Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

В липні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом [PERSON] про стягнення грошової суми за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 25.08.2013 року між сторонами був укладений договір позики на суму 123 000 грн., на підтвердження чого відповідач склав розписку. Позивач вказує, що після настання терміну повернення грошей відповідач борг не повернув та не вчинив ніяких дій, які б підтверджували його намір повернути борг, хоча позивач не однократно звертався до нього з проханням виконати свої грошові зобов'язання за договором позики. У зв'язку з тим, що відповідач борг не повернув, від виконання свого обов'язку щодо повернення суми позики ухиляється, позивач просить стягнути з нього суму боргу за розпискою у розмірі 123 000 грн. та суму судового збору у розмірі 1 230 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги та обставини позову визнав, пояснив, що не повернув борг вчасно через скрутне матеріальне становище. Вислухавши представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (в т.ч. грошові кошти в такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1047 ч.2 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. При цьому, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог щодо Кодексу. Із ст. 545 ЦК України, яка регулює підтвердження виконання зобов'язання, вбачається, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. В судовому засіданні встановлено, що 25.08.2013 року відповідач отримав від позивача позику в розмірі 123 000 грн., що підтверджується розпискою, згідно якої відповідач зобов'язався повернути зазначену суму до 25.11.2013 року (а.с. 5). Зазначений договір відповідає вимогам ст. 1047 ЦК України, оскільки укладений в письмовій формі. Відповідачем сума боргу в повному обсязі не повернута, що з огляду на вимоги ч.1 ст. 61 ЦПК України є обставиною, яка не підлягає доказуванню. В зв'язку з зазначеним, суд вважає, що вимоги [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] суми боргу в розмірі 123 000 грн. є обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідач позовні вимоги визнав, наслідки визнання позову йому роз'яснені та відомі, суд, відповідно до вимог ч.4 ст.174 ЦПК України та враховуючи вищевикладене, вважає за можливе позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача боргу в розмірі 123 000 грн. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. В зв'язку з зазначеним, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь [PERSON] сума боргу в розмірі 123 000 грн. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved