Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

В листопаді 2015 року представник позивача звернулася до суду із позовом до відповідача про визнання договору дарування таким, що відбувся, та визнання права власності на нерухоме майно. Після уточнення позову свої вимоги звернення до суду мотивувала тим, що позивач [PERSON] з 1993 року володіє та розпоряджається житловим будинком з господарськими будівлями, що знаходяться за адресою: с. Руденківка, вул. Горбенка, 1, Новосанжарського району Полтавської області. В звязку з тим, що у відповідача відсутній правовстановлюючий документ на вищезазначене нерухоме майно і вона не має можливості зареєструвати його в реєстраційній службі Новосанжарського РУЮ в Полтавській області, позивач змушена звернутись до суду з вказаним позовом. Позивач та її представник в судове засідання не зявилися, в матеріалах справи є заяви, в яких вони просять позов задовольнити повністю, справу розглянути без їх участі. Представник відповідача Руденківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, надав заяву № 02-14/806 від 20.11.2015 року про розгляд справи у його відсутність, при вирішенні питання покладається на розсуд суду. Давши оцінку матеріалам справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У звязку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у звязку з наступним. У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 29 червня 1993 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого секретарем Руденківської сільської ради Новосанжарського району, [PERSON] прийняла в дар житловий будинок в с. Руденківка Новосанжарського району Полтавської області (а.с. 7, 8). Згідно довідки приватного підприємства Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» № 6891 від 07.08.2015 року, реєстрація права власності на житловий будинок за адресою: с. Руденківка, вул. Горбенка, 1, Новосанжарського району Полтавської області, не проводилась (а.с. 12). Рішенням державного реєстратора Реєстраційної служби Новосанжарського РУЮ Полтавської області № 25152207 від 08 жовтня 2015 року [PERSON] було відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований в с. Руденківка, вул. Горбенка, 1, Новосанжарського району Полтавської області, у звязку з тим, що договір дарування не відповідає вимогам, встановленим законодавством України (а.с. 6). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. З довідки виконкому Руденківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області № 02-14/1467 від 13.08.2015 року вбачається, що згідно погосподарської книги № 5 (за 2010-2015 роки), особовий рахунок № 0853-3, домогосподарство, що знаходиться за адресою: с. Руденківка, вул. Горбенка, 1, Новосанжарського району Полтавської області, належить [PERSON] (а.с. 14). Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Позивач довела факт набуття нею права власності за набувальною давністю, оскільки вона добросовісно і відкрито користується нерухомим майном на протязі більше 10 років, ніхто за цей час не заявляє до неї вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд приходить до висновку, що позивачкою доведено, що вона добросовісно заволоділа чужим майном на підставі укладеного договору і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, тому є підстави для визнання за нею права власності. Такі висновки узгоджуються з частиною 1 статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20.03.1952 року, ратифікованої законом України від 17.07.1997 року № 475/97-вр, яка гарантує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Особливістю застосування цього положення, є його не безумовний характер, оскільки сама стаття «не гарантує право набуття» власності, а забезпечує право на «законне очікування» на можливість набуття чи захист за наявності «достатньої внутрішньо-правової бази» (рішення «Fabris проти Франції», заява № 16574/08, п. 50, ECHR 2013). Саме тому, для застосування положення статті 344 ЦК України, недостатньо лише сукупності факторів для визнання права власності за набувальною давністю, а необхідний прояв волі власника, а саме звернення до суду з відповідним позовом, оскільки в силу ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Outcome: approved