Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

В квітні 2018р. позивач ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом до відповідача [PERSON], в якому просив суд: стягнути з відповідача на свою користь у відшкодування матеріальної шкоди суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 32064,14 грн.; 1762,0 грн. - судового збору, а всього 33826,14 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 11 березня 2015р. між позивачем та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту серія АМ № 095691 (надалі по тексту - договір страхування), у відповідності до якого позивач застрахував майнові інтереси страхувальника, пов'язані із експлуатацією автомобіля «Infiniti» д.н.з. [NUMBER] (надалі по тексту - застрахований ТЗ). 05 лютого 2016р. на вул. Кудряшова, 20Б в м. Києві сталася ДТП за участю застрахованого ТЗ під керуванням [PERSON] та автомобіля «Suzuki» д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача. Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 13 квітня 2016р. по справі № 760/2856/16-п, відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності. Вищезазначену подію було визнано позивачем страховим випадком, в зв'язку із чим, ним було складено Страхові акти №№ UA2016020500025/L01/01 від 10 березня 2016р. на суму 30064,14 грн. В подальшому кошти в сумі 32064,14 грн. було перераховано позивачем на користь ПП «Авто-Актив», в рахунок сплати вартості відновлювального ремонту застрахованого ТЗ. В досудовому порядку відповідач відмовляється відшкодувати сплачену суму страхового відшкодування у розмірі 32064,14 грн., позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх прав та просив суд на підставі ст. ст. 993, 1166, 1188, 1191, 1194 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» задовольнити позов. До судового засідання стороною позивача було подано на адресу суду заяву, про розгляд справи у відсутність повноваженого представника позивача. Заявлені позовні вимоги сторона позивача підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, в судове засідання не з'явився, поважності причин неявки суду не повідомив, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження строк, відповідач відзив на позов не подав. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 280, 282 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, та не оспорювалось сторонами, 11 березня 2015р. між позивачем та страхувальником було укладено договір страхування, у відповідності до якого позивач застрахував майнові інтереси страхувальника, пов'язані із експлуатацією автомобіля «Infiniti» д.н.з. [NUMBER]. 05 лютого 2016р. на вул. Кудряшова, 20Б в м. Києві сталася ДТП за участю застрахованого ТЗ під керуванням [PERSON] та автомобіля «Suzuki» д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача. Вказана ДТП мала місце з вини відповідача, що встановлено постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 13 квітня 2016р. по справі № 760/2856/16-п. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що внаслідок виплати ним страхового відшкодування у розмірі 32064,14 грн., до нього перейшло право вимоги. Суд вважає, що право вимоги яке виникає в порядку та на умовах передбачених ст. 993 ЦК України, а також ст. 27 Закону України «Про страхування», є суброгаційним, а відповідний обов'язок відшкодування шкоди винною особою, з огляду на положення ст. 1166 ЦК України є деліктним зобов'язанням. Положеннями ст. ст. 512, 514 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках встановлених законом, при цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом». Зокрема положеннями ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п .27 постанови № 4 від 01 березня 2013р., що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика, суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Так, у випадку суброгації, відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні, із збереженням самого зобов'язання, на підставі договору страхування, а також ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування». У випадку регресу, одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється нормами ст. 1191 ЦК України. Звертаючись до суду з вказаними позовними вимогами, позивач, як правові підстави заявленого позову, одночасно посилався на положення норм матеріального права, які регулюють, як регресні, так і суброгаційні правовідносини. Враховуючи те, що позивач виплатив на користь ПП «Ато-Актив» визначену суму відновлювального ремонту (суму страхового відшкодування) за договором страхування у розмірі 32064,14грн., до нього в порядку та на умовах передбачених ст. ст. 512, 514, 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», перейшло суброгаційне право вимоги до відповідача. При цьому, що зобов'язання не було припинено зміною кредитора. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена сума страхового відшкодування у розмірі 32064,14 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1762,0 грн.

Outcome: partial