Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

В лютому 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила стягнути з відповідача на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів у сумі 13188,57 грн. В обґрунтування позову позивачка зазначала, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 13.07.2004 року, але з 2014 року проживають окремо. Від данного шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 03.07.2014 року з відповідача стягнуто на користь позивача аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, щомісячно і до досягнення дитиною 3-річного віку, але не менш 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.04.2014 року. В зв'язку із тим, що відповідач ухиляється від сплати аліментів та за період з 14.04.2014 року по 23.02.2015 року утворилась заборгованість по сплаті аліментів в сумі 7848,14 грн. На підставі викладеного позивач звернулася до суду із вказаним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, не представив доказів проти задоволення позову, тому суд на підставі ст. 224 ЦПК України за письмовою згодою позивача вважає за можливе розглянути справу заочно. Дослідивши матеріал справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. У відповідності до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості за аліментами з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Згідно з п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 03.07.2014 року з відповідача стягнуто аліменти на користь позивачки на її утримання в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, щомісячно і до досягнення дитиною 3-річного віку, але не менш 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.04.2014 року Згідно розрахунку заборгованості у відповідача існує заборгованість по аліментам з 14.04.2014 року до 23.02.2015 року, яка становить 7848,14 грн. Відповідач є працездатним, здоровим, на утриманні інших осіб не має, відповідно до ст. 84 СК України позивач має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною трирічного віку, заборгованість не погашається ним до цього часу. Отже, підстав для звільнення його як платника аліментів від передбаченою ст. 196 СК України відповідальності не вбачається. З огляду на викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню та з відповідача підлягає стягненню неустойка за прострочення сплати аліментів в розмірі 13188,57 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України на користь держави з відповідача належить стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 243,60 грн.

Outcome: approved