Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

В листопаді 2017 року [PERSON] предявила позов до Сербинівської сільської ради Старокостянтинівського району про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права в порядку спадкування за заповітом після смерті цивільного чоловіка [PERSON], який помер 06 вересня 2001 року, і з яким проживала спільно більше 20 років до його смерті. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що померлий заповів їй все майно, вона фактично прийняла спадщину, шляхом проживання в спадковому будинку з дня смерті померлого по даний час, проводила його похорони, користується усіма речами померлого, присадибною ділянкою, підтримує будинок в належному стані. [PERSON] за життя втратив належний йому сертифікат на земельну частку (пай) в КПАТ «Левківське» Старокостянтинівського району. Нотаріус відмовив їй в оформленні спадкових прав оскільки вона не перебувала в офіційному шлюбі з [PERSON], не була зареєстрована на день смерті із ним в житловому будинку, що належав останньому, і не подала заяву про прийняття спадщини. Другою причиною відмови вказано відсутність правовстановлюючого документу на земельну частку (пай). Представник позивачки адвокат [PERSON] подав заяву, якою підтримав позовні вимоги за обставин на їх обґрунтування. Просив справу розглянути без участі сторін. Представник відповідача подав до суду заяву, якою визнав позов та просив справу розглянути у відсутності представника сільської ради. Представник третьої особи також подав заяву про розгляд справи без його участі, при вирішенні справи поклався на розсуд суду. Згідно положень ст. ст. 1216 1218 ЦК України\~спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Судом встановлено, що [PERSON] помер 06 вересня 2001 в с. Калинівка Старокостянтинівського району, про що складено відповідний запис № 39 згідно даних свідоцтва про смерть серії 1-БВ № 157888, виданого Сербинівською сільською радою Старокостянтинівського району 08 вересня 2001 року. [PERSON] склав на імя позивачки заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Сербинівської сільської ради Старокостянтинівського району 28 травня 2001 року за р. № 141, яким все своє майно заповів позивачці. За змістом довідок виконавчого комітету Сербинівської сільської ради Старокостянтинівського району за № № 2197, 2196 від 19 вересня 2017 року вбачається, що [PERSON] на день смерті проживав та був зареєстрований в [INFO]. На день смерті йому належало право на земельну частку (пай), що знаходиться на території Сербинівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області. Після смерті [PERSON] фактично в управління та розпорядження спадковим майном з 06.09.2001 вступила [PERSON], яка провела похорон [PERSON], закрила будинок на свій замок. За даними листа Хмельницького обласного державного нотаріального архіву від 19.12.2017 за № 3977/01-21 та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 50329923 від 18.12.2017 спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Постановою [PERSON], приватного нотаріуса Старокостянтинівського районного нотаріального округу від 19.10.2017 за № 109/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через недоведеність факту фактичного прийняття спадщини та відсутність правовстановлюючого документу на право на земельну частку (пай). За даними інформаційної довідки Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області управління Держгеокадастру у Старокостянтинівському районі від 22.09.2017 за № 765/133-17 в книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) Колективного пайово-акціонерного товариства «Левківське» на [PERSON], що мешкав в с. Калинівка за № 107 від 04.04.1997 зареєстровано сертифікат на земельну частку (пай) серія ХМ № 03256449 на 4,01 умовних кадастрових гектара, згідно розпорядження Старокостянтинівської РДА від 06.05.1996 № 386-р. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), а також рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). В ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділенняв натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», зазначено, що право на земельнучастку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, якіотримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Також ч. 3 ст. 1 цього ж Закону передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до ст. 2 вказаного Закону, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому закономпорядкудоговори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу,товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»потрібно мати на увазі, що згідно зі ст. 25 ЗК України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Положеннями ст. ст. 316, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 328 ЦК Україниправо власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Проаналізувавши зібрані у судовому засіданні докази, кожний окремо та в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позивачка фактично прийняла дану спадщину і що спадкодавець [PERSON] за життя набув право на заявлене право на земельну частку (пай). Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved