Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-29 00:00:00

В лютому 2018 року позивач звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати пункт 4 наказу ДП «СхідГЗК» від 13 лютого 2018 року № 68 «Про результати службового розслідування» в частині притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани та застосування до нього заходів матеріального впливу у вигляді позбавлення 100 % премії за лютий 2018 року; стягнути з ДП «СхідГЗК» на його користь 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. 16 квітня 2018 року позивач звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ ДП «СхідГЗК» від 30 березня 2018 року № 221 «Про внесення змін до наказу від 13.02.2018 року №68». Ухвалою суду від 18.04.2018 року вказані позови були обєднані в одне провадження. 27 квітня 2018 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ ДП «СхідГЗК» від 14 лютого 2018 року № 68/1 «Про покриття шкоди заподіяної працівниками» в частині стягнення за рахунок середнього заробітку 4850,87 грн. в рахунок відшкодування шкоди підприємству; стягнути з ДП «СхідГЗК» на його користь 919грн. незаконно утриманої заробітної плати за лютий і березень 2018 року; стягнути з ДП «СхідГЗК» на його користь 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Ухвалою суду від 16.05.2018 року вказані позови були обєднані в одне провадження. Визначено та прийнято до розгляду обєднані позовні вимоги в наступному обємі: 1. Визнати незаконним та скасувати пункт 4 наказу ДП «СхідГЗК» від 13 лютого 2018 року № 68 «Про результати службового розслідування» в частині притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани та застосування до нього заходів матеріального впливу у вигляді позбавлення 100 % премії за лютий 2018 року. 2. Визнати незаконним та скасувати наказ ДП «СхідГЗК» від 30 березня 2018 року № 221 «Про внесення змін до наказу від 13.02.2018 року №68». 3. Визнати незаконним та скасувати наказ ДП «СхідГЗК» від 14 лютого 2018 року № 68/1 «Про покриття шкоди заподіяної працівниками» в частині стягнення за рахунок середнього заробітку 4850,87 грн. в рахунок відшкодування шкоди підприємству. 4. Стягнути з ДП «СхідГЗК» на користь позивача [PERSON] 1955 грн. незаконно утриманої заробітної плати за лютий, березень і квітень 2018 року. 5.Стягнути з ДП «СхідГЗК» на користь позивача [PERSON] 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з огляду на наступне. Пунктом 4 наказу ДУ «СхідГЗК» від 13 лютого 2018 року № 68 «Про результати службового розслідування» позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани та застосовані заходи матеріального впливу у вигляді позбавлення 100 % премії за лютий 2018 року. У спірному наказі робиться посилання на [PERSON] службового розслідування перевірки інформації про можливі факти розтрати паливно-мастильних матеріалів у залізничному цеху ДП «СхідГЗК» за 2017 рік від 31 січня 2018 року. У цьому акті робиться припущення про можливість розтрати паливно-мастильних матеріалів. До такого припущення комісія дійшла на підставі якихось зроблених нею математичних розрахунків. Ні у спірному наказі, ні у акті не вказано, яке відношення має особисто позивач до подібних фактів. Підписуючись під цим актом, позивач на кожній сторінці написав, що не згоден з ним та попросив надати копію акту для складання заперечень, однак, йому було відмовлено в наданні копії акту. На порушення вимог ч. 1 ст. 149 КЗпП України до винесення наказу від 13.02.2018 р. № 68 відповідач не зажадав від позивача жодних письмових пояснень, що випливає зі змісту пункту 1 спірного наказу, відповідно до якого пропонується ознайомити його та інших працівників залізничного цеху з актом розслідування та запропонувати в термін до 14.02.2018 року надати пояснення стосовно фактів і порушень, висвітлених в акті службового розслідування. Таким чином, будь-які дані, які свідчили б про порушення позивачем обовязків працівника, визначених ст. 139 КЗпП України, у відповідача відсутні, а застосування до нього стягнення у вигляді догани застосоване не на підставах та не у відповідності до вимог трудового законодавства. Також у спірному наказі не наведені жодні обставини, якими відповідач обґрунтовував би своє рішення щодо позбавлення позивача 100 % премії за лютий 2018 року, і підстави для прийняття такого рішення, через що наказ від 13.02.2018 р. № 68 в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та застосування заходів матеріального впливу підлягає скасуванню як незаконний. Крім того, відповідач своїм наказом від 30 березня 2018 року № 221 «Про внесення змін до наказу від 13.02.2018 № 68» вніс зміни до цього наказу, виклавши пункт 4 в наступній редакції: «за наявності підстав, провести роботу щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності за окремими наказами у вигляді оголошення догани та застосувати заходи матеріального впливу у вигляді позбавлення 100 % премії за лютий 2018 року осіб, в числі яких і машиніста-інструктора [PERSON] Пункт 4 наказу ДУ «СхідГЗК» від 13 лютого 2018 року № 68 «Про результати службового розслідування» за своєю природою є ненормативним правовим актом індивідуальної дії, який містить конкретні приписи, звернені до окремих індивідів, застосовувався одноразово й після реалізації вичерпав свою дію. З урахуванням змісту частини 4 ст. 149 КЗпП України стягнення у вигляді догани було оголошене у вищезазначеному наказі, копію якого відповідачем було направлено до залізничного цеху, де повідомлено працівникам під розписку. Крім того, працівників, зазначених у пункті 4 цього наказу, у тому числі і позивача, було позбавлено 100 % премії за лютий 2018 року. [PERSON] це у відповідача відсутні право і підстави для внесення змін до пункту 4 наказу від 13 лютого 2018 року № 68 «Про результати службового розслідування». На подібне звертає увагу Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 23 червня 1997 року № 2-зп/1997 (справа № 3/35-313) і від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа № 1-9/2009). Крім того, наказом ДП «СхідГЗК» від 14 лютого 2018 року № 68/1 «Про покриття шкоди, заподіяної працівниками» за рахунок середнього місячного заробітку машиніста-інструктора ЗЦ ДП «СхідГЗК» [PERSON] (таб. № 15464) стягнуто 4850 грн. 87 коп. в рахунок відшкодування шкоди підприємству, заподіяної внаслідок внесення недостовірної інформації про кількість відпрацьованих локомотиво-годин тепловозами та зайвого списання в обліку дизельного палива відповідно до ст. 128 КЗпП України. Оскільки даний наказ є похідним від попереднього наказу про притягнення до адміністративної відповідальності та прийнятий на виконання останнього, то позивач також вважає його незаконним та просить скасувати. Оскільки позивача незаконно було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та позбавлено премії, яка є частиною його єдиного джерела існування нарівні з невеликою заробітною платою та виплатами за професійне захворювання, і порушення його прав та гарантій як працівника призвели до значних моральних страждань, психоемоційного перевантаження, погіршення сну, роздратованості, втрати впевненості в завтрашньому дні та побоюванні у незаконному звільненні з боку адміністрації підприємства, де він працює, що призвело до необхідності прикладання позивачем додаткових зусиль по організації життя. Вважає, що розмір моральної шкоди має бути визначений в сумі 10 000,00 грн. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просила в його задоволенні відмовити. Пояснила, що відповідач не заперечує, що ним був виданий наказ від 13 лютого 2018 року № 68 «Про результати службового розслідування», однак, не вважає, що пунктом 4 цього наказу позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани та позбавлення премії за лютий 2018 року у розмірі 100%, оскільки вищезазначений наказ є розпорядчим документом, що стосується організаційних питань, тобто, основної діяльності, а не кадрових питань, і що вищезазначений наказ відноситься до організаційно-розпорядчих документів підприємства, в якому зафіксовано рішення адміністративних і організаційних питань, а також питання взаємодії, забезпечення і регулювання діяльності підприємства, його структурного підрозділу та посадових осіб. Відповідач стверджує, що наказ від 13 лютого 2018 року № 68 «Про результати службового розслідування» лише містить рекомендації щодо притягнення посадових осіб до дисциплінарної відповідальності і що на момент звернення позивача до суду роботодавцем не готувався та не реєструвався наказ про застосування дисциплінарного стягнення до машиніста-інструктора ЗЦ ДП «СхідГЗК» [PERSON], а також не доводився до даного працівника під розписку, як це передбачено ч. 4 ст. 149 КЗпП України. Вважає, що провадження в цій частині підлягає закриттю через відсутність предмету спору. Також ДП «СхідГЗК» заперечує проти позовної вимоги позивача щодо завдання йому моральної шкоди та її відшкодуванню, тому що дана вимога взагалі не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та матеріалах справи. Позивач не надав жодного доказу який би підтверджував факти заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні. Позивачеві вчасно 06.03.2018 року було виплачено заробітну плату за лютий 2018 року з нарахуванням усіх належних виплат. Позивач не втратив нормальних життєвих звязків, що вимагали б від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а отже усі його доводи про завдання йому моральної шкоди є надуманими та не відповідають чинному законодавству України. Суд повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 13 лютого 2018 року [PERSON] підприємством «СхідГЗК» за підписом генерального директора [PERSON] видано наказ № 68 про результати службового розслідування. Згідно з вступною частиною даного наказу проведено службове розслідування стосовно перевірки інформації про можливі факти розкрадання паливно-мастильних матеріалів у ЗЦ ДП «СхідГЗК». 31.01.2018 року комісією складений [PERSON] службового розслідування перевірки інформації про можливі факти розкрадання паливно-мастильних матеріалів у ЗЦ ДП «СхідГЗК» за 2017 рік. За висновками комісії, інформація про можливі факти розтрати паливно-мастильних матеріалів в ЗЦ ДП «СхідГЗК» за 2017 рік знайшла підтвердження. Резолютивною частиною наказано: 1) ознайомити працівників залізничного цеху, в тому числі [PERSON] з актом розслідування та запропонувати надати пояснення стосовно фактів і порушень, висвітлених в акті службового розслідування; 2) запропонувати працівникам залізничного цеху, в тому числі [PERSON], у добровільному порядку відшкодувати заподіяну шкоду в порядку, визначеному чинним законодавством у межах середньомісячного заробітку; 2.1) у разі відмови добровільного відшкодування заподіяної шкоди зазначеними в п. 2 особами, вирішити питання відповідно до норм КЗпП Україною; 3) з урахуванням результатів виконання п.2 та 2.1 цього наказу голові комісії вирішити питання щодо направлення акта службового розслідування з повідомленням про можливе вчинення злочину до правоохоронних органів; 4) притягнути до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани та застосувати заходи матеріального впливу у вигляді позбавлення 100% премії за лютий 2018 року машиніста-інструктора [PERSON] Крім [PERSON], у вказаному пункті притягнуто до відповідальності інших працівників, а саме начальника залізничного цеху [PERSON], начальника дільниці тяги та депо [PERSON], начальника дільниці шляху [PERSON] Також цим наказом доручено розробити інструкцію про порядок заповнення та зберігання «Маршрутів» і скоростемірних стрічок; посилити контроль за внесенням достовірних даних до первинних документів щодо роботи тепловозів; посилити контроль за правильністю ведення подорожньої документації машиністами тепловозів; переглянути норми витрат дизельного пального провівши комісійні заміри на кожному тепловозі окремо (а.с.9,10, т.1). 14 лютого 2018 року генеральним директором ДП «СхідГЗК» видано наказ № 68/1 про покриття шкоди, заподіяної працівниками. Згідно з вступною частиною наказу, службовим розслідуванням встановлено, що внаслідок внесення недостовірної інформації про кількість відпрацьованих локомотиво-годин тепловозами зайво списано в обліку дизельне паливо загальною кількістю 8572 кг; на загальну суму 181 791,01 грн. без ПДВ, з ПДВ - 218 149,21 грн., що вказує на перевитрати дизельного пального та його розтрати, через безвідповідальне ставлення до виконання своїх обовязків чи зловживання керівника та працівників ЗЦ та, як наслідок, - спричинення збитків підприємству. Виявлена перевитрата дизельного пального безпосередньо повязана з неналежним виконанням відповідальними особами обовязків, передбачених їхніми посадовими та робочою інструкціями, а збитки, завдані підприємству, виникли внаслідок бездіяльності відповідальних осіб під час виконання ними трудових обовязків щодо економного використання всіх видів ресурсів. Комісією встановлено, що основними причинами та умовами, що сприяли завищенню обсягів виконаних робіт тепловозами і дрезиною, та розтрати дизельного палива і спричинення підприємству збитків є, поміж інших працівників, і умисні дії машиніста-інструктора [PERSON] через надання недостовірної інформації про кількість відпрацьованих локомотиво-годин тепловозами. Стягнуто з машиніста-інструктора ЗЦ ДП «СхідГЗК» [PERSON] в рахунок відшкодування шкоди підприємству за рахунок середнього місячного заробітку у сумі 4850 грн. 87 коп. відповідно до ст. 128 КЗпП України (а.с.91-92 т.1). Наказом генерального директора ДП «СхідГЗК» № 221 від 30.03.2018 року внесено зміни до наказу № 68 від 13.02.2018 року, а пункт 4 останнього викладено в наступній редакції: « 4) За наявності підстав, провести роботу щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності за окремими наказами у вигляді оголошення догани та застосувати заходи матеріального впливу у вигляді позбавлення 100% премії за лютий 2018 року, в тому числі машиніста-інженера [PERSON] » (а.с.63, т.1). 31 січня 2018 року у складі комісії було складено «[PERSON] службового розслідування перевірки інформації про можливі факти розтрати паливно-мастильних матеріалів у залізничному цеху ДП «СхідГЗК» за 2017 рік» (а.с.71-80, т.1). Комісією проведено службове розслідування, яким встановлено, що видача пального здійснюється зі складу ЗЦ за лімітно-забірними картками. Щомісячно начальником дільниці тяги та депо [PERSON] складався «Матеріальний звіт про використання матеріалів у виробництві», в якому зазначалася інформація про кількість відпрацьованих локомотиво-годин кожним з тепловозів, кількість витраченого пального за нормою та фактична кількість. Звіти затверджені начальником ЗЦ [PERSON] Щомісячно здійснюється комісійне зняття залишків дизельного палива в баках тепловозів станом на 01 число. Комісія ЗЦ створена згідно з наказом від 27.12.2016 № 180/1 та від 29.12.2017 № 174 у наступному складі: голова комісії - начальник дільниці тяги та депо [PERSON], члени комісії машиніст - інструктор [PERSON], бухгалтер [PERSON] та завідувач складом [PERSON] За результатами роботи комісії складалися акти, в яких зазначалася інформація в розрізі кожного тепловоза про кількість заправленого та використаного палива, його залишки на 01 число та відпрацьовані локомотиво-години. Акти затверджені начальником ЗЦ [PERSON] Кількість використаного палива та відпрацьованих локомотиво-годин в актах відповідає матеріальним звітам. Досліджуючи журнали добового графіку маневрової роботи ЗЦ були встановлені непоодинокі факти, коли згідно журналів добового графіку маневрової роботи ЗЦ тепловоз не здійснював маневрової роботи протягом зміни, а дизельне пальне при цьому витрачалось. Наведено відповідні приклади. Зокрема, на тепловозі ТЕМ2 №7363: - 05.10.2017 року локомотивна бригада у складі машиніста тепловозу [PERSON] та помічника машиніста [PERSON] витратила 30 літрів пального, при цьому тепловоз не виїжджав; - 25.07.2017 року та 25.08.2017 року локомотивна бригада у складі машиніста тепловозу [PERSON] та помічника машиніста Тищенко витратила без виїзду по 20 літрів пального за кожну зміну; - 24.02.2017 року та 01.03.2018 року локомотивна бригада у складі машиніста тепловозу [PERSON] та помічника машиніста Тищенко витратила 40 і 20 літрів пального відповідно. Аналогічні випадки, згідно акту від 31 січня 2018 року, мали місце на тепловозі ТЕМ 2 №5037, так: - 13.07.2017 року локомотивна бригада у складі машиніста тепловозу [PERSON] та помічника машиніста [PERSON] витратила 30 літрів пального; - 03.09.2017 року локомотивна бригада у складі машиніста тепловозу [PERSON] та помічника машиніста [PERSON] витратила 20 літрів пального; Згідно даного [PERSON], всього протягом 2017 року було виявлено 18 таких випадків і фактично безпідставно списано 890 літрів пального. Також, згідно [PERSON], були випадки, коли протягом зміни тепловоз виконував незазначену роботу за часом, а паливо витрачалось за значно завищеними нормами. Так, на тепловозі ТЕМ 2 №7363: - 10.02.2017 року локомотивна бригада у складі машиніста тепловозу [PERSON] і помічника машиніста [PERSON] витратила 50 літрів за 0,5 год. маневрової роботи; - 16.02.2017 року локомотивна бригада у складі машиніста тепловозу [PERSON] і помічника машиніста [PERSON] витратила 80 літрів за 0,5 год. маневрової роботи. Аналогічно на тепловозі ТЕМ 2 № 5037: - 10.07.2017 року локомотивна бригада у складі машиніста тепловозу [PERSON] і помічника машиніста [PERSON] витратила 120 літрів за 3,5 год. маневрової роботи; - 12.07.2017 року та 19.07.2017 року локомотивна бригада у складі машиніста тепловозу [PERSON] і помічника машиніста [PERSON] витратила 110 літрів за 2 год. маневрової роботи та 210 літрів за 7,5 год. відповідно. В [PERSON] службового розслідування від 31.01.2017 року комісія відмічає, що не врегулювання такого важливого питання, як ведення та зберігання первинних документів, а саме «Маршрутів» та скоростемірних стрічок створило підґрунтя для можливого безпідставного списання та розтрати дизельного пального, як наслідок заподіяння підприємству збитків (а.с.75, т.1). На початку проведення службового розслідування у керівництва ЗЦ було витребувано документацію первинного обліку, у тому числі журнали технічного стану тепловозів, так званий бортовий журнал, у якому машиністи тепловозів записують данні про дату, час початку та закінчення зміни, склад локомотивної бригади, кількість пального по закінченню зміни, а також зауваження та несправності тепловозу. З двох тепловозів № 5037 та № 7363, які на той час були в наявності, отримано два журнали технічного стану. На тепловозі ТЕМ 2 № 7363 журнал ведеться з 30.11.2016 року і охоплює весь період перевірки, а на тепловозі ТЕМ 2 № 5037 журнал ведеться з 10.07.2017 року і охоплює лише половину періоду що перевіряється. Таким чином, актом від 31.01.2017 року у ході службового розслідування комісією встановлені факти зайвого списання дизельного пального в загальній кількості 10\~302 кг, на загальну суму 217,899,27 грн., з ПДВ 261\~479,12 грн., чим підприємству заподіяна шкода на вказану суму. [PERSON] комісією вважається винним у завданні підприємству шкоди, оскільки, в порушення посадових обовязків, надавав недостовірну інформацію про кількість відпрацьованих локомотиво-годин тепловозами (а.с.76 зворот, т.1). Підсумовуючи результати службового розслідування у акті від 31.01.2018 року комісія приходить до наступних висновків: - Інформація про можливі факти розтрати паливно-мастильних матеріалів в залізничному цеху ДП «СхідГЗК» за 2017 рік знайшла своє підтвердження. - У залізничному цеху в 2017 році мали місце факти завищення обсягів виконаних робіт тепловозами шляхом надання недостовірної інформації про кількість відпрацьованих локомотиво-годин машиністом-інструктором [PERSON] - Внаслідок внесення недостовірної інформації про кількість відпрацьованих локомотиво-годин тепловозами зайво списано в обліку дизельне паливо в загальній кількості 8572 кг, на загальну суму 181 791,01 грн. без ПДВ, з ПДВ - 218 149,21 грн., що вказує на перевитрати дизельного пального та його розтрати внаслідок безвідповідального ставлення до виконання своїх обовязків чи зловживання керівника та працівників ЗЦ та, як наслідок спричинення збитків підприємству. - Комісія вважає, що основними причинами та умовами, що сприяли завищенню обсягів виконаних робіт тепловозами і завдання підприємству збитків є, в тому числі, умисні дії машиніста-інструктора [PERSON], які виразилися у наданні недостовірної інформації про кількість відпрацьованих локомотиво-годин тепловозами (а.с.79, т.1). Також в зазначеному [PERSON] службового розслідування від 31.01.2018 року,за результатами службового розслідування, комісія робить наступні пропозиції: -запропонувати працівникам добровільно відшкодувати завдану підприємству шкоду; -у разі відмови добровільного відшкодування вирішити питання відповідно до ст.136 КЗпП України; -з урахуванням результатів виконання попередніх пунктів, вирішити питання про направлення акту службового розслідування до правоохоронних органів; -притягнути до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани та застосування заходів матеріального впливу у вигляді позбавлення 100% премії за лютий винних працівників, в тому числі [PERSON]; -розробити інструкцію про порядок заповнення та зберігання «Маршрутів» та скоростемірних стрічок; посилити контроль за внесенням достовірних даних щодо роботи тепловозів, за правильністю ведення подорожньої документації машиністами тепловозів, розробити і ввести в дію нормативні документи, на підставі яких можно чітко організувати роботу (т.1 а.с.79-80). Згідно з робочою інструкцією машиніста-іструктора Залізничного цеху Дільниці тяги основними його завданнями є організація та контроль роботи локомотивних бригад; він зобовязаний здійснювати контроль за виконання працівниками локомотивних бригад своїх посадових обовязків. У встановлені терміни та якісно проводити інструктажі та навчання локомотивних бригад з питань експлуатації і обслуговування локомотивів, виконання маневрової роботи, раціонального використання локомотивів, економного використання палива при виконанні маневрової роботи (п.2.3). У разі виявлення недоліків та порушень несе відповідальність за неналежне, невчасне та неякісне проведення інструктажів та навчання локомотивних бригад з питань експлуатації і обслуговування локомотивів, виконання маневрової роботи, раціонального використання локомотивів, економного використання палива при виконання маневрової роботи (п.п.4.4) (а.с.201-206). Допитаний у судовому засіданні в якості свідка позивач [PERSON] повідомив, що він працює на ДП «СхідГЗК» машиністом-інструктором. 07.12.2017 р. працівники служби безпеки підприємства виявили в додатковому бачку для зберігання мастила рідину, схожу на паливо. Пізніше він дізнався, що почалось службове розслідування по факту розкрадання. Кожного ранку він веде облік палива, кожен день записує витрату палива в журнал. Журнал він завів з власної ініціативи, всі журнали на даний час у нього в наявності. Дані з скоростемірних стрічок і його журналу ідентичні. Працівники служби безпеки дані його журналу перевірили, питань до нього не було. В журналах він фіксує тільки те, що є в скоростемірній стрічці, в ній фіксується вся робота тепловоза. На тепловозі виконується маневрова робота, тому порахувати витрати пального не можливо. Керівництво визначило норми витрати пального, в які вони вкладаються. 16 лютого 2018 року його викликав Галенко, його ознайомили з наказом і сказали, що вирахують премії. Також йому було повідомлено про нестачу палива на суму близько 200 тисяч гривень і, якщо цю суму він заплатите, не буде стягнень. Ніяких пояснень від нього не отримували. Він ознайомлювався з актом про службове розслідування, написав на кожній сторінці, що не згоден. Цей акт був підписаний не директором, а членами комісії. Даним актом не враховувалось, що паливо витрачається на холостому ходу, при прогріванні двигуна тепловоза. Нормативного документа на підприємстві, який би регламентував фіксування витрат палива на холостому ходу немає. Крім того, зафіксувати витрати палива на холостому ходу в тепловозі не має можливості. У диспетчера є журнал, в якому відображено, що тепловоз проїхав з пункту А в пункт Б. Маневрування в ньому не фіксується, оскільки фіксацію маневрування здійснює оператор. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] повідомила, що працює на ДП «СхідГЗК» начальником відділу внутрішньо-фінансового контролю. Вона як член комісії, приймала участь в службовому розслідуванні щодо розтрати палива, в її обовязки входило проведення розрахунків та визначення загальної вартості списаної (розтраченої) продукції. Іншими членами комісії визначалась фактична кількість відпрацьованих тепловозами годин, на підставі цього вона робила розрахунки. Досліджувала тільки дані, які надали їй члени комісії. Розрахунки показали, що дійсно паливо було списано надлишково, фактично палива не було, куди воно ділося вона не знає. В обліку списаного палива було більше, ніж витрачено. Особи, які склали і підписали документ є відповідальними за відомості. Тому [PERSON] надав акти, в яких зазначалася інформація в розрізі кожного тепловоза про кількість заправленого та використаного палива, його залишки на 01 число кожного місяця. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] повідомив, що працює на ДП «СхідГЗК» інженером групи оперативного реагування. На гарячу лінію служби безпеки надходила інформація про те, що в ж/д цеху відбувається розкрадання палива. Були перевірені документи дільниці тяги та документи контролюючих людей, дані, занесені до цих документів, звіряли. За наказом 2013 р. були встановлені середні норми витрат палива. Робили контрольні поїздки, робили заміри, перевірки. Під час службової перевірки виходили норми менші, ніж зазначені в первинних документах по розтраті палива. Під час перевірки встановили непоодинокі випадки, коли тепловоз не виїздив, маневрову роботу не робив, а паливо списували. Він особисто приймав участь в контрольних поїздках в грудні, просив машиністів надати пояснення, досліджував бортовий журнал, документи диспетчерів. Маршрут має відобразити машиніст. Під час перевірки в передній частині тепловоза встановлений додатковий бак, під час руху масло могло закінчитись. З цього баку можна було долити в основний бак. Цим бачком ніхто не користувався давно. Після перевірки в цьому баку були залишки палива, це підтверджує, що туди могло наливатись пальне і зливатись. Технічно майже не реально зливати паливо з тепловозу. Але є додатковий бак на 80 літрів, з якого теоретично можливо злити пальне. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] повідомив, що працює на ДП «СхідГЗК» інженером групи оперативного реагування. Пояснив, що була проведена службова перевірка, в результаті якої складено акт службового розслідування. Згоден з тим, що викладене в акті відповідає дійсності. Акт підтверджував нецільове використання палива, перевитрати. Пальне могло бути як витрачене зверх норми чи викрадене. Частиною 1статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Щодо позовних вимог про скасування наказів ДП «СхідГЗК» від 13 лютого 2018 року № 68 «Про результати службового розслідування» та від 30 березня 2018 року № 221 «Про внесення змін до наказу від 13.02.2018 року №68» в частині притягнення позивача [PERSON] до дисциплінарної відповідальності суд виходить з наступного. Стаття 147 КЗпП України регламентує, що догана, як вид дисциплінарного стягнення, може бути застосована за порушення трудової дисципліни. Відповідно дост.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана та звільнення. Згідно ч. 3 ст. 149 КЗпП України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Згідност.150 КЗпП України дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством. Органами, правомочними застосовувати дисциплінарні стягнення, відповідно дост. 147-1 КЗпП України, зокрема є орган, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. В силу ч. 1 та ч. 4ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення, власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо. Разом з тим, відповідно до вимог ч. 1 ст. 149 КЗпП України відповідач не відібрав пояснень від позивача [PERSON] перед притягненням його до дисциплінарної відповідальності, а пояснення надані під час службового розслідування в акті службового розслідування від 31.01.2018 року доводи позивача не спростовуються. Також відповідачем під час службового розслідування та при винесенні наказу про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності не були взяті до уваги письмові пояснення останнього від 24.01.2018 року та 26.01.2018 року (а.с.64, 65, т.2). Тому суд вважає, що відповідачем порушено порядок притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] з огляду на вищезазначене. Відповідно до положень ч. 2 ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. В порушення вищевказаних вимог КЗпП України відповідач ні в акті про службове розслідування від 31.01.2018 року, ні в наказі № 68 від 13.02.2018 року не визначає дати вчинення дисциплінарного проступку, що не дає змоги суду перевірити правильність дотримання строків, визначених ч. 2 ст. 148 КЗпП України. Доводи представника відповідача про закриття провадження у справі в цій частині через те, що наказ № 68 від 13.02.2018 року про результати службового розслідування є організаційно-розпорядчим документом, та містить лише рекомендації щодо притягнення посадових осіб до дисциплінарної відповідальності, не приймається судом до уваги, оскільки з тексту спірного наказу від 13 лютого 2018 року №68 вбачається підстави притягнення до дисциплінарної відповідальності, вид стягнення, який застосовується до працівника, тобто текст наказу має всі фактичні ознаки притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності. Крім того, відповідно до помісячного розрахунку заробітної плати позивача в лютому 2018 року він не отримував премій в порівнянні з січнем 2018 року (т.1, а.с. 95). Таким чином, наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача [PERSON] фактично виконувався. З цих же підстав, суд критично оцінює спірний наказ № 221 від 30.03.2018 року про внесення змін до наказу № 68 від 13.02.2018 року, оскільки після внесення вказаним наказом змін, вбачається, що вид дисциплінарної відповідальності позивачу [PERSON] був визначений наперед і за наявності на те підстав. Однак аналіз наказу №68 від 13.02.2018 року вказує на те, що підстави притягнення до дисциплінарної відповідальності вже були визначені в його фабулі. Після видання наказу №68, тобто після 13.02.2018 року ніяких заходів щодо розслідування здійснення [PERSON] дисциплінарного проступку відповідачем не здійснювались. З огляду на вказані вище обставини, суд прийшов до висновку, що спірні накази ДП «СхідГЗК» від 13 лютого 2018 року № 68 «Про результати службового розслідування» та від 30 березня 2018 року № 221 «Про внесення змін до наказу від 13.02.2018 року №68» в частині притягнення позивача [PERSON] до дисциплінарної відповідальності є незаконними та підлягають скасуванню. Щодо позовних вимог про скасування наказу ДП «СхідГЗК» від 14 лютого 2018 року № 68/1 «Про покриття шкоди заподіяної працівниками» в частині стягнення за рахунок середнього заробітку 4850,87 грн. в рахунок відшкодування шкоди підприємству та стягнення з ДП «СхідГЗК» на користь позивача [PERSON] 1955 грн. незаконно утриманої заробітної плати за лютий, березень і квітень 2018 року суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Підставою настання матеріальної відповідальності працівників є трудове майнове правопорушення, тобто невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов'язків, в результаті чого підприємству, установі чи організації була завдана майнова шкода. Трудові обов'язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника (частина друга статті 130 КЗпП). Для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу (ст.138 КЗпП) Згідно з частиною другою статті 130 КЗпП обовязковими умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) пряма дійсна шкода; 2) протиправна поведінка працівника; 3) вина в діях чи бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв'язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала. Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати. Протиправна поведінка працівника - це поведінка працівника, який не виконує чи неналежним чином виконує трудові обов'язки, передбачені приписами правових норм, трудовими договорами, наказами та розпорядженнями підприємств, установ та організацій. Формами протиправної поведінки працівника є протиправна дія чи протиправна бездіяльність. Обов'язковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності є вина. За приписами КЗпПУ матеріальна відповідальність працівника настає тільки за наявності його вини в заподіянні підприємству, установі, організації майнової шкоди. Вина працівника - це його психічне ставлення до вчинюваної дії чи бездіяльності, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності. Отже, працівник визнається винним у заподіянні шкоди, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно або з необережності (за винятком випадків, коли шкоду нанесено джерелом підвищеної небезпеки). У трудовому праві діє презумпція відсутності вини працівника, а тому обовязок доведення вини працівника у спричинені підприємству шкоди, покладається саме на роботодавця, тобто у даному випадку на відповідача. Причинний зв'язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і майновою шкодою, яка сталася, повинен бути прямим (безпосереднім). Прямий зв'язок - це такий, за якого майнова шкода безпосередньо, з неминучістю випливає з дій чи бездіяльності працівника. У будь-якому разі працівник повинен нести матеріальну відповідальність лише за ту частину шкоди, яка безпосередньо випливає з його дій чи бездіяльності. З наведеного слід зазначити, що відсутність підстав чи однієї з обовязкових умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов'язку відшкодувати заподіяну шкоду. У відповідності до розяснень, викладених в абз. 2 п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» вбачається, що виходячи з вимог ст.15ЦПК суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Якщо шкоду заподіяно кількома працівниками, в рішенні суду має бути зазначено, які конкретно порушення трудових обов'язків допустив кожен працівник, ступінь його вини та пропорційна їй частка загальної шкоди, за яку до нього може бути застосовано відповідний вид і межі матеріальної відповідальності. Також слід звернути особливу увагу на те, чи були забезпечені позивачем належні умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними. В силу ч. 1 ст. 131 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Разом з тим, позивачем не доведено та з матеріалів справи не вбачається, які саме винні, протиправні умисні дії вчинив позивач, що призвели до заподіяння шкоди та в якому розмірі ця шкода була спричинена саме [PERSON], як обов'язкові умови притягнення до дисциплінарної відповідальності. Досліджений вище [PERSON] про результати службової перевірки від 31.01.2018 року має лише загальну кількість, на думку комісії, зайво списаного дизельного палива в загальній кількості 8572 кг на суму 181791,01 грн. без ПДВ і 218149,21 грн. з ПДВ. При цьому яким чином був здійснений розрахунок вказаної кількості палива, і яка кількість палива зайво списана з вини саме позивача [PERSON] в [PERSON] не вказано та відповідачем не доведено. Крім того наказом ДП «СхідГЗК» від 15.05.2013 року № 144 «Про результати документальної перевірки фінансово-господарської діяльності залізничного цеху за період з 01.01.2011 року по 31.03.2013 року» рекомендовано ведення Журналу обліку роботи тепловозів (а.с.123-126, т.1). Даний Журнал ведеться позивачем, в ньому зазначається кількість відпрацьованих годин локомотивом за кожну зміну, кожну добу, копія Журналу надана до матеріалів справи (а.с. 221-226, т.1), але в судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами, що при проведенні службової перевірки даний Журнал не досліджувався, його дані не були враховані. Як доказ недостачі палива на підприємстві представником відповідача надано «Довідки щодо зайвого списання дизельного палива внаслідок зазначення в матеріальних звітах завищеної кількості відпрацьованих локомотиво-годин» по тепловозу ТЕМ2-7363 та ТЕМ2-5037 та довідку «Інформація стосовно фактичної кількості відпрацьованого часу тепловозами» (а.с.50-52, т.1), які в свою чергу не можуть бути доказами на підтвердження недостачі на підприємстві, так як дані документи не є актом проведення інвентаризації. Інших доказів на підтвердження проведення інвентаризації на підприємстві в цілому, з метою виключення можливості того, що товарно-матеріальні цінності, недостача яких виявлена, могли бути переміщені в інший структурний підрозділ підприємства, цех, склад тощо матеріали справи не містять. Крім того, в [PERSON] службового розслідування від 31.01.2018 року комісією також встановлено, що не врегулювання такого важливого питання, як ведення та зберігання первинних документів, а саме «Маршрутів» та скоросте мірних стрічок створило підґрунтя для можливого безпідставного списання та розтрати дизельного пального, як наслідок заподіяння підприємству збитків (а.с.75, т.1). Такий висновок комісії суд розцінює як відсутність умов, необхідних для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого майна працівникам, що є обовязком власника або уповноваженого ним органу, який випливає з ч. 1 ст. 131 КЗпП України. На виконання положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України та ст. 138 КЗпПУ, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що мали місце неправомірні дії з боку позивача внаслідок чого виникла нестача, не доведена вина [PERSON] у спричинені підприємству своїми діями або бездіяльністю майнової шкоди, не доведено в якій конкретній обстановці було заподіяно шкоду, як і не доведено факту створення належних умов для збереження схоронності переданих матеріальних цінностей. Таким чином, з наявних у справі доказів, не можна дійти висновку, що винними протиправними діями відповідача підприємству заподіяно матеріальної шкоди і відповідач має нести матеріальну відповідальність. Враховуючи вищевикладене, відповідачем не надано належних доказів на підтвердження проведення ретельної перевірки встановленого факту перевитрати чи розтрати палива, не розкрито та не доведено умисел [PERSON] через надання недостовірної інформації про кількість відпрацьованих локомотиво-годин тепловозами, не доведено в чому саме полягала недостовірність наданої ним інформації та не вказано в чому полягає різниця в достовірній та не достовірній інформації. Таким чином доводи відповідача побудовані виключно на його припущеннях та спростовуються дослідженими матеріалами справи. Доводи представника відповідача про те, що витрати палива повинні підтверджуватись відповідними записами у графіках маневрової роботи, які веде поїзний диспетчер, суд не приймає до уваги, оскільки останній дає розпорядження на маневри на станційних коліях на ділянках, що обладнані диспетчерською сигналізацією п. 16.2.1 Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України, затверджена наказом Міністерства транспорту та звязку від 31.08.2005 року №507. В судовому засіданні встановлено, що прогрів локомотива або його робота в депо по ремонту вагонів диспетчером не записуються у графік маневрової роботи, тому дані такого графіку не відображають повну кількість витрат палива локомотивами. Також суд наголошує, що з дослідженої робочої інструкції машиніста-інструктора [PERSON] не вбачається його відповідальність за розтрату або перевитрату чи не економне використання дизельного палива локомотивами. Вказаною інструкцією передбачена відповідальність машиніста-інструктора лише за невчасне або неякісне проведення інструктажів та навчання локомотивних бригад з питань, зокрема, економного використання палива при виконанні маневрової роботи (а.с. 201-206, т. 1). Проте, питання про невчасне або неякісне проведення інструктажів та навчання локомотивних бригад не було підставою для винесення спірних наказів про притягнення позивача до матеріальної та дисциплінарної відповідальності. Таким чином, суд вважає, що відповідачем було притягнуто до відповідальності машиніста-інструктора [PERSON] за невиконання тих обовязків, які його робочою інструкцією не передбачені, що суперечить нормам дослідженого вище трудового законодавства. Враховуючи наведені висновки, покази свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не можуть слугувати належними доказами законного притягнення позивача [PERSON] до матеріальної та дисциплінарної відповідальності. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що і наказ Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» від 14 лютого 2018 року № 68/1 «Про покриття шкоди заподіяної працівниками» в частині стягнення з машиніста-іструктора [PERSON] в рахунок відшкодування шкоди 4850,87 грн. є незаконним та підлягає скасуванню. Таким чином, стягнуті з позивача [PERSON] в рахунок відшкодування шкоди підприємству за лютий, березень і квітень 2018 року в сумі 1955,00 грн., що підтверджені відповідними розрахунковими листами за лютий, березень і квітень 2018 року підлягають поверненню останньому, оскільки були стягнуті на підставі наказу №68/1, який визнається судом незаконним. Вирішуючи питання щодо стягнення моральної шкоди, суд вважає, що така шкода позивачеві спричинена, оскільки останнього незаконно було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та позбавлено премії, яка є частиною його єдиного джерела існування нарівні з невеликою заробітною платою та виплатами за професійне захворювання, і порушення його прав та гарантій як працівника призвели до значних моральних страждань та необхідності прикладання додаткових зусиль по організації свого життя. Позивачем доведено, що вищевказані обставини призвели до моральних страждань та втрати нормальних життєвих звязків. Однак, з урахуванням вимог ст.237-1 КЗпП України щодо підстав стягнення моральної шкоди та ст. 23 ЦК України щодо вимог розумності та справедливості її розміру, суд вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди в розмірі 1000 грн., що буде достатнім та справедливим для відновлення його становища. В іншій частині стягнення матеріальної шкоди слід відмовити. Згідно ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути сплачений останнім при подачі позовної заяви судовий збір, а саме по 704,8 грн. за три задоволені позовні вимоги та 10% від 704,8 грн. пропорційно до задоволеної вимоги про стягнення моральної шкоди, а всього 2184 грн. 88 коп. (т.1 а.с.2, 153, 173). Крім того, згідно ст. 137 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 5000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу, які підтверджені актами приймання-передачі послуг з надання правничої допомоги з обґрунтовано наведеним розрахунком, та сплачені позивачем відповідно до квитанцій про касові операції (т.1 а.с.32, 33, т.2, а.с.14, 15). Крім того, представник позивача приймав участь у всіх судових засіданнях, загальна тривалість яких склала 8 годин, разом з тим, сума стягнутих витрат на правову допомогу не перевищує 5638,4 грн. (1762*40%)*8. На підставі викладеного,

Outcome: partial