Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

В листопаді 2014р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів: [PERSON] (далі по тексту - відповідач 1), ТОВ «Інформаційне агентство «Інтерфакс-Україна» (далі по тексту - відповідач 2), в якому просив суд: - визнати недостовірною наступну інформацію стосовно позивача поширену відповідачем 1 під час прес-конференції на тему: «[INFO]», в прес - центрі Інформаційного агентства «Інтерфакс-Україна» [INFO] о 13:00 год. що міститься в наступних фрагментах прес-конференції: «…После нелицеприятного розговора с моим будущим профессором меня взяли со скрипом и боем на полставки ассистента, приглядывались долго, как я работаю, что я за человек. После через систему приближенных лиц мне озвучили, что я должна заплатить круглую сумму в долларах для того чтобы иметь право работать в нашем университете…»; - зобов'язати відповідача 1 спростувати недостовірну інформацію стосовно позивача, способом найбільш близьким до способу поширення, шляхом оприлюднення резолютивної частини рішення суду протягом тридцяти днів з дня набрання рішенням законної сили, зобов'язавши відповідача 2 здійснити організацію прес-конференції в прес-центрі Інформаційного агентства «Інтерфакс-Україна» за участю працівників кафедри хірургічної стоматології, щелепно-лицевої пластичної хірургії та імплантології НМУ ім. О.О. Богомольця МОЗ України. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є завідувачем кафедри хірургічної стоматології, щелепно - лицевої пластичної хірургії та імплантології НМУ ім. О.О. Богомольця, [INFO] відповідачем 1 на вищезазначеній прес-конференції було оприлюднено стосовно нього вищенаведену інформацію, яка на думку сторони позивача є неправдивою, образливою, оскільки принижує його честь і гідність, звинувачуючи його у низьких моральних якостях та фактично у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачена кримінальна відповідальність. Крім того, вищезазначена інформація, була поширена серед необмеженего кола людей, в тому числі серед науково - педагогічного та студентського складу НМУ ім. О.О. Богомольця. З метою захисту порушеного права, позивач вимушений був звернутися до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просили суд позов задовольнити. Відповідачі 1, 2, про час та місце розгляду справи оповіщалися, в установленому законом порядку, поважності причин неявки до суду не повідомили, стороною відповідача 2 було подано на адресу суду письмові заперечення. Суд, ухвалив, розглядати справу у відсутність сторони відповідачів 1, 2, за наявними матеріалами. Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] суду пояснила, що вони працюють в НМУ ім. О.О. Богомольця МОЗ України на кафедрі хірургічної стоматології, щелепно - лицевої пластичної хірургії та імплантології, і були присутні [INFO] на прес-конференції на тему: «[INFO]», яка відбувалась в прес - центрі Інформаційного агентства «Інтерфакс -Україна», в ході зазначеної конференції, за участі працівників та студентів університету, а також представників засобів масової інформації, відповідачем 1, як одним із довідачів, була повідомлена інформація, що внаслідок кадрової політики, яка ведеться у вказаному навчальному закладі, в неї, як асистента вищезазначеної кафедри, позивач, як завідувач кафедри вимагав грошові кошти, за працевлаштування на кафедрі. На запитання учасників конференції, яким чином це відбувалося, зазначені свідки повідомили суду те, що відповідач 1 повідомила, що грошові кошти вимагала від неї асистент кафедри хірургічної стоматології, щелепно - лицевої пластичної хірургії та імплантології [PERSON] за вказівкою позивача, а розмір неправомірної винагороди повинен був скласти 7000,0 дол. США. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона також працює на кафедрі хірургічної стоматології, щелепно - лицевої пластичної хірургії та імплантології НМУ ім. О.О. Богомольця МОЗ України, разом з нею працювала і відповідач 1, яка на теперішній час працює на кафедрі стоматології в цьому ж навчальному закладі. Свідок повідомила, що позивач до неї ніколи не звертався з розпорядженнями/проханнями чи пропозиціями з приводу повідомлення відповідача 1 про сплату винагороди позивачу, при цьому з зазначеними вимогами вона ніколи не зверталась до відповідача 1. Суд, заслухавши пояснення сторони позивача, допитавши свідків, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У відповідності з ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. В свою чергу ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про інформацію» реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що [INFO] відповідачем 1 під час прес-конференції на тему: «[INFO]», в прес - центрі Інформаційного агентства «Інтерфакс-Україна» було поширено та розповсюджено наступні відомості: «…После нелицеприятного розговора с моим будущим профессором меня взяли со скрипом и боем на полставки ассистента, приглядывались долго, как я работаю, что я за человек. После через систему приближенных лиц мне озвучили, что я должна заплатить круглую сумму в долларах для того чтобы иметь право работать в нашем университете…», факт поширення зазначеної інформації підтверджується показами свідків, фрагментом відеозапису зазначеної прес-конференції. У відповідності з ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Згідно ч. 3 ст. 277 ЦК України, негативна інформація про особу вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009р. за № 1, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Так, відомості, які просив позивач визнати, такими, що є недостовірними, а саме: «…После нелицеприятного розговора с моим будущим профессором меня взяли со скрипом и боем на полставки ассистента, приглядывались долго, как я работаю, что я за человек. После через систему приближенных лиц мне озвучили, что я должна заплатить круглую сумму в долларах для того чтобы иметь право работать в нашем университете…» на думку суду є недостовірними, оскільки вчинення дій, про які зазначила відповідач 1 - вимагання та одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе є кримінально караним діяннями. Крім того, відповідно до довідки № 577 -11112014/00200 Департаменту інформаційно - аналітичного забезпечення МВС України позивач станом на 13 листопада 2014р. до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Так, відомості зазначені вище фактично повідомляють необмеженому колу осіб про протиправні дії, які мали місце з боку позивача, а тому суд вважає, що під час прес - конференції відповідачем 1 було допущено розповсюдження недостовірної інформації, стосовно позивача, яка міститься в наступних висловленнях: «…После нелицеприятного розговора с моим будущим профессором меня взяли со скрипом и боем на полставки ассистента, приглядывались долго, как я работаю, что я за человек. После через систему приближенных лиц мне озвучили, что я должна заплатить круглую сумму в долларах для того чтобы иметь право работать в нашем университете…». Відповідно до положень ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ч. 7 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. З метою захисту порушеного права позивача, суд вважає вірним зобов'язати відповідача 1 спростувати поширену нею стосовно позивача, [INFO] о 13:00 год під час прес-конференції на тему «[INFO]», яка відбувалась в прес - центрі Інформаційного агентства «Інтерфакс -Україна» недостовірну інформацію: «…После нелицеприятного розговора с моим будущим профессором меня взяли со скрипом и боем на полставки ассистента, приглядывались долго, как я работаю, что я за человек. После через систему приближенных лиц мне озвучили, что я должна заплатить круглую сумму в долларах для того чтобы иметь право работать в нашем университете…», шляхом оприлюднення резолютивної частини рішення суду протягом 30 днів з дня набрання рішенням суду законної сили, зобов'язавши відповідача 2 здійснити за рахунок відповідача 1, організацію прес-конференції в прес-центрі Інформаційного агентства «Інтерфакс-Україна» за участі працівників кафедри хірургічної стоматології, щелепно - лицевої пластичної хірургії та імплантології НМУ ім. О.О. Богомольця МОЗ України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача 1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,6 грн.

Outcome: approved