Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

В квітні 2014 року позивач звернулася до суду з вище вказаним позовом, в якому, з урахуванням остаточно уточнених позовних вимог, просила визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля КIА Сеratо, 2008року випуску, №кузова[NUMBER], у формі довідки-рахунку №КІА 495418 від 11.01.2011 року, відповідно до якої [PERSON] продав, а [PERSON] купив зазначений автомобіль; визнати недійсним договір купівлі-продажу цього ж автомобіля у формі довідки-рахунку №КІМ667084 від 24.01.2012року, відповідно до якої [PERSON] продав, а [PERSON] купив вказаний автомобіль; розділити спільне майно подружжя [PERSON] та [PERSON] та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину автомобіля КIА Сеratо, 2008року випуску, №кузова[NUMBER], залишивши іншу 1/2 частину цього автомобіля у власності [PERSON]; витребувати зазначений автомобіль з чужого незаконного володіння у відповідача [PERSON] В судовому засіданні позивач суду пояснила, що вони з [PERSON] в 2008 році на кредитні кошти купили спірний автомобіль для дітей - своєї доньки та її чоловіка [PERSON], видали зятеві довіреність на керування автомобілем, аби діти могли вільно ним користуватися. Згодом діти запланували собі купити квартиру і вони з чоловіком [PERSON] в 2009 році запропонували [PERSON] підшукати покупців для продажу автомобіля, а згодом продати його з тим, аби гроші від продажу вкласти у придбання квартири молодому подружжю. Після цього [PERSON] [PERSON] була видана довіреність на продаж автомобіля. Вона знала, що чоловік має намір видати таку довіреність, вони з чоловіком обговорювали можливість її видачі і вона на її надання погодилась, хоча особисто в нотаріуса не була. В 2012 році їй стало відомо, що зять продав автомобіль своєму батьку. Однак на даний час між [PERSON] і дочкою позивача зіпсувались відносини, було розірвано шлюб, заявлено про стягнення аліментів на дитину, тому на даний час вона бажає повернення автомобіля або коштів за нього, оскільки його було продано без її згоди. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала і просить їх задовольнити з мотивів, викладених в позовній заяві, додатково звертаючи увагу суду на те, що вимога про витребування на користь позивача спірного автомобіля від відповідача [PERSON] заявлена з підстав, передбачених ст. 216 ЦК України, а решта позовних вимог - з підстав, передбачених ст. 215 ЦК України, ст. ст. 60, 63, 65 СК України. Також просить поновити строк позовної давності у даній справі як такий, що пропущений з поважних причин, а саме з огляду на те, що про факт продажу автомобіля позивач дізналася лише в 2012 році, а про остаточного власника на даний час - в 2014 році з інформації, витребуваної у даній справі на запит суду. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про час та місце судового розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, вказавши, що викладені в позовній заяві обставини справи та позов визнає, вважає, що зять обманув його з дружиною і покупців, які купляли спірну машину. В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти позову заперечив та просить в його задоволенні відмовити, оскільки продаж автомобіля був здійснений законно, на підставі належно оформленої довіреності, а виручені від продажу гроші передані [PERSON], тому позовні вимоги є безпідставними. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти позову заперечила та просить в його задоволенні відмовити, додатково вказавши, що спірний автомобіль не є спільним майном подружжя, оскільки в техпаспорті на даний автомобіль був зазначений лише [PERSON], а тому немає жодних підстав визнавати недійсними договори відчуження транспортного засобу та ділити його як спільне майно подружжя. Крім того, позивач не довела жодну з обставин, на які вона посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог. З приводу заяви про поновлення пропущеного строку позовної давності пояснила, що позовна давність у даній справі застосуванню не підлягає, оскільки позов є необґрунтованим, тому додатково застосовувати наслідки пропуску строку позовної давності не потрібно. В судовому засіданні представники співвідповідача [PERSON] проти позову заперечили та вказали, що [PERSON] не було відомо про складні сімейні стосунки між родинами [PERSON] та [PERSON]. З жодним із них [PERSON] не був знайомий, лише з [PERSON], оскільки придбав у нього спірний автомобіль. Вважають, що оскільки [PERSON] добровільно склав довіреність на керування та розпорядження автомобілем, тому автомобіль не був загублений, не був викрадений, не вибув з володіння не з волі власника, а тому [PERSON] є добросовісним набувачем даного автомобіля, а законні підстави до позбавлення його цього майна відсутні. Просять в позові відмовити, врахувавши, що необґрунтованість позовних вимог є самостійною підставою для цього, тому правила щодо пропуску та поновлення строків позовної давності в даному випадку застосуванню не підлягають. Заслухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові слід відмовити з наступних мотивів. Встановлено, що з 14.01.1973 року по даний час [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі між собою, що підтверджується свідоцтвом про одруження, копія котрого наявна в матеріалах справи. 4.08.2008 року [PERSON] сплатив ХФ ТОВ «Український автомобільний холдинг» 51250 грн. першого внеску за автомобіль, який мав намір придбати. 5.08.2008 року між [PERSON] та ТОВ «Український автомобільний холдинг» було укладено договір № 519 купівлі-продажу транспортного засобу - автомобіля КIА Сеratо, 2008 року випуску, № кузова [NUMBER] за ціною 102500,00 грн. Згідно кредитного договору № 6583936 від 8.08.2008 року, укладеного між ЗАТ «ПУМБ» та [PERSON], останній отримав кредит в сумі 11094 доларів США для придбання автомобіля КIА Сеratо, 2008 року випуску, № кузова [NUMBER]. Отримані кошти були в повному обсязі спрямовані на оплату решти вартості зазначеного автомобіля на рахунок ХФ ТОВ «Український автомобільний холдинг». Після цього придбаний автомобіль було передано для користування доньці подружжя [PERSON] та її чоловікові (зятю позивача) [PERSON] Спірний автомобіль в інтересах сім'ї [PERSON] не використовувався. Як пояснила в судовому засіданні позивач, в його використанні сім'єю [PERSON] не було потреби, оскільки вони вже мали власний автомобіль. 14.07.2010 року [PERSON] виконав в повному обсязі всі зобов'язання за кредитним договором, про що свідчить відповідний напис на його примірнику договору (на звороті графіка повернення кредиту та процентів за користування кредитом), засвідчений печаткою банку. 10.08.2010 року [PERSON] видав нотаріально засвідчену довіреність [PERSON], якою уповноважив останнього бути його представником з питань розпорядження (продажу, обміну, передачі в позичку, оренду) належного йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого 5.08.2008 року, автомобілем КIА Сеratо, 2008 року випуску, № кузова [NUMBER], р/н [NUMBER]. Позивачеві завчасно було відомо про намір її чоловіка видати таку довіреність і на її видачу вона, як випливає з її пояснень в судовому засіданні, погодилася, узгодивши з чоловіком майбутній продаж автомобіля покупцеві, підібраному [PERSON] 11.01.2011 року автомобіль КIА Сеratо, 2008 року випуску, № кузова [NUMBER] було продано [PERSON] [PERSON] за довідкою-рахунком КІМ495418 від 11.01.2011 року. 24.01.2012 року [PERSON] вказаний автомобіль було продано [PERSON] за довідкою-рахунком КІМ667084 від 24.01.2012 року. На даний час власником автомобіля є [PERSON] і зазначений транспортний засіб знаходиться у його володінні. Зазначені обставини підтверджуються повторним свідоцтвом про народження [PERSON], свідоцтвом про одруження [PERSON] та [PERSON], кредитним договором № 6583936 від 8.08.2008 року, довіреністю від 10.08.2010 року, довідкою Управління ДАІ УМВС України в Хмельницькій області від 17.02.2014 року, інформацією Управління ДАІ УМВС України в Хмельницькій області з БД «Автомобіль» щодо реєстраційних дій з транспортним засобом КIА Сеratо, 2008 року випуску, № кузова [NUMBER], договором № 519 купівлі-продажу транспортного засобу від 5.08.2008 року, квитанцією від 4.08.08 року на суму 51250,00 грн., копії котрих наявні в матеріалах справи. У відповідності до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Разом з тим, відповідно до п. 3 ч. ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно ч. 3 ст. 61 СК України, Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як вбачається із усіх наданих позивачем суду документів щодо придбання спірного автомобіля [PERSON], саме він сплачував всю суму коштів за спірний автомобіль, саме йому видавалися кредитні кошти для цієї мети, саме ним була погашена вся сума заборгованості за кредитним договором. Як пояснила позивач в судовому засіданні, спірний автомобіль не був використаний в інтересах сім'ї [PERSON], а і купувався, і був переданий в користування сім'ї [PERSON] - доньці та зятеві позивача та відповідача [PERSON] В подальшому власник автомобіля [PERSON] видав нотаріально засвідчену довіреність [PERSON] на розпорядження вказаним автомобілем, що було зроблено ним в межах його правомочностей власника зазначеного майна. Довіреність протягом всього часу її дії скасована, відкликана власником не була. Більше того, позивач неодноразово визнала в судовому засіданні ту обставину, що їй було відомо про всі дії [PERSON] щодо спірного автомобіля (передача в користування [PERSON], видача довіреностей на його ім'я - спочатку на користування, а згодом на продаж) і вона на них погоджувалася. Таким чином, спірний автомобіль був проданий [PERSON] як повноважним представником власника - [PERSON] на підставі наявних у нього повноважень саме на цю дію, а наступним власником [PERSON] - [PERSON] у відповідності до закону. За таких обставин оспорювані позивачем договори визнанню недійсними не підлягають. З аналізу наявних у справі доказів суд приходить до висновку, що спірний автомобіль не набув статусу об'єкта права спільної сумісної власності подружжя [PERSON], а тому розподілу не підлягає. В цій частині суд не бере до уваги визнання позову [PERSON], оскільки визнані ним обставини суперечать зібраним матеріалам справи та оспорюються іншими відповідачами у справі. Крім того, між подружжям може бути проведений поділ лише наявного на момент поділу майна, тоді як спірний автомобіль на даний час знаходиться у власності [PERSON], а не [PERSON] [PERSON] є добросовісним набувачем спірного автомобіля, що стверджувала і сама позивач, і враховуючи, що автомобіль не був загублений, викрадений, не вибув з володіння власника поза його волею, - витребуваним в [PERSON] він бути не може. При цьому суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що ст. 216 ЦК України до даних правовідносин не підлягає, оскільки регулює випадки застосування двосторонньої реституції сторін договору, а позивач стороною договору купівлі-продажу спірного автомобіля не була. Крім того, як вбачається із пояснень позивача, даних нею в судовому засіданні, між нею та її чоловіком відсутній як такий спір про поділ спільного майна подружжя, оскільки в дійсності як вона, та і її чоловік з огляду на істотне погіршення стосунків між їх донькою та зятем бажають повернення грошей за проданий автомобіль від [PERSON], стверджуючи, що такий грошей він не повернув. За таких обставин обраний позивачем спосіб захисту її прав не відповідає результату, якого вона бажає досягти, оскільки вимоги про повернення коштів, отриманих від продажу автомобіля, до [PERSON] заявлені у даній справі ані позивачем, ані відповідачем [PERSON] не були. Позовна давність у даній справі застосуванню не підлягає, оскільки вона є самостійною підставою для відмови в позові в тому разі, коли позовні вимоги є обґрунтованими. За таких обставин в позові слід відмовити в повному обсязі за безпідставністю заявлених позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed