Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

В обґрунтування заявленого позову [PERSON] вказував, що між ним та турагентом «ПАРАДИЗ- ТУР ЛЮКС» в особі ФЛП [PERSON], яка діяла від імені та за дорученням від ТОВ «Оазіс Тревел Україна» був укладений 24 січня 2018 року договір про надання туристичних послуг № 24/01-1, за яким він придбав тур до Тунісу 05 липня 2018 року по 19 липня 2018 року з вильотом з м. Харків. На виконання умов договору ним була повністю сплачена вартість туру у розмірі 62175,00 грн. Проте, туристичний продукт в порушення умов договору йому не був наданий у визначений строк. Але з метою виконання турагентом були запропоновані додаткові угоди щодо перенесення строків туру та його умов спочатку на 04 серпня 2018 року, потім на 07 вересня 2018 року з вильотом з м. Київ. Але й в ці строки умови договору відповідачем не були виконані, туристичний продукт він не отримав. Він звертався до відповідача і третьої особи з письмовими вимогами повернути раніше сплачені кошти та відшкодувати збитки, але відповіді від них так і не отримав. Діюче законодавство - Закони України «Про туризм» і «Про захист прав споживачів», покладають майнову відповідальність на суб'єкта туристичної діяльності, який порушив умови договору, та з вини якого туристу завдано збитки. Тому відповідач повинен не лише повернути вартість сплачених, але не наданих послуг в сумі 61175,00 грн., а й сплатити пеню за період з 06 липня 2018 року по день звернення до суду в сумі 270461,25 грн., розраховану відповідно до ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Ухвалою суду від 22 грудня 2018 року було відкрито провадження в справі та призначено проведення 30 січня 2019 року підготовчого засідання. Відповідач ТОВ «Оазіс Тревел Україна» отримав копії ухвали про відкриття провадження в справі та позовної заяви з усіма доданими до неї матеріалами 02 січня 2019 року. Однак, у визначений судом 15-денний строк відзив не надав. Третій особі ФЛП [PERSON] копії ухвали про відкриття провадження в справі та позовної заяви з усіма доданими до неї матеріалами були надіслані 31 січня 2019 року електронною поштою на електронну адресу info@paradiselux.com.ua. Однак, у визначений судом строк третя особа пояснення щодо позову не подала. Ухвалою від 21 лютого 2019 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12 березня 2019 року, про що усіх учасників справи було повідомлено завчасно у належних спосіб. В судове засідання позивач [PERSON] не заявився, але направив до суду заяву від 22 лютого 2019 року про підтримання позовних вимог та проведення розгляду справи за його відсутності. Позивач також висловив свою згоду на ухваленого заочного рішення у разі неявки відповідача. Відповідач ТОВ «Оазіс Тревел Україна» або його уповноважений представник в судове засідання не з'явився та відзив на позов не подав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки в судове засідання відповідач не повідомив, тому суд виходить з того, що його неявка відбулась за неповажних причин. Тому суд за згодою позивача розглядає справу за відсутністю відповідача на підставі наявних в ній матеріалів. В судовому засіданні, дослідивши наявні в справі докази, суд встановив наступне. 24 січня 2018 року між [PERSON], як туристом з одного боку, та ТОВ «Оазіс Тревел Україна» як туроператором з іншого боку, який надає послуги га підставі ліцензії Державного агентства України з туризму та курортів серії АЕ № 185717 від 15 березня 2013 року, від імені та за дорученням якого діяв турагент «ПАРАДИЗ- ТУР ЛЮКС» в особі фізичної особи - підприємця [PERSON], був укладений Договір № 24/01-1 про надання туристичних послуг. За цим договором туроператор ТОВ «Оазіс Тревел Україна» зобов'язалось надати [PERSON] туристичний продукт - тур на чотирьох осіб в Туніс Хаммамет з 05 липня 2018 року по 19 липня 2018 року, а [PERSON] зобов'язався прийняти і своєчасно оплатити вартість туру не пізніше 20 червня 2018 року в сумі 62175,00 грн. Свого обов'язку [PERSON] дотримався та в повному обсязі сплатив до визначеної дати вартість туристичного продукту, що підтверджується розрахунковими квитанціями: № 24/01-1 від 25 січня 2018 року на суму 16640,00 грн.; № 24/01-1(1) від 02 березня 2018 року на суму 15480,00 грн.; № 24/01-1(2) від 04 травня 2018 року на суму 15025,00 грн.; № 24/01-1(3) від 31 травня 2018 року на суму 15030,00 грн. Усі квитанції скріплені підписом та печаткою фізичної особи - підприємця [PERSON] на підтвердження прийняття грошових коштів від [PERSON] Відповідно до п. 2.6. Договору про надання туристичних послуг ТОВ «Оазіс Тревел Україна» взяв на себе обов'язок організувати для позивача з 05 липня 2018 року по 19 липня 2018 року тур в Туніс, який включає в себе комплекс туристичних послуг, зокрема, бронювання авіаквитків та переліт Економ-класом за маршрутом Харків-Монастир-Харків, розміщення в готелі Mirage Beach Club в м. Хаммамет. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Проте, відповідачем туристичний продукт позивачу у визначений строк не наданий. Але з метою фактичного виконання укладеного договору сторони дійшли згоди про можливість внесення змін до суттєвих умов договору № 24/01-1 від 24 січня 2018 року про надання туристичних послуг, що було оформлено у виді додатку № 1 від 19 липня 2018 року. Згідно з цим додатком сторони домовилися про те, що туроператором ТОВ «Оазіс Тревел Україна» буде наданий туристу [PERSON] з 04 серпня 2018 року по 18 серпня 2018 року тур в Туніс, який включає в себе комплекс туристичних послуг, зокрема, бронювання авіаквитків та переліт Економ-класом за маршрутом Київ-Монастір-Київ, розміщення в готелі EL MOURADI PORT EL KANTAOUI в м. Хаммамет. Однак, договір про надання туристичних послуг у зміненій редакції туроператор вдруге не виконаний у належний спосіб, внаслідок чого позивач не отримав туристичний продукт, на який вправі був розраховувати. Але з метою фактичного виконання укладеного договору сторони дійшли згоди про можливість внесення змін до суттєвих умов договору № 24/01-1 від 24 січня 2018 року про надання туристичних послуг, що було оформлено у виді додатку № 2 від 03 вересня 2018 року. Згідно з цим додатком сторони домовилися про те, що туроператором ТОВ «Оазіс Тревел Україна» буде наданий туристу [PERSON] з 07 вересня 2018 року по 21 вересня 2018 року тур в Туніс, який включає в себе комплекс туристичних послуг, зокрема, бронювання авіаквитків та переліт Економ-класом за маршрутом Київ-Монастір-Київ, розміщення в готелі EL MOURADI EL MENZAH в м. Хаммамет. Проте, відповідачем договір про надання туристичних послуг втретє не був виконаний та позивач не отримав того, на що розраховував в момент укладення договору. Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Цивільно-правова відповідальність туроператора за невиконання чи неналежне виконання договору про надання туристичних послуг настає за таких підстав: протиправна поведінка, пов'язана з порушенням умов договору та/або закону під час виконання договору; ознака протиправності відноситься як до виконавця, який особисто надає послуги, так і до третіх осіб; наявність майнової або немайнової (моральної) шкоди, заподіяної особі; причинний зв'язок між протиправною поведінкою виконавця, включаючи третіх осіб, і наслідками для туриста у вигляді заподіяння майнової шкоди. Отже, за загальним правилом, для застосування цивільно-правової відповідальності до особи необхідна сукупність перерахованих вище умов, але законом можуть бути передбачені винятки, до яких належить і сама діяльність туристичних операторів згідно з ч. 1 от. 906 ЦК України. Туроператори здійснюють підприємницьку діяльність, тому вони несуть підвищену відповідальність за порушення зобов'язань за договором, зокрема допущених тими особами, з якими туроператор сам уклав договори на обслуговування їх замовника (туриста). Така відповідальність настає незалежно від вини самої особи, яка здійснює туристичну діяльність. Уявляється, що під час визначення відповідальності за надання туристичних послуг перед туристом за невиконання або неналежне виконання договору про надання туристичних послуг повинен застосовуватись усічений склад правопорушення, тобто як елемент правопорушення повинна бути виключена вина заподіювана шкоди (туроператора). Виконавець як сторона договору зобов'язаний виконати зобов'язання за договором з урахуванням замовлення споживача. Споживач як замовник завжди знаходиться в більш незахищеному становищі, бо він не може вплинути на процес надання послуги. Тому безвинна відповідальність за надання послуг є доцільною. І до таких послуг, безумовно, відносяться і туристичні. Відповідальність без наявності вини з боку особи, яка допустила порушення договору, є винятком із загального правила. Такий виняток передбачений у ч. 1 ст. 906 ЦК України та стосується оплатних договорів про надання послуг, до групи яких належить і договір, який є предметом розгляду в даній справі. В ч. 12 ст. 20 Закону України «Про туризм» передбачено аналогічне правило. Таким чином, відповідальність туроператора настає незалежно від його вини. Протиправність поведінки, тобто порушення діями або бездіяльністю норм права, розглядається як абсолютно необхідна ознака будь-якого порушення, що тягне цивільно-правову відповідальність. У ЦК України відсутнє окреме правове регулювання договору на туристичне обслуговування, а Закон України «Про туризм» містить лише одну статтю, присвячену досліджуваному договору. З огляду на це відсутнє ретельне визначення прав та обов'язків сторін договору у законодавстві, натомість такі права та обов'язки повинні максимально визначатися у договорі. Відповідно, невиконання чи неналежне виконання перш за все порушує договір, а не норму закону. Проте ознака протиправності поведінки об'єктивно присутня і в такому випадку. Порушення будь-якої умови договору є протиправним, оскільки одночасно порушує норму закону, що визначає загальні вимоги до виконання зобов'язань. У чинному законодавстві України такою нормою є ст. 526 ЦК України, відповідно до якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог; що зазвичай ставляться. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Верховним Судом України за результатами розгляду справи № 6-42цс13 винесено постанову від 03 липня 2013 року та висловлено правову позиції про те, що за змістом частин 1, 2, 10 ст. 20, ч. 2 ст. 30, частин 1, 2 ст. 32, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про туризм», ч. 4 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 610, 611, ч. 5 ст. 653, ч. 1 ст. 901 ЦК України майнову відповідальність несе суб'єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, порушив умови договору між туристом і суб'єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг та за вини якого замовнику (туристу) завдано збитків. Згідно ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які приймають участь у справі. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що дослідженими доказами підтверджується той факт, що відповідач порушив умови договору, що призвело до неможливості отримання позивачем туристичного продукту та, як наслідок, неможливості відпочинку у літній період у спосіб, який ним обраний заздалегідь. З приводу невиконання умов договору [PERSON] 18 жовтня 2018 року надіслав на адресу туроператора ТОВ «Оазіс Тревел Україна» та турагента ФЛП [PERSON] письмову вимогу про повідомлення причин ненадання туристичного продукту та відшкодування збитків у розмірі 62175,00 грн. Але таку вимогу відповідач та третя особа залишили без відповіді. На підставі викладеного, суд задовольняє позов в частині розірвання договору про надання туристичних послуг та стягує з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 62175,00 грн., які були ним сплачені на виконання договору. Договором про надання туристичних послуг передбачено те, що сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України, у випадку невиконання або неналежного виконання умов цього договору (п. 3.1.). Ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Оскільки відповідач ТОВ «Оазіс Тревел Україна» не виконав у належний спосіб взяті на себе зобов'язання по договору про надання туристичного продукту суд вважає вимогу позивача про стягнення пені обґрунтованою. Позивачем у тексті позовної заяви наведені розрахунки розміру пені, яку відповідач повинен сплатити на його користь внаслідок невиконання договору від 24 січня 2018 року. Такий розрахунок, зокрема, заснований на кількості днів не виконання договору, визначених позивачем від 06 липня 2018 року, тобто з дня, наступного за днем коли мав відбутися виліт позивача на відпочином до Тунісу. Але з такими доводами позивача суд не погоджується з тих підстав, що саме з його згоди та власної волі були внесені зміни до договору про надання туристичних послуг, внаслідок яких відбулась зміна у визначенні такої суттєвої умови як дата виконання, тобто строк надання туристичного продукту. Від так, прострочення виконання відповідачем зобов'язання на користь позивача слід обраховувати з 08 вересня 2018 року по 27 листопада 2018 року, оскільки сторони визначити строк виконання 07 вересня 2018 року. Від так, розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача, складає 151085,25 грн. (62175,00 грн. * 3% = 1865,25 грн. * 81 день = 151085,25 грн.) Задовольняючи позовні вимоги частково, суд одночасно вирішує питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України. Відповідно до роз'яснень, які викладені в п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат. Так як позивач на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору за позовом, що пов'язаних з порушенням його прав, суд стягує з відповідача ТОВ «Оазіс Тревел Україна» на користь держави судовий збір в сумі 2215,65 грн. (704,80 + 1510,85).

Outcome: partial