Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

В липні місяці 2017 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON], про вселення та визнання порядку користування квартирою. В обгрунтування позову зазначила, що їй на праві приватної власності на підставі договору дарування від 09.10.2009 року посвідчений Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, належить 4/9 частини квартири [ADDRESS]. 5/9 частин зазначеної квартири належать відповідачу [PERSON]. Позивач зазначає, що з відповідачем у неї склалися неприязні стосунки, відповідач проживає в спірній квартирі зі своєю дружиною, змінив замки на вхідних дверях, у зв'язку з чим позивач не може зайти в квартиру, двері спірної квартири не відчиняє, на телефоні дзвінки не відповідає. Позивач в 2016 році намагалася вирішити з відповідачем питання щодо спірної квартири за згодою співвласників, проте відповідач відмовився від досягнутої між ними домовленості щодо продажу квартири. Внаслідок неправомірних дій відповідача, позивач позбавлена права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи викладене, позивач просить усунути їй перешкоди в здійснення права власності шляхом її вселення в квартиру [ADDRESS] та встановити порядок користування квартирою [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та її представник надали пояснення аналогічні викладених в позовній заяві, позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з'явився, його представник позовні вимоги не визнав, просив в задоволені позовної заяви відмовити. Заслухавши думку сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що на праві приватної власності на підставі договору дарування від 09.10.2009 року посвідчений Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, [PERSON] належить 4/9 частини квартири [ADDRESS]. 5/9 частин зазначеної квартири належать відповідачу [PERSON]. Спірна квартира складається з двох окремих житлових кімнат: 2-площею 10,2 кв.м. та 3-площею 17,0 кв.м., а також коридору 1 - площею 4,9 кв.м., кухні 4 - площею 7,5 кв.м., туалету 5 - площею 1,1 кв.м., ванної 6 - площею 2,0 кв.м., кладової 7 - площею 0,4 кв.м., І - лоджії площею 2,0 кв.м., вихід на яку з кімнати площею 1,0 кв.м.. Житлова площа квартири складає 27,2 кв.м., загальною площею - 45,1 кв.м.. Відповідач проживає в спірній квартирі зі своєю дружиною, змінив замки на вхідних дверях, у зв'язку з чим позивач не може зайти в квартиру, двері спірної квартири відповідач не відчиняє, на телефоні дзвінки не відповідає, у зв'язку з чим позивач позбавлена права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 4 ст. 355 ЦК України встановлено, що спільна часткова власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Частки у праві спільної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю сторін або законом. Кожен співвласник має право самостійно розпоряджатися своєю частковою в майні. яке перебуває у спільній частковій власності шляхом укладення договорів купівлі-продажу, дарування, міни. довічного утримання тощо. Набувачами такої частки можуть бути сторонні особи або інші співвласники. Зокрема, стаття 362 ЦУ України встановлює, що у разі продажу частки у спільній частковій власності, співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах. крім випадку продажу з прилюдних торгів. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - жилий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст.316 ЦК України). Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності (ч. 1 ст.386 ЦК України). На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частина 2 ст. 355 ЦК України передбачає, що майно може належати особам на праві спільної часткової власності. При спільній частковій власності кожному із співвласників налужить частка на праві спільної часткової або сумісної власності. При спільній частковій власності кожному із співвласників належить частка в праві власності на спільний об'єкт в цілому. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на жилий будинок» якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями /квартирами, кімнатами/ такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення /кухня, коридор тощо/ можуть бути залишені у загальному користуванні учасників спільної часткової власності. У своїх позовних вимогах позивачка просить суд виділити їй у користування житлову кімнату площею 10, 2 кв.м. та кладову - 7 площею 0, 4 кв.м., виділити [PERSON] в користування житлову кімнату площею 17, 0 кв.м., та лоджію -1 площею 2, 0 кв.м., та кухню, коридор, ванну залишити в спільному користуванні [PERSON] і [PERSON]. Слід зазначити, що встановлення такого порядку користування жилим приміщенням, не призведе до погіршення їх прав, оскільки частки у праві власності при визначенні порядку користування не змінюються. З урахуванням викладеного вище та вимог діючого законодавства, встановлених по справі обставин, досліджених доказів, суд приходить до висновку про можливість встановлення порядку користування жилим приміщенням, згідно визначеного у позові порядку. Суд вважає, що такий порядок користування жилим приміщенням буде відповідати вимогам закону, інтересам сторін по справі, а також не буде порушувати їх права. Враховуючи викладене вище, вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 640, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved