Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

В липні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] в якому просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ZPВNGА0000000042 від 05.09.2008 року в розмірі 95843,63 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 21.03.2013 року складає 765790,62 грн., звернути стягнення на будинок загальною площею 40.60кв.м., житловою площею 28кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №ZPВNGА0000000042 від 05.09.2008 року) ПАТ КБ «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) в порядку, визначеному ст.38 Закону України «Про іпотеку», з наданням ПАТ КБ «Приватбанк» права укладення від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, а також права отримати витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, права реєстрації правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, права проведення дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, права оформити та отримати дублікат правовстановлюючого документу на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки; виселити [PERSON], [INFO], з житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS], зі зняттям з реєстраційного обліку за вказаною адресою у територіальному органі Державної міграційної служби України; стягнути з відповідача понесені судові витрати. В позові зазначено, що відповідно до укладеного договору №ZPВNGА0000000042 від 05.09.2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 36489,52 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.09.2013 року. Відповідач зобов'язалася погашати отриманий кредит щомісячно, відповідно до графіка. Однак, вона порушила умови даного кредитного договору, у зв'язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем станом на 21.03.2013 року становить 95843,63 долари США. Крім того, між позивачем та відповідачем 05.09.2008 року був укладений договір іпотеки, предметом якого став будинок загальною площею 40.60кв.м., житловою площею 28кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS], та належить відповідачу на підставі договору дарування. У зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] не виконує зобов'язання перед позивачем щодо повернення кредиту, то банк вважає за можливе звернути стягнення на предмет іпотеки. Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує (а.с.64, 72). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, відповідно до ст. 74 ЦПК України (а.с.42, 57, 61, 62, 70, 71), заяву про розгляд справи за її відсутності не надала, причини неявки суду не повідомила, заперечень проти позову не надала, тому суд на підставі ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України, за згодою позивача, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній даних в заочному порядку. У зв'язку з неявкою сторін у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою технічного звукозаписувального засобу не здійснювалось, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Укладання між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON], яка в наслідок реєстрації шлюбу в 2009 році змінила прізвище на [PERSON], кредитного договору №ZPВNGА0000000042 від 05.09.2008 року підтверджується матеріалами справи (а.с.20-31). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Якщо у зобов'язанні встановлений сирок (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України). Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому (ч.1 ст. 1049, ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 21.03.2013 року становить 95843,63 доларів США та складається з: 33909,74 доларів США - заборгованість за кредитом, 12111,05 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3255,06 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 41974 долари США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 31,29 долар США - штраф (фіксована частина), 4562,49 долари США - штраф (процентна складова). Загальна сума боргу, за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 21.03.2013 року складає 765790,62 грн. (а.с.10-14). Також судом встановлено, що 05.09.2008 року, в забезпечення виконання позичальником [PERSON] умов кредитного договору, між нею та позивачем був укладений договір іпотеки, посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області, реєстровий №2563, предметом якого є житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS], та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору дарування від 16.07.2007 року (а.с.32-39). Оскільки відповідач не виконувала свої зобов'язання за кредитним договором та не здійснювала погашення кредиту у встановлені кредитним договором строки, що свідчить про невиконання умов кредитного договору, позивачем на її адресу направлялася вимога від 08.02.2013 року про повернення заборгованості по кредиту, у якій зазначено зміст порушених зобов'язань та вимога про виконання порушеного зобов'язання у 30-ти денний з моменту отримання повідомлення (а.с.15-19). Також відповідача повідомлено про необхідність звільнення будинку, що перебуває в іпотеці. Відповідно до п.37. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Згідно ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Частиною 2 цієї статті передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст.38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Сторони договору іпотеки визначились. що вартість предмета іпотеки складає 242515 грн. (п.35.3 договору іпотеки). Відповідно до ст.41 Закону України «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Згідно вимог ст.40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Однак, відповідно до п. 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою ст. ст.9,109 ЖК України, ст.ст.39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Згідно довідок які містяться в матеріалах справи відповідач зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с.42, 57). Зважаючи на розмір заборгованості за кредитом та вартість заставного майна, враховуючі зазначені обставини по справі, суд приходить до висновку, що з урахуванням принципу співмірності та виваженості, необхідно задовольнити позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, а у задоволенні позовних вимог про виселення - відмовити. Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору, також підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 3555,70 грн. (а.с.1, 3).

Outcome: partial