Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 23 грудня 2011 року між ним та відповідачем ПАТ «Ідея Банк» був укладений кредитний договір № 910.12607, згідно пунктів 1, 2 параграфу 1 якого банк надав йому цільовий споживчий кредит у сумі 111148,30 грн. на строк 60 місяців для придбання автомобіля марки GEELY модель FE2, 2011 року випуску. Згідно пунктів 1, 2 параграфу 2 кредитного договору за користування кредитними коштами він повинен сплачувати відсотки у розмірі плаваючої ставки, збільшеної на 3,6200%. Плаваюча ставка за кредитним договором дорівнює потрійній середньозваженій процентній ставці за залученими депозитами на рахунки домашніх господарств в гривні по всій банківській системі України за попередній місяць ( під «попередній» розуміється останній місяць, за який опублікована інформація на сайті НБУ на момент затвердження змінної частини процентної ставки по кредиту, пункт 4.1.2.11 розділу Фінансові ризики, статистика щомісячного електронного бюлетеня НБУ), надалі «Індекс». Індекс встановлюється Національним [PERSON] України та використовується як база для визначення процентної ставки, переглядається та може змінюватися не частіше, ніж раз на 12 місяців. Згідно пункту 4 параграфу 2 кредитного договору, станом на день його укладення, банком була встановлена плаваюча відсоткова ставка за кредитним договором у розмірі 17,9900% річних, відповідно до якої був складений Графік щомісячних платежів за кредитним договором, який був погоджений з ним, оформлений у письмовій формі у вигляді Додатку № 1 до кредитного договору та є невідємною частиною кредитного договору. Свої зобовязання за кредитним договором він виконує. Між тим, відповідач систематично порушує умови кредитного договору та вимоги ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України. Згідно пункту 2 параграфу 2 кредитного договору, банк не має права більш ніж один раз на 12 місяців змінювати відсоткову ставку за кредитним договором. Але, вже через чотири місяці від дня укладення кредитного договору, банк в односторонньому порядку, безпідставно, без належного повідомлення змінив відсоткову ставку за кредитним договором, піднявши її з 17,99% річних до 19,04% річних та зарахував сплачені ним в період з 23 квітня 2015 року по 01 липня 2015 року грошові кошти в погашення основної суми кредиту в розмірі 5494 грн. 49 коп. не в рахунок сплати основної суми кредиту, а в рахунок сплати підвищених ним в односторонньому порядку відсотків за кредитом. Згідно пункту 2 параграфу 2 кредитного договору банк має право збільшити відсоткову ставку за кредитним договором лише у випадку збільшення відсоткових ставок за депозитами на рахунки домашніх господарств в гривні по всій банківській системі України за попередній місяць ( під «попередній» розуміється останній місяць, за який опублікована інформація на сайті НБУ на момент затвердження змінної частини процентної ставки по кредиту, пункт 4.1.2.11 розділу Фінансові ризики, статистика щомісячного електронного бюлетеня НБУ), надалі «Індекс». Позивач стверджує, що в період з 23 грудня 2011 року до теперішнього часу відсоткова ставка за депозитами фізичних осіб в порівнянні з відсотковою ставкою за депозитами фізичних осіб, яка була на час отримання ним банківського кредиту, не збільшувалася, а декілька разів навіть зменшувалася, що підтверджується статистичними даними НБУ, які опубліковані у Статистичному бюлетені Національного [PERSON] України. Між тим, з 01 липня 2015 року відповідач вдруге в односторонньому порядку збільшив відсоткову ставку за кредитним договором до 30% річних та зарахував сплачені ним в період з 01 липня 2015 року по 23 листопада 2015 року грошові кошти в погашення основної суми кредиту в розмірі 1133 грн. 91 коп. не в рахунок сплати основної суми кредиту, а в рахунок сплати підвищених ним в односторонньому порядку відсотків за кредитом. У звязку з чим позивач просить визнати незаконними дії відповідача щодо зміни ним в односторонньому порядку відсоткової ставки 23 квітня 2012 року з 17,99% річних до 19,04% річних та з 01 липня 2015 року до 30,00% річних за кредитним договором № 910.12607 від 23 грудня 2011 року, та зобовязати відповідача грошові кошти в сумі 6628 грн. 40 коп., отримані ним в період з 23 квітня 2012 року по 23 листопада 2015 року від незаконного підвищення відсотків за кредитним договором № 910.12607 від 23 грудня 2011 року, зарахувати в рахунок сплати платежів за основною сумою кредиту та не порушувати у подальшому умов кредитного договору. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з зазначених в позові підстав. Також пояснив, що на даний час кредит сплачує. Про підвищення відсоткової ставки 23 квітня 2012 року він не отримував від відповідача повідомлення, а повідомлення про підвищення відсоткової ставки 01 липня 2015 року він отримав, але не памятає коли саме. Щомісячний платіж. Представник відповідача надав до суду письмові заперечення проти позову, відповідно до змісту яких вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а також письмове клопотання згідно якого просила провести розгляд справи за її відсутності та в задоволені позову відмовити з зазначених у письмовому заперечення підстав. Суд, вислухавши в судовому засіданні пояснення позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що в позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.2 постанови № 5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» належать і ті, що виникають з договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних потреб громадян (у тому числі й про надання кредитів). Відповідно до п. 28 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. В судовому засіданні встановлено, що 23 грудня 2011 року між ПАТ «Ідеа Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 910.12607, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит у сумі 111148 грн. 30 коп. для фінансування купівлі позичальником транспортного засобу в сумі 107910 грн. та фінансування страхового платежу в сумі 3238 грн. 30 коп. За користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки збільшена на 3,6200% ([PERSON]). Відповідно до п. 2 параграфу 2 кредитного договору змінна частина ставки дорівнює потрійній середньозваженій процентній ставці за залученими депозитами на рахунки домашніх господарств в гривні по всій банківській системі України за попередній місяць (під «попередній» розуміється останній місяць, за який опублікована інформація на сайті НБУ на момент затвердження змінної частини процентної ставки по кредиту, пункт 4.1.2.11 розділу Фінансові ризики, статистика щомісячного електронного бюлетеня НБУ), надалі «Індекс». Індекс встановлюється Національним [PERSON] України та використовується як база для визначення процентної ставки. Індекс переглядається та може змінюватися не частіше ніж раз на 12 місяців. Згідно пункту 4 параграфу 2 кредитного договору, станом на день укладення договору, змінна частина ставки, визначена за Рішенням Правління [PERSON], становить 14,3700%, що разом з Маржою [PERSON] складає 17,9900%. Відповідно до пункту 5 параграфу 2 кредитного договору банк повідомляє позичальника про зміну розміру процентної ставки та надає позичальнику новий Графік щомісячних платежів листом або на електронну пошту без внесення змін (доповнень) до Договору не пізніше як за 15 календарних днів до дати, з якої почне діяти нова ставка. Повідомлення про зміну розміру процентної ставки стає невідємною частиною цього Договору (а.с.6). Згідно повідомлення ПАТ «Ідеа Банк» від 12 травня 2015 року за вих. № 0602/58313 (яке є невід»ємною частиною кредитного договору), [PERSON] повідомлявся про зміну розміру змінної частини процентної ставки, а саме - про те, що на підставі рішення правління ПАТ «Ідея Банк» від 08 травня 2015 року № розмін процентної ставки за користування кредитом буде складати 30,00% річних, та новий розмір процентної ставки почне діяти з 01 липня 2015 року (а.с.10). Як визнано позивачем в судовому засіданні, він дійсно отримав вказане вище повідомлення від ПАТ «Ідеа Банк» про зміну розміру процентної ставки, що почне діяти з 01 липня 2015 року. Разом з тим, щодо зміни розміру процентної ставки з 23 квітня 2012 року, відповідачем не надано суду жодного доказу про повідомлення позивача про таку зміну, що передбачено пунктом 5 параграфу 2 кредитного договору, та в даному випадку з боку банку має місце порушення умов договору та вимог чинного законодавства. Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживача банківських послуг, підлягають частковому задоволенню та необхідно визнати незаконними дії публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» щодо зміни в односторонньому порядку 23 квітня 2012 року відсоткової ставки з 17,99% річних до 19,04% річних по кредитному договору № 910.12607 від 23 грудня 2011 року, укладеному між публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON], та зобовязати публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» отримані ним грошові кошти у період з 23 квітня 2012 року до 01 липня 2015 року від незаконного підвищення в односторонньому порядку 23 квітня 2012 року відсоткової ставки з 17,99% річних до 19,04% річних по кредитному договору № 910.12607 від 23 грудня 2011 року, укладеному між публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] зарахувати в рахунок сплати платежів за основною сумою кредиту. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають з вказаних вище підстав. Також відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та ст.ст. 4, 5 Закону України Про судовий збір підлягає до стягнення з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1102 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial