Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

В липні 2017 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про стягнення боргу. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач придбав у відповідача гаражний бокс [ADDRESS] та в рахунок оплати передав відповідачу 65000,00 грн. В подальшому, позивачеві стало відомо, що рішенням Святошинського районного суду міста Києва договір купівлі-продажу гаражного боксу було визнано недійсним з моменту укладення, разом із тим, питання про повернення сплачених коштів [PERSON] не вирішено. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача 65000,00 грн. боргу, 5855,00 грн. трьох процентів річних та 58972,23 грн. інфляційних втрат. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив суд про його задоволення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів за відсутності відповідача, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував позивач. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 09.11.2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу гаражного боксу, за умовами якого відповідач продав, а позивач купив гаражний бокс [ADDRESS] Договір посвідчений нотаріально. Згідно із п. 4 договору, продаж гаражного боксу вчинено за 65000,00 грн., які продавець одержав від покупця до підписання цього договору. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28 вересня 2009 року у справі № 2-1889-1/09 за позовом [PERSON] до [PERSON], Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), [PERSON], третя особа: Гаражний автокооператив «Сокіл-2» про визнання права власності на гараж, визнання недійсним свідоцтва про право власності на гараж, визнання недійсним договору купівлі-продажу гаражного боксу від 09.11.2007р., зобов'язання скасувати державну реєстрацію права власності на гараж № [NUMBER] та зобов'язання зареєструвати право власності за [PERSON] позов було задоволено. Визнано за [PERSON], право власності на гараж № [NUMBER] в ГАК «Сокіл-2», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Визнано недійсним свідоцтво про право власності від 20 серпня 2007р. на гараж № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] видане Головним управлінням житлового забезпечення виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) на підставі Наказу від 14.08.2007р. № 1471-С/ГК на ім'я [PERSON]. Визнано недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу гаражного боксу [NUMBER] в ГАК «Сокіл-2», який знаходиться за адресою: [ADDRESS], посвідченого 09 листопада 2007 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забігайло С. Ю. (реєстр. № 2997). Зобов'язано Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна скасувати державну реєстрацію права власності на гараж № [NUMBER] в ГАК «Сокіл-2» за [PERSON]. Зобов'язано Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна здійснити державну реєстрацію права власності на гараж № [NUMBER] в ГАК «Сокіл-2» на ім'я [PERSON]. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Оскільки рішенням суду, яке надрало законної сили було визнано укладений між сторонами договір купівлі-продажу гаражного боксу, відповідач зобов'язаний повернути позивачу все, що він одержав на виконання цього правочину, а саме 65000,00 грн. Із матеріалів справи вбачається, що на даний час гаражний бокс зареєстрований за [PERSON] на підставі рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28.09.2009 року (а.с. 24). З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача коштів в сумі 65000,00 грн., а тому в цій частині позов підлягає задоволенню. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 5855,00 грн. трьох процентів річних та 58972,23 грн. інфляційних втрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом із тим, згідно із Правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15: «Статтею 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання, її дія поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. Дія статті поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому частина п'ята статті 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов'язальних правовідносин. З рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. Суд, визнаючи недійсним договір купівлі-продажу, застосував двосторонню реституцію, на виконання якої вирішив стягнути з відповідачів на користь позивача отримані від нього за продаж будинку кошти, які відповідачі не повернули. У зв'язку із цим застосуванню підлягає стаття 1212 ЦК України, згідно з якою особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Це положення застосовується і до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. Якщо без достатньої правової підстави набуваються або зберігаються гроші (як готівкові, так і безготівкові), на них нараховуються відсотки згідно зі статтею 536 ЦК України з того часу, коли набувач дізнався або повинен був дізнатися про безпідставність набуття або збереження грошових коштів. У разі стягнення безпідставно набутих чи одержаних грошей нараховуються відсотки відповідно до статті 536 ЦК України й унеможливлюється стягнення 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 цього Кодексу». З огляду на зазначене, оскільки в даному випадку до спірних правовідносин застосовуються положення закону про набуття грошей відповідачем без достатньої правової підстави, що унеможливлює стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, в зв'язку із чим, в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Згідно зі ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на позивача судовий збір в розмірі 650,00 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial