Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

В лютому 2016 року Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив № 154 «Сталь» звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій, з урахуванням наданих уточнень і збільшень позовних вимог, просив стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість по компенсації за житлово-комунальні послуги у розмірі 8630 грн. 02 коп. за період з 01.11.2008 по 01.04.2015 року, яка складається з наступного: компенсація послуг з водопостачання та водовідведення - 2240,24 грн.; внески на проведення капітальних ремонтів - 1637,70 грн.; компенсація за утримання будинку та прибудинкової території - 3862,99 грн.; компенсація за електропостачання місць загального користування 52,20 грн.; компенсація за перевірку теплового лічильника - 16,69 грн.; компенсація за промивку системи опалення у будинку - 42,64 грн.; компенсація співфінансування участі в обласному конкурсі з енергозбереження - 63,65 грн.; компенсація вартості заміни труб опалення у будинку - 687,22 грн., стягнути з [PERSON] на користь Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Володимира Антоновича 68» інфляційне збільшення суми боргу за період з листопада 2008 року по листопад 2018 року у розмірі 19895,51 грн., 3% річних за період з листопада 2008 року по листопад 2018 року у розмірі 3396,88 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що відповідач зареєстрований і проживає в [ADDRESS]. Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Володимира Антоновича 68» є правонаступником Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив № 154 «Сталь», який забезпечував утримання будинку та прибудинкової території, обслуговування ліфтів, вивезення твердих побутових відходів, освітлення місць загального користування, теплопостачання в жилі та допоміжні приміщення споживачів, що проживають за адресою: [ADDRESS], та ніс експлуатаційні витрати, що складаються з експлуатації та обслуговування ліфтів, вивезення твердих побутових відходів, освітлення місць загального користування, теплопостачання, заробітної плати обслуговуючого персоналу, господарських потреб, послуг банку тощо. Відповідач же, як власник і особа, що зареєстрована та проживає в будинку, не виконував свої обов'язки щодо сплати за комунальні послуги, внаслідок чого в нього виникла заборгованість у розмірі 8630 грн. 02 коп. за період з 01.11.2008 по 01.04.2015 року. На всі усні звернення та прохання позивача відповідач відмовляється сплачувати борг за комунальні послуги, які йому було надано у повному обсязі та вчасно. Крім того, оскільки відповідач відмовився добровільно виконувати свої зобов'язання, позивач нарахував йому штрафні санкції у вигляді інфляційного збільшення суми боргу і 3% річних за весь період прострочення, передбачені ст. 625 ЦК України. Ухвалою суду до участі у справу було допущене Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Володимира Антоновича 68» в якості правонаступника позивача - Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив № 154 «Сталь». В судовому засіданні представники позивача Вдовін М.М. і Верещак В.Г. підтримали позовні вимоги позивача та просили задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалися на обставини, які викладені в позовній заяві та пояснили, що відповідач не є членом кооперативу, але він повинен сплачувати за комунальні послуги на підставі норм чинного законодавства, оскільки фактично він отримує такі послуги і використовує. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог позивача і просила відмовити йому в повному обсязі. При цьому, вказав, що він не є членом кооперативу позивача, а тому не зобов'язана йому сплачувати встановлені ним суми за комунальні послуги. Ним особисто укладені договори з відповідними підприємствами, що надають житлово-комунальні послуги, яким він й сплачує за надані йому послуги, а з кооперативом він ніяких угод не укладав. Вказав на те, що позивач не надав доказів правомірності встановлених ним тарифів за вказані ним послуги, а протоколи зборів, якими нібито встановлені тарифи він вважає незаконними. Крім того, зазначив, що утворення Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Володимира Антоновича 68» є незаконним. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], в якій він зареєстрований та проживає. Станом на момент звернення до суду з позовом Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив № 154 «Сталь» був балансоутримувачем будинку 68 по вул. Володимира Антоновича на підставі рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 19 червня 2003 року № 1549. Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив № 154 «Сталь» є організацією, яка діє на підставі статуту, зареєстрованого Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради народних депутатів 28 червня 1966 року та перереєстрованим виконкомом Дніпропетровської міської ради 10 квітня 2007 року. У зв'язку з реорганізацією ОК «ЖБК № 154 «Сталь» у 2016 році його правонаступником стало Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Володимира Антоновича 68», що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також статутом ОСББ «Володимира Антоновича 68». Звертаючись до суду з даним позовом, Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив № 154 «Сталь», правонаступником всіх прав і обов'язків якого є Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Володимира Антоновича 68, посилався на те, що відповідачем за період 01.11.2008 по 01.04.2015 року не в повному обсязі оплачувалися житлово-комунальні послуги, у зв'язку з чим виникла заборгованість. Крім того, позивач зазначав про наявність у зв'язку з цим правових підстав для стягнення з відповідача суми інфляційного збільшення боргу та 3% річних згідно ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання і споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов'язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону, споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. На підставі наведених норм закону судом спростовуються доводи відповідача стосовного того, що між ним та позивачем не було укладено договору про надання житлово-комунальних послуг, а також, що він не є членом кооперативу, у зв'язку з чим у нього відсутній обов'язок по їх оплаті. Посилання відповідача на те, що позивачем не надавалися належним чином житлово-комунальні послуги, оплату за які з нього просить стягнути обслуговуюча організація, не підтверджені належними доказами, в порядку § 1 Глави 5 Розділу 1 чинного ЦПК України. Щодо твердження відповідача про те, що він не повинен сплачувати заборгованість на рахунок ОСББ «Володимира Антоновича 68», оскільки, на його думку, воно утворено і зареєстроване не законно, то суд зазначає наступне. Матеріалами справи встановлено, що станом на момент звернення до суду з даним позовом балансоутримувачем будинку 68 по вул. Володимира Антоновича (до перейменування Свердлова) був ОК «ЖБК № 154 «Сталь», який на той момент являвся організацією, яка надає житлово-комунальні послуги за вказаною адресою. Позовні вимоги про стягнення заборгованості з відповідачів заявлено за період з 01.11.2008 по 01.04.2015 року, тобто за час надання послуг саме ОК «ЖБК № 154 «Сталь». У зв'язку з реорганізацією ОК «ЖБК № 154 «Сталь» у 2016 році його правонаступником стало Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Володимира Антоновича 68», яке набуло права звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості по житлово-комунальним послугам, які надавалися ОК «ЖБК № 154 «Сталь». А щодо тверджень відповідача про незаконність діяльності ОСББ «Володимира Антоновича 68», то доказів на їх підтвердження суду не надано, а згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Пунктом 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. За визначенням, наданим у статті 1 вказаного Закону, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Як випливає з матеріалів справи, протоколами загальних зборів кооперативу було встановлено тарифи для врахування житлово-комунальних послуг, що повинні сплачувати споживачі. Відповідач вважає такі протоколи незаконними, оскільки збори, за його твердженнями, не відбувалися у визначений законом порядок. В той же час, суду не надані докази того, що такі протоколи були скасовані, визнані незаконними тощо, а як вже було зазначено вище доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, у зв'язку з чим суд критично ставиться до таких тверджень відповідача. Більш того, судом встановлено, що позивачем були укладені відповідні договори з підприємствами, що надають послуги з водопостачання та водовідведення, проведення капітальних ремонтів, електропостачання місць загального користування, промивку системи опалення у будинку тощо, копії яких (договорів наявні в матеріалах даної справи - в першому томі справи). Для взаємних розрахунків позивачем було укладено договір з Банком про відкриття і обслуговування банківського рахунку (т.1 а.с.163-165). Більш того, суду надана чимала кількість копій квитанцій/платіжних доручень на підтвердження взаєморозрахунків позивача з такими підприємствами, які знаходяться в матеріалах справи. Позивачем надано суду розрахунок заборгованості відповідача по комунальним послугам, згідно якого вона становить 8630 грн. 02 коп. за період з 01.11.2008 по 01.04.2015 року і складається з наступного: компенсація послуг з водопостачання та водовідведення - 2240,24 грн.; внески на проведення капітальних ремонтів - 1637,70 грн.; компенсація за утримання будинку та прибудинкової території - 3862,99 грн.; компенсація за електропостачання місць загального користування 52,20 грн.; компенсація за перевірку теплового лічильника - 16,69 грн.; компенсація за промивку системи опалення у будинку - 42,64 грн.; компенсація співфінансування участі в обласному конкурсі з енергозбереження - 63,65 грн.; компенсація вартості заміни труб опалення у будинку - 687,22 грн., Суд погоджується з розміром суми заборгованості, оскільки інший розрахунок на його спростування відповідачем не надано. Щодо такого тривалого строку, за який позивач нарахував заборгованість, а саме за період з 01.11.2008 по 01.04.2015 року, то суд виходить з наступного. Дійсно, відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з положеннями ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. В порядку ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Разом з тим, в порядку ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Так, представники позивача вказували, що відповідач сплачувала деякі суми на погашення заборгованості по комунальним послугам. В свою чергу, відповідач заперечував проти цього і стверджував, що він нічого їм не платив. Проте, вивчивши матеріали справи, суд вважає безпідставними твердження відповідача, оскільки ним самим надані суду платіжні документи за період 2007-2015 років, згідно яких він сплачував Обслуговуючому кооперативу «Житлово-будівельний кооператив № 154 «Сталь» за надані в квартиру [ADDRESS] (нині вул. Володимира Антоновича в м. Дніпрі) комунальні послуги (т.1 а.с.100-112). Тобто, вищевказаними обставинами підтверджується наявність переривання перебігу позовної давності по цим вимогам. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги позивача в цій частині, у зв'язку з чим слід стягнути з [PERSON] на користь Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Володимира Антоновича 68» заборгованість по компенсації за житлово-комунальні послуги у розмірі 8630 грн. 02 коп. за період з 01.11.2008 по 01.04.2015 року, яка складається з наступного: компенсація послуг з водопостачання та водовідведення - 2240,24 грн.; внески на проведення капітальних ремонтів - 1637,70 грн.; компенсація за утримання будинку та прибудинкової території - 3862,99 грн.; компенсація за електропостачання місць загального користування 52,20 грн.; компенсація за перевірку теплового лічильника - 16,69 грн.; компенсація за промивку системи опалення у будинку - 42,64 грн.; компенсація співфінансування участі в обласному конкурсі з енергозбереження - 63,65 грн.; компенсація вартості заміни труб опалення у будинку - 687,22 грн. Що стосується позовних вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат і 3% річних, суд зазначає наступне. Статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов'язання, зокрема, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого у національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Таким чином, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржник несе відповідальність, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України. Крім того, застосування положень частини другої статті 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в пункті 3 частини першої статті 161 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. Як випливає з матеріалів справи і було підтверджено в судовому засіданні суду, житлово-комунальні послуги, надані ОК «ЖБК № 154 «Сталь» за період з вересня 2010 року по листопад 2015 року відповідачем оплачувалися у неналежному обсязі. З огляду на наведені норми законів та, враховуючи суму заборгованості відповідача по оплаті за житлово-комунальні послуги за вказаний період, з нього на користь позивача підлягає стягненню інфляційне нарахування на суму боргу за порушення грошового зобов'язання у розмірі 19895,51 грн. та три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 2590,00 грн. Заявлені же позивачем вимоги до відповідача про стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми у розмірі 3396,88 грн. є завищеними та не підтверджуються відповідними розрахунками. Тому, в цій частині суд вважає необхідним задовольнити вимоги позивача частково в розмірі 2590,00 грн. (3% річних за період з листопада 2008 року по листопад 2018 року). За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Володимира Антоновича 68» інфляційне збільшення суми боргу за період з листопада 2008 року по листопад 2018 року у розмірі 19895,51 грн., 3% річних за період з листопада 2008 року по листопад 2018 року у розмірі 2590,00 грн. Крім того, в порядку ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слідує стягнути судовий збір в сумі 1762 грн. 00 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом). На підставі викладеного,

Outcome: partial