overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

В лютому 2018 року позивач [PERSON] звернулась з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що життя з відповідачем не склалося через чисельні сварки та конфлікти. У сторін зникли почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть. Сімя розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливе.Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Посилаючись на викладене та норми закону, позивач просила суд: розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 16 вересня 2016 року у Святошинському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1119. Позивач в судове засідання не зявилась. Подала через канцелярію суду заяву, в якій позов підтримала, просила задовольнити, просила слухати справу у її відсутності. Відповідач в судове засідання зявився. Не заперечував щодо задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 16 вересня 2016 року у Святошинському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №1119, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-БК № 330082 від 16 вересня 2016 року. Від спільного проживання сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-БК № 543818. Спору щодо місця проживання дитини сторони не мають Спільне життя між сторонами не склалося через чисельні конфлікти. У сторін зникли почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть. Сімя розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливе. У відповідності до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно з ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 1 ст. 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] є неможливим, подальше сімейне життя подружжя неможливе, сімя розпалась остаточно, збереження сімї сторін суперечить їх інтересам, а також моральним засадам суспільства. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст. 51 Конституції України, ст.ст. 21, 55, 110, 112 Сімейного кодексу України, та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

В лютому 2018 року позивач [PERSON] звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що 04 жовтня 2013 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, від шлюбу вони мають неповнолітню дитину -[PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, тому просила суд шлюб з відповідачем розірвати. В судове засідання сторони не з'явилися, позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, відповідач надав заяву до суду про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 04 жовтня 2013 року у відділі ДРАЦС Дніпровського РУЮ у м. Києві, про що здійснено відповідний актовий запис № 1432 (а.с. 5). Сімейне життя не склалось, стосунки у сторін погіршились. Відповідно до положень ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 СК України). Згідно положень ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 104 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з вимогами ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

В лютому 2018 року позивач [PERSON] звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що 30 березня 1985 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, від шлюбу вони мають повнолітню дитину - [PERSON] Спільне життя з відповідачем не склалось. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, тому просила суд шлюб з відповідачем розірвати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Крім того, просить відновити позивачу дошлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідач судовому засідання позовні вимоги визнав в частині розірвання шлюбу, щодо поновлення дошлюбного прізвища позивачу заперечує. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 30 березня 1985 року у відділі ЗАГС Мінського РВК м. Києва, про що здійснено відповідний актовий запис № 494 (а.с. 4). Сімейне життя не склалось, стосунки у сторін погіршились. Відповідно до положень ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 СК України). Згідно положень ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 104 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з вимогами ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

В лютому 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з названою вище позовною заявою, в якій зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 17.02.2001 року Корабельним районним відділом реєстрації актів громадянського стану м. Миколаєва, актовий запис № 53. Мають дитину - [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб, посилаючись на те, що з відповідачем по справі сімейні стосунки припинені по причині відсутності між ними взаємного порозуміння та поваги один до одного, що призвело до серйозних суперечок, припинення сімейних стосунків, до втрати почуття любові один до одного. Позивач вважає, що подальше сумісне життя і збереження сімї з відповідачем є неможливим. Майнового спору сторони не мають. Посилаючись на наведене, [PERSON] просила позов задовольнити. В судове засідання сторони не зявилися. Позивач [PERSON] надала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] також надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні ним правовідносини. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 17.02.2001 року, шлюб зареєстрований Корабельним районним відділом реєстрації актів громадянського стану м. Миколаєва, актовий запис № 53. Мають дитину - [PERSON], [INFO], якій на час винесення рішення суду виповнилося 18 років. У відповідності до ст.ст. 110-112, 114 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що збереження спільного життя подружжя та шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

В лютому 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з названою вище позовною заявою, в якій зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 29.06.2010 року Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 241. Від даного шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб, посилаючись на те, що з відповідачем по справі сімейні стосунки припинені по причині відсутності між ними взаємного порозуміння та поваги один до одного, що призвело до серйозних суперечок, припинення сімейних стосунків, до втрати почуття любові один до одного. Позивач вважає, що подальше сумісне життя і збереження сімї з відповідачем є неможливим. Майнового спору сторони не мають, дитина залишиться проживати з позивачем. Посилаючись на наведене, [PERSON] просила позов задовольнити. В судове засідання сторони не зявилися. Позивач [PERSON] надала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] також надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні ним правовідносини. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 29.06.2010 року, шлюб зареєстрований Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 241. Від даного шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу залишиться проживати з позивачем. У відповідності до ст.ст. 110-112, 114 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що збереження спільного життя подружжя та шлюбу суперечить інтересам сторін, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

В лютому 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору від 01 серпня 2008 року відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості. У зв'язку з невиконанням своїх зобов'язань відповідачка, станом на 31 грудня 2017 року має заборгованість в розмірі 90273,09 грн.. Оскільки відповідачка заборгованість не повертає, просив стягнути з неї вказану суму заборгованості та понесені судові витрати. 10 квітня 2018 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз'яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання. Відповідачка у встановлені судом строки відзив не подала. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходили. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору від 01 серпня 2008 року відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що підтверджується копіями: анкети-заяви, умов і правил надання банківських послуг, новою редакцією статуту (12-18, 24). Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.8-11) станом на 31 грудня 2017 року загальна сума заборгованості по кредитному договору відповідачки становить 90273,09 грн. з яких: 4962,43 грн. заборгованість за кредитом; 77614,75 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 3159,10 грн. заборгованість за пенею та комісією, 4536,81 грн. судові штрафи. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити та стягнути з відповідачки зазначену суму заборгованості. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також необхідно стягнути понесені судові витрати в сумі 1762,00 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

В лютому 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору від 06 липня 2010 року відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на залишок заборгованості. У зв'язку з невиконанням своїх зобов'язань відповідачка, станом на 31 грудня 2017 року має заборгованість в розмірі 36812,86 грн. Оскільки відповідачка заборгованість не повертає, просив стягнути з неї вказану суму заборгованості та понесені судові витрати. 10 квітня 2018 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз'яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання. Відповідачка у встановлені судом строки відзив не подала. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходили. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору від 06 липня 2010 року відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що підтверджується копіями: анкети-заяви, довідки про умови кредитування, витягу з умов і правил надання банківських послуг, новою редакцією статуту (11-36, 42). Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.8-10) станом на 31 грудня 2017 року загальна сума заборгованості по кредитному договору відповідачки становить 36812,86 грн. з яких: 4999,00 грн. - заборгованість за кредитом; 29584,68 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 2229,18 грн. - судові штрафи. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити та стягнути з відповідачки зазначену суму заборгованості. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також необхідно стягнути понесені судові витрати в сумі 1762,00 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

В лютому 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору від 15 жовтня 2013 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на залишок заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з невиконанням своїх зобов'язань відповідач, станом на 31 грудня 2017 року має заборгованість в розмірі 25629,32 грн.. Оскільки відповідач заборгованість не повертає, просив стягнути з нього вказану суму заборгованості та понесені судові витрати. 10 квітня 2018 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз'яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання. Відповідач у встановлені судом строки відзив не подав. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходили. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору від 15 жовтня 2013 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що підтверджується копіями: анкети-заяви, витягу з тарифів, витягу з умов і правил надання банківських послуг, новою редакцією статуту (9-34, 40). Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.8) станом на 31 грудня 2017 року загальна сума заборгованості по кредитному договору відповідача становить 25629,32 грн. з яких: 293,99 грн. заборгованість за кредитом; 19738,70 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 3900,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, 1696,63 грн. судові штрафи. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити та стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути понесені судові витрати в сумі 1762,00 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

В лютому 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору від 21 березня 2013 року відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку із порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідачка станом на 31 грудня 2017 року має заборгованість в сумі 18230,08 грн. Тому просив стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості та понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, просив слухати справу без його участі. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору від 21 березня 2013 року відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що підтверджується копіями: анкети-заяви, витягу з тарифів, витягу з умов і правил надання банківських послуг, нової редакції статуту (а.с. 10-35, 41). Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.8-9) станом на 31 грудня 2017 року загальна сума заборгованості по кредитному договору відповідачки становить 18230,08 грн. з яких: 260,00 грн. - заборгованість за кредитом; 13125,79 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 3500,00 грн. - пеня, 1344,29 грн. - судові штрафи. Підстав вважати, що наданий розрахунок заборгованості невірний немає, оскільки відповідачкою він не спростований. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Враховуючи, що штраф та пеня є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій суд, частково задовольняючи позовні вимоги вважає за необхідне стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 16885,79 грн., з яких 260,00 грн. - заборгованість за кредитом; 13125,79 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 3500,00 грн. - пеня. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати в сумі 1762,00 грн.

Outcome: partial