Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

В листопаді 2016 р. Орган опіки та піклування звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про зобов'язання відновити порушене право власності неповнолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтували тим, що 14 листопада 2014 р. рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради, позивачам, батькам неповнолітньої [PERSON], [INFO], було надано дозвіл на продаж від імені неповнолітньої належної їй 1/3 частки квартири [ADDRESS], та купівлю 1/2 частки квартири [ADDRESS] з оформленням [PERSON] власником даної частки. Батьки продали частку житла, що належала дитині, а рішення в частині придбання власності на ім'я дитини - не виконали. За зверненням до позивача матері дитини, [PERSON] щодо можливості [PERSON], відповідачем по справі, подарувати ? частку квартири [ADDRESS], що є його приватною власністю, рішенням позивача від 24 липня 2015 р. дозволено дарування дитині зазначеного нерухомого майна. Проте, на час звернення до суду з позовом, і друге рішення залишається невиконаним. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд зобов'язати відповідачів відновити порушене право власності їх дитини, [PERSON], [INFO], шляхом придбання або набуття на ім'я дитни житла або частки у житлі не менше тої, що була у відчуженій квартирі в спосіб, встановлений законом. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явились. Про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином. Згідно ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Згідно Свідоцтва про народження [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO] Відповідно до Свідоцтва про право власності від 02 вересня 2008 р., квартира [ADDRESS] належала на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 1/3 частці за кожному. Рішенням виконкому Миколаївської міської ради від 14 листопада 2014 р., відповідачам, батькам неповнолітньої [PERSON], [INFO], було надано дозвіл на продаж від імені неповнолітньої належної їй 1/3 частки квартири [ADDRESS] та купівлю ? частки квартири [ADDRESS] з оформленням [PERSON] власником даної частки. В обґрунтування позовних вимог представником органу опіки та піклування зазначено, що у відповідності до рішення Органу відповідачам було надано дозвіл на продаж частки квартири їх неповнолітньої дитини та одночасно надано дозвіл на придбання їй частки іншого житла. Проте відповідачі частку квартири, що належала дитині продали, однак частку в іншому житлі (квартири, житлового будинку), рівноцінну проданій - не придбали. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 17 листопада 2014р. продана [PERSON], [PERSON], право власності [PERSON] на дану квартиру припинено з моменту укладення договору купівлі-продажу, однак відомості щодо реєстрації права власності на частку квартири [ADDRESS] за [PERSON] - відсутні. З матеріалів справи вбачається, що до моменту звернення позивача до суду із даним цивільним позовом відповідачі частку житла неповнолітній [PERSON] у спосіб встановлений законом, так і не придбали. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. Так, відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права, обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Особисті майнові відносини між батьками та дітьми регулюються положеннями СК України і таке регулювання здійснюється з метою, зокрема, утвердження почуття обов'язку перед дітьми на засадах справедливості, добросовісності та розумності з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ч.2 ст.1, ч.8, 9 ст.7 СК України). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Таким чином, діти, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишились без батьківського піклування, мають право на особливий захист і допомогу з боку держави. Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Згідно ст. 177 СК України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти правочини щодо її майнових прав, а саме укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов'язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що відповідачі зобов'язання щодо придбання їх неповнолітній дочці частки житла рівноцінної проданої ними частки квартири дитини, до моменту звернення позивача із даним позовом до суду не виконали, суд вважає, що заявлені вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідачі на користь держави судовий збір в розмірі 1 378 грн. 00 коп.

Outcome: approved