Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

В квітні 2014 року позивач звернулася до суду із вищезазначеним позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що в період проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із відповідачем у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які весь час проживають із матір`ю. Позивач зазначає, що з червня 2011 року відповідач зник із її життя і життя спільних дітей, з того часу будь-який зв`язок з ним втрачено. Відповідач жодного разу не поцікавився своїми дітьми, також весь цей час його не хвилює матеріальне забезпечення і духовний розвиток доньки та сина. Така поведінка відповідача, на думку позивача, свідчить про те, що він самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей (а.с.10-12, 37-38) В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених в позові, в подальшому подав заяву про розгляд справи без його участі. Зазначив, що проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.86) Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.74, 81). Суд вважав за можливе розглянути справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання жодного разу не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог ст.74 ЦПК України (а.с.32, 34, 48, 80, 85) 23.01.2015 винесена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку. [INFO] народилася [PERSON]. Як вбачається із свідоцтва про народження її батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.60) [INFO] народився [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження батьками його є [PERSON] та [PERSON] (а.с.67-68) З договору оренди житлового приміщення вбачається, що позивач разом із дітьми проживає в [ADDRESS] (а.с.62) Згідно довідки від 14.07.2014 року за підписом начальника Солом`янського РУ ГУМВС України в м. Києві Жукова Б.В. місцезнаходження [PERSON] встановити не виявляється можливим (а.с.72) 15.01.2015 на адресу суду надійшов висновок органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] та [PERSON], в якому органом опіки та піклування було встановлено, що сторони по справі проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу до червня 2011 року (а.с.83) Відповідно до характеристики спеціалізованої школи №324 м. Києва позивач дуже відповідально ставиться до виховання малолітнього сина [PERSON], постійно відвідує батьківські збори, регулярно цікавиться його успіхами у навчанні. За весь час навчання хлопчика батько жодного разу не відвідував школу та батьківські збори. Відповідно до характеристики спеціалізованої школи №159 м. Києва позивач приділяє увагу навчанню і вихованню неповнолітньої [PERSON]. Батько школу не відвідував, у батьківських зборах участі не приймав. Згідно з висновком психологічного обстеження, наданого психологом ГО «Центр допомоги сім`ї», у дітей виявлений міцний емоційний зв`язок із матір`ю. У відношеннях до батька простежується негативізм та емоційна відчуженість, навіть певний страх, що можливо пов`язано з колишньою поведінкою батька. Під час обстеження житлово-побутових умов проживання дітей встановлено, що діти разом з матір`ю проживають у чотирьохкімнатній квартирі, де створені належні умови для навчання, відпочинку та фізичного розвитку. Під час бесіди зі співробітниками служби у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації 10.07.2014 року [PERSON] та [PERSON] повідомили, що протягом останніх трьох років батько з ними не спілкується, не приймає участі у їх вихованні та житті, не вітає зі святами, діти позбавлені батьківської підтримки у складних життєвих ситуаціях. Судовим розглядом також встановлено, що позивач працює в ТОВ «Комель.ЮА», матеріально забезпечує свою родину та позитивно характеризується за місцем роботи (а.с.84) Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров»я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей , поважати гідність дитини, готувати п до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Пунктами 15,16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З матеріалів справи вбачається, що батько не цікавиться життям неповнолітніх дітей, не бере участі в їх вихованні та не виконує батьківських обов'язків, відтак позовні вимоги в частині позбавлення відповідача батьківських прав є обґрунтованими і знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, то слід зазначити наступне. Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи ні. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи, що відповідач не скористався своїм правом, в судове засідання не з`явився, доводи позивача стосовно того, що він не має на утриманні інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, чи має незадовільний стан здоров'я не спростував, суд приходить до висновку про можливість стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини від всіх доходів відповідача щомісяця як на тому наполягає позивач. З урахуванням ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати на користь держави у розмірі 243 грн. 60 коп. за подачу позову про стягнення аліментів. На підставі викладено та

Outcome: approved