Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

Військова частина [NUMBER] Міністерства оборони України звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення коштів у сумі 4639,54 гривні. В обґрунтування вимог зазначено, що 15 серпня 2017 року старший солдат військової служби за контрактом [PERSON] , який проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] м. Хмельницький, був звільнений з військової служби у запас за пунктом «е» частини шостої (через службову невідповідність осіб рядового, сержантського, старшинського складу у разі невиконання службових обов`язків) статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] (по особовому складу) від 15.08.2017 року № 95-рс. 15 серпня 2017 року відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 15 серпня 2017 року № 44 відповідача виключено зі списків особового складу частини та з усіх видів забезпечення. Згідно з вимогами наказу командира військової частини [NUMBER] від 15 серпня 2017 року № 44 належало утримати з відповідача надмірно виплачене грошове забезпечення у сумі 2340,91 грн. а саме: грошове забезпечення, яке надмірно виплачене за 12 днів використаної щорічної основної відпустки за 2017 рік; надмірно виплачена щомісячна додаткова грошова винагорода (60 % від місячного грошового забезпечення) за 12 днів використаної щорічної основної відпустки за 2017 рік, та кошти за не донос речового майна на загальну суму 2298,89 грн., та всього загальна сума коштів, що належить утриманню з відповідача становить 4639,54 гривні. 07 серпня 2017 року відповідач написав розписку, згідно з якою зобов`язався повернути військовій частині заборговані кошти до 15 вересня 2017 року, однак вказані кошти досі не повернуті. Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, нова редакція якого набрала чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У зв`язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому діючою редакцією ЦПК України. Представник позивача за довіреністю Хропун В.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених у позові, та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, в установленому законом порядку своєчасно повідомлявся про час та місце судового розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтями 15,16 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність, у тому числі й у судовому порядку. Судом встановлено, що 15 серпня 2017 року старший солдат військової служби за контрактом [PERSON] , який проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] м. Хмельницький, був звільнений з військової служби у запас за пунктом «е» частини шостої (через службову невідповідність осіб рядового, сержантського, старшинського складу у разі невиконання службових обов`язків) статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 15 серпня 2017 року № 44, та з 15 серпня 2017 року [PERSON] виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення. Відповідно до цього ж наказу на підставі пункту 37.14 «Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року № 260 утримано із [PERSON] за 12 днів використаної щорічної основної відпустки за 2017 рік у сумі 1826 гривень; на підставі наказу Міністерства оборони України від 09 лютого 2017 року № 88 (зі змінами) «Про бюджетну політику Міністерства оборони України в 2017 році» утримано щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 60 відсотків від місячного грошового забезпечення, установленому із 01 січня 2017 року, за 12 днів використаної щорічної основної відпустки за 2017 рік у сумі 1095,60 гривень; відповідно до пункту 29 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1444 утримано за недонос речового майна 2298,63 гривні. Як вбачається із довідок - розрахунку від 15 серпня 2017 року, надмірно виплачене\~ грошове\~ забезпечення,\~ яке\~ підлягає\~\~ утриманню\~\~\~ із [PERSON] , становить 2340,91 грн.; сума коштів за речове майно, строки носіння яких не закінчилися, становить 2298,63 грн. Із змісту розписки [PERSON] від 15.08.2017 року слідує, що зобов`язується повернути на рахунок військової частини [NUMBER] борг у сумі за переплату грошового забезпечення у сумі 2340,91 грн. та за недонос речового майна 2298,63 грн. Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року № 260 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям збройних Сил України та деяким іншим особам» (далі Інструкція), визначений порядок та розміри виплати грошового забезпечення. Згідно з положеннями п.1.7 цієї Інструкції, розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний місяць, а за декілька днів, визначається виходячи з кількості календарних днів у цьому місяці. Відповідно до п.п.4 п.14 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у разі звільнення військовослужбовця до закінчення календарного року, за який він уже використав щорічну основну та щорічну додаткову відпустки, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я або у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, на підставі наказу командира (начальника) військового з`єднання чи частини, проводиться відрахування із грошового забезпечення за дні відпустки, що були використанні в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилася після звільнення військовослужбовця. Також, пунктом 37.14 Інструкції визначено, що у разі звільнення осіб офіцерського складу та осіб рядового, сержантського, старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, до закінчення календарного року, за який вони вже використали щорічну основну відпустку та щорічну додаткову відпустку, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, або у зв`язку із скороченням штатів чи проведенням організаційних заходів, на підставі наказу відповідного командира (начальника) проводиться відрахування з їхнього грошового забезпечення за дні щорічної основної та щорічної додаткової відпусток, що були використанні в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилася після їх звільнення. Пунктом 1.2 Інструкції від 11 червня 2008 року № 260 визначено, що до складу грошового забезпечення входять щомісячні додаткові види грошового забезпечення, зокрема і винагороди, премії які мають постійний характер. Крім того, згідно абзацу шостого пункту 4 Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та в особливий період від 31 березня 2017 року № 232 «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України» передбачено, що у разі звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, сержантського та старшинського складу, та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, засудженим до позбавлення волі або обмеженням волі за вироком суду, що набрав законної сили, вартість виданих їм предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримується з урахуванням зносу. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі, а ч. 2 цієї статті визначено, що збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, оцінивши досліджені судом докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки відповідач у добровільному порядку не вчиняє дій, спрямованих на повернення витрат, пов`язаних з надміру виплаченим йому грошовим забезпеченням. В порядку ст. 141 ЦПК України, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені і документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір в сумі 1600 грн. 00 коп.

Outcome: approved