Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

В квітні 2016 р.[PERSON]звернулася до суду з позовом,в якому зазначає,що в період з серпня 2003 р.по березень 2016 р.вона та відповідач [PERSON]були пов*язані спільним побутом,мали взаємні права та обов*язки і спільний бюджет,разом мешкали однією сім*єю як чоловік та дружина за адресою м.Запоріжжя,вул.Виноградна 22,в інших шлюбах не перебували. 01.09.2008 р.за взаємною згодою за спільні кошти сторони придбали автомобіль [NUMBER] вартістю 54\~110 гр.в кредит з ТОВ «ПростоФінанс» на підставі договору № 02014012697,оформленого на відповідача та за згодою позивачки переданого у заставу. В березні 2016 р.сторони припинили спільне проживання та ведення господарства,з того часу позивач проживає окремо від відповідача,спірним автомобілем не користується,відповідач має намір розпорядитися ним,порушуючи права позивача як співвласника. Вартість спірного автомобіля на час звернення до суду визначена звітом про незалежну № 011-03 від 15.03.2016 р.у розмірі 89639 гр. Посилаючись на те,що під час спільного проживання без шлюбу ними за спільні кошти було придбано майно,про поділ якого між сторонами виник спір і на яке позивач має право,позивач просить суд встановити факт проживання з [PERSON] однією сім*єю без реєстрації шлюбу в період з серпня 2003 р.по березень 2016 р.,від якого залежить виникнення її права на поділ спільного майна,визнати автомобіль [NUMBER] спільною сумісною вартістю [PERSON]та [PERSON],поділити спільне майно з відповідачем,визнати за нею право власності на ? частину автомобіля [NUMBER],визнати за [PERSON]право власності на ? частину автомобіля [NUMBER]. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала та пояснила,що з 2003 р.з відповідачем вони спільно проживали у будинку відповідача за адресою м.Запоріжжя,вул.Винограда 22,в період спільного проживання шлюбу не реєстрували,в інших шлюбах не перебували,вели спільне господарство,мали загальний бюджет,взаємні права та обов*язки, разом вирішували побутові проблеми,приймали за взаємною згодою рішення про придбання за спільні кошти майна.В 2008 р.у кредит придбали автомобіль [NUMBER],за який сплачували спільними коштами.В березні 2016 р.спільне проживання ними було припинено,щодо поділу спірного автомобіля виник спір.Просить суд встановити факт проживання з [PERSON] однією сім*єю без реєстрації шлюбу в період з серпня 2003 р.по березень 2016 р.,визнати автомобіль [NUMBER] спільною сумісною вартістю [PERSON]та [PERSON],поділити спільне майно з відповідачем,визнати за нею право власності на ? частину автомобіля [NUMBER],визнати за [PERSON]право власності на ? частину автомобіля [NUMBER]. Представник позивача адвокат [PERSON]Г.в судовому засіданні позов довірителя підтримала з наведених у ньому підстав та просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON]С.в судовому засіданні позов визнав частково та пояснив,що з серпня 2003 р.він дійсно проживав спільно з позивачкою і між ними були відносини подружжя, вони мали спільний побут та бюджет,були пов*язані взаємними обов*язками,за згодою приймали рішення про придбання майна.В 2008 р.у кредит придбали спірний автомобіль,яким на теперішній час користується він одноособово,оскільки у березні 2016 р.спільне проживання з позивачкою припинено і вона проживає окремо.Не погодився з вартістю автомобіля,визначеною звітом про незалежну № 011-03 від 15.03.2016 р.у розмірі 89639 гр.,з тих підстав,що оцінщиком спірний автомобіль фактично не оглядався,тому його дійсний технічний стан при визначені вартості не був врахований,а визначена вартість не є реальною.Просив прийняти до уваги звіт № 539 від 23.08.2016 р.по визначенню ринкової вартості спірного автомобіля з урахуванням того,що при проведення цього дослідження спеціалістом-автотоварознавцем автомобіль був оглянутий та врахований його дійсний технічний стан,тому визначена вартість 60077 гр.66 коп.є реальною ринковою.Не погодився з вимогами позивача про визнання за нею права власності на ? частину спірного автомобіля з тих підстав,що у його особистій власності перебував інший автомобіль,після продажу якого отримані кошти разом із спільними коштами сторін вкладалися у купівлю спірного автомобіля,тому його частка у власності на автомобіль має бути більша за частку позивача. Всебічно вивчивши обставини справи, заслухавши пояснення сторін та представника,допитавши свідків,дослідивши надані письмові докази у сукупності,суд дійшов висновку,що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. За змістом ст.3 СК України,сім*я визначається як первинна та основна складова суспільства,ознаками якої є сумісне проживання осіб,пов*язаних спільним побутом,що мають взаємні права та обов*язки. Сім*ї притаманні біологічна,господарська та ідеологічна функції,які спрямовані на народження дітей,спільне споживання доходів ,ведення сумісного домашнього господарства,бізнесу,утримання та виховання дітей в любові,взаємній повазі,довірі. Згідно ст.7 СК України,чоловік та жінка мають рівні права та обов*язки у сімейних відносинах. Згідно з положеннями частин 1, 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обовязків подружжя. Водночас,згідно зі ст. 74 СК України ,якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК суд повинен встановити факт проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно. Як встановлено з пояснень сторін,позивач та відповідач в період з серпня 2003 р.підтримували відносини подружжя,разом проживали у [INFO],що підтверджується поясненнями позивача та не оспорювалось відповідачем.За зазначеною адресою сторони проживали як одна сім*я,мали спільний побут,вели спільне господарство за рахунок спільних коштів,шлюбу не реєстрували,в інших шлюбах не перебували. Висновки суду щодо наявності ознак сім*ї під час проживання сторін без шлюбу ґрунтуються на наступному. Свідок [PERSON]суду показала,что з 2003 р.по 2016 р.сторони проживали у будинку відповідача по вул.Виноградній 22 в м.Запоріжжі,вели спільне господарство,були пов*язані взаємними правами та обов*язками щодо ведення домашнього господарства ,між ними були хороші особисті відносини як між чоловіком та жінкою,вони разом приймали рішення про купівлю за спільні кошти побутової техніки,ремонтували будинок,в 2008 р.у кредит купили автомобіль,виплачували кредит за спільні кошти. Свідок [PERSON]суду показала,що з 2003 р.сторони спільно проживали без реєстрації шлюбу,вели спільне господарство,разом купували продукти харчування,побутову техніку,всі спільні витрати оплачували спільними коштами,в кредит купили машину,за яку також сплачували спільними коштами. Свідок [PERSON]суду показав,що його брат [PERSON]проживав спільно з позивачем з 2003 р.у будинку 22 по вул.Виноградній в м.Запоріжжі,вони обоє працювали,зароблене вносили у спільний бюджет,за рахунок спільних коштів робити покупки ,в тому числі у кредит придбали автомобіль. Вказані фактичні обставини відповідачем не оспорювались та нічим не спростовані Проте,визначений позивачем період проживання з відповідачем однією сім*єю без реєстрації шлюбу з серпня 2003 р.не може бути встановлений рішенням суду,оскільки до 2004 року діяв Кодекс про шлюб та сімю України, який визнавав тільки шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадського стану, тому встановлення факту проживання однією сімєю можливо лише з 01 січня 2004 року. З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин та доказів на їх підтвердження,суд вважає доведеним факт проживання позивача та відповідача однією сім*єю без шлюбу з 01.01.2004 р.до 01.03.2016 р.,оскільки саме в цей час між позивачем та відповідачем склалися усталені відносини,що притаманні подружжю,пов*язаному спільним побутом,веденням господарства,виконанням взаємних обов*язків та реалізацією прав. Відповідно до ст.256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти,від яких залежить виникнення,зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи,якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Оскільки іншим способом позивач не може встановити факт,від якого залежить виникнення її майнових прав ,вона обґрунтовано звернувся до суду із позовною заявою про встановлення факту проживання з відповідачем однією сім*єю ,оскільки між нею та відповідачем наявний спір про право на майно. Вирішуючи вимоги позивача про визнання майна спільною власністю та його поділ,суд встановив наступне. 01.09.2008 р.між ТОВ «СІ ЕЙ АВТОМОТІВ» в особі директора ЗФ ТОВ «Український автомобільний холдінг» та [PERSON]був укладений договір купівлі-продажу автомобіля «Сhery Amulet A15» вартістю 54110 гр.у кредит та за згодою позивача між ТОВ ПростоФінанс» і [PERSON]був укладений договір застави вказаного автомобіля як забезпечення виконання умов кредитного договору. Відповідач не заперечував,що спірний автомобіль був придбаний в період спільного проживання з позивачем ,а кредит сплачувався за рахунок їх спільних коштів. Відповідно до ст.60,69,70 СК України,ст.368,372 ЦК України майно,придбане подружжям в період шлюбу,належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності,дружина та чоловік мають право на поділ майна,що належить їм на праві спільної сумісної власності,при поділі майна,що є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя,частки дружини та чоловіка є рівними,якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи встановлені в судовому засіданні та перевірені доказами обставини суд дійшов висновку,що вказаний вище автомобіль ,придбаний сторонами в період спільного проживання за спільні кошти,є їх спільною власністю,де частки кожного із сторін є рівними. Посилання відповідача на те,що його частка у спільній власності має бути збільшена з урахуванням продажу автомобіля,який був його особистою власністю,а виручені від його продажу кошти витрачені на оплату кредиту за спірний автомобіль,належними та допустимими доказами не підтверджені,жодних розрахунків іншої частки у спільній власності відповідач не навів,договір між сторонами щодо іншого розміру їх часток у спільній власності не укладався,тому підстав для відступу від рівності часток сторін та визнання за відповідачем права власності на більшу частку суд не встановив. Водночас,при визначенні вартості спірного автомобіля,суд бере до уваги звіт № 539 від 23.08.2016 р.експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню ринкової вартості спірного автомобіля з урахуванням того,що при проведення цього дослідження спеціалістом-автотоварознавцем автомобіль був оглянутий та врахований його дійсний технічний стан,тому визначена вартість 60077 гр.66 коп.є реальною ринковою. При складанні на замовлення позивача звіту про незалежну оцінку № 011-03 від 15.03.2016 р.суб*єкт оціночної діяльності автомобіля не оглядав,його дійсний технічний стан не врахував,провівши дослідження лише технічної документації,тому визначена ним вартість очевидно не є реальною ринковою,майже вдвічі перевищує вартість цього ж автомобіля у 2008 р.на час його купівлі,що є підставою для критичної оцінки цього доказу. Позивачем при зверненні до суду з позовом були понесені витрати по оплаті судового збору у розмірі 275 гр.60 коп.та 896 гр.39 коп. В порядку ст.88 ЦПК України,при задоволенні позову суд стягує з відповідача на її користь понесені та підтверджені квитанціями судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог у розмірі 275 гр.60 коп.з вимог немайнового характеру та 600 гр.77 коп. з вимог майнового характеру. На підставі ст.3,7,60,69,70,74 СК України,ст.368,372 ЦК України,ст.3,10,11,57,60,88,256,259,212-215,218,294 ЦПК України,суд-

Outcome: approved