Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

В липні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] (в особі представників [PERSON], [PERSON]М.), [PERSON], [PERSON], [PERSON], Чернігівської міської ради та, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила визнати недійсним рішення 18 сесії пятого скликання Чернігівської міської ради від 26 червня 2007 року про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0636 га по вул.Сіверянській 31 в м.Чернігові; визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №873332, що розташована за вказаною адресою, площею 0,0636 га (кадастровий номер земельної ділянки 7410100000:01:038:5303), виданий [PERSON] (батькові відповідачів [PERSON], [PERSON]П.) для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на підставі рішення 18 сесії пятого скликання Чернігівської міської ради від 26 червня 2007 року; визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті 26 липня 2009 року [PERSON], видане 07 липня 2010 року державним нотаріусом Другої Чернігівської державної нотаріальної контори [PERSON] на імя [PERSON] та [PERSON], яка складається з земельної ділянки, площею 0,0636 га (кадастровий номер земельної ділянки 7410100000:01:038:5303), наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована в м.Чернігові по вул.Сіверянській, 31 та належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №873332; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0315 кадастровий номер 7410100000:01:038:5929, що знаходиться за адресою: м.Чернігів, вул.Сіверянська 31, укладений 12 листопада 2014 року між [PERSON] та [PERSON] (в особі представників [PERSON], [PERSON]М.), [PERSON], [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №4723. Також просила відшкодувати понесені судові витрати по сплаті судового збору та витрати на проведення судової земельно-технічної експертизи. Свої позовні вимоги [PERSON] мотивувала тим, що внаслідок рішення 18 сесії пятого скликання Чернігівської міської ради від 26 червня 2007 року, прийнятого з порушеннями закону та на підставі якого [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку 31 по вул.Сіверянській, порушено її законні права та інтереси. Оскаржуваним рішенням частина земельної ділянки по вул.Сіверянській, 27 неправомірно передана у власність батька [PERSON], але фактично залишалась в користуванні [PERSON], в подальшому [PERSON], який набув право власності на всю земельну ділянку №27 по вул.Сіверянській і далі ця частина земельної ділянки перебувала в користуванні [PERSON] та позивача [PERSON] до цього часу. А оскільки [PERSON] та [PERSON] набули право власності на земельну ділянку після смерті [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку 31 по вул.Сіверянській, виданого на підставі неправомірного рішення Чернігівської міської ради, то, відповідно і державний акт і свідоцтво про право на спадщину за законом від 07 липня 2010 року, що видане на підставі вказаного правовстановлюючого документу та укладений в подальшому договір купівлі-продажу земельної ділянки є недійсними. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив зобов'язати [PERSON] не чинити йому перешкод у встановленні паркану, як твердої межі між земельними ділянками №31 та №27 по вул.Сіверянській в м.Чернігові відповідно до відомостей Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №873332, кадастровий номер - 7410100000:01:038:5303; відновити межу присадибної земельної ділянки, що розташована за адресою: вул.Сіверянська, №31, у м.Чернігові, та належить [PERSON], із суміжною присадибною земельною ділянкою, що розташована за адресою: вул.Сіверянська, №27, у м.Чернігові, відповідно до межі, що зазначена у Державному акті на право власності на земельну ділянку, виданому [PERSON] серії ЯГ №873332, кадастровий номер 7410100000:01:038:5303, відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи №47-15 від 01 червня 2016 року, а саме шляхом переносу паркану з т.О в т.О1 на 0,61м; т.Н в т.Н1 на 0,36 м, т.Р в т.Р1 на 0,55 м; від т.Н до т.М демонтувати паркан в розмірах 4,20м, 2,00м, 2,22м, 2,65м та встановити його відповідно до межі в державному акті на право власності на земельну ділянку в розмірах 0,31м, 6,71м, 3,81м. Також просив відшкодувати судові витрати. Свої вимоги [PERSON] мотивував тим, що договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0485 га, кадастровий номер: 7410100000:01:038:5491, що знаходиться в м.Чернігові по вул.Сіверянській, 27, укладений 11 травня 2012 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №745 рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 28 травня 2015 року, визнано недійсним. В указаній справі було встановлено, що паркан по межі між земельною ділянкою №31 та №27 встановлений не у відповідності до Державного акту на право власності на земельну ділянку №31 по вул.Сіверянській в м.Чернігові. Після вирішення справи [PERSON] намагався самостійно відновити межі своєї земельної ділянки відповідно до висновку експерта, проте, як зазначав відповідач, [PERSON] чинила супротив, вирвала стовпці, поламала фундамент та встановила знову паркан на старе місце, де він і стояв в період проведення експертизи по справі. Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 20 жовтня 2016 року в задоволенні первісного позову [PERSON] відмовлено повністю, зустрічний позов [PERSON] задоволено. Зобов'язано [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод у встановленні паркану як твердої межі між земельними ділянками №31 по вул.Сіверянській та №27 по вул.Сіверянській в м.Чернігові відповідно до відомостей Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №873332, кадастровий номер - 7410100000:01:038:5303, а також зобовязано відновити межу присадибної земельної ділянки, що розташована за адресою: вул.Сіверянська, №31, у м.Чернігів, та належить [PERSON], із суміжною присадибною земельною ділянкою, що розташована за адресою: вул.Сіверянська, №27, у м.Чернігові, відповідно до межі, що зазначена у Державному акті на право власності на земельну ділянку, виданому [PERSON] серії ЯГ №873332, відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи №47-15 від 01 червня 2016 року, а саме шляхом переносу паркану з т.О в т.О1 на 0,61м; т.Н в т.Н1 на 0,36 м, т.Р в т.Р1 на 0,55 м; від т.Н до т.М, демонтувати паркан в розмірах 4,20м, 2,00м, 2,22м, 2,65м та встановити його відповідно до межі в державному акті на право власності на земельну ділянку в розмірах 0,31м, 6,71м, 3,81м. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] витрати, повязані з оплатою експертизи, в сумі 3060 грн. 00 коп., стягнуто витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн. 00 коп. та судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. Не погоджуючись з даним рішенням [PERSON] звернулась до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на неповне зясування обставин справи, невстановлення дійсних прав та обовязків сторін, незаконність та необґрунтованість рішення, просила скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог. Доводи апеляційної скарги зводяться о того, що суд першої інстанції при вирішення справи обмежився лише дослідженням обставин, які були викладені в зустрічному позові [PERSON], залишивши поза увагою доводи позивача по первісному позову [PERSON], а саме - не надав оцінки висновку земельно-технічної експертизи від 19 травня 2016 року №47-15С, технічному звіту із землеустрою щодо складання Державного акту на земельну ділянку 31 та 27 по вул.Сіверянській в м.Чернігові, незаконному рішенню органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки [PERSON], показам свідків, висновкам ЧМВ УМВС України в Чернігівській області за результатами зверненнями [PERSON] Апелянт зазначила, що суд не звернув увагу на ту обставину, що частина земельної ділянки №27 незаконно увійшла до складу земельної ділянки №31, внаслідок рішення 18 сесії пятого скликання Чернігівської міської ради від 26 червня 2007 року, прийнятого з порушеннями закону та на підставі якого [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку, не зважаючи на те, що ця частина земельної ділянки ніколи не перебувала у його користуванні. Про це свідчать висновки ЧМВ УМВС України в Чернігівській області за результатами звернень [PERSON], висновки земельно-технічної експертизи від 19 травня 2016 року №47-15С, покази свідка [PERSON], який будучи власником житлового будинку №27 по вул.Сіверянській в м.Чернігові в 70-х роках встановлював паркан між спірними земельними ділянками, і по цій твердій межі відбулась приватизація земельних ділянок 31 та 27 по вул.Сіверянській, а також покази свідка [PERSON], за рахунок землі якого [PERSON] також отримав 6,2 кв.м. земельної ділянки, що була виділена [PERSON] в постійне користування для будівництва гаражу, згідно рішення міської ради №62 від 16 березня 1998 року, але увійшла до складу земельної ділянки [PERSON], згідно державного акту. [PERSON] вказує, що згідно висновку земельно-технічної експертизи від 19 травня 2016 року №47-15С, встановлено, що конфігурація, проміри, площа та периметр земельної ділянки №31, відображені у державному акті на право власності на земельну ділянку ЯГ №873332, виданого [PERSON] на підставі рішення Чернігівської міської ради від 26 червня 2007 року, не відповідають даним визначеним у Генеральному платі Чернігівського міжміського бюро технічної інвентаризації земельної ділянки №31 від 25 березня 2003 року, який був використаний для розробки технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку №31 по вул.Сіверянській в м.Чернігові. Також зазначає, що вказаним висновком підтверджено збільшення земельної ділянки №31 за рахунок земельної ділянки №27 по вул.Сіверянській. Крім того, при складанні технічного звіту [PERSON] було допущено ряд порушень, зокрема невідповідність цього технічного звіту ч.9 ст.118 ЗК України в редакції від 27 квітня 2007 року, де було передбачено погодження з природоохоронним органом, санітарно-епідеміологічною службою та органом охорони культурної спадщини, органом архітектури та подальше подання на розгляд відповідній місцевій державній адміністрації. Рішення Чернігівською міською радою також було прийняте без погодження меж з органами по земельним ресурсам. Апелянт звертає увагу суду, що оскільки [PERSON] була передана земельна ділянка більшої площі, ніж перебувала у нього в користуванні, що свідчить про формування нової земельної ділянки, то мав складатися проект землеустрою, а не технічний звіт, чого в даному випадку зроблено не було. Також апелянт зазначає, що оскільки висновками судової земельно-технічної експертизи встановлено, що збільшення земельної ділянки №31 по вул.Сіверянська в м.Чернігові на 11 кв.м., у момент передачі у власність батьку [PERSON] земельної ділянки, відбулось за рахунок земельної ділянки №27 по вул.Сіверянська в м.Чернігові, то апелянт вважає, що рішенням 18 сесії пятого скликання Чернігівської міської ради від 26 червня 2007 року, на підставі якого [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку №31 по вул.Сіверянській, неправомірно припинено право користування [PERSON] частиною земельної ділянки №27, площею 11 кв.м., який на час передачі у власність [PERSON] земельної ділянки був землекористувачем і правомірно користувався своєю земельною ділянку, у визначених розмірах. Натомість оскаржуваним рішенням частина земельної ділянки №27 неправомірно, без вирішення питання припинення права користування [PERSON], без належного погодження та оформлення, була фактично передана у власність [PERSON], хоча залишалась в користуванні [PERSON], а в подальшому у [PERSON], який набув право власності на всю земельну ділянку №27 по вул.Сіверянській. В подальшому ця земельна ділянка перебувала у власності [PERSON] та, після визнання договору купівлі-продажу недійсним перебуває у [PERSON] в користуванні. Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи наступного. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення. Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відмовляючи у задоволенні позову [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що у відповідності до положень ст.60 ЦПК України не надано належних доказів порушення прав та інтересів [PERSON], як землекористувача земельної ділянки по вул.Сіверянській, 27 в м.Чернігові, а саме порушення її прав та інтересів, що випливає із дій відповідача-позивача [PERSON], винесення Чернігівською міською радою оспорюваного рішення 18 сесії 5 скликання від 26 червня 2007 року, видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 липня 2010 року та державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯГ № 873332, укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки по вул.Сіверянській, 31 в м.Чернігові, укладеного 12 листопада 2014 року, що може бути підставою для задоволення первісного позову. Задовольняючи зустрічний позов [PERSON] суд виходив з того, що з досліджених матеріалів справи вбачається порушення [PERSON] прав та інтересів [PERSON], як власника суміжної земельної ділянки, що виражається у вчиненні перешкод останньому у встановленні паркану як твердої межі між земельними ділянками, відповідно до Державного акту на землю. Однак, з таким висновком не погоджується колегія суддів апеляційного суду, враховуючи наступне. Відповідно до ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст.ст.10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст.2 Земельного кодексу України земельні відносини це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Субєктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ст.3 ЗК України). Також, згідно до ст.144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обовязковими до виконання на відповідній території. У відповідності до ст.25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим Законом та іншими законами до їх відання. Виключно на пленарних засіданнях ради вирішуються, зокрема, питання регулювання земельних відносин. Повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин визначені ст.12 Земельного Кодексу України. Відповідно до ч.2 ст. 373 Цивільного кодексу України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. У відповідності до ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; г) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Судом першої інстанції встановлено, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯГ № 873332 [PERSON] на підставі рішення 18 сесії 5 скликання Чернігівської міської ради від 26 червня 2007 року надано у власність земельну ділянку площею 0,0636 га, що розташована за адресою: м.Чернігів, вул.Сіверянська, 31 (а.с.11 т.1). Дана земельна ділянка площею 0,0636 га була передана [PERSON] у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд, що підтверджується копією витягу із рішення Чернігівської міської ради (18 сесія 5 скликання) від 26 червня 2007 року (а.с.10 т.1). Згідно копії свідоцтва на право на спадщину за законом від 07 липня 2010 року в порядку спадкування після смерті [PERSON], відповідачі [PERSON] та [PERSON] набули права власності (по 1/2 частині кожному) на земельну ділянку №31 по вул.Сіверянській в м.Чернігові для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд загальною площею 0,0636 га, кадастровий номер 7410100000:01:038:5303 (а.с.12 т.1). Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 03 квітня 2013 року був встановлений порядок користування земельною ділянкою по вул.Сіверянській №31 між [PERSON] та [PERSON] (а.с.30-32 т.2). На підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 11 травня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 749, до [PERSON] перейшло право власності на житловий будинок , що знаходиться за адресою: м.Чернігів, вул.Сіверянська, буд.27 (а.с.16-17 т.1). Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 11 травня 2012 року [PERSON] продав [PERSON] житловий будинок, що знаходиться за адресою: м.Чернігів, вул.Сіверянська, 27. Даний житловий будинок «А-1» дерево, цегла, загальною площею 81,7 кв.м., з яких 58,0 кв.м. складає житлова площа. З надвірних будівель є: вбиральня «В-1» із цегли, гараж «Г-1» із шлакоблоків. Житловий будинок з надвірними будівлями розташований на земельній ділянці площею 0,0485 га, яка належить на праві власності продавцю та набута ним на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 29 вересня 2010 року (а.с.16-17 т.1). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, даний житловий будинок зареєстрований за [PERSON] (а.с.18 т.1). Також вбачається, що у відповідності до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11 травня 2012 року [PERSON] придбала земельну ділянку, що розташована по вул.Сіверянській, 27 в м.Чернігові, площею 0,0485 га, у межах згідно з планом, з них: 0,0213 га - сад та 0,0272 га - забудовані землі. В договорі зазначено, що житловий будинок, що знаходиться на земельній ділянці, яка відчужується за даним договором і перебуває у власності продавця передається у власність покупцю за договором купівлі-продажу житлового будинку, одночасно з посвідченням договору купівлі-продажу земельної ділянки. Земельна ділянка належить продавцю на праві власності та набута на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 29 вересня 2010 року (а.с.13-14 т.1). Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 28 травня 2015 року зазначений договір визнано недійсним (а.с.97-98 т.1) Згідно копії витягу про державну реєстрацію прав, [PERSON], на підставі вказаного договору належало право власності на земельну ділянку №27 по вул.Сіверянській в м.Чернігові (а.с.15 т.1). З Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯБ №916606 вбачається, що [PERSON], на підставі рішення 33 сесії 5 скликання Чернігівської міської ради від 12 грудня 2008 року був власником земельної ділянки площею 0,0485 га, розташованої в м.Чернігів, вул.Сіверянська, 27. Вбачається, що площа земельної ділянки №27 по вул.Сіверянська на протязі користування неодноразово змінювалась, але лише до виділення у власність [PERSON] Так, згідно витягу з Рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів від 09 вересня 1982 року №504 збільшено земельну ділянку 3-2 [PERSON], проживаючому [INFO] на 150 кв.м., за рахунок міського земельного фонду, з доведенням загальної площі ділянки до 600 кв.м. (а.с.20 т.1) З витягу з Рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів від 24 листопада 1982 року №643 [PERSON] по вул. Сіверянській, 27 збільшено земельну ділянку на 150 кв.м. у тимчасове користування, за рахунок міського земельного фонду з доведенням загальної площі до 750 кв.м. (а.с.21 т.1). З матеріалів справи вбачається, що площа земельної ділянки №31 по вул. Сіверянській також змінювалась, однак, при виділенні у власність [PERSON] була збільшена в порівнянні з використовуваною. Згідно викопіювання з плану м.Чернігова [PERSON] по вул.Сіверянській, 31 доведено площу постійного користування до 588 кв.м. (а.с.22 т.1). З генерального плану станом на 14 лютого 1984 року [PERSON] належала земельна ділянка площею 596 к.в.м. (а.с.25 т.1). Вбачається, що [PERSON] звертався до ДП «Чернігівський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про виготовлення технічного звіту із землеустрою, з метою складання документів що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) по вул.Сіверянська, 31 в адміністративних межах Чернігівської міської ради. З пояснювальної записки технічного звіту вбачається, що загальна площа ділянки по вул.Сіверянська, 31 внаслідок обміру складає 0,0636, що не відповідає матеріалам БТІ за останніми змінами, яка становить 0,0596 га. Внаслідок обміру було встановлено, що площа земельної ділянки збільшилась на 0,040 га за рахунок земель суміжних землекористувачів та земель міської ради (а.с.68 т.1). Дана обставина також підтверджена Висновком експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 01 червня 2016 року №47-15С (а.с.196-21 т.1). Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 07 листопада 2014 року встановлено, що земельна ділянка площею 0,0022 га (22 кв.м.) входить в обидва державних акта і одночасно знаходиться у власності [PERSON] і [PERSON] відповідно до правовстановлюючих документів. Тобто, існує накладення частини земельної ділянки №27 по вул.Сіверянській в м.Чернігів, що знаходиться у власності [PERSON] на частину земельної ділянки №31 по вул.Сіверянській в м.Чернігові, що знаходиться у власності [PERSON]. Як вказано у розясненні Багатопрофільного приватного підприємства «Позитив» від 18 травня 2016 року, для проведення судово-земельної експертизи було проведено аналіз землевпорядних документів. Зокрема, проведено горизонтальну зйомку ситуації із привязкою до державної геодезичної мережі та в ході проведення комплексу топографо-геодезичних робіт з метою отримання координат поворотних точок фактичних меж земельних ділянок в м.Чернігів по вул.Сіверянська, 31 та по вул.Сіверянська, 27, привязки до системи координат СК-63 встановлено, що конфігурація земельної ділянки за адресою м.Чернігів, по вул.Сіверянська, 31 не співпадає з конфігурацією земельної ділянки кадастровий номер 7410100000:01:038:5303 зазначеної у державному акті серії ЯГ 873332 та технічної документації по його виготовленню. Крім того, має місце факт перетину меж земельних ділянок кадастровий номер 7410100000:01:038:5303 з фактичними межами землекористування по вул.Сіверянській, 27. Площі та місце перетину зазначені на графічних матеріалах. За змістом статті 377 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування Згідно статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. При переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак обєкта права власності. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Вказані висновки висловлені і в правовій позиції ВСУ у справі №6-253цс16 від 13.04.2016 року. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом частин першої, третьої статті 626 ЦК України двостороннім договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, якщо правами та обовязками наділені обидві сторони договору. Отже, правова природа двостороннього договору передбачає волевиявлення обох сторін договору на зміну, припинення або встановлення прав та обовязків сторін цього договору. За змістом статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу продавець передає/зобовязується передати майно (товар), а покупець приймає/зобовязується прийняти майно (товар). Договір купівлі-продажу житлового будинку від 11 травня 2012 року з надвірними будівлями укладений між [PERSON] та [PERSON], тому саме між ними виникли права та обовязки, і саме від [PERSON] мало перейти право користування земельною ділянкою у порядку статті 120 ЗК України. Саме з моменту укладення договору купівлі-продажу та реєстрації нерухомого майна до особи переходить право на земельну ділянку (статті 657 ЦК України). Однак суд, встановивши, що [PERSON] набула право власності на будинок згідно договору купівлі-продажу, належним чином не дослідив зміст цього договору, не зясував чи не звертався попередній власник до відповідного повноважного органу (сільради, райдержадміністрації) з відповідною заявою про надання земельної ділянки необхідної для обслуговування будинку, чи виділялась [PERSON], як попередньому власнику будинку, земельна ділянка для обслуговування цього нерухомого майна, якщо так, то у яких розмірах й коли була виділена земельна ділянка та чи перейшло за договором купівлі-продажу нерухомості право на земельну ділянку новому власнику будинку. Таким чином, суд не врахував положення статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) й не встановив всіх фактичних обставин справи, від яких залежить правильне вирішення справи. Дійсно, знайшли своє підтвердження доводи апелянта [PERSON], що суд першої інстанції, обмежився дослідженням тільки тих обставин, на які посилався відповідач по первісному позову і позивач по зустрічному позову, залишивши взагалі без оцінки доводи позивача [PERSON], судом не було надано оцінки висновку земельно-технічної експертизи від 19 травня 2016 року №47-15С, технічного звіту із землеустрою щодо складання на земельну ділянку 31 та 27 по вул.Сіверянській в м.Чернігові, законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки [PERSON] тощо. Відповідно до розяснень, викладених в п.п.11, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність. Суд першої інстанції не звернув увагу, що частина земельної ділянки №27 по вул.Сіверянській в м.Чернігові, що увійшла до земельної ділянки №31 згідно державного акту на право приватної власності на землю [PERSON], ніколи не перебувала у його користуванні, про що свідчать висновок земельно-технічної експертизи, покази свідків. Так у Висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 01 червня 2016 року №47-15С зазначено, що конфігурація, проміри, площа та периметр земельної ділянки 31 по вул.Сіверянська в м.Чернігові (кадастровий номер 7410100000:01:038:5303), відображеної у державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №873332 виданого [PERSON] не відповідають даним визначеним у Генеральному платі Чернігівського міжміського бюро технічної інвентаризації земельної ділянки №31 від 25 березня 2003 року, який був використаний для розробки технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку №31 по вул.Сіверянській в м.Чернігові. Також зазначено, що земельна ділянка 7410100000:01:038:5303 в межах зазначених у державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯК №873332 не існує, за рахунок вказаної земельної ділянки створені три земельні ділянки: ділянка №1 площею 0,0315 га (315 кв.м.), кадастрового номера 7410100000:01:038:5929, ділянка №2 площею 0,0315 га (315 кв.м), ділянка №3 площею 0,0006 (6 кв.м.), кадастрового номеру 7410100000:01:038:5930 В матеріалах справи знаходиться Генеральний план БТІ земельної ділянки №31 з забудовою по вул.Сіверянська, від 25 березня 2003 року, згідно якого загальна площа земельної ділянки складає 596 кв.м., в тому числі 8 кв.м. надлишки (а.с.77, 180 звор. т.1). Тобто, вбачається, що на момент складання Технічного звіту із землеустрою [PERSON] по вул.Сіверянська, 31 в адміністративних межах Чернігівської міської ради від 2007 року дана земельна ділянка була площею саме 596 кв.м. Також висновком експерта встановлено, що при зіставленні межі та площі земельних ділянок згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №873332 [PERSON] та згідно генерального плану БТІ на земельну ділянку №31 по вул.Сіверянська, шляхом накладання кадастрового плану земельної ділянки згідно державного акту на план земельної ділянки згідно генерального плану БТІ від 25 березня 2003 року, встановлено, що межа між земельними ділянками 31 та 27 не співпадає, частина земельної ділянки, трапецієподібної форми, в державному акті [PERSON] в розмірах 1,27 м, 6,2 м., 3,55 м., 3,81 м., 6,71 м., 0,31 м, площею 11,0 кв.м., відсутня на генеральному плані БТІ від 25 березня 2003 року, що зображено в додатку №1 на плані показано червоною лінією ділянка №2, внаслідок чого земельна ділянка №31 збільшена за рахунок земельної ділянки №27 по вул.Сіверянська. Збільшення земельної ділянки №31 по вул.Сіверянській в м.Чернігові на момент винесення рішення 18 сесії 5 скликання Чернігівської міської ради від 26 червня 2007 року про передачу у власність [PERSON], відбулось за рахунок земельної ділянки по вул.Сіверянській 25, наданої в постійне користування [PERSON] для будівництва гаражу, згідно рішення міської ради №62 від 16 березня 1998 року площею 6,2 кв.м. та за рахунок земельної ділянки №27 по вул.Сіверянській площею 11,0 кв.м. за рахунок земельної ділянки №33 по вул.Сіверянській, площею 21,0 кв.м., за рахунок земельної ділянки під гаражем, що належить [PERSON], площею 2,0 кв.м. Відповідно до ст.50 Закону України «Про землеустрій» (в редакції від 22 травня 2003 року) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок. Порядок складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 26 травня 2004 року №677, затвердженого КМ України, проект відведення земельної ділянки не розробляється, якщо не відбувались зміни її меж та цільового призначення. В разі зміни меж земельної ділянки відповідно до п.п.7, 8, 9 Порядку виконавець землевпорядна організація у встановлений договором строк розробляє проект землеустрою, який включає текстові та графічні матеріали, обовязкові положення, встановлені завданням на розроблення проекту, інші дані, необхідні для вирішення питання щодо відведення земельної ділянки встановлюються нормативно-технічною документацією із землеустрою. Проект відведення земельної ділянки виконавець погоджує із землевласником або землекористувачем, органом земельних ресурсів, природоохоронним органом, санітарно-епідеміологічною службою, органом землекористування і архітектури та охорони культурної спадщини. Висновком експерта встановлено, що оскільки [PERSON] була передана земельна ділянка більшої площі, ніж перебувало у нього в користуванні, що свідчить про формування нової земельної ділянки, при безоплатній передачі у власність земельної ділянки №31 по вул.Сіверянській [PERSON], повинен був складатися проект землеустрою про відведення земельної ділянки. Тобто, технічний звіт із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) [PERSON] по вул.Сіверянській 31 не відповідає законодавству що регулювало порядок набуття громадянами прав на землю. Частинами першою, другою статті 116 ЗК України установлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (ч.1 ст.126 ЗК України). Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення індивідуального дачного будівництва у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). Пункт 5 постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачає, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Таким чином, вбачається, що доводи [PERSON] знайшли своє підтвердження при розгляді апеляційної скарги. При складанні технічної документації [PERSON] було допущено ряд порушень, зокрема не відповідність технічної документації ч.9 ст.118 ЗК України в редакції від 06 серпня 2003 року де було встановлено, що проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельним ресурсам, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органам, органом архітектури та подається на розгляд відповідної місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Проте вбачається, що технічна документація [PERSON] не погоджена, як того вимагає закон, ані з органом по земельним ресурсам, ані з органом архітектури, а кадастровий план змеленої ділянки №31 по вул.Сіверянській в м.Чернігові також не погоджений і не має підписів ані головного архітектора міста, ані завідуючого відділу земельних ресурсів. Оскаржуване рішення 18 сесії 5 скликання Чернігівської міської ради від 26 червня 2007 року було прийнято з порушенням вимог ЗК України і без врахування вимог Інструкції №43 від 04 травня 1999 року «Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі», де також зазначено про необхідність погодження меж з органами по земельних ресурсах. Також поза увагою Чернігівської міської ради залишився факт відсутності в матеріалах технічного звіту [PERSON] належним чином оформленого і завіреного акту встановлення та погодження меж земельної ділянки, що в свою чергу призвело до накладання земельної ділянки [PERSON] на земельну ділянку [PERSON] Наявність погодження меж земельної ділянки [PERSON] колишнім землекористувачем ділянки №27 [PERSON] не є доказом, який з достатньою достовірністю підтверджує згоду останнього на виділення у власність [PERSON] земельної ділянки в новій конфігурації і розмірах. [PERSON] також погоджував межі сусідові, однак, в результаті виявилось, що земельні ділянки накладаються одна на одну. Норми ст.120 ЗК України а ст.377 ЦК України закріплюють загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при набутті права власності на нерухомість, і правового врегулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході права на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Дослідивши всі надані сторонами докази, колегія суддів приходить до висновку, що [PERSON] набув право власності на земельну ділянку площею 0,0636 га по вул.Сіверянській, 31 в м. Чернігові з порушенням передбаченого законодавством порядку. На наявність порушення не зауважила Чернігівська міська рада і, як орган, до повноважень котрого, станом на момент винесення оскаржуваного рішення відповідно до ст.12 Земельного Кодексу України (в редакції від 06 вересня 2003 року) та відповідно до ст.19 Закону України «Про землеустрій» відносилось розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до ЗК України, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, а також організація і здійснення землеустрою, діяла не у відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України. Рішення Чернігівської міської ради від 26 червня 2007 року прийняте без урахування чинних на той момент приписів законодавства, а саме з порушеннями порядку безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, що був установлений ст.118 ЗК України в редакції від 06 серпня 2003 року, з порушенням порядку затвердження землевпорядної документації, встановленого ст.186 ЗК України. Також поза увагою органу місцевого самоврядування залишилось недотримання вимог ст.198 ЗК України при виконанні робіт для визначення меж земельних ділянок. Відповідно до ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно ч.1 ст.21 Цивільного Кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, в повій мірі знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги [PERSON] щодо незаконності рішення 18 сесії 5 скликання Чернігівської міської ради народних депутатів від 26 червня 2007 року. Визнання незаконним рішення міської ради про передачу земельної ділянки у власність є підставою для визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, який виданий на підставі цього рішення, та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку. У звязку з наведеним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №873332, яка розташована в м. Чернігові по вул. Сіверянській 31, площею 0,0636 га, виданий [PERSON], є недійсним. За правилами ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Враховуючи, що Державний акт серії ЯК №873332 є недійсним, то відповідно недійсним також має бути визнано і Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті 26 липня 2009 року [PERSON], видане 07 липня 2010 року на імя [PERSON] та [PERSON], що складається з земельної ділянки площею 0,0636 га (кадастровий номер земельної ділянки 7410100000:01:038:5303), наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована в м.Чернігові по вул.Сіверянській, 31 та належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №873332, який визнано незаконним. Згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 12 листопада 2014 року [PERSON] продав [PERSON] (в особі його законних представників [PERSON], [PERSON]М.) і [PERSON], [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 7410100000:01:038:5929, що знаходиться за адресою: м.Чернігів, вул.Сіверянська, 31, площею 0,0315 га. Відповідно до ст.373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно вимог ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За правилами ст.ст.317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право розпорядження це юридично закріплена можливість власника самостійно вирішувати юридичну і фактичну долю майна шляхом його відчуження іншим особам, зміни його стану чи призначення тощо (наприклад, продати, подарувати, передати за заповітом майно). Таким чином, право продажу майна належить лише його власнику. Відповідно до частини третьої ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Підставою недійсності правочину передбаченою частиною першою ст.215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Частинами 1-3 ст.203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Зміст правочину становлять права та обов'язки, про набуття, зміну або припинення яких учасники правочину домовилися. Оскільки [PERSON] набув право власності на земельну ділянку незаконно, то у нього не виникло і законне право розпорядження нею, зокрема, він не набув права на відчуження земельної ділянки, внаслідок чого укладений ним договір купівлі-продажу має бути визнаний недійсним. Вирішуючи позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] апеляційний суд вважає зазначити наступне. Знову ж таки, згідно ст.ст.317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи, що земельна ділянка №31 по вул.Сіверянській в м.Чернігові набута [PERSON] не в передбаченому законодавством порядку, то не має правових підстав вимагати усунення перешкод з боку [PERSON] у користуванні даною земельною ділянкою та відповідно відновлення меж присадибної земельної ділянки, що розташована в м.Чернігові по вул.Сіверянська, 31. Слід зауважити, що суд першої інстанції при вирішенні даного питання не звернув увагу на положення п.7 Перехідних положень ЗК України, не зясовав чи відповідає розмір та розташування земельної ділянки, яка перебуває у користуванні [PERSON] фактично виділеному під його домоволодіння, чи має місце порушення прав його саме зі сторони [PERSON], не перевірив чи було встановлено відповідні межові знаки між суміжними земельними ділянками сторін. Зобовязавши [PERSON] усунути перешкоди у встановленні паркану, як твердої межі між земельними ділянками і відновити межу відповідно до межі, що зазначена у державному акті на право приватної власності на земельну ділянку, а саме шляхом переносу паркану з т.О в т.О1 на 0,61м; т.Н в т.Н1 на 0,36 м, т.Р в т.Р1 на 0,55 м; від т.Н до т.М, демонтувати паркан в розмірах 4,20м, 2,00м, 2,22м, 2,65м та встановити його відповідно до межі в державному акті на право власності на земельну ділянку в розмірах 0,31м, 6,71м, 3,81м, суд першої інстанції залишив поза увагою, що відповідно до висновку земельно-технічної експертизи це є технічно неможливим, оскільки якщо перенесення межі в точках О., Н в точки позначені експертом як О1 та Н1 може бути виконане, тому як останні є зворотними точками зовнішньої межі земельної ділянки кадастровий номер 7410100000:01:038:5303 і мають свої відповідні координати, то перенесення точки Р в точку Р1 на відстань 0,55 м приведе до викривлення прямої від точки О1 на південь у плані із проміром 8,81 м та відповідно вплине на загальний розмір, конфігурацію та площу землеволодіння. Внесення змін в межі, конфігурацію сформованих земельних ділянок відповідно до чинного земельного законодавства повинно проводитись на підставі відповідної землевпорядної документації. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального і процесуального права. З урахуванням всього наведеного колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги [PERSON] зі скасуванням рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення первісного позову [PERSON] до [PERSON], ЧМР, [PERSON], [PERSON] (в особі його законних представників [PERSON], [PERSON]М.), [PERSON], [PERSON] та відмови у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON]Д Відповідно до ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення. В силу вимог ст.88 ЦПК України, враховуючи задоволення вимог апеляційної скарги [PERSON], також підлягають стягненню з [PERSON], ЧМР, [PERSON], [PERSON] (в особі його законних представників [PERSON], [PERSON]М.), [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи судом першої інстанції в сумі 243 грн. 60 коп., судом апеляційної інстанції в сумі 1461 грн. 60 коп. та витрати, повязані з оплатою експертизи, в сумі 6037 грн. 50 коп., а всього 7742 грн. 70 коп. по 1290 грн. 45 коп. з кожного відповідача. Також підлягає стягненню з [PERSON], Чернігівської міської ради, [PERSON], [PERSON] (в особі його законних представників [PERSON], [PERSON]М.), [PERSON], [PERSON], судовий збір, недоплачений [PERSON], в сумі 730 грн. 80 коп. в дохід держави по 121 грн. 80 коп. з кожного відповідача.

Outcome: approved