Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

В липні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому зазначило, що відповідно до кредитного договору №DOS1GR00000027 від 20 лютого 2008 року позивач надав кредит [PERSON] в сумі 22144 доларів США на термін до 20 лютого 2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, в забезпечення виконання зобовязання за вказаним договором було укладено договори поруки між банком та [PERSON], [PERSON], [PERSON], відповідно до якого вони прийняли на себе зобовязання у разі невиконання [PERSON] обовязків за кредитним договором № DOS1GR00000027 від 20 лютого 2008 року виконати обовязки за цим кредитним договором в тому ж розмірі, що й боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, пені тощо. У звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором відповідачі станом на 26 травня 2015 року мають заборгованість - 48853,45 доларів США, яка складається з: - 28687,75 доларів США - заборгованість за кредитом; -3782.17 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; -139,46 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; -13906,45 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; а також штрафи відповідно до договору: -11,83 доларів США - штраф (фіксована частина), -2325,79 долар США - штраф (процентна складова). Тому просить суд стягнути солідарно з відповідачів на користь банку суму заборгованості за кредитним договором 48853,45 доларів США та понесені витрати по сплаті судового збору. Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 07 вересня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 48853,45 доларів США та понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 3654 грн., в задоволенні позову до [PERSON] відмовлено. З вказаним рішенням не погодилася відповідачка [PERSON] та оскаржила його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду, ухвалити нове, яким відмовити позивачеві в задоволенні позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що згідно абзацу 3 п. 7 додаткової угоди до кредитного договору у разі порушення строків погашення заборгованості понад 1460 днів щодо зобовязань строк яких не настав сторони узгодили, що терміном повернення кредиту вважається 1460 день з моменту виникнення порушення, заборгованість за кредитом починаючи з 1460 дня вважається простроченою, тобто банк мав право вимагати дострокового повернення кредиту у разі наявності простроченої заборгованості понад 1460 днів, а саме за розрахунком банку [PERSON] не змогла виконувати зобовязання з жовтня 2014 року, тому право вимагати дострокового погашення кредиту мало виникнути з 1460 дня, тобто у жовтні 2018 року. Крім того, суд проігнорував Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким встановлено заборону нарахування пені та штрафних санкцій у період проведення антитерористичної операції. Відповідачка [PERSON] в судове засідання апеляційної інстанції не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву, згідно якої просить справу розглянути за її відсутності. Представник відповідачки [PERSON] [PERSON], який діє на підставі договору, в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання апеляційної інстанції не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання апеляційної інстанції не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви, згідно яких просять справу розглянути за їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання апеляційної інстанції не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідачки, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] порушили умови кредитного договору зі змінами до нього від 20 липня 2012 року, тому з них підлягає стягненню вся сума заборгованості 48853,45 доларів США, що за курсом 21.13 відповідно до службового розпорядження НБУ від 26 травня 2015 року складає 1032273,46 грн. за кредитним договором та додаткової угоди до кредитного договору в солідарному порядку. Вимоги позивача щодо стягнення заборгованості в солідарному порядку з відповідача [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки кредитний договір було змінено додатковою угодою, також відповідно до цих змін було змінено і договори поруки, з якими були ознайомлені лише відповідачі [PERSON], [PERSON], відповідач [PERSON] зі змінами до кредитного договору та договору поруки не була ознайомлена, тому вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку з відповідача [PERSON] не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оскаржуване судове рішення частково цим вимогам не відповідає. Так, судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що 20 лютого 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], яка змінила прізвище на [PERSON], був укладений кредитний договір №DOS1GR00000027 (а.с.16-18). Згідно вказаного кредитного договору банк надав кредит в сумі 22144 доларів США [PERSON] на строк по 20 лютого 2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом, а відповідачка зобовязалась щомісяця сплачувати банку заборгованість за кредитом, за відсотками, комісією. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором був укладений договір іпотеки №DOS1GK00000027 від 20 лютого 2008 року, згідно якого [PERSON] надала в іпотеку належне їй майно, квартиру, що розташована за адресою: Донецька область, м.Словянск, вул. Батюка, б. 25, кв. 87. Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 25 червня 2010 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення за кредитним договором DOS1GR00000027 від 20 лютого 2008 року задоволено, звернено стягнення на предмет іпотеки, квартиру, що розташована за адресою: Донецька область, м.Словянск, вул. Батюка, б. 25, кв. 87 (а.с.66-68). З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 20 лютого 2008 року укладений договір поруки з [PERSON] (а.с.23). Як вбачається з вищевказаного договору поруки відповідачка [PERSON] зобовязалася відповідати перед позивачем у тому ж обсязі, що і [PERSON], за кредитним договором. 20 липня 2012 року між позивачем та [PERSON] року укладено додаткову угоду до договору №DOS1GR00000027 від 20 лютого 2008 року, якою змінено п. 8 кредитного договору, відповідно до якого змінено строк дії договору до 20 лютого 2028 року, сума отриманого кредиту у розмірі 37247,05 доларів США, та графік погашення кредиту. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 25 липня 2012 року був укладений договір поруки з [PERSON] (а.с.21). З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 25 липня 2012 року укладений договір поруки з [PERSON] (а.с.22). Як вбачається з вищевказаних договорів поруки відповідачі [PERSON], [PERSON] зобовязалися відповідати перед позивачем у тому ж обсязі, що і [PERSON], за зміненим кредитним договором № DOS1GR00000027 від 20 лютого 2008 року, виконати обовязки за цим кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, пені тощо. У звязку з порушенням зобовязань за вказаним кредитним договором станом на 26 травня 2015 року утворилася заборгованість в сумі 48853,45 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом - 28687,75 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом - 3782.17 доларів США, заборгованості по комісії за користуванням кредитом -139,46 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором -13906,45 доларів США, штрафу (фіксована частина) -11,83 доларів США, штрафу (процентна складова) - 2325,79 долар США. Згідно із ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що вимоги позивача про стягнення заборгованості в солідарному порядку з відповідачки [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки кредитний договір від 20 лютого 2008 року було змінено додатковою угодою від 20 липня 2012 року, при цьому [PERSON] зі змінами до кредитного договору та договору поруки не була ознайомлена, в той час як внаслідок додаткової угоди було збільшено обсяг відповідальності поручителя [PERSON] Крім того, рішення в цій частині відповідачкою [PERSON] не оскаржується. Згідно із ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином і у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошей у строк і в порядку встановленому договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах. встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Позивачем виконані свої зобовязання перед відповідачем шляхом надання грошових коштів. Свій обовязок щодо погашення кредиту відповідач не виконав, не сплачував вказані суми у повному обсязі. Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до п. 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Стаття 543 ЦК України надає право позивачеві вимагати виконання обовязку (договірних зобовязань) частково або в повному обсязі як від усіх божників разом, так і від будь-кого з них окремо. Згідно із ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що зобовязання забезпечувалося двома окремими поручителями, які надали поруку за різними самостійними договорами поруки (а.с.21,22). У такому випадку останні не несуть солідарної відповідальності перед кредитором. Кредитор має право предявити вимогу до кожного з поручителів на підставі відповідного договору. Ураховуючи викладене, а також те, що умовами договорів поруки не встановлена солідарна відповідальність поручителів, підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами частини третьої статті 554 ЦК України відсутні. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 березня 2015 року у справі № 6-35цс15. Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині стягнення солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором на користь позивача з [PERSON] солідарно з [PERSON], та з [PERSON] солідарно з [PERSON]. Крім того, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів пені, суд не врахував, що згідно із ст. 2 Закону України від 02 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053 на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» було затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком до яких входило м. Словянськ Донецької області - місце реєстрації відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 1079-р було зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053. З матеріалів справи вбачається, що позивачем була нарахована пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором за період по 26 травня 2015 року в сумі 13906,45 доларів США. Таким чином, апеляційний суд вважає, що на вказані договірні правовідносини розповсюджується дія Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», а у звязку з тим, що розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року зупинено 05 листопада 2014 року банк повинен був скасувати відповідачам вищезазначену нараховану пеню за період з 14 квітня 2014 року по 04 листопада 2014 року. Пеня за період з 14 квітня 2014 року по 04 листопада 2014 року складатиме 8864,51 доларів США, тобто до стягнення підлягає пеня: 13906,45 доларів США - 8864,51 доларів США = 5041,94 доларів США. Крім того, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦПК України). Такими випадками є ст. 193, ч. 4 ст. 654 ЦПК України, Закони України «Про зовнішньоекономічну діяльність» та «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». У національній валюті України підлягають стягненню складові грошового зобовязання, передбачені, у 1048 ЦК України, та при застосуванні ст. 625 ЦК України. З огляду на викладене, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати в цій частині рішення та ухвалити нове в частині розміру стягнутої пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором та стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором станом на 26 травня 2015 року: заборгованість за кредитом - 28687,75 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом - 3782,17 доларів США, заборгованість по комісії за користуванням кредитом - 139,46 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 115434,80 грн. з розрахунку 5041,94 доларів США х 22,894918 за курсом відповідно до службового розпорядження НБУ від 10 грудня 2015 року, штраф (фіксована частина) 270,85 грн. з розрахунку 11,83 доларів США х 22,894918 за курсом відповідно до службового розпорядження НБУ від 10 грудня 2015 року, штраф (процентна складова) 53248,77 грн. з розрахунку 2325,79 долар США х 22,894918 за курсом відповідно до службового розпорядження НБУ від 10 грудня 2015 року, всього 32609,38 доларів США та 168954,42 грн. Згідно із п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5 зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобовязання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. У разі звернення кредитодавця до суду після вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки з вимогою про стягнення кредитної заборгованості суд має зясувати питання про виконання виконавчого напису і з урахуванням цього вирішити спір на підставі чинного законодавства та умов кредитного договору. З рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 25 червня 2010 року вбачається, що в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DOS1GK00000027 від 20 лютого 2008 року у сумі 154932,55 грн. звернуто стягнення на квартиру, яка розташована за адресою: м.Словянськ, вул. Батюка, б. 25, кв. 87 (а.с.66-68). З листа відділу державної виконавчої служби Словянського міськрайонного управління юстиції від 24 листопада 2015 року вбачається, що виконавчий документ про звернення стягнення на предмет іпотеки за вищевказаним рішенням до відділу ДВС не надходив та на виконанні не перебуває. Таким чином, з огляду на викладене, апеляційний суд зясував питання про виконання вищевказаного рішення, яке на теперішній час не виконано, а отже з урахуванням цього зазначений позов на підставі чинного законодавства та умов кредитного договору підлягає частковому задоволенню, оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання. Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що згідно абзацу 3 п. 7 додаткової угоди до кредитного договору у разі порушення строків погашення заборгованості понад 1460 днів щодо зобовязань строк яких не настав сторони узгодили, що терміном повернення кредиту вважається 1460 день з моменту виникнення порушення, заборгованість за кредитом починаючи з 1460 дня вважається простроченою, тобто банк мав право вимагати дострокового повернення кредиту у разі наявності простроченої заборгованості понад 1460 днів, а саме за розрахунком банку [PERSON] не змогла виконувати зобовязання з жовтня 2014 року, тому право вимагати дострокового погашення кредиту мало виникнути з 1460 дня, тобто у жовтні 2018 року, не ґрунтуються на законі та суперечать кредитному договору та додатковій угоди до нього, оскільки пункт додаткової угоди, на який посилається [PERSON] встановлює умову щодо зміни зобовязання, якщо вона порушить строки погашення заборгованості понад 1460 днів, і саме при цьому залишок кредиту, який має бути сплачений за графіком в майбутніх періодах вважається простроченим з 1461 дня, тобто зазначений пункт додаткової угоди надає право банку ще до закінчення строку дії договору 20 лютого 2028 року вважати кредит простроченим з 1461 дня (зміна строку дії договору), а отже цей пункт не обмежує права кредитора вимагати дострокового стягнення заборгованості та встановлює обставини за яких строк виконання зобовязання зміниться, що також не суперечить вимогам ст. 1050 ЦК України. Таким чином, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені правовідносини, що склалися між сторонами і їм надана належна оцінка, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позичальником не були виконанні зобовязання, визначені у кредитному договорі, забезпеченому договорами поруки, позивач зі згоди боржника та поручителів [PERSON] та [PERSON] збільшив обсяг відповідальності, тобто останні несуть на рівні із позичальником відповідальність за невиконання зобовязань за кредитним договором. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального права. Оскільки до висновків в частині солідарного стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованості за кредитним договором в сумі 48853,45 доларів США, що за курсом НБУ складає 1032273,46 грн., суд першої інстанції дійшов внаслідок порушення та неправильного застосування норм матеріального права, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: partial