Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

В липні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дитини в якому зазначила, що 10.08.2002 року між сторонами було укладено шлюб. 25 грудня 2013 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя шлюб розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO]. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.11.2013 р. на її користь стягнуто аліменти на утримання дитини, в розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з 05.11.2013 р. і до досягнення ним повноліття. Посилаючись на те, що відповідач у добровільному порядку не приймає участі у додаткових витратах на дитину та всі витрати по утриманню, вихованню, лікуванню та розвитку дитини несе вона самостійно, просила стягнути з відповідача ? частину понесених нею та документально підтверджених додаткових витрат на утримання сина у сумі 4393 грн. Під час розгляду справи позивачка зменшила розмір позовних вимог до 3790 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову, надав суду письмові заперечення, в яких посилався на необгрунтованість позовних вимог, зокрема на те, що вони не викликані особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України та з огляду на те, що він не працює, має мінливий дохід, не має можливості приймати участь у додаткових витратах на утриманні дитини. З цих підстав просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав: Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Україною 27.02.1991 року у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, чи адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Згідно з п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 10.08.2002 року між сторонами було укладено шлюб. 25 грудня 2013 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя шлюб сторін розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.11.2013 р. з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини, в розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з 05.11.2013 р. і до досягнення ним повноліття. У зв'язку з лікуванням, навчанням та розвитком здібностей дитини, позивачем були понесені додаткові витрати на утримання сина, що складаються з: оплати за Договором про навчання в танцювальному колективі з 01.01.2014 р. по 31.05.2014 р на загальну суму 1100 грн (5 міс х2 20 грн/міс); з 01.09.2014 р. по 20.11.2014 р. в розмірі 750 грн (3 міс х 250 грн/міс); оплати за Договором про надання послуг ГПД на підставі самофінансування з 01.01.2014 р. по 12.05.2014 р. на загальну суму 1794, 3 грн (5 міс х 358,86 грн/міс); на оздоровлення дитини, а саме придбання санаторно-курортної путівки № 503296 від 28.06.2014 р, вартість якої складає 3936 грн. Загальний розмір витрат складає 7580 грн 30 коп. Посилання відповідача на необгрунтованість позовних вимог, оскільки вони не викликані особливими обставинами та його фінансовою неможливістю не приймаються судом до уваги оскільки часть у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. У свою чергу навчання дитини в танцювальному колективі формує її фізичний розвиток та здібності, навчання в ГПД сприяє всебічному розвитку дитини (за п. 1.1 Договору про надання послуг ГПД на підставі самофінансування від 01.10.2013 р), придбання санаторно-курортної путівки покликано необхідністю оздоровлення дитини. Судом встановлено, що неповнолітній [PERSON], [INFO] хворіє на алергічний дерматит. Крім того, участь дитини в танцювальному колективі та навчання в ГПД розпочалося в період шлюбу між сторонами, а отже за погодженням відповідача. Таким чином, враховуючи рівність прав та обов'язків батьків на утримання дітей, у тому числі щодо додаткових витрат, суд вважає правомірним стягнути ? частину цих грошових коштів з відповідача. Згідно ст. 88 ЦПК України також підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved