Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

В липні 2014 року позивач звернулався до суду з позовом, посилаючись на те, що 16 квітня року між ним та [PERSON] укладено договір позики. За умовами розписки, виданої відповідачем, останній позичив в нього 2000 грн., визначивши строк повернення - 01червня 2014 року. Оскільки свої зобов'язання [PERSON] не виконав, просив стягнути з нього в примусовому порядку цей борг, а також 625 грн. за оформлення позовної заяви. В судове засідання позивач не з'явився, подавши заяву про підтримання позовних вимог з підстав викладених в заяві та розгляд справи у його відсутність, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, будь-яких доказів на спростування факту укладення розписки не надав. Дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав: Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Встановлено, що 16 квітня 2014 року [PERSON] написана розписка про те, що він зобов'язується повернути суму в розмірі 2000 грн. до 01 червня 2014 року [PERSON] Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Таким чином, в судовому засіданні знайшло своє підтвердження факт укладення між сторонами договору позики в силу вимог ст. 1047 ЦК. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Таким чином, договір позики між сторонами було укладено, що підтверджується розпискою про отримання коштів, зважаючи на те, що відповідачем не спростовано, що його волевиявлення здійснено вільно і відповідало її внутрішній волі, будь-яких дій щодо оспорювання розписки не вчиняв. Враховуючи викладене, доводи позову в частині стягнення боргу є ґрунтовними та такими, що підлягають задоволенню. В частині пред'явлених вимог про стягнення 625 грн. за оформлення позовної заяви суд не знаходить підстав для їх стягнення. До позовної заяви долучено корінець квитанції №18 від 14.07.2014 року про прийняття від [PERSON] в уплату за оформлення позовної заяви до суду 625,00 грн. згідно договору. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» передбачено, що компенсація витрат на правову допомогу у відповідних розмірах здійснюється за час участі особи, яка надає правову допомогу в судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням (у випадках, передбачених ЦПК України), під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Всупереч зазначеним вимогам в розрахунок вартості наданої правової допомоги в калькуляції включено витрати, компенсація яких не передбачена законом: оформлення позовної заяви. За таких обставин, підстав для покладення на відповідача витрат на правову допомогу суд не знаходить. Проте, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved