Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

В квітні 2019 року позивач звернулась до суду з позовом про відновлення залишку коштів на банківському рахунку, вимоги по якому уточнила 10 червня 2019 року, 14 серпня 2019 року. В уточненій заяві зазначила, що 5 грудня 2012 року між нею та відповідачем укладено договір про відкриття та обслуговування рахунку «Зарплатний» № [NUMBER] (а. с. 114-124). Відповідно до заяви про приєднання № 510186 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) підписанням цієї заяви про приєднання сторони домовилися викласти укладений між ними Договір від 05.12.2012 року в новій редакції. 17 листопада 2018 року номер карткового рахунку позивача з № [NUMBER] було змінено на № [NUMBER]. Відповідно до заяви про приєднання № 1357160 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) та заяви від 25.04.2018 року на встановлення відновлювальної кредитної лінії акціонерне товариство «Ощадбанк» відкрило позивачу поточний рахунок № [NUMBER] , надало платіжну картку та встановило кредитний ліміт в сумі 60 000 грн. під 35% річних. 17 листопада 2018 року номер карткового рахунку позивача було змінено з [NUMBER] на [NUMBER]. 13 січня 2019 року з рахунку [PERSON] «Зарплатний» № [NUMBER] відбулося несанкціоноване, без відома та згоди позивача, списання грошових коштів, а саме: переказ коштів з рахунку у сумі 1900 грн., а з урахуванням комісії - у сумі 1924 грн., через UKR KYIV MOBILE BANKING. В цей же день з поточного (карткового) рахунку [PERSON] № [NUMBER] для обслуговування кредитної лінії відбулося несанкціоноване списання кредитних коштів шляхом переказів коштів з рахунку через UKR KYIV MOBILE BANKING у сумі 19 000 грн., у сумі 19 000 грн., 10 000 грн., 11 000 грн., 350 грн., а загалом 59 350 грн, з урахуванням комісії - 59968 грн. 50 коп., внаслідок чого утворився кінцевий баланс у сумі «- 61743 грн. 07 коп.». Грошові кошти були виведені з карткових рахунків позивача на карти акціонерного товариства «Приватбанк» з IP address 185.229.233.45. При цьому, зауважує позивач, відомостей про свої персональні дані вона нікому не повідомляла, карту не вручала, нікого не уповноважувала здійснювати означені транзакції, а в зазначений день після отримання кількох телефонних дзвінків з номеру [NUMBER] її телефон розрядився та вимкнувся, а після зарядження телефону та його увімкнення позивач з`ясувала, що її сім-карта заблокована. Після дзвінка оператору Vodafone отримала рекомендацію блокування банківських карток, якщо користування ними пов`язано з використанням цього номеру. По вказаному факту позивач надала заяву до Запорізького районного відділення поліції Дніпровського відділу поліції головного управління Національної поліції в Запорізькій області, внаслідок чого було зареєстровано кримінальне провадження в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 12019080230000055 за статтею 192 ч. 1 КК України. Крім того, позивачем було подано звернення до Департаменту кіберполіції Національної поліції України, яке зареєстроване за номером 56090. Позивач в позові також зазначає, що головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019000000000074 від 30.01.2019 року, за фактом несанкціонованого втручання в систему дистанційного банківського обслуговування клієнтів акціонерного товариства «Ощадбанк», наслідком чого є перерахування коштів з банківської карти без відома її держателя на інші карткові рахунки, за ознаками кримінально караного діяння, що передбачене ч. 2 ст. 361 КК України. Звернення позивача в січні та лютому 2019 року до центрального офісу акціонерного товариства «Ощадбанк» в м. Київ та до філії - Запорізького обласного управління «Ощадбанк» із заявами про несанкціоноване списання грошових коштів з її рахунків та проханням переказати на картковий рахунок позивача списані без її відома та згоди грошові кошти увінчалось відповіддю фінансової установи від 31.01.2019 року про відсутність правових підстав для задоволення цієї вимоги через те, що позивач, на думку відповідача, самостійно повідомила реквізити платіжної картки третім особам. 19 лютого 2019 року [PERSON] отримала вимогу банку про відкликання кредиту від 12.02.2019 року №107.20/2-260/812/2019/07/с, відповідно до якої відповідач вимагає повернення всієї суми кредиту (простроченої суми кредиту) та здійснення платежів за нарахованими процентами за користування Кредитом та інших платежів у сумі 62 433 грн. 12 коп. Відповідач, який відповідно до умов договору виконує функцію зберігання грошових коштів, які перебували на поточному рахунку, та несе відповідальність за безпеку власної платіжної системи, а значить і грошових коштів, які належать позивачу, за умови списання та зняття з рахунку грошей всупереч її волевиявленню та невиконання ним покладених на нього обов`язків повинен відновити стан, що існував. В подальшому відповідачем був встановлений ліміт на зняття готівки в розмірі 5 грн. на один день, що позбавило позивача можливості розпоряджатися власними коштами. Крім того, 31 травня 2019 року відбулося безспірне списання коштів у сумі 7397 грн. 79 коп., а 7 червня 2019 року - у сумі 4809 грн. 35 коп. для погашення заборгованості перед банком. Вважаючи такі дії відповідача протиправними, оскільки розпорядження про списання грошей з її рахунку, яке в силу ст. 1071 ЦК України є обов`язковим, вона не давала, просить зобов`язати відповідача повернути їй безпідставно списані 7397 грн. 79 коп. та 4809 грн. 35 коп. Крім того, просить зобов`язати відповідача: -зарахувати на рахунок «Зарплатний» № [NUMBER] безпідставно списані кошти в сумі 1924 0 грн.; -відновити кошти кредитного ліміту на картковому рахунку № [NUMBER] в сумі в сумі 62 433 грн. 12 коп.; -припинити нарахування за картковим рахунком № [NUMBER] процентів, пені та інших штрафних санкцій за користування кредитним лімітом, що утворилися внаслідок проведення операцій (транзакцій) 13 січня 2019 року; -скасувати нараховані за картковим рахунком № [NUMBER] проценти, пеню та інші штрафні санкції за користування використаним кредитним лімітом, що утворилися внаслідок проведення операцій (транзакцій) 13 січня 2019 року; -припинити безспірне списання грошових коштів із рахунку «Зарплатний» № [NUMBER] . Ухвалою судді від 13.05.2019 року заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження. На підстав заяви про забезпечення позову від 31.05.2019 року ухвалою суду від 03.06.2019 року вжито заходи забезпечення позову. З відзиву відповідача випливає, що банківська установа повністю не визнає позовні вимоги з таких підстав. Порядок розрахунку платіжними картками в мережі Інтернет регулюється правилами міжнародних платіжних систем (МПС). За загальним алгоритмом при розрахунку держателем платіжної картки в мережі Інтернет останній має виконати вимоги щодо введення інформації, яка зазначена на картці, а саме: номер картки, строк дії та CVC та CVV-2. Особливість технології операції з використанням МПС полягає в тому, що операція проводиться в два етапи: першим етапом є створення авторизаційного документа на позитивне блокування коштів по картці клієнта, завдяки чому сума переказу стає доступною клієнту; другим етапом є створення фінансового документу на підставі клірингової інформації від МПС та проведення розрахунків. CVC та CVV-2 - це тризначний код безпеки, що надрукований на зворотній стороні картки, використовується для перевірки дійсності картки та як додатковий захисний елемент і засіб ідентифікації при проведенні транзакцій без фізичного пред`явлення картки. Внаслідок перевірки доводів позивача уповноваженими співробітниками відповідача було з`ясовано, що операції з використанням Інтернет ресурсу «Web banking» проведено коректно, з використанням усіх необхідних реквізитів платіжної картки банку, з правильним введенням паролів, які відомі лише клієнту та були направлені на номер її мобільного телефону. Позивач персонально відповідає за зберігання і нерозголошення третім особам авторизаційних та ідентифікаційних даних при роботі ДБО, компрометаційних, ідентифікаційних, авторизаційних даних за допомогою вірусів і програм-шпигунів на персональному програмному забезпеченні позивача. Банк не несе відповідальності за операції з картковим рахунком позивача при розголошенні третім особам авторизаційних та конфіденційних даних, відсутності сертифікованого антивірусного забезпечення. Відповідно до закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та «Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління національного банку України, користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Встановлений «Положенням…» обвязок користувача надійно зберігати та не передавати стороннім особам електронний платіжний засіб та інші персональні дані, які дозволяють за його допомогою ініціювати платіжну операцію, поширюється на вчинення усіх операцій. Списання грошових коштів з рахунків позивача відбувалося у встановленому «Положенням…» порядку, тому банк зобов`язаний приймати до виконання та виконувати електронні розрахункові документи клієнта, підтверджені одноразовим цифровим паролем, оформлені та надані відповідно до договору та законодавства. На думку представника відповідача, позивач розголосила третім особам персональні дані та одноразові паролі до системи веб-банкінгу, тому у відсутність з боку відповідача будь-яких дій, що сприяли здійсненню вказаних операцій, просить про відмову в задоволенні позову. В судовому засіданні позивач підтримала вимоги позову, просить про його задоволення. Представник позивача просить про ухвалення рішення на користь своєї довірительки. Представник відповідача проти задоволення позову заперечує, використовуючи доводи, викладені у відзиві. Вислухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань. Як встановлено судом, 5 грудня 2012 року сторонами укладено договір про відкриття та обслуговування рахунку «Зарплатний» № [NUMBER] . Відповідно до заяви про приєднання № 1357160 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), заяви від 25.04.2018 року на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту) акціонерне товариство «Ощадбанк» відкрило позивачуу поточний рахунок № [NUMBER] , надало платіжну картку та встановило кредитний ліміт в сумі 60 000 грн. під 35% річних. 17 листопада 2018 року номер карткового рахунку з [NUMBER] було змінено на [NUMBER]. 13 січня 2019 року з рахунку [PERSON] № [NUMBER] «Зарплатний» відбулося списання грошових коштів, а саме: переказ коштів у сумі 1924 грн. з рахунку через UKR KYIV MOBILE BANKING. В цей же день з поточного (карткового) рахунку [PERSON] № [NUMBER] для обслуговування кредитної лінії відбулося списання кредитних коштів шляхом переказів коштів з рахунку через UKR KYIV MOBILE BANKING у сумі 19 000 грн., у сумі 19 000 грн., 10 000 грн., 11 000 грн., 350 грн., а загалом 59 350 грн, з урахуванням комісії - 59968 грн. 50 коп. Відповідно до ст. 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. З роз`яснень пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» випливає, що до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Оскільки договір банківського рахунку, в якому клієнтом є фізична особа, є публічним договором, суд вважає за необхідне при вирішенні спору застосовувати правила законодавства про захист прав споживачів. Законом «Про захист прав споживачів» внормований судовий захист прав споживачів, які передбачені законодавством (ст. 22 Закону), а до порушень прав споживачів в силу ст. 21 Закону, окрім інших, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, відносяться порушення принципу рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Відносини між учасниками договору банківського рахунку внормовані главою 72 ЦК України. Умови договору банківського рахунку врегульовані статтею 1066 ЦК України, відповідно до якої за договором банківського рахунка банк зобов`язується прийняти і зарахувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком, банк не має права визначати та контролювати напрямки використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. На правовідносини сторін про відкриття банківського рахунку з використанням електронної платіжної картки розповсюджується дія Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», який відповідно до його преамбули визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами. Як випливає із місту п. 14.12. Закону, користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. За змістом п. 14.16. Закону втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Обов`язок користувача після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором встановлений згаданим положенням Закону (п. 14.16.). Розподіл ризиків збитків та відповідальність у випадку неправомірного використання засобу платежу також встановлені означеним пунктом і полягають в тому, що до моменту повідомлення користувачем банку про факт неправомірного використання електронного платіжного засобу ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Наведені положення спеціального закону повністю узгоджуються зі змістом норм розробленного на підставі вказаного Закону «Положення про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» № 705 від 05.11.2014 року, затвердженого постановою Національного банку України, яке за змістом пункту 3 поширює свою дію на платіжні організації, учасників платіжних систем, які є суб`єктами відносин, що виникають під час здійснення операцій, ініційованих із використанням електронних платіжних засобів цих платіжних систем та їх користувачів. Зокрема, пункт 6 розділу УІ «Положення…» передбачає, що користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу означений пункт вважає неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. За змістом наведених в статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» термінів переказ коштів - це рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою. Неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі (п.1.24 Закону). Згідно із п. п. 7, 8 розділу УІ «Положення…» емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. З наведених положень законодавства випливає обов`язок фінансової установи негайно відновити залишок коштів на рахунку до стану, що існував до здійснення неналежної операції, за умови, що користувач невідкладно повідомить банк про платіжні операції, до здійснення яких він не причетний. Судом встановлено, що позивач виконала дії, приписані наведеними положеннями закону, а саме: в день, коли сталися несанкціоновані транзакції, вона повідомила оператора відповідача про вчинені неналежні перекази та заявила клопотання про блокування рахунків, що і було здійснено; за її заявою про вчинене кримінальне правопорушення, зробленою в той же день, уповноваженими особами Запорізького районного відділення поліції Дніпровського відділу поліції головного управління Національної поліції в Запорізькій області за номером 12019080230000055 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінально каране діяння, що передбачене ч. 1 ст. 192 КК України, за ознаками заподіяння значної майнової шкоди шляхом заволодіння персональними даними особи; позивач негайно повідомила посадових осіб фінансової установи про вказані обставини (а. с. 17-32). Крім того, позивачем було подано звернення до Департаменту кіберполіції Національної поліції України, яке зареєстроване за номером 56090. Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019000000000074 від 30.01.2019 року, за фактами несанкціонованого втручання в систему дистанційного банківського обслуговування клієнтів акціонерного товариства «Ощадбанк», у результаті чого здійснено перерахування коштів з банківської карти без відома її держателя на інші карткові рахунки, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 361 КК України. Як вже зазначено судом, інших наслідків, окрім як негайне відновлення після виявлення помилки залишку коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції, за умови невідкладного повідомлення користувачем про платіжні операції, що ним не виконувалися, Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та «Положенням про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» не встановлено. У зв`язку з викладеним суд може констатувати наявність у позивача передбачених законом підстав вимагати захисту порушеного права в частині вимог про зобов`язання відповідача зарахувати на рахунок «Зарплатний» № [NUMBER] безпідставно списані кошти в сумі 1924 грн.; зобов`язання відновити кошти кредитного ліміту на картковому рахунку № [NUMBER] ; зобов`язання припинити нарахування за картковим рахунком № [NUMBER] процентів, пені та інших штрафних санкцій за користування кредитним лімітом, що утворилися внаслідок проведення несанкціонованих операцій (транзакцій) 13 січня 2019 року; зобов`язання скасувати нараховані за картковим рахунком № [NUMBER] проценти, пеню та інші штрафні санкції за користування кредитним лімітом, що утворилися внаслідок проведення несанкціонованих операцій (транзакцій) 13 січня 2019 року. При цьому вимога про поновлення коштів кредитного ліміту на картковому рахунку № [NUMBER] , на думку суду, підлягає задоволенню в сумі 60000 грн., оскільки саме в такій сумі був встановлений ліміт на підставі заяви клієнта від 25.04.2018 року, і відновлення цієї суми буде поновленням становища, яке існувало; задоволення ж вимоги про відновлення кредиту в сумі 62 433 грн. 12 коп. припускає врахування до кредитної маси і сум, які не встановлювались позивачеві первісно, а являють собою нараховані банком проценти та інші платежі. Вирішуючи вимоги позову про припинення безспірного списання грошових коштів із рахунку «Зарплатний» № [NUMBER] та зарахування на рахунок «Зарплатний» безпідставно списаних 7397 грн. 79 коп. та 4809 грн. 35 коп., суд виходить з такого. Із змісту п. 9. «Положення про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» слідує, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Наведене положення спеціального нормативного акту свідчить про неприпустимість притягнення користувача електронного засобу платежу до відповідальності за здійснення платіжних операцій всупереч його споживчому волевиявленню, за виключенням випадків доведеності умисних дій або недбалості споживача, які зумовили ці дії. Суд не може констатувати обставин дій або бездіяльності позивача, що в будь-який спосіб сприяли незаконному використанню платіжного засобу, навпаки, судом встановлено, що позивач у відповідності до ст. 12 ЦК України діяла розумно та добросовісно при реалізації своїх цивільних прав та виконала покладені на неї обов`язки з негайного інформування емітента про епізоди несанкціонованого втручання інших осіб в правовідносини між сторонами. Передумови для списання грошових коштів з банківського рахунку закріплені в статті 1071 ЦК України, відповідно до якої банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження, за виключенням, коли грошові кошти можуть бути списані без розпорядження клієнта, а саме: на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом. Як слідує є із змісту Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та «Положення про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», у разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувача, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. При цьому банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором. Відповідно до пункту 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні, затвердженої постановою Національного банку України № 22 від 21.01.2004 року, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції. Пунктом 5.3 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті встановлено, що примусове списання коштів з рахунків платників ініціюють стягувачі (орган державної виконавчої служби) на підставі виконавчих документів, установлених законами України. Наведені положення цивільного законодавства свідчать про можливість списання грошових коштів з рахунка його володільця лише за його розпорядженням або на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом, тобто договором банківського рахунку. Між тим відповідачем не надано суду фактичних даних про те, що умови саме договору банківського рахунку між сторонами містять право на списання коштів без дозволу клієнта, тому суд погоджується з тим, що списання коштів у сумі 7397 грн. 79 коп. 31 травня 2019 року та у сумі 4809 грн. 35 коп. 7 червня 2019 року є безпідставним. Правові наслідки неналежного виконання банком операцій за рахунком клієнта внормовані статтею 1073 ЦК України, згідно із якою у разі безпідставного списання банком з рахунка клієнта грошових коштів банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки. Означені вимоги позову також грунтуються на законі, а наслідком їх розв`язання є ухвалення рішення і в цій частині на користь позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (ч. 2 ст. 264 ЦПК України). Хоча позивач і зазначає в позові про обставини обмеження її права щодо розпоряджання грошовими коштами встановленням щоденного ліміту використання цих коштів в сумі 5 грн., що суперечить змісту ст. 1074 ЦК України, за якою обмеження прав клієнта щодо розпоряджання коштами на рахунку за загальним правилом не допускається, проте виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та наведеної в статті 264 ЦПК України заборони виходити за межі позовних вимог, суд не вправі розв`язувати ці питання та робити в резолютивній частині рішення відповідні розпорядження. Згідно із ст. 158 ЦПК України разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили, що означає необхідність збереження застосованих судом на підставі ухвали від 03.06.2019 року заходів забезпечення позову. В позові [PERSON] згадує орієнтовний розмір судових витрат на отримання професійної правничої допомоги в розмірі 5600 грн., яка є кратною вартості участі в чотирьох судових засіданнях, протягом, яких, на думку позивача, мала б розглядатися ця справа, проте позов вирішений в одному судовому засіданні, і хоча в ньому брала участь представник позивача, у суду немає підстав для розподілу судових витрат в цій частині через ненадання документального підтвердження здійснення позивачем відповідних видатків. Інші процесуальні витрати у виді судового збору в сумі 1921 грн. належить присудити відповідачеві та стягнути їх на користь держави у зв`язку з наявністю у позивача пільг щодо їх сплати перед зверненням до суду.

Outcome: approved