Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 25 вересня 2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 21600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Стверджує, що в порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконує, тому позичальник вимушений звернутися до суду з відповідною позовною заявою. У звязку з чим ПАТ КБ Приватбанк просить стягнути з відповідача заборгованість по зазначеному договору в сумі 15629 грн. 70 коп., що утворилася станом на 31 березня 2016 року та яка складається з: - 4468 грн. 84 коп. - заборгованості за кредитом; - 8678 грн. 49 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом; - 1500 грн. 00 коп. - заборгованості за пенею та комісією, а також штрафів відповідно до Умов та правил надання банківських послуг в сумі 250 грн. (фіксована частина) та 732 грн. 37 коп. (процентна складова), а також судові витрати по справі Відповідач надала до суду письмові заперечення, відповідно до змісту яких позовні вимоги визнала частково у зв»язку зі спливом строку позовної давності, та просила суд стягнути з неї заборгованість в межах строку позовної давності, зменшити розмір пені за несвоєчасне виконання зобовязань, в частині стягнення штрафу просить відмовити. Представник позивача надав до суду письмову заяву, згідно якої позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та розглядати справу за його відсутності, не заперечував проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Відповідач надала до суду письмову заяву, згідно якої просила розглядати справу за її відсутності з врахуванням наданих заперечень на позовну заяву. У звязку з чим, згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст.526, 610 Цивільного Кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~ - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобовязання визнаються його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно п.п.1, 3 ч.1 ст.611 Цивільного Кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обовязків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобовязання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 Цивільного Кодексу, якщо інше не встановлено договором. В судовому засіданні встановлено, що 25 вересня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № б/н від 25.09.2008 року, згідно умов якого [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом зазначених в Умовах та правилах надання банківських послуг. Позивач в соїй позовінй заяві стверджує, що в порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконує, у звязку з чим станом на 31 березня 2016 року, згідно наданого позивачем розрахунку, виникла заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 15629 грн. 70 коп., яка складається з: - 4468 грн. 84 коп. - заборгованості за кредитом; - 8678 грн. 49 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом; - 1500 грн. 00 коп. - заборгованості за пенею та комісією, а також штрафів відповідно до Умов та правил надання банківських послуг в сумі 250 грн. (фіксована частина) та 732 грн. 37 коп. (процентна складова). Вирішуючи питання про можливість застосування позовної давності по даній цивільній справі, суд приходить до наступного. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 25.09.2008 року, відповідач [PERSON] здійснювала неодноразово операції як по зняттю грошових коштів так і по погашенню заборгованості, остання з яких відбулася 03 вересня 2013 року в розмірі 200 грн., а до суду позивач звернувся з даним позовом 18 травня 2016 року. Тому, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що підстави для відмови в задоволенні позову у зв»язку зі спливом позовної давності, в даному випадку відсутні. Також суд не може взяти до уваги доводи відповідача стосовно зменшення розміру пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тоді як в даному випадку розмір неустойки складає 1500 грн., що значно нижче розміру збитків, які складають 4468 грн. 84 коп. заборгованості за кредитом та 8678 грн. 49 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення штрафу, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Тому, враховуючим вищенаведене, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором про надання кредиту № б/н від 25 вересня 2008 року, що утворилася станом на 31 березня 2016 року в сумі 14647 грн. 33 коп., яка складається з: - 4468 грн. 84 коп. - заборгованості за кредитом; - 8678 грн. 49 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом; - 1500 грн. 00 коп. - заборгованості за пенею та комісією. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, тобто сторони, на користь якої ухвалено рішення, понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати, понесені останнім по справі, в сумі 1378 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial