Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 22.05.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та гр. [PERSON] було укладено кредитний договір № Р25.105.76086. Згідно із Кредитним договором Відповідач отримав кредит в розмірі 50000 грн., зі сплатою 4 % річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Банк повністю виконав свої зобовязання згідно кредитного договору, та надав Відповідачу кредитні кошти. Станом на 30.09.2015р. Відповідач не повернув Банку отриманий кредит в встановлений договором термін та не сплатив нараховані відсотки та комісію, на загальну суму 63477,48 грн. 30.09.2015р. між ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» та ПАТ «Ідея Банк» укладено договір факторингу №30/09-1. Згідно умов Договору факторингу Клієнт відступив (передав у власність) Факторові з 30.09.2015 р., а Позивач, відповідно до Договору факторингу та вимог чинного законодавства, набув право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором. На виконання вимог ст. 1082 ЦК України Відповідача письмово повідомлено про відступлення права вимоги ТзОВ «ФК «Рантье» за кредитним договором шляхом направлення відповідного повідомлення на адресу його реєстрації. Сума боргу Відповідача за кредитним договором станом на дату відступлення права вимоги 30.09.2015 р. становила 63477,48 грн. Останній платіж боржником здійснено 14.10.2014 року. Станом на 11.02.2016 р. заборгованість за кредитним договором становить 63477,48 грн. Оскільки Відповідач на даний момент у добровільному порядку не сплатив заборгованість за кредитним договором, позивач змушений звернутись за захистом своїх порушених прав та інтересів до суду. Представник позивача в судове засідання не зявився, однак в позовній заяві просить розглядати даний позов за його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявилася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки не повідомила. Враховуючи, що відповідач не зявилася в судове засідання будучи належним чином повідомленою і від неї не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, зважаючи на думку представника позивача та беручи до уваги вимоги ч.2 ст. 197 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи без фіксування його за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши наявні у справі докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з кредитного договору №Р25.105.76086 від 22.05.2014р., ПАТ «Ідея Банк» надає [PERSON] кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 50000,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж, а [PERSON] зобовязується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами і комісіями згідно з умовами цього договору. Банк надає кредит строком на 48 місяців. За користування кредитом [PERSON] сплачує проценти в розмірі 4 % річних від залишкової суми кредиту. За обслуговування кредиту банком [PERSON] сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості розмірі 2.2% щомісячно від початкової суми кредиту. З ордер-розпорядження №1 про видачу кредиту від 22.05.2014р. вбачається, що на виконання договору №Р25.105.76086 [PERSON] перераховано 43102,59 грн. Як вбачається з договору факторингу №30/09-1 від 30.09.2015р., на умовах цього договору ПАТ «Ідея Банк» (первісний кредитор) відступає (передає у власність) ТзОВ «Факторингова компанія «Рантье» з 30.09.2015р. права вимоги під фінансування від ТзОВ «Факторингова компанія «Рантье», а ТзОВ «Факторингова компанія «Рантье» набуває (приймає у власність) від ПАТ «Ідея Банк» з 30.09.2015р. права вимоги та здійснює їх оплату (фінансування) ПАТ «Ідея Банк» за плату. З витягу з Додатку №2 до договору факторингу №30/09-1 від 30.09.2015р. (Акту прийому-передачі прав вимоги) вбачається, що ТзОВ «Факторингова компанія «Рантье» 30.09.2015р. набуло право вимоги за кредитним договором №Р25.105.76086 від 22.05.2014р. Як вбачається з меморіального ордеру №Р25.105.76086.1 від 22.05.2014р., [PERSON] сплатила ПАТ «Ідея Банк» страховий платіж в розмірі 6897,41 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони певну дію (сплатити гроші). Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 554 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до п.1 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до ч.1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Суд враховує правовий висновок Верховного Суду України, який зроблений на засіданні Судової палати у цивільних справах 29 січня 2014р., розглянувши справу №6-155цс13, згідно якого відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Як вбачається з п. 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обовязок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Передбачене статтею 1050 ЦК право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним. Реалізація такого права жодним чином не залежить від предявлення кредитодавцем вимог про розірвання кредитного договору відповідно до положення статті 651 ЦК. Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що уклавши 22.05.2014р. кредитний договір №Р25.105.76086 між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] виникли договірні відносини, спрямовані на набуття цивільних прав та обов'язків. У звязку з укладенням 30.09.2015р. між ПАТ «Ідея Банк» та ТзОВ «Факторингова компанія «Рантье» договору факторингу №30/09-1, останньому перейшли права ПАТ «Ідея Банк» у зобовязаннях в обсягах і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, в тому числі право вимоги до позичальника [PERSON] належного виконання всіх зобовязань за вищезгаданим кредитним договором. Позичальник [PERSON] порушила умови кредитного договору, належним чином не виконуючи взяті на себе зобовязання, чим допустила заборгованість перед кредитодавцем станом на 11.02.2016р. на загальну суму 63477,48 грн., тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Понесені позивачем документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved