Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

В липні 2017 року представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Сафір В.О. звернувся до суду з цивільним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] суму боргу за кредитним договором № Б/Н від 14.03.2007 року у розмірі 16362,04 гривень, а також судовий збір в розмірі 1600,00 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак напередодні направив заяву в якій просив справу слухати за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити і не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце слухання справи, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без її участі, суд у відповідності до вимог ст. ст.169, 224 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Оскільки в судове засідання сторони не з'явились, суд відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. Суд, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк», у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування позивача з ЗАТ КБ «ПриватБанк» на ПАТ КБ «ПриватБанк». 14.03.2007року між [PERSON] та ЗАТ КБ«Приват Банк» укладено договір про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки з кредитним лімітом у розмірі 2300 грн. Заява, Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи являються договором про надання банківських послуг між відповідачем та банком. Згідно умов договору базова процентна ставка по кредитному ліміту на момент підписання договору 36% на рік з розрахунку 360 днів у році. Строк дії кредитного ліміту співпадає з терміном дії платіжної картки. 14.03.2007 року позивачем ЗАТ КБ«Приват Банк» відповідачу [PERSON] було надано на кредитну картку обумовлений кредитний ліміт. В заяві позичальника від 14.03.2007 року [PERSON] зазначила, що ознайомилася та погодилася з Умовами і правилами надання банківських послуг (далі - умови), тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, своїм підписом підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування ЗАТ КБ «Приват Банк». Позичальник виразив згоду з тим, що заява разом з Умовами і Тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. Згідно п. 3.2, п. 3.3умов, сторонами визначено, що клієнт дає право банку в будь - який момент змінювати кредитний ліміт, та відповідно до п.п.6.5 погоджено, що клієнт зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, процентам, сплачувати комісії та при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених даним договором більш ніж на 120 днів відповідно до п.п.8.6, сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. У порушення зазначених норм закону та умов договору, відповідач [PERSON] зобов'язання за даним договором від 14.03.2007 року належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 31.05.2017 року у неї виникла заборгованість за кредитним договором, згідно наданого позивачем розрахунку, який відповідач належними письмовими доказами не спростував, в розмірі 16362 грн. 04 коп., яка складається з наступного: - 2191,00 грн. - заборгованість за кредитом; - 12915,70 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 500,00 грн. штраф (фіксована частина); - 755,34 грн. штраф (процентна складова). Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. ст. 1048, 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) та сплатити відсотки за користування коштами у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Факт порушення відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов'язань щодо своєчасної сплати кредитного боргу у строки, передбачені договором б/н від 14.03.2007 року, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження. Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь позивача 16362,04 грн. заборгованості по договору б/н від 14.03.2007 року. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України, згідно якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача також підлягає сплачений ним при зверненні з позовом до суду судовий збір у сумі 1600,00 гривень.

Outcome: approved