Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

В листопаді 2018 року до суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачка з 25 травня 1982 року на підставі договору купівлі-продажу являється власником 15/100 будинку по [ADDRESS] та з часу придбання майна фактично користується чотирма кімнатами в зазначеному будинку, дві з яких, як з'ясувалося в 2009 році, належать на праві власності [PERSON]. Позивач посилаючись на те, що оскільки вона в 1982 році добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти ним до теперішнього часу, просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на 15/100 частин житлового будинку [ADDRESS] В судове засідання позивачка не з'явилась, але від її представника надійшла заява про слухання справи у їх відсутності та просять позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, подала заяву, що не заперечує щодо визнання за позивачкою право власності на 15/100 частин будинку, які належали її батьку [PERSON] В зв'язку з неявкою в судове засідання учасників справи, фіксація судового процесу на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що позивачка з 25 травня 1982 року на підставі договору купівлі-продажу являється власником 15/100 частин будинку по [ADDRESS], які визначені на плані під №4 та в будинку визначені як квартира №4 /а.с.8, 9, 14, 24, 26/. Зареєстрована в зазначеному будинку з 08 вересня 1990 року /а.с.5/. Встановлено, що [PERSON], померлому [INFO] року, на підставі договору купівлі-продажу від 19.04.1966 року належало 15/100 частин будинку, приміщення, які на плані визначено під №3 /а.с.10, 24, 26/. Також встановлено, що після смерті [PERSON] єдиним спадкоємцем за законом є його донька відповідачка по справі [PERSON]. Зазначена обставина визнається сторонами у поданих письмових заявах. Відповідно до ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває права власності на це майно. Для набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України необхідні такі умови: річ, що опинилась у володінні особи, є об'єктивно чужою; володілець суб'єктивно вважає майно своїм; володілець майна має бути добросовісним набувачем; володіння здійснювалось протягом усього строку відкрито; володіння майном продовжувалось безперервно; строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років, рухомим - 5 років. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішення спорів про набувальну давність підлягає врахуванню добросовісність саме на момент передачі позивачу майна /речі/, тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом усього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У п.п. 9,10 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: 1) володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; 2) володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; 3) володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Встановлено, що [PERSON] більше десяти років відкрито користується 15/100 частин будинку [ADDRESS], які на плані визначено під №3, та належали померлому [PERSON], про що свідчить акт депутата від 27 листопада 2018 року, складений на підставі пояснень свідків [PERSON] та [PERSON], які проживають по сусідству з позивачкою в зазначеному будинку /а.с.27/. Отже враховуючи вищевикладене суд до даних правовідносин застосовує положення ч. 1 ст. 344 ЦК України. Таким чином, на підставі вищевикладеного, а також враховуючи те, що позивачка добросовісно заволоділа 15/100 часток будинку і продовжує відкрито, безперервно володіти ними більше десяти років, а також те, що відповідачка не заперечує щодо задоволення позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved