Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

В липні 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], просило виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають в квартирі, яка є предметом іпотеки та розташована за адресою: [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку. В обґрунтування позову позивач послався на ті обставини, що між сторонами 11 серпня 20005 року укладений кредитний договір згідно якого банк надав відповідачу кредитні кошти у вигляді кредитної лінії з лімітом 14250,00 доларів США строком до 10 серпня 2025 року, а позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за їх користуванням в строк та порядку, встановленому договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 30 серпня 2005 року між Банком та [PERSON] укладений договір іпотеки, предметом якого є спірне житлове приміщення. Свої зобов'язання за кредитним договором банк виконав у повному обсязі, в свою чергу позивальник грошові кошти не повернув. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 жовтня 2011 року за позовом банку звернуте стягнення на спірну квартиру шляхом продажу вказаного предмету іпотеки кредитно-фінансовою установою. Правовими підставами позову позивач зазначив ст. 526, 527, 530 ЦК України, ст. 40 ЗУ «Про іпотеку», ст. 109 ЖК України та ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Усною ухвалою суду від 14 жовтня 2014 року до участі справі в якості співвідповідача притягнута дружина відповідача [PERSON], яка зареєстрована та проживає у спірному житлі, а також - в якості третьої особи - орган опіки та піклування на захист прав та інтересів неповнолітньої дитини відповідачів. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, підтвердив викладені в позовній заяві обставини. Представник відповідачів проти позову заперечував з тих підстав, що його довірителі не отримували за місцем свого проживання письмової вимоги банку про виселення. Представник позивача на спростування такого твердження надав суду повідомлення про вручення поштового відправлення. В свою чергу, представник відповідачів зауважив, що з представленого повідомлення не вбачається який саме лист та з якими вимогами отриманий співвідповідачем [PERSON] Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 11 серпня 2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] укладений кредитний договір № NKH3GD04440145, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 14250,00 доларів США зі сплатою 0,96 відсотків на місяць, строком до 10 серпня 2025 року. На забезпечення виконання умов кредитного договору, 30 серпня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладений договір іпотеки, згідно якого відповідач поручився відповідати перед банком за належне виконання своїх зобов'язань, що виникли з умов кредитного договору придбаною за кошти банку квартирою [ADDRESS]. Свої зобов'язання за договором банк виконав, видавши позичальнику кредитні кошти, а останній належним чином умови кредитного договору не виконав. Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 жовтня 2011 року, постановленим в цивільній справі № 2-1563/11, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволений частково, звернуте стягнення на однокімнатну квартиру [ADDRESS] шляхом її продажу банком з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем за ринковою вартістю, встановленою на час продажу з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, також з наданням Пат КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для продажу нерухомого майна, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № NKH3GD04440145 від 11 серпня 2005 року в розмірі 15223,75 доларів США. Відомості про набрання заочним рішенням суду законної сили матеріали справи не містять. Проте матеріали справи містять фотокопію листа вих. № 30.1.0.0/2-845 від 25 травня 2012 року, направленого [PERSON] за адресою: [ADDRESS], в якому міститься вимога банку про повернення кредитних коштів та попередження про намір в тридцяти денний строк з дня отримання листа продати предмет іпотеки. Також представником позивача в судовому засіданні надане повідомлення про вручення поштового відправлення банку від 18 жовтня 2014 року на ім'я [PERSON], що було отримане нею 20 жовтня 2014 року за адресою: [ADDRESS]. Дані про те, який саме лист та з якими вимогами був відправлений 18 жовтня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] в матеріалах справи відсутні. Таким чином, позивачем у встановленому цивільним процесуальним законом порядку та строк не представлено суду належних та допустимих доказів про те, що після сплину установленого законом тридцяти денного строку з моменту отримання письмової вимоги про виселення (ст. 40 ЗУ «Про іпотеку», ст. 109 ЖК УРСР), у відповідачів виник обов'язок виселитись з предмету іпотеки, а позивач, відповідно, набув права такої вимоги. На підставі викладеного, суд доходить висновку про те, що позов ПАТ «ПриватБанк» до [PERSON] та [PERSON] про виселення задоволенню не підлягає. В силу ст. 88 ЦПК України у зв'язку з відмовою в позові судові витрати позивача присудженню за рахунок відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed