Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

В липні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 12.09.2017р. Новоодеським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області позивач [PERSON] померла [INFO]. Ухвалою суду від 27.09.2017 року провадження по справі зупинено до залучення до участі в справі правонаступника померлої [PERSON] Ухвалою суду від 22.03.2018 року провадження у справі поновлено та залучено до участі у справі у якості правонаступника позивача [PERSON]. 24.04.2018 року до суду надійшла заява від позивача [PERSON] про зміну підстав позову, в який зазначено, що предмет залишається не змінним, оскільки існують спірні правовідносини з відповідачами, але зазначає нову вимогу про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS]. На обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідачі, які не є членами сім'ї померлої [PERSON] - попереднього власника житлового будинку, разом з нею не проживали, спільне господарство не вели, ніякої допомоги їй не надавали, коли вона захворіла, участі у її похованні не приймали. Посилаючись на те, що він як спадкоємець померлої є новим власником житлового будинку та правонаступником померлої [PERSON], має право розпорядження успадкованим майном, чому перешкоджає факт реєстрації відповідачів у ньому, які без будь-яких поважних причин, за власним бажанням не проживають у житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] відсутність будь-яких угод щодо права користування житловим будинком, просить про задоволення позову.. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник не з'явилися, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують і просять про їх задоволення. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], матірю якої є відповідач [PERSON], в судові засідання жодного разу не зявилися, про причини неявки не повідомили, будь-яких заперечень, відзиву з приводу заявлених позовних вимог та обставин, викладених у позові не подавали. Про зміну фактичного місця проживання відповідачі в ході розгляду справи судом не повідомляли, хоча це є їх обов'язком. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області у судове засідання не з'явився, надіслав до суду клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності, проти задоволення позову заперечував. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Новоодеської РДА у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином. У відповідності з вимогами ст.ст. 223, 280 ЦПК України, справу розглянуто у відсутність сторін, в порядку заочного розгляду. Вивчивши доводи позовної заяви, матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] за життя була власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS], на підставі Договору купівлі продажу від 16.01.1987 року, посвідченого державним нотаріусом Новоодеської державної нотаріальної контори Миколаївської області, зареєстрованого 11.02.1987 року Вознесенським міжміським бюро технічної інвентаризації за №3224. [INFO] [PERSON] померла (свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане 12.09.2017 року Новоодеським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області). Після смерті [PERSON], позивач по справі [PERSON], як спадкоємець за заповітом, оформив право на спадщину, до складу якої входить і житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 03.04.2018 року, реєстровий номер 581). Відповідач [PERSON] є племінницею [PERSON] та є зареєстрованою у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] з 11.09.2012 року, донька [PERSON] - [PERSON] з її малолітньою дитиною [PERSON] є зареєстрованими у будинку з 05.07.2013 року, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Новоодеської міської ради №31604 від 03.04.2018 року та даними будинкової книги. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі у спірному житловому будинку не проживають понад один рік, на протязі чотирьох років проживають в [ADDRESS]. Участі в утриманні житла не приймають, на вимогу позивача знятися з реєстрації добровільно, не реагують. Відповідно до акту обстеження по факту проживання, складеного головним інспектором КП «Правопорядок» від 03.04.2018 року в присутності мешканців м. Нова Одеса, [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS], але фактично не проживають там більше одного року у зв'язку зі зміною місця проживання. Згідно з даними висновку органу опіки та піклування Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Хотівської сільської ради від 29.09.2017 р. № 54/2, відповідачі [PERSON], [PERSON] та малолітня [PERSON], матір'ю якої є відповідач [PERSON], фактично проживають за адресою: [ADDRESS]. Заперечуючи проти заявлених позовних вимог орган опіки та піклування Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області вказував на незадовільні умови проживання малолітньої [PERSON] за місцем її фактичного проживання за вищевказаною адресою, у двадцятиметровій кімнаті гуртожитку разом з іншими членами сім'ї. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. За змістом ч. 2 ст. 405 ЦК України, визнання члена сім'ї власника житла таким, що втратив право користування цим жилим приміщенням, можливе внаслідок відсутності цієї особи в цьому приміщені понад один рік без поважних причин, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709 цс 16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування її судами. Відповідно до ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років (малолітня особа), визнається місце проживання її батьків, або одного з них, з ким вона проживає, у зв'язку із чим малолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права малолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Малолітня дитина не є самостійним суб'єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Обґрунтовуючи підставність позову [PERSON] зазначає, що факт реєстрації відповідачів, які не є членами його сім'ї, та не були такими і померлій [PERSON], в житловому будинку порушує його право власності на житло, оскільки позбавляє можливості в повній мірі використовуватии об'єкт права власності. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та малолітня [PERSON], матір'ю якої є відповідач [PERSON], які не є членами сімї позивача - власника житлового будинку, змінивши на власний розсуд фактичне місце проживання, в тому числі і у зв'язку зі зміною власника житлового будинку, в якому зареєстровано їх місце проживання, мають бути визнані судом такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS], власник якого змінився. Незадовільні житлові умови малолітньої [PERSON] не є підставою для обмеження прав власника вказаного житлового будинку, яким є позивач. За таких обставин, суд вважає, що право власності позивача на спірний житловий будинок підлягає захисту, у спосіб, передбачений ст. ст.383, 391 ЦК України - усунення перешкод у користуванні належним йому на праві власності житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житлом.

Outcome: approved