Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

В листопаді 2012 р. позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Київської міської державної адміністрації про визнання права власності на земельну ділянку за давністю користування. В липні 2014р. позивачі подали заяву про збільшення позовних вимог, в якій просили суд визнати за ними право спільної часткової власності на земельну ділянку площею 0,0203 га, розташовану по [ADDRESS] в рівних долях за кожним. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що 28 вересня 2001 року [PERSON] подарувала [PERSON] 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS]. Розпорядженням Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації № 920 від 31 травня 2002 року «Про зміну ідеальних часток та дозвіл на одержання свідоцтва про право власності у приватному будинку [ADDRESS] надано дозвіл на зміну ідеальних часток між співвласниками будинку [ADDRESS] і визначено, що будинок [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] в рівних долях по 50/100 частин кожному. 01 серпня 2003 року [PERSON] подарувала належну їй 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] [PERSON]. Позивачі є правнуками [PERSON] протягом всього свого життя користувались земельною ділянкою площею 0,0852 га по [ADDRESS] і продовжують користуватись до сьогоднішнього дня. Згідно з Рішенням Київської міської ради № 597/1653 від 28.05.2009р. [PERSON] та [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку лише пл. 0,0649га, а решта 0,0203 га залишено у їх фактичному користуванні. З червня 2009 року, з моменту виникнення у позивачів права спільної часткової власності на земельну ділянку по [ADDRESS], вони сплачують земельний податок за земельну ділянку площею 0,0852 га, а не за 0,0649 га. Вважають, що відповідач своїми діями, а саме стягненням земельного податку за 0,0852 га. визнає той факт, що позивачі є власниками земельної ділянки по [ADDRESS] площею 0,0852 га, хоча закріпив за ними у їх власності лише 0,0649 га. Позивачі 15 жовтня 2003 року звертались до Київського міського Голови з заявою про виділення їм в спільну власність для обслуговування житлового будинку та господарських будівель за адресою: [ADDRESS] земельної ділянки площею 0,09 га. Однак у спільну власність позивачам Київська міська рада передала лише 0,0649га, а решту 0,0203 га - залишили у їх користуванні. Просили на підставі ст. 344 ЦК України визнати за ними право спільної часткової власності, в рівних частках, на земельну ділянку площею 0,0203 га, розташовану в [ADDRESS], яка перебуває в їх фактичному користуванні. В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги та заяву про збільшення позовних вимог підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач Київська міська державна адміністрація, до суду свого представника не направила, про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Через канцелярію суду відповідачем подано заперечення в яких зазначено, що вирішення питання про надання оспорюваної земельної ділянки до компетенції Київської міської державної адміністрації не відноситься, оскільки вказана земельна ділянка відноситься до земель комунальної власності. Просили у позові відмовити і в подальшому слухати справу у їх відсутності. За клопотанням відповідача до участі у справі було залучено в якості третьої особи Київську міську раду. Третя особа Київська міська рада в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, а тому суд вважає за можливе провести розгляд справи у їх відсутності. Суд, заслухавши пояснення представника позивачів, дослідивши надані докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що за рішенням Виконкому Жовтневої Райради депутатів трудящих № 68 від 19.12.1948р. [PERSON] та члени її родини користувались земельною ділянкою по [ADDRESS] площею 1678 кв.м., яка була надана останній для будівництва житлового будинку та підтверджується Договором на право забудови від 30 березня 1949р.(а.с.7). Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, в 60-х роках [PERSON] частину свого житлового будинку подарувала одній із своїх дочок -[PERSON] та передала в її користування частину земельної ділянки площею 0,08 га. В користуванні [PERSON] залишилась частина земельної ділянки площею 0,0852га. Отже, земельна ділянка площею 0,0852 га по [ADDRESS] з 60-х років перебувала в користуванні [PERSON] та її сім'ї. Після смерті [PERSON] будинок по [ADDRESS] перейшов у спадщину двом її донькам: [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого Першою Київською державною нотаріальною конторою 21.02.2000р. Земельна ділянка перебувала в спільному користуванні всієї родини. Судом встановлено, що 28 вересня 2001 року [PERSON] подарувала належну їй 1/3 частину будинку по [ADDRESS] своєму онукові [PERSON] та підтверджується Договором дарування частини житлового будинку № 11-3712 від 28 вересня 2001 року.(а.с.17) Розпорядженням Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації № 920 від 31 травня 2002 року «Про зміну ідеальних часток та дозвіл на одержання свідоцтва про право власності у приватному будинку [ADDRESS] надано дозвіл на зміну ідеальних часток між співвласниками будинку [ADDRESS] і визначено, що будинок [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] в рівних долях по 50/100 частин кожному. 25 лютого 2011 року [PERSON] змінив прізвище на «[PERSON]», що підтверджується Свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER], видане Відділом РАЦС Святошинського РУЮ у м. Києві (а.с.25). 01 серпня 2003 року [PERSON] подарувала належну їй 50/100 частину будинку по [ADDRESS] своїй племінниці [PERSON], що підтверджується Договором дарування частини житлового будинку № 8-10000 від 01 серпня 2003 року (а.с.19). Згідно з Рішенням Київської міської ради № 597/1653 від 28.05.2009р. [PERSON] та [PERSON] передано у приватну власність лише земельну ділянку площею 0,0649га за адресою: [ADDRESS], а решта 0,0203 га залишено у фактичному користуванні [PERSON] та [PERSON].(а.с.8-9). Відповідно до відомостей автоматизованої системи ведення земельного кадастру в межах Шевченківського району м. Києва станом на 14.07.2014р. земельною ділянкою за адресою [ADDRESS] (кадастрові №№ 88:014:117, 88:014:186) користуються [PERSON] - 426.15 кв.м. та [PERSON] - 426,15 кв.м., загальна площа якої становить 852.29 кв.м. та за яку позивачі сплачують податок (а.с.206). Тобто з червня 2009 року, з моменту виникнення у позивачів права спільної часткової власності на земельну ділянку по [ADDRESS], останні сплачують в державний бюджет земельний податок за земельну ділянку площею 0,0852 га, а не за 0,0649 га. Отже, позивачі сплачують земельний податок за земельну ділянку площею 0,0203 га по [ADDRESS], яка перебуває в їх користуванні, але така не закріплена за ними на праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добровільно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до ст. 119 Земельного Кодексу України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутись до органу державної влади, Ради міністрів АР Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється в межах норм, визначених цим Кодексом. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом. Відповідно до п. г ч. 1 ст. 121 Земельного Кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 га, в селищах - не більше 0,15га, в містах - не більше 0,10га. Відповідно до ч. 3 ст. 121 Земельного Кодексу України розмір земельної ділянки, що передається безоплатно громадянину у власність у зв'язку з набуттям ним права власності на жилий будинок, не може бути меншим, ніж максимальний розмір земельної ділянки відповідного цільового призначення, встановлений частиною першою цієї статті (крім випадків, якщо розмір земельної ділянки, на якій розташований будинок, є меншим). Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] 15 жовтня 2003 року звертались до Київського міського Голови з заявою про виділення їм в спільну власність для обслуговування житлового будинку та господарських будівель за адресою: [ADDRESS] земельної ділянки площею 0,09 га. У спільну власність позивачам Київська міська рада передала лише 0,0649га, а решту земельної ділянки 0,0203 га - залишили у їх користуванні. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності (спільна часткова власність) або без визначення часток (спільна сумісна власність). Суб'єктом права спільної власності на землю можуть бути громадяни та юридичні особи. Позивачам [PERSON] та [PERSON] земельна ділянка площею 0,0649га по [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності в рівних частках. Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 87 Земельного Кодексу України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved