною ділянкою. Прохає свої позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача за первісним позовом - Сумської міської ради Базіль Р.В. в судовому засіданні пояснив, що стосовно позовних вимог [PERSON] покладається на розсуд суду, але просить врахувати пояснення представника ПП «Мегаполіс» щодо відхилень при наданні земельної ділянки і визначення площі при виготовленні технічної документації, врахування кутів повороту земельних ділянок, пояснень експерта [PERSON] Представник 3-ої особи за первісним позовом і як відповідач за зустрічним позовом ПП «Мегаполіс» [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що до нього у 2008 році звернувся [PERSON] для виготовлення технічної документації з метою приватизації земельної ділянки і враховуючи, що була прискорена програма для виготовлення та приватизації земельних ділянок і не було врегульовано до 2010 року актів погодження меж, а робили по геодезичним вимірам, але існують відхилення до +5-10 см точок координаті і можуть бути похибки до 20 см однієї і те ж точки. Представники третіх осіб: Управління містобудування та земельних відносин СМР, СРФ ДП Центру ДПЗК, УДЗА, КП «СМБТІ» в судове засідання не з*явилися, повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, а тому є підстави для розгляду справи в їх відсутність. Вислухавши учасників судового розгляду, експерта [PERSON], перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Між сторонами виникли правовідносини з права власності на земельну ділянку. За змістом ст.ст. 116 ч.ч.1,2, 118 , 125 ч.1, 126 ч.1 ЗК України, громадяни набувають право власності на земельну ділянку із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування у межах їх повноважень. Громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у нього у користуванні, повинен подати заяву до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування за місцезнаходженням земельної ділянки. Передача земельної ділянки у власність громадянина здійснюється лише після затвердження органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування проекту приватизації землі, погодження і розгляду, у встановленому законом порядку, проекту відведення земельної ділянки. У подальшому, орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, приймає рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність або про відмову у передачі земельної ділянки у власність. Право власності на земельну ділянку виникає після отримання її власником документа, що посвідчує право власності, а саме: державного акта. Судом встановлено, що за договором купівлі-продажу від 05.03.2000 року [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] (а.с.5) і за договором купівлі-продажу від 05.05.2000 року [PERSON] у [PERSON] купив земельну ділянку загальною площею 0,1553 га, розташовану в [ADDRESS]. Це земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю 11-СМ № 028347, виданого Сумської міською радою народних депутатів за № 14714 від 05.04.2000 р. Цільове призначення земельної ділянки площею 1239 кв.м - будівництво та обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка), земельної ділянки пдлщею 314 кв.м - будівництво та обслуговування житлового будинку (а.с.6). З копії Державного акту на право власності на земельну ділянку , зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 14714 вбачається, що державним нотаріусом зроблено відмітку про перехід до [PERSON] права власності на земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу від 05.05.2000 року (а.с.7). Відповідно до п. 1.13 Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України поземельних ресурсах від 4 травня 1999 р. № 43 складання державного акта на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціям і об'єднанням громадян всіх видів, у постійне користування або при переоформленні правоустановних документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою в установленому порядку відповідною технічною документацією. Відповідно до Закону України «Про землеустрій» землеустрій здійснюється на підставі укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою. Відповідно до ст. 56 Закону України «Про землеустрій» при складанні документів, що посвідчують право на земельну ділянку виготовляється технічна документація із землеустрою. З технічного звіту по складанню державного акту на право власності на землю для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд гр. [PERSON] на [ADDRESS] вбачається, що складався акт про погодження (встановлення) та закріплення в натурі земельної ділянки від 4 листопада 1999 року та підписаний суміжними землекористувачами, в тому числі [PERSON] (а.с. 198-217), а [PERSON] після оформлення договору купівлі-продажу земельної ділянки з переходом права власності на земельну ділянку, погодився на встановлення паркану без відновлення меж, що підтверджує його згоду та влаштовувало як землевласника. Згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку вбачається, що [PERSON] на підставі рішення Сумської міської Ради народних депутатів від 26.06.1996 р., 13 сесія 22 скликання, рішення Сумської міської ради від 28.10.2009 р. № 3088-МР є власником земельної ділянки площею 0,0970 га, яка розташована [ADDRESS]. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних акті на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010963802641 та має кадастровий номер 5910136600:09:019:0083 (а.с.54). Наведене свідчить про те, що оспорюваний позивачем [PERSON] державний акт про право власності на земельну ділянку [PERSON] є правовстановлюючим документом, який видано на підставі рішень органу місцевого самоврядування,у межах повноважень цього органу. Разом з тим, рішення Сумської міської ради народних депутатів від 26.06.1996 р., рішення Сумської міської ради від 28.10.2009 року , які прийняті у межах її повноважень і на підставі яких видано оспорюваний державний акт, у встановленому законом порядку, не оспорені й не визнані недійсними. У даній справі заявлені вимоги про визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку і не заявлялись вимоги про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування. Відповідно до абзацу третього пункту 3 Перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр», який набирає чинності з 01 січня 2012 року, у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв'язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки. Статтею ст. 22 Земельного Кодексу України в редакції від 18 грудня 1992 року передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. З січня 2002 року відповідно до статті 125 ЗК України право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 2 травня 2009 року право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав; громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки (пункт 7 розд. Х «Перехідні положення»ЗК), одержані ними до 1 січня 2002 року у власність, у тимчасове користування або на умовах оренди розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством. Крім того, у ст. 126 Земельного кодексу України, чинної на час видані спірного державного акту, передбачено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Порядок видачі державних актів про право власності на земельну ділянку регулюється Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженою Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 4 травня 1999 року №43. Відповідно до п.п. 1.12,1.13 цієї Інструкції складання державного акта на право власності на земельну ділянку або право постійного користування земельною ділянкою при передачі або наданні земельних ділянок громадянам, підприємствам, установам, організаціям та об»єднанням громадян всіх видів проводиться після перенесення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка та затвердженим в установленому законом порядку відведення цієї ділянки. Складання державного акта на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при передачі земельної ділянки , що була раніше надана громадянам, підприємствам , установам організаціям і об»єднанням громадян всіх видів, у постійне користування або при переоформлені правоустановних документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою відповідною технічною документацією. Пунктом 2.1 Інструкції передбачено, що роботи зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою виконуються в такій послідовності: підготовчі роботи; встановлення (відновлення) в натурі ( на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки; складання кадастрового плану земельної ділянки заповнення бланка державного акта. Згідно з ст. 378 Цивільного кодексу України, право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування (ст. 152 Земельного кодексу України). Згідно з ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Експерт [PERSON] в судовому засіданні підтримала свій висновок, але і не заперечувала, що виміри проводила арифметичним підрахунком, без геодезичних вимірів, а для того, щоб точніше виміряти суміжні земельні ділянки, то потрібно брати всі земельні ділянки, які перебувають поблизу, а це 5-6 земельних ділянок. Як вбачається з висновку за № 23/14 від 04.08.2014 року фактично лінійні розміри та площа земельної ділянки [ADDRESS] не відповідає даним Державного акту на право власності на земельну ділянку від 12 грудня 2009 року, лінійні розміри та площа земельної ділянки зменшені в розмірах, а також і зменшені розміри земельної ділянки [ADDRESS], що слугує не визнавати даний висновок як доказ на користь позивача, оскільки до уваги не бралися інші землекористувачі, які також межували з інших боків спірних земельних ділянок і на підставі даного висновку неможливо встановити хто із суміжних землекористувачів порушив права [PERSON] З огляду на вищенаведене, судом не встановлено порушень позивача за первісним позовом, оскільки він сам погодився на встановлення паркану в 2006 році, а ті похибки по геодезичним вимірам є незначними, які можливо підігнати без скасування державного акту, як про це повідомив представник ПП «Мегаполіс». З копії технічного паспорту житлового будинку [ADDRESS] та схематичного плану земельної ділянки площа земельної ділянки складає 1665 кв.м, надлишок земельної ділянки - 155 кв.м. Дата виготовлення 22 листопада 2012 року (а.с.15). Враховуючи, що позивач та його представник не надали належних доказів, які б підтверджували порушення прав при видачі державного акту на право власності на земельну ділянку , враховуючи. що він придбав земельну ділянку на правах, на яких вона належала попередньому власнику, то в задоволенні позову про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку слід відмовити у повному обсязі. Що стосується зустрічного позову [PERSON] про демонтування твердої металевої огорожи на спільній межі меж земельними ділянками [ADDRESS] та [ADDRESS] та переставлення її на 0,69 метра в сторону ділянки [ADDRESS]; зобов'язання [PERSON] демонтувати піч -мангал для приготування шашликів та бесідку; прибрати фруктові дерева: дві яблуні, дві груші, абрикосу та сливу, декоративне дерево, які знаходяться на межі на відстані від 0,83 метра до 2 метрів та визнання недійсним плану земельної ділянки землевласника [PERSON], розташованої по [ADDRESS], виготовлений ПП «Мегаполіс», суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, саме у 2006 році був встановлений паркан між земельними ділянками за [ADDRESS] та [ADDRESS] і ніяких заперечень з боку позивача за зустрічним позовом не виникало і тільки з 2012 року після спору з приводу проведення газифікації будинку, [PERSON] почав вимагати переставити огорожу, що підтверджується листом від 03.11.2012 року (а.с. 8)та листом від 11.04.2013 року вимагав пересадку дерев та перенесення печі або підняти трубу та встановити зонтик над трубою (а.с. 9). Як вказано самим позивачем за зустрічним позовом, [PERSON] встановив зонтик над трубою, підрізав гілки на деревах, а доказів того, що йому задимлює або є затінення від дерев, суду не надав. Відповідно до ст. 105 ЗК України у випадку проникнення коренів і гілок дерев з однієї земельної ділянки на іншу власники та землекористувачі земельних ділянок мають право відрізати корені дерев і кущів, які проникають із сусідньої земельної ділянки, якщо таке проникнення є перепоною у використанні земельної ділянки за цільовим призначенням. Обов'язок доказування відповідно зі статтею 10 ЦПК покладений на сторони у справі. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В судовому засіданні [PERSON] не довів ті обставини, що корені та гілки, які проникають на його земельну ділянку із земельної ділянки, яка належить [PERSON], є перепоною у використанні його земельної ділянки за цільовим призначенням, а піч-мангал та бесідка на земельної ділянки [PERSON] задимлює та заважає йому відпочивати. Вимога зустрічного позову про визнання недійсним виготовленого ПП «Мегаполіс» плану земельної ділянки землевласника [PERSON], розташованої за адресою: [ADDRESS] не зачіпає інтереси [PERSON] та не порушує його права як власника земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS], оскільки сам план не являється правовстановлюючим документом, який б вплинув на його права та обов'язки. Підсумуючи вищенаведене суд дійшов висновку про відмову у задовленні позовних вимог як [PERSON] про визнання недійсним державного акту та зобов'язанні вчинити дії, так і у задоволенні зустрічного позову [PERSON] про зобов'язання вчинити дії. За положеннями ч.4 ст. 88 ЦПК України через те, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] звільнений від сплати судового збору, судові витрати відносяться на рахунок держави На підставі викладеного,

Outcome: dismissed