Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

В липні 2020 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа: ОСББ «Бурмістенка 6», в якому просять визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням у кімнаті [ADDRESS] та стягнути судові витрати по справі. В обґрунтування позову вказано, що кімната [ADDRESS] належить до комунальної власності міста. Відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад зареєстрованих, виданої відділом реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Покровської районної в місті ради від 15.05.2020 року. Кімната [ADDRESS] не є приватною власністю відповідача та не перебуває в службовому житловому фонді. Відповідно до акту ОСББ «Бурмістенка 6» від 27.08.2019 року в вищезазначеній кімнаті з 2012 року відповідач не проживає. Відповідач житлом не цікавиться, витрат по його утриманню не несе. Фактичне місце проживання або місцезнаходження відповідача не відоме. Таким чином відповідач без поважних причин, понад шість місяців відсутній за місцем реєстрації. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від нього не надходило. Третя особа ОСББ «Бурмістенка 6» в особі керуючого [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала проти задоволення не заперечувала. Крім того, допитана в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є керуючою ОСББ «Бурмістенка 6», відповідача у гуртожитку давно не бачила. В кімнаті [ADDRESS] ніхто не мешкає, кімната зачинена. Опитані сусіди пояснили, що ніхто цією кімнатою не цікавиться, не приходить до неї, родичів чи знайомих [PERSON] сусіди також не знають і в кімнаті ніколи не бачили. Кімната не приватизована, борг за комунальні послуги наймач не погашає, поточні нарахування також не сплачує. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що згідно відомостей про склад зареєстрованих осіб за вищевказаною адресою, виданою відділом реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Покровської районної в місті ради від 15 травня 2020 року за № 164/01 за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Згідно повідомлення КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» від 04.06.2020 року щодо надання архівної довідки про об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , вказано, що в архіві КП ДОР «КБТІ» за вказаною адресою відсутні будь-які данні (а.с. 12). Згідно інформації з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно, кімната [ADDRESS] не приватизована (а.с.10). З актів, наданих представником позивача від 27.08.2019 року та від 26.11.2020 року, складених мешканцями будинку [ADDRESS] , підписи яких засвідчені головою правління ОСББ «Бурмістенка 6» [PERSON], убачається, що відповідач [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2012 року, не користується вказаним житлом. Згідно виписки про стан особового рахунку № 686631017047 від 15 серпня 2019 року, відкритого на ім`я [PERSON] по [ADDRESS] , рахується заборгованість за надані комунальні послуги з серпня 2016 року по серпень 2019 року в сумі 3509,26 грн. (а.с.8-9). Згідно ст.1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування. Суб`єктами права комунальної власності є територіальні громади первинного рівня (тобто жителі сіл; добровільних об`єднань у сільську громаду жителів кількох сіл; селищ; міст), територіальні громади вторинного рівня (жителі районів, областей), а також органи місцевого самоврядування, що здійснюють права комунальної власності від імені територіальної громади - представницькі та виконавчі органи місцевого самоврядування. До об`єктів права комунальної власності, зокрема, належать: рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, пенсійні фонди, частки в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування, а також відумерла спадщина. Комунальна власність - одна з трьох форм власності (поряд з державною та приватною). Також, поряд з державною власністю це одна з двох форм публічної власності. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. З аналізу вказаної норми слідує, що наявність у особи статусу наймача або члена сім`ї наймача не є визначальним при вирішенні питання щодо їх права на користування житловим приміщенням та реєстрацію в ньому. Обов`язковою умовою для цього є встановлення факту відсутності особи в займаному ним приміщенні понад встановлені законом строки без поважних на те причин, на чому також акцентує увагу Верховний Суд України в п. 9 Постанови Пленуму № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України». Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК України врегульовано, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК), зокрема від вирішення вимог про позбавлення права користування жилим приміщенням. Відповідно до положень ст.72, ст.71 Житлового кодексу Української РСР, ст.7Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться виключно в судовому порядку. Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі такого судового рішення, яке набрало законної сили. При цьому, положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання, що в повному обсязі відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року, справа № 490/12384/16-ц, провадження № 61-37646св18; Верховного Суду від 22 листопада 2018 року, справа № 760/13113/14-ц, провадження № 61-30912св18. Із матеріалів справи, поважних причин відсутності відповідача за місцем реєстрації понад шість місяців судом не встановлено. З матеріалів справи вбачається, що відповідач житлом не цікавиться, витрат по його утриманню не несе. Фактичне місце проживання або місцезнаходження відповідача не відоме. Таким чином судом встановлено, що відповідач [PERSON] без поважних причин, понад шість місяців відсутній за місцем реєстрації, що є правовою підставою для визнання його, згідно ст. 71,72 Житлового Кодексу Української РСР, таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд враховує приписи статті 141 Цивільного процесуального кодексу України та вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір сплачений при поданні позову у розмірі 2102 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved