Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

В листопаді місяці 2013 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання поруки припиненою зазначивши ,що 04.01.2008 року між відповідачами № 1 та № 2 було укладено кредитний договір № СМ-SМEF 00/077/2007. 05.10.2010 року між ним та відповідачем № 1 ,в забезпечення фінансових зобов»язань відповідача №2 ,було укладено договір поруки на підставі якого він взяв на себе зобов»язання за повне та своєчасне виконання даного відповідача своїх боргових забов»язань перед кредитором до 03 січня 2018 року.Сума яка підлягатиме поверненню на цей час може складати -431605,83 доларів США. 05 жовтня 2011 року та 04 вересня 2012 року між ним та відповідачем № 1 ,тобто ,,ОТП.Банк,, м.Київ ,було укладено до вже наявного договору поруки- додаткові договори № 1 та № 2 у відповідності до змісту яких, поручитель продовжує нести відповідальність за своєчасність виконання взятих на себе позичальником зобов»язань за кредитним договором ,а розмір боргових зобов»язань складатиме вже -456 635,90 доларів США. Влітку 2013 року відповідач № 1, направив позивачу вимогу про необхідність сплати в трьох денний термін ним наявну заборгованість відповідача № 2 перед кредитором ,яка складала на той час-431 209,77 доларів США,оскільки у відповідності до умов кредитного договору загальна сума даної заборгованості змінюється щоденно у сторону збільшення залежно від затримки сплати наявного боргу. Непогоджуючись з заявленими вимогами відповідача № 1 оскільки він вважає ,що банк безпідставно та самостійно без його повідомлення ,підвищив відсоткову ставку -з 6.7% до 15 % відсотків від суми кредиту та вважаючи ,що даною юридичною особою пропущено термін для пред»явлення подібної вимоги ,звернувся до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлений позов та просять його задовольнити. Відповідач № 1 свого представника в судове засідання не надіслав ,подав заперечення стосовно заявленого позову та просить суд відмовити в його задоволенні. Відповідач № 2 подала заяву про визнання позову та просить його задовольнити в повному обсязі. Суд заслухавши надані йому пояснення ,дослідиши матеріали справи вважає ,що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав . Судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Так ,змістом ст.ст.524-526 та ч.1 ст.546 ЦК України 2003 року визначено можливість визначення грошового зобов»язання в іноземній валюті ,саме зобов»язання сторін має виконуватись належним чином .Одностороння відмова від нього недопускається. Диспозицією ст.ст.548,553-555 ЦК України 2003 року обумовлено загальні умови забезпечення виконання зобов»язання ,визначено поняття договору поруки та правові наслідки порушення зобов»язання забезпеченого порукою. Судом встановлено ,що 04 січня 2008 року між відповідачами по справі бло укладено кредитний договір № СМ-SМEF 00/077/2007 /який складається з двох частин а.с .6-11/ на підставі якого відповідач № 2 на протязі 2-х траншів отримав у відповідача № 1 кредит, в розмірі -450 000,00 доларів США.. І-й траш в сумі -250 000,00 доларів США призначено на погашення поточної заборгованості за даним договором ,а ІІ-й транш в розмірі 200 000 доларів США -на споживчі цілі позичальника з плаваючою відсотковою ставкою від 4.4% до 7,5% річних. Термін дії договору до 03.01.2018 року. Пунктами- 1.4.1.7.1 ; 1.4.1.7.2 договору , визначено можливість підвищення процентної ставки банком без повідомлення позичальника в разі допущення ним порушення порядку сплати заборгованості .Погашення заборгованості здійснюється четвертого числа щомісячно ,у відповідності до розробленого кредитором графіка ./а.с.12-13/ . 05 липня 2010 року ,в забезпечення взятих на себе відповідачем № 2 кредитних зобов»язань ,позивач добровільно уклав з відповідачем № 1 та підписав договір поруки № SR-SМЕF00/077/2007 /а.с.-18-19/. У відповідності до змісту ст.ст 1 та 2 договору поруки -поручитель зобов»язується відповідати перед кредитором за повне та своєчасне виконання боржником свого зобов»язання.Тобто ,поручитель та відповідач № 2 виступають перед відповідачем № 1 ,як солідарні боржники.На час же укладення даного договору поручитель погоджується ,що сума отриманого позичальником кредиту складає- 431 605,83 доларів США. Пунктом 2.2.1. договору поруки /а.с.-18/ визначено ,що вразі зміни чи збільшенні боргових зобов»язань боржника за кредитним договором після укладеного цього договору поруки ,такі зобов»язання продовжують забезпечуватись укладеною порукою без укладання будь яких додаткових договорів ,а цей пункт договору поруки свідчить про згоду поручителя на зміну умов кредитного договору. 05 жовтня 2011 року між позивачем та відповідачем № 1 ,до вже наявного договору поруки ,було укладено додатковий договір №1 згідно змісту якого /п.2.2/позивач визнає , що розмір боргових зобов»язань вже складає -450 000 доларів США.які він зобов»язується повернути до 03.01.2018 року.В разі ж відсутності коштів в валюті обумовленій в кредитному договорі -передбачено можливість погашення боргових зобов»язань іншою валютою. 04 вересня 2012 року між відповідачами ,/у відповідності до п.2.2.1 договору поруки/ , було укладено додатковий договір № 13 до вже існуючого кредитного договору де вказано ,що з 04.09.2012 року до 04.11.2012 року ,для розрахунку відсотків за користування кредитом буде встановлена фіксована процентна ставка в розмірі-6.7% , а з 05.11.2012 року плаваюча процентна ставка в розмірі-7,02% . Пунктом 2.1.3.3. додаткового кредитног договору, сторони обумовили ,що розмір плаваючої процентної ставки не може бути більшим - 64.02 % ,а п.п.-2.1.7 та -2.1.8 даного договору визначено , що підвищення плаваючої ставки може здійснюватись кредитодавцем самостійно ,без укладання додаткових кредитних договорів в силу не виконання відповідачем № 2 кредитних зобов»язань. В цей же день -04.09.2012 року між поручителем та відповідачем № 1 було укладено додатковий договір поруки № 2 /а.с.-22-23/ предметом якого являється розміщення депозиту поручителя у кредитора та обумовлено розмір боргових зобов»язань в розмірі -456 635,90 доларів США, а в серпні місяці 2013 року направлено відповідачем № 1 позивачу вимогу на сплату заборгованості в розмірі -499 261.33 доларів США ,яка на думку суду підлягає до повного задоволення . Твердження позивача про відсутність зі сторони відповідача № 1 повідомленнь в його адресу щодо підвищення розміру відсоткової ставки до 15,02% відсотка ,що являлось б підставою для задоволення позову ,суд вважає неправомірним так,як можливість одностороннього підняття банком процентної ставки до 64.02% ,передбачено додатковим кредитним договором від 04 січня 2008 року та відповідними застереженнями в ньому /а.с.14-15/,а п. 2.2.1 договору поруки від 05.07.2010 року /а.с.18-18/ ,передбачено право самостійного підняття відповідачем № 1 розміру боргових зобов»язань відповідача № 2 без повідомлення його поручителя ,тобто позивача по справі ,який добровільно підписав даний договір поруки,чим підтвердив про свою згоду в даній частині. Посилання ж позивача на положення ст.559 ЦК України ,як на підставу для задоволення позову ,суд також не вважає правомірним ,оскільки дане положення може бути застосовано лише після закінчення дії кредитного договору.В даному ж випадку дія кредитного договору закінчується лище -03 січня 2018 року. Таким чином суд вважає ,що діями відповідачів право позивача не порушено ,а ним самим не виконано вимоги ч.3 ст.10 ЦПК України в частині доведеності обставин на ,які він посилається ,що являється підставою для повної відмови в задоволенні позову. Судові витрати відшкодуванню не підлягають в зв»язку з відмовою в задоволенні позову та відсутністю відповідного клопотання .

Outcome: dismissed