Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

В кримінальному провадженні за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, потерпілим [PERSON] було заявлено цивільний позов до [PERSON] та [PERSON] про відшкодування заподіяної йому матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовував тим, що у віці шести років він залишився сиротою та в 2001 році був влаштований на проживання та навчання до Очаківської загальноосвітньої школи-інтернату. У 2011 році йому стало відомо про те, що у 2002 році за клопотанням директора школи - інтернату [PERSON], без його відому, виконком Центрального району м. Миколаєва, надав дозвіл на продаж належної йому 1/2 частки квартири [ADDRESS]. Угода купівлі-продажу квартири від його імені була укладена юристом Очаківської загальноосвітньої школи-інтернату [PERSON] Посилаючись на те, що [PERSON] та [PERSON] незаконно продали належну йому частину квартири, гроші від продажу квартири не повернули, просив стягнути з них заподіяну йому матеріальну шкоду у розмірі по 200000 грн. з кожної, та в рахунок відшкодування моральної шкоди - по 25000 грн. з кожної. Вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 червня 2013 року цивільний позов [PERSON] залишено без розгляду. Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 11 жовтня 2013 року вищевказаний вирок в частині залишення цивільного позову без розгляду скасовано та направлено до Очаківського міськрайонного суду на новий розгляд в порядку цивільного судочинства. Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 квітня 2014 року прийнята відмова представника позивача [PERSON] [PERSON] від позовних вимог до [PERSON] і провадження у справі в частині вимог до [PERSON] закрито. З врахуванням уточнених позовних вимог [PERSON] просить стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду, виходячи з ринкової вартості квартири на час розгляду справи, що складає 405000 грн. та 50000 грн. заподіяної моральної шкоди, яка полягає в моральних стражданнях та душевних переживаннях з приводу незаконного позбавлення його єдиного житла особою, яка повинна була сприяти захисту його інтересів як неповнолітньої дитини, позбавленої батьківського піклування. В судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON], позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Зазначили, що [PERSON] незаконно заволоділа належним [PERSON] майном, а саме частиною квартири та грошима від її продажу, а тому має відшкодувати вартість цього майна на час розгляду справи. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали. Зазначили, що на момент продажу квартира перебувала у занедбаному, непридатному для проживання стані. Вироком суду [PERSON] визнана винною у привласненні не квартири, а грошей від її продажу у розмірі 7877 грн. 50 коп., і оскільки вказана шкода заподіяна при виконанні [PERSON] службових обов'язків, то у відповідності з ч. 1 ст. 1172 ЦК України, вимога про відшкодування цієї шкоди може бути пред'явлена до Очаківської загальноосвітньої школи-інтернату, де працювала [PERSON] Крім того, при визначенні суми шкоди має бути враховано те, що у 2002 році на ім'я [PERSON] було придбано житловий будинок, який на момент його придбання перебував у відмінному стані, придатному для проживання. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. Відповідно до вироку Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 червня 2013 року, [PERSON] була визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, а саме - в незаконному привласненні грошей в сумі 7877 грн. 50 коп., отриманих від продажу частини квартири, належної неповнолітньому [PERSON] Їй призначено покарання у виді п'яти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням матеріальними цінностями, та на підставі ст..49, ч.5 ст. 74 КК України звільнено від призначеного основного та додаткового покарання в зв'язку з закінченням строків давності притягнення її до кримінальної відповідальності. Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 11 жовтня 2013 року вищевказаний вирок в цій частині залишено без змін. В силу ч. 4 ст. 61 ЦПК України даний вирок та ухвала у кримінальному провадженні обов'язкові для суду при вирішенні цієї справи про цивільно-правові наслідки дій [PERSON], оскільки вказаними судовими рішеннями встановлено, що саме [PERSON], працюючи на посаді юриста Очаківської загальноосвітньої школи-інтернату та будучи призначеною законним представником неповнолітнього [PERSON] на підставі рішення виконкому Центрального району м. Миколаєва від 05 червня 2002 року №43, прийнятого за клопотанням директора школи-інтернату [PERSON], діючи від імені неповнолітнього [PERSON], 12 червня 2002 року уклала договір з [PERSON], за яким продала останньому належну [PERSON] 1/2 частку квартири [ADDRESS]. Маючи умисел, направлений на привласнення ввіреного чужого майна, [PERSON] незаконно привласнила гроші, отримані від продажу вказаної квартири в сумі 7877 грн. 50 коп., чим спричинила потерпілому [PERSON] матеріальний збиток на загальну суму 7877 грн. 50 коп. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірним рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовуються в повному обсязі особою, яка її завдала. Посилання відповідачки та її представника на те, що [PERSON] не є належним відповідачем по справі, суд не приймає до уваги, оскільки зазначеним вище вироком встановлено вину саме [PERSON] в заподіяні позивачу матеріальної шкоди в розмірі 7877 грн. 50 коп. Твердження представника відповідачки щодо необхідності врахування при визначенні розміру заподіяної позивачу матеріальної шкоди, слід врахувати те, що [PERSON] було придбано частину будинку, не заслуговують на увагу, оскільки в судовому засіданні не встановлено, що вказаний будинок було придбано за кошти, отримані від продажу квартири. Таким чином, суд дійшов висновку, що [PERSON] зобов'язана відшкодувати [PERSON] матеріальну шкоду, заподіяну її діями, яка складається з суми привласнених грошових коштів, отриманих від продажу квартири у розмірі 7877 грн. 50 коп. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 405000 грн. суд вважає безпідставними, оскільки вироком суду [PERSON] визнана винною у привласненні не квартири, а грошей від її продажу у вказаному вище розмірі. Крім того, діями [PERSON] позивачеві завдана моральна шкода, яка полягає в переживаннях та душевних стражданнях з приводу незаконного привласнення грошових коштів, отриманих від продажу належного йому житла особою, яка повинна була сприяти захисту його інтересів як неповнолітньої дитини, позбавленої батьківського піклування. З врахуванням глибини моральних страждань, отриманих позивачем, виходячи з засад розумності та справедливості, на підставі ст. 1167 ЦК України, суд вважає вимоги про відшкодування моральної шкоди такими, що підлягають частковому задоволенню у розмірі 10000 грн. Крім цього, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідачки в дохід держави судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп., від сплати якого при зверненні до суду із цим позовом позивач був звільнений.

Outcome: partial