Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

в обгрунтування своїх вимог позивачка зазначає, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 05.08.2015 року, укладеного між нею та відповідачкою, належить на праві власності житловий будинок №11 по вул. Шевченка в с.П'ядики Коломийського району Івано-Франківської області. Право власності позивачки на вказане майно зареєстроване у встановленому законом порядку. У цьому будинку також зареєстроване місце проживання відповідачки. Однак, остання фактично з 05.08.2015 року не проживає у зазначеному будинку, не бере участі у витратах по його утриманню, у вказаному будинку відсутні будь-які її речі. Проте, добровільно зняти з реєстрації своє місце проживання відповідачка не бажає. В звязку з цим позивачка просить визнати останню такою, що втратила право на користування зазначеним будинком. Позивачка в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, 23.03.2016 року її представник - адвокат [PERSON] подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати в її та позивачки відсутності, а також згідна на заочний розгляд даної справи. Відповідачка в судове засідання повторно не зявилася, про час та місце розгляду справи була щоразу повідомлена належним чином - за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання у спірному будинку. Надіслані на вказану адресу судові виклики в судові засідання 26.02., 09.03. та 23.03.2016 року відповідачці не вручено в звязку з її відсутністю за вказаною адресою (а.с.23, 33, 43). Відповідачка не звернулася із заявою про розгляд справи в її відсутності. Тому відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позиваки не заперечує проти такого вирішення справи. В звязку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 05.08.2015 року приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №666, відповідачка продала, а позивачка купила вищевказаний житловий будинок. Право власності позивачки на це майно зареєстроване у встановленому законом порядку (а.с.4-7). Довідкою №157, виданою виконкомом П'ядицької сільської ради Коломийського району 02.02.2016 року, та довідкою, виданою Коломийським РВ УДМС України в Івано-Франківській області 18.02.2016 року №17/976, стверджується факт реєстрації місця проживання відповідачки в спірному будинку (а.с.8, 22). Згідно з вимогами ч.1 ст.6 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. Відповідно до ст. 317 ЦК України змістом права власності є право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливає місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України підставою припинення права власності є відчуження власником його майна. В роз'ясненнях, наданих в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства з розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», зазначено, що при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, колишніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї колишнього власника житла. У першому випадку власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право користування, та зняття його з реєстрації. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки право власності відповідачки на спірний будинок, яке включає право користування цим майном, припинилося 05.08.2015 року на підставі п. 1 ч.1 ст.346 ЦК України, тобто внаслідок відчуження позивачці даного майна. На підставі наведеного, ст.ст.317, 346 ЦК України, ст.6 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні та,

Outcome: approved