Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

В квітні 2017 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON], про визнання припиненою поруку, як зобов'язання, встановлене договором поруки №5000-107П від 30.10.2007 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» в особі заступника керуючого філією «Запорізьке РУ» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» [PERSON] та [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 30.10.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», та [PERSON] було укладено Кредитний договір №5000-107ИС, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти в розмірі 82 200,00 доларів США зі строком повернення до 30.10.2027 року. При цьому, в той же день між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», було укладено Договір поруки №5000-107П, згідно умов якого позивач, як поручитель, зобов'язався перед банком відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником зобов'язань за Кредитним договором №5000-107ИС від 30.10.2007 року. Разом з тим, позивач вказує, що через невиконання позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором банк, скориставшись наданим йому цим договором правом вимагати дострокового погашення кредитних коштів, направив на адресу позичальника та поручителя вимоги про дострокове повернення кредитних коштів, чим, в свою чергу, змінив строк виконання основного зобов'язання, встановивши його до 09.12.2011 року. За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що банк, змінивши строк виконання основного зобов'язання, не пред'явив до нього позову протягом шести місяців, починаючи від дати порушення позичальником встановленого банком строку для досторкового повернення кредиту, позивач вважає, що, в силу положень ч.4 ст. 559 ЦК України, є всі підставі для визнання Договору поруки від 30.10.2007 року припиненим. Позивачка [PERSON], яка приймала участь в судовому засіданні в режимі відео конференції, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача Бєлінський В.А. у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність і необґрунтованість, а також на відсутність підстав для визнання Договору поруки припиненим. Третя особа у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 30.10.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», та [PERSON] було укладено Кредитний договір №5000-107ИС, на підставі умов якого банк надав позичальнику в користування грошові кошти в розмірі 82 200,00 доларів США з платою за користування кредитними ресурсами у вигляді 9,1% річних, а [PERSON], враховуючи положення п.3.2 Кредитного договору зобов'язався повністю повернути отримані кошти до 30.10.2027 року, здійснюючи погашення заборгованості щомісяця в термін по 10 число кожного місяця для погашення заборгованості по кредитних ресурсах у складі щомісячного Ануїтентного платжеу, розмір якого за договором становить 753 грн. Для забезпечення виконання [PERSON] умов вказаного Кредитного договору, 30.10.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», та [PERSON] було укладено Договір поруки №5000-107П від 30.10.2007 року, згідно умов якого позивачка, як поручитель, зобов'язалась перед банком відповідати в повному обсязі за своєчасне виконання боржником зобов'язань за укладеним між банком та позичальником Кредитним договором в межах суми наданих в користування кредитних коштів в розмірі 82 200,00 доларів США з платою за користування кредитними ресурсами у вигляді 9,1% річних. При цьому, слід зазначити, що п.п. «і», «к» п.3.4 Кредитного договору передбачено, що банк має право вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів у наступних випадках: позичальник (майновий поручитель) не виконав зобов'язання застрахувати на умовах, погоджених з Банком, на весь період дії цього Договору предмет застави (іпотеки), наданий банку в забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим Договором; позичальник не уклав на весь період дії цього Договору договір страхування на випадок смерті від нещасного випадку та інвалідності, що наступила внаслідок нещасного випадку. Звертаючись до суду з позовом про визнання припиненою поруки, як зобов'язання, встановленого вищенаведеним договором поруки №5000-107П від 30.10.2007 року, позивачка, як на підставу для його задоволення, посилається на те, що, банк, скориставшись наданим йому кредитним договором правом вимагати дострокового погашення кредитних коштів, змінив строк виконання основного зобов'язання шляхом направлення на адреси позичальника та поручителя вимоги про дострокове повернення кредитних коштів, однак не пред'явив до неї позову протягом шести місяців, починаючи від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. Так, регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, ч.4 ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч.4 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення ч.4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України у справі №6-53цс14 від 17.09.2014 року та у справі №6-933цс15 від 09.09.2015 року. Крім того, слід зазначити, що як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.24 постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року за №5, сама по собі умова договору по дію поруки до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію , яка має неминуче настати. Так, як вже зазначалось вище, позивачка, як поручитель, зобов'язалася перед банком відповідати за зобов'язаннями [PERSON], які випливають з Кредитного договору та полягають у поверненні наданого кредиту в розмірі 82 200,00 доларів США з платою за користування кредитними ресурсами у вигляді 9,1% річних у строк до 30.10.2027 року. Між тим, як встановлено в судовому засіданні, банк, у зв'язку з порушенням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, використав передбачене ч.2 ст.1050 ЦК України та п.3.4 Кредитного договору право на дострокове повернення кредитних ресурсів, повідомивши про це 28.11.2011 року як позичальника, так і поручителя, шляхом направлення їм письмової вимоги про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором, яка була отримана останніми 28.11.2011 року (а.с. 30-31). Вказана вимога про дострокове погашення ґрунтувалася на відомостях Страхової компанії «Омега», яка листом від 23.11.2011 року за №454-10ЗП повідомила позичальника про те, що станом на 23.11.2011 року [PERSON] не виконано вимоги кредитного договору і не застраховано майна та життя на випадок смерті від нещасного випадку. При цьому, як вбачається зі змісту вимоги про дострокове погашення кредиту, суму заборгованості за кредитним договором позичальник мав сплатити протягом двох банківських днів з моменту отримання дійсної вимоги. Таким чином, з урахуванням вищенаведених положень законодавства, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» змінив строк виконання основного зобов'язання, а саме встановив строк виконання основного зобов'язання в два дні з моменту отримання даної вимоги, тобто до 30.11.2011 року. Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, кредитор (відповідач) протягом шести місяців, із дня настання строку виконання зобов'язання по Кредитному договору у повному обсязі, а саме до 30 травня 2012 року, не звернувся до суду із позовом до позивачки про стягнення заборгованості, а тому в силу ч. 4 ст. 559 ЦК України Договір поруки слід визнати припиненим з вказаної дати. При цьому, слід зазначити, що представником відповідача під час розгляду справи в суді не надано жодного доказу на спростування обставин, на які посилалася позивачка як на підставу для задоволення позову. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та зважаючи на те, що обставини, на які посилався позивачка як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON], про визнання поруки припиненою, підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивачки судові витрати по сплаті судового збору в сум 640,00 грн., які сплачено позивачкою за подання даного позову до суду. Враховуючи наведене та

Outcome: approved