Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

В листопаді 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення коштів. В обґрунтування позову зазначено, що 19.10.2011 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір № 0410/018900-PR, відповідно до умов якого позивачу було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] в валюті Євро та видано йому платіжну карту № [NUMBER] в валюті Євро. Крім того, 20.03.2017 року між банком та позивачем було укладено договір № 0410/054312- PR, відповідно до якого позивачу було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] в національній валюті (гривні) та вижано картку типу Visa Gold Carbon. Перед виїздом за кордон, позивач зателефонував в контакт-центр відповідача та йому було повідомлено, що він може здійснити 5 операцій зі зняття коштів через банкомат, що в сумі в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день зняття не перевищує 10000 грн., а також позивачу було повідомлено про те, що немає ліміту при розрахуноках в торгівельних мережах, через пост-термінали. 28.03.2017 року, перебуваючи в Німеччині, приблизно о 15-39 год. - 15-50 год. у позивача були викрадені платіжні картки банку, так як, смс-повідомлення щодо оплати замовлення в кафе він отримав о 15-39 год. та щодо зняття коштів в банкоматі о 15-56 год. В зв»язку з перебуванням телефону в роумінгу, він мав труднощі щодо здійснення спроб зателефонувати до банку з метою блокування картки. Однак, в період з 15-56 год. по 15-58 год., з платіжної картки позивача № [NUMBER] було незаконно знято 8000,00 Євро, про що він отримв відповідні смс-повідомлення. В подальшому позивач додзвонився до контакт-центру банку, та картки було заблоковано, а також оператор банку порадив йому звернутись до поліції та зафіксувати факт крадіжки. Звернувшись до поліції, факт крадіжки було зафіксовано, а також було зафіксовано особу крадія. Повернувшись в Україну, 07.04.2017 року та 24.04.2017 року, він звернувся до банку з відповідними листами з детальним описом подій, а також проханням провести розслідування та повернути йому кошти. Однак, відповідач відмовив позивачу у виплаті коштів, в зв»язку з безпідставністю звернення, а також вказав на те, що видача готівки відбулась із введенням ПІН-коду, без будь-яких помилок, та банк за таку видачу коштів відповідальності не несе. Впродовж червня-жовтня 2017 року, позивач неодноразово звертався до банку із вимогами провести розслідування та повернути кошти, однак, у відповідь банк надсилав листи без чітких роз»ясень відмови в їх задоволенні. Позивач вважає, що саме відповідач, відповідно до закону, зобов»язаний провести належне розслідування по факту незаконної операції, встановити факт правомірної поведінки користувача, і, як наслідок, відшкодувати заподіяні користувачу збитки. Позивач вказує, що банк своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду, а відтак зобов»язаний повернути кошти, які були незаконно зняті з його платіжної картки. Посилаючись на норми чинного закону та практику ВСУ, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь кошти в сумі 8000,00 Євро, що за курсом НБУ станом на 28.03.2017 року складає суму в розмірі 236539,98 грн., а також судовий збір в сумі 2365,40 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити з викладених в ньому підстав. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, посилаючись на підстави, які викладені в письмову віздиві. Одночасно вказала, що підстави, передбачені законом для повернення коштів, відсутні, а відтак в задоволенні позову слід відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав. Згідно із ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що 19.10.2011 року між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір надання банківських послуг шляхом підписання анкети № 041000008877 клієнта про приєднання до Правил надання банківських послуг на умовах комплексного банківського обслуговування для клієнтів-фізичних осіб в ПАТ «Укрсоцбанк» та оформлено відповідну заяву. відповідно до яких позивачу було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] в валті Євро та видано позивачу платіжну карту № [NUMBER] в валюті Євро. Відповідно до даних, які зазначені в анкеті, встановлено, що на момент укладення та підписання договору, будь-яких лімітів проведення операцій за картковим рахунокм /карткою клієнта/, між сторонами погоджено та встановлено не було (а.с.92). Підписавши договір, позивач підтвердив укладення між ним та бакном договору банківського поточного (карткового) рахунку в ПАТ «Укрсоцбанк» на умовах, викладених в анкеті та заяві, Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків в національній та іноземній валютах, Правилах надання банківських послуг на умовах комплексного банківського обслуговування для клієнтів-фізичних осіб в ПАТ «Укрсоцбанк» з усіма додатками та умовами, з якими позивач ознайомився, погодився і зобов»язався їх виконувати. Відповідно до п. 8.2 Умов відкриття та здійснення операцій за банківськими поточними (картковими) рахунками (далі - Умови), клієнт несе повну відповідальність за всі операції, здійснені з використанням вчтрачених/викрадених карток, здійснені після їх втрати/крадіжки, у разі неповідомлення банка про факт втрати/крадіжки банку та впродовж однії години з моменту надхлджєення повідомлення пр. це банку, а також за операції, проведені держателем підя розблокування картки, проведеного в порядку визначеному умовами. Разом з тим, відповідно до п. 8.9 Умов,банк не несе відповідальності перед клієнтом за операції.ю здійснені з використанням карток держателів для здійснення яких необхідно вводити ПІН-код, за винятком випадків технічної несправності банкоматів. Крім того, пунктом 8.2. Умов, клієнт несе повну відповідальність за всі операції, здійснені з використанням втрачених/викрадених карток, здійснені після їх втрати/крадіжки, у разі неповідомлення банка про факт втрати/крадіжки банку та впродовж однієї години з моменту надходження повідомлення про це до банку, а також за операції, проведені держателем після розблокування картки, проведеного в порядку визначеному Умовами. Відповідно до п.п. 5, 6, 7, 9 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі Положення), користувач зобов'язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов'язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Крім того, відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», користувач зобов'язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи. Згідно із пунктом 14.16 статті 14 Закону України статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов'язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів; під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу банк зобов'язаний відобразити дату та час повідомлення. Аналогічні норми містить Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженогопостановою Правління Національного банку України від 5 листопада 2014 року N 705(далі - Положення). Також, зазначеним Положенням передбачено, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Крім того, при вирішенні даного спору суд бере до уваги вимоги ст. 627 ЦК України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Згідно зі ст. 1067 ЦК України, договір банківського рахунку укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Банк не має права відмовити у відкритті рахунка, вчинення відповідних операцій за яким передбачено законом, установчими документами банку та наданою йому ліцензією, крім випадків, коли банк не має можливості прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами. За правилами ст. 1068 ЦК України, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. За правилами ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що значаться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором абозаконом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Таким чином, в силу статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. За змістом ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила віх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначається, що платіжна картка в нього була викрадена та працівниками поліції було зафіксовано факт крадіжки та фото винуватця, однак, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази цим твердженням, а документи - довідка з поліції Франкфурта-на-Майні (Німеччина), та фото, надані позивачем, судом до уваги не приймаються, визнаються судом недопустими доказами, оскільки, довідка, викладена іноземною мовою, належним чином завіреного її перекладу матеріали справи не містять, а фото невідомої особи - не містить жодної іденфікуючої інформації. Крім того, позивачем зазначається про те, що в правоохоронних органах Німеччини його було допитано та проведені слідчі дії, однак, будь-які докази наведеним твердженням позивача, в матеріалх справи відсутні, та в ході розгляду справи стороною позивача жодних клопотань щодо витребування будь-яких доказів в цій частині до суду не надходило. В матеріалах справи містяться письмові звернення позивача до відповідача за період з 07.04.2017 року по жовтень 2017 року, про проведення розслідування крадіжки та повернення викраденої суми, а також відповіді банку на зазначені звернення, відповідно до яких банк вказує на безпідставність та необґрунтованість вимог позивача про повернення коштів (а.с.11-23). Судом встановлено, та не заперечувалось позивачем в ході розгляду справи те, що фактично позивач проінформував відповідача про необхідність блокування картки вже після того, як з неї були зняті кошти. Суд звертає увагу сторони позивача на те, що відповідальність банку за зняття коштів з картки настає лише після її блокування, а до того моменту банк, зважаючи на укладені умови договору та встановлені правила, - не має права обмежувати дії позивача із його карткою, контролювати процедуру зняття готівки з картки, збереження її у позивача. Окремо, слід зазначити про те, що відповідач після належного звернення позивача вжив усіх необхідних заходів, заблокувавши картку, а доводи позивача про те, що банк мав до повідомлення позивача про крадіжку, виявивши зняття готівки понад встановлені ліміти, - її заблокувати, на думку суду, є необґрунтованими та такими, що не відповідають умовам та правилам укладеного між сторонами договору. Твердження сторони позивача про бездіяльність працівників банку в частині невжиття заходів щодо блокування картки у випадку зняття готівки понад встановлені ліміти, а також посинання на те, що для нього таке зняття готівки нетипове, а відтак наявні підстави для стягнення з відповідача знятих, на думку позивача, шахрайським способом коштів в Німеччині, судом відкидаються, оскільки, відповідно до закону банк не може обмежувати клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що значаться на його рахунку, а також сторони мають діяти у відповідності до умов укладеного договору, що відповідачем виконано в повному обсязі. Суд звертає увагу на той факт, що до моменту повідомлення користувачем (позивачем) банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Інші доводи сторони позивача не знайшли свого об»єктивного підтвердження в ході розгляду справи, а, навпаки, спростовані стороною відповідача. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду судом не встановлено законність, та позивачем не доведено обгрунтованість своїх позовних вимог, і не надано суду доказів, які б доводили посилання позивача та спростовували заперечення відповідача, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим, безпідставним та недоведеним, в зв»язку з чим в його задоволенні слід відмовити. В порядку ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне залишити судові витрати у справі за позивачем по фактично понесеним. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed