Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

В липні 2018 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування будинком № 31, розташованим по вул. Новостройній в с. Котляреве Вітовського району Миколаївської області. В обґрунтування своєї вимоги вказувала наступне. Їй належить зазначений будинок на праві приватної власності, який вона набула відповідно до договору купівлі-продажу від 22 квітня 2011 року. В той же час в будинку зареєстрований, але два останні два роки не проживає відповідач, який добровільно виїхав з нього і не бажає в ньому проживати, однак наявність такої реєстрації позбавляє її належним чином володіти та користуватися будинком. Посилаючись на те, що відповідач добровільно не проживає в будинку більше року, тому виходячи з положень ст.ст. 391, 405 ЦК України просила позбавити його права користування житловим будинком. В судове засідання позивачка не зявилася, надала заяву з проханням вирішити справу без її участі, а позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про його час та місце був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Позивачка є власницею житлового будинку № 31 по вул. Новостройна в с. Котляреве Вітовського району Миколаївської області. Він належить їй на праві приватної власності, що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 22 квітня 2011 року, а також витягом про державну реєстрацію будинку від 23 травня 2011 року. В будинку зареєстровані та проживають позивачка та члени її сім'ї. В той же час, в будинку також зареєстрований [PERSON]. Однак з 2016 року він фактично не проживає у ньому. Наявність такої обставини позбавляє позивачу як власницю будинку належним чином ним володіти та розпоряджатися. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Також, згідно з вимогами ст. ст. 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На час виникнення спірних правовідносин діяли норми Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Цивільного кодексу України 2003 року, Житлового кодексу України. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Проте відповідач в будинку добровільно не мешкає більше року, витрат по його утриманню не несе, не є членом сім'ї власниці, тому заявлені позовні вимоги законні та обґрунтовані і підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~З відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, понесені ним при поданні позову до суду в сумі 704 грн. 80 коп. \~ \~ \~ \~Враховуючи викладене,

Outcome: approved