Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

В лютому 2021 року представник позивача Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації в інтересах малолітнього [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Голосіївський районний в м. Києві Центр соціальних служб про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову зазначено, що дитина [PERSON] разом із батьками [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . 28.02.2019 року фахівцями Голосіївського районного в м. Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді було здійснено виїзд до зазначеної родини, в ході якого було встановлено, що в квартирі було брудно, не прибрано, на кухні відчувався сморід від сміття, та продукти харчування були відсутні. Зі слів дитини [PERSON] він зранку до 17-30 год. нічого не їв та не пив. Малолітнього [PERSON] , [INFO] , на підставі наказу № 14 від 21.03.2019 року, - було поставлено на облік дітей, які перебувають складних життєвих обставинах, в зв`язку із ухиленням батьків від виконання батьківських обов`язків. З метою подолання складних життєвих обставин батькам дитини було запропоновано послуги соціального супроводу, однак, спілкування фахівців із батьками дитини було неможливе, в зв`язку з відсутністю контакту, не виконанням порад фахівців із соціальної роботи, в зв`язку з чим супровід було закрито з негативним результатом. Під час неодноразових відвідувань адреси проживання дитини було встановлено, що умови для дитини не забезпечені, дитина не відвідувала навчальний заклад, та із відповідачами систематично проводилась робота щодо належного виконання батьківських обов`язків та створення належних умов для життя та навчання дитини, але відповідачі належних висновків не зробили, та позитивних змін в родині не відбулось. Відносно [PERSON] було складено протокол про вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП. За інформацією КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» малолітній [PERSON] на диспансерному обліку не перебуває. Батьки неналежним чином піклуються про розвиток та стан здоров`я дитини. Мати дитини несвоєчасно звертається за медичною допомогою, вказівки лікаря не завжди виконує. За інформацією спеціалізованої шкоди І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням французької мови № 110 ім. Гапоненка м. Києва, малолітній [PERSON] систематично не відвідує навчальний заклад із 01.09.2020 року, матір дитини на зв`язок із адміністрацією школи не виходить. При черговому відвідуванні дитини за місцем проживання 28.01.2021 року посадовими особами служби було зафіксовано факт невиконання відповідачами батьківських обов`язків щодо дитини, а саме: антисанітарія, недогляд, відсутність готової їжі для дитини, в квартирі брудно, неприємний затхлий запах, небезпека ураження дитини електричним струмом, оскільки, в коридорі та в кімнаті було протягнуто електричний кабель, тощо. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до [PERSON] , [INFO] . Позивач вважає, що перебування дитини в сім`ї є небезпечним для його психічного та фізичного здоров`я через неналежне виконання батьками своїх батьківських обов`язків. Так, 28.01.2021 року органом опіки та піклування було видано розпорядження № 32 про негайне відібрання малолітнього [PERSON] від батьків, у зв`язку із безпосередньою загрозою для життя та здоров`я. В цей же день, дитину було влаштовано до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу КМР (КМДА). Посилаючись на викладене, позивач, в інтересах дитини, вимушений звернутися до суду із даним позовом та просить суд відібрати [PERSON] , [INFO] від батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав, та стягнути із відповідачів на користь осіб або установ, які будуть утримувати дитину [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, а також передати дитину органу опіки та піклування для подальшого влаштування до сімейних форм виховання. Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва Кахно (Кирильчук) І.А. від 18.03.2021 року, у справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. В квітні 2021 року до суду від відповідачів надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідачів просила в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що в сім`ї є складні життєві обставини, пов`язані із доглядом за лежачою матір`ю інвалідом, обмежені кошти на проживання сім`ї, оскільки, в родині працює лише батько, однак, у дитини склалась стійка емоційна прив`язаність до батьків і до бабусі, яка багато часу проводила із онуком. Відповідачі вказують, що не відмовлялись від допомоги, а навпаки звертались за допомогою коли батько дитини в період локдауну залишився без заробітку. З огляду на скрутне матеріальне становище, відповідачі не завжди мають кошти на мобільному рахунку, та не мають стаціонарного телефону, а тому не завжди мали можливість відповісти на дзвінки, в т.ч. і представників позивача. Безпідставними є посилання на те, що матір дитини не турбується про її стан здоров`я, що спростовується записами в медичній картці дитини. Дитина не відвідувала навчальний заклад з огляду на те, що батьки побоювались наразити дитину на небезпеку зараження хворобою Ковід-19 під час поїздки до шкоди громадським транспортом. Висновки позивача про те, що відповідачі нехтують своїми батьківськими обов`язками та неналежним чином їх виконують є безпідставними та недоведеними, а відтак відсутні підстави для відібрання дитини та стягнення аліментів на її утримання. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14.07.2021 року, у справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В зв`язку з перебуванням судді Кирильчук І.А. у відпустці по вагітності та пологам, на підставі розпорядження керівника апарату суду № 1657 від 04.11.2021 року, справу було повторно автоматично розподілено та визначено головуючого суддю Чередніченко Н.П. Представники позивача та третьої особи в судове засідання не з`явились. Суду подали письмові заяви про розгляд справи без їх участі. Просили позовні вимоги задовольнити з викладених в позові підстав. Відповідачі в судове засідання не з`явились. Судом про розгляд справи повідомлялись належним чином. З будь-якими клопотаннями до суду не звертались. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в м. Києві та його батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Відповідач [PERSON] народилась [INFO] в м. Києві та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта. Відповідач [PERSON] народився [INFO] в м. Києві та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта. На підставі наказу Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 21.03.2019 року № 14, малолітнього [PERSON] було поставлено на облік дітей, які перебувають в складних життєвих обставинах, у зв`язку із ухиленням батьками від виконання батьківських обов`язків. Із листа Спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням французької мови № 110 імені К.Гапоненка міста Києва від 06.11.2020 року на адресу Служби у справах дітей Голосіївської РДА, було встановлено, що учень 3-а класу [PERSON] не відвідує заклад освіти із 01.09.2020 року по теперішній час, а тому адміністрація школи звернулась із проханням вжити заходи для повернення дитини до навчання. Із листа Спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням французької мови № 110 імені К.Гапоненка міста Києва від 04.12.2020 року на адресу Служби у справах дітей Голосіївської РДА, було встановлено, що учень 3-а класу [PERSON] не відвідує заклад освіти із 01.09.2020 року по теперішній час, мати дитини повідомила, що збирається перевести сина до іншого навчального закладу, однак, цього не зробила та на телефонні дзвінки не відповідає. З огляду на викладене, адміністрація школи просила вжити заходів для повернення дитини на навчання, оскільки, він не буде атестований в 1 семестрі в зв`язку з його відсутністю на заняттях, а також учень може бути не переведений до наступного класу. Відповідно до акту обстеження умов проживання дитини [PERSON] від 21.01.2021 року, було встановлено, що на момент обстеження в квартирі [ADDRESS] , де проживає дитина разом із відповідачами, - брудно, речі розкидані, відсутня постільна білизна, квартира потребує ремонту, для виховання та розвитку дитини умови не забезпечені, відсутні продукти харчування, о 12-00 годині дитина не харчувалась. Відповідно до листа КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Голосіївського району міста Києва від 26.01.2021 року, було встановлено, що малолітній [PERSON] , 2011 р.н. перебуває під наглядом лікаря амбулаторії [PERSON] . Дитина на диспансерному обліку не перебуває, але часто хворіє на застудні захворювання. Мати несвоєчасно звертається за медичною допомогою, та вказівки лікаря не завжди виконує. Батьки неналежним чином піклуються про розвиток та стан здоров`я дитини. У період від одного року до шести із половиною років мати в амбулаторію не зверталась і не впускала в квартиру медичних працівників. Останній раз мама була на прийомі з дитиною 03.09.2020 оку з приводу ГРВІ, мама на телефонні дзвінки не відповідає, двері в квартиру не відчиняє. Відповідно до акту обстеження умов проживання дитини [PERSON] від 28.01.2021 року, було встановлено, що на момент обстеження в квартирі [ADDRESS] , де проживає дитина разом із відповідачами, - брудно, речі розкидані, відсутня постільна білизна, квартира потребує ремонту, дитина не забезпечена харчуванням, зі слів дитини він не їв, а також для виховання та розвитку дитини умови не забезпечені, відсутні продукти харчування, на час обстеження, тобто в час навчання, дитина перебувала вдома, останній ізольований та не спілкується із однолітками. Комісією за результатами обстеження було зроблено висновки про те, що батьки неналежним чином піклуються про дитину. Відповідно до акту проведення оцінки рівня безпеки дитини [PERSON] від 28.01.2021 року, комісією було визначено дуже небезпечний рівень безпеки дитини, що вимагає негайне відібрання дитини у батьків, оскільки, зокрема, батьками не створені належні умови для проживання дитини, батьки своєчасно не звертаються до лікарів, дитина не відвідує заклад освіти, дитина не забезпечена належним доглядом. Відповідно до розпорядження Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 32 від 28.01.2021 року, в зв`язку із безпосередньою загрозою для життя та здоров`я малолітнього [PERSON] , [INFO] , дитину було відібрано у батьків [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до висновку Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 100-5145 від 08.04.2021 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне відібрати малолітнього [PERSON] , [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавлення батьківських прав та стягнути аліменти на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в зв`язку із ухиленням батьків від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до [PERSON] , [INFO] , перебування дитини в сім`ї є небезпечним для його психічного та фізичного здоров`я через неналежне виконання та ухилення батьками від своїх батьківських обов`язків, а відтак наявні підстави для відібрання дитини від батьків без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Заперечуючи проти позовних вимог, сторона відповідачів вказувала на належне виконання батьківських обов`язків відносно дитини, наявність об`єктивних обставин щодо не відвідування сином навчального закладу, та наявність скрутного матеріального становища з огляду на те, що в сім`ї працює лише батько, а мати перебуває вдома, доглядаючи за матір`ю-інвалідом. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно вимог ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1 статті 152 СК України передбачено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. За приписами ч. ч. 1, 4 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно вимог ч. 1 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. В п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України зазначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, крім іншого, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування з ними. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або навчальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку. Основними підставами для відібрання дитини є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоке поводження з дитиною; захворювання батьків на хронічний алкоголізм або їх наркотична залежність; будь-які види експлуатації дитини, примус її до жебракування та бродяжництва тощо. Інші випадки охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків, а й із їх особистих негативних звичок. В ході розгляду справи стороною позивача доведено достатніми доказами те, що відповідачі не належним чином піклуються про здоров`я своєї дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не вживають належних заходів для здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, не готують її до самостійного життя, а відтак ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Стороною відповідачів обґрунтування позову належними доказами не спростовані, а наведені ними твердження про наявність об`єктивних обставин, в зв`язку з якими дитина, зокрема, не відвідує навчальний заклад, суд до уваги не приймає, оскільки, ці посилання є власним тлумаченням та баченням батьків щодо виховання та навчання дитини, та, останні, не узгоджуються зі встановленими законодавцем обов`язками для батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечення, зокрема, здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Інші наведені посилання сторони відповідачів в обґрунтування заперечень на позов не спростовують наведених висновків суду щодо наявності фактичного ухилення відповідачами від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року звернув особливу увагу на те, що застосовуючи такий захід, як відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав, необхідно виходити з інтересів дитини й враховувати право на повагу до його сімейного життя, проголошене ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Розірвання сімейних зв`язків, а відтак позбавлення дитини її коріння виправдане лише за наявності виняткових обставин - необхідність захисту дитини від небезпеки у випадку реального існування такої. При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в якій зазначено, що в усіх діях щодо дітей суд першочергово приділяє увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в матеріалах справи наявні достатні докази, які підтверджують фактичне ухилення відповідачам від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітнього сина, а тому позовна вимога щодо відібрання дитини від відповідачів без позбавлення батьківських прав є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Слід звернути увагу відповідачів на те, що згідно вимогами ч. 3 ст. 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Таким чином, відібрання дитини у батьків це санкція за невиконання батьківських обов`язків, яка не є крайнім і незворотним заходом. Отже, відповідачі не позбавлені можливості змінити своє відношення та ставлення до виконання батьківських обов`язків та звернутись в суд із позовом про повернення їм дитини. В частині позовних вимог про стягнення із відповідачів аліментів на утримання дитина, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ч. 4 ст.170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлює, що позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Судом встановлено, що відповідачі є особами працездатного віку, здоровими, а відтак мають можливість сплачувати аліменти на утримання дитини та за законом зобов`язані робити це. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог. Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача. Відповідно до ст.ст. 76, 80, 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За змістом даних норм закону доказування - це діяльність, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів. Це положення є одним із основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності. Будь-яких доказів, які б вказували на неможливість сплачувати аліменти та/або сплачувати в меншому розмірі ніж заявлено позивачем, стороною відповідачів суду надано не було. Посилання сторони відповідачів на скрутне матеріальне становище, не звільняє батьків від обов`язку утримувати дитину та сплачувати аліменти на користь осіб, на утриманні яких перебуватиме дитина на час її відібрання. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що суд прийшов до висновку про наявність підстав для відібрання дитини від батьків, а тому наявні підстави і для стягнення із батьків на користь опікуна чи установи, під опікою якої буде знаходитись дитина, - аліментів на її утримання в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, однак не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня пред`явлення позову і до повноліття дитини, а відтак позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, із відповідачів на користь держави в рівних частинах слід стягнути судовий збір в сумі 1816,00 грн. (за дві позовні вимоги). На підставі викладеного,

Outcome: approved