Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

В лютому 2014 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним первісним позо-вом та обґрунтовувала його тим, що 10 квітня 1996 року вона уклала шлюб з [PERSON] Під час шлюбу вони придбали житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS]. Тому [PERSON] просить суд визнати цей житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами об'єктом спільної сумісної власності, визнати за позивачем та [PERSON] право власності на ? частки в цьому об'єкті нерухомого майна. В ході розгляду цивільної справи [PERSON] подала заяву про часткову зміну предмета позову: просить визнати житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної влас-ності сторін; визнати за позивачем та [PERSON] право власності на ? частки в цьому об'єкті нерухомого майна, на ? частки в земельній ділянці площею 0,06 га по [ADDRESS]. Крім того, [PERSON] просить суд визнати за відповідачем право власності на автомобіль марки «Citroen Jumper», номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], та стягнути з [PERSON] на користь позивача вартість ? частки в цьому автомобілі в розмірі 60000 гривень. [PERSON] пред'явив зустрічний позов та обґрунтовує його тим, що він за особисті грошові кошти придбав житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS]. Цей об'єкт нерухомого майна є його особистою власністю. Під час шлюбу сторони придбали 2/3 частки в квартирі по [ADDRESS], автомобіль марки «Citroen Jumper», номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], газовий конвектор «ФЕГ Конвектор», телевізор торгової марки «Sony», телевізор торгової марки «JVC», пилосос торгової марки «Samsung», пилосос торгової марки «Daewoo» та пральну машинку торгової марки «Ariston». Тому [PERSON] просить суд визнати за ним право власності на 1/6 частку в квартирі [ADDRESS], автомобіль марки «Citroen Jumper», номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], газовий конвектор «ФЕГ Конвектор», пилосос торгової марки «Samsung» та пральну машинку торгової марки «Ariston»; визнати за [PERSON] право власності на 3/6 часток в квартирі [ADDRESS], теле-візор торгової марки «Sony», телевізор торгової марки «JVC» та пилосос торгової марки «Daewoo». [PERSON] також звернулась до суду з первісним позовом та обґрунтовує його тим, що 17 квітня 2003 року вона уклала з [PERSON] договір про спільну діяльність, за яким [PERSON] зобов'язалась передавати відповідачу грошові кошти, а [PERSON] зобов'язався використовувати їх на здійснення ремонтно-відновлювальних робіт житло-вого будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] та здійснення оздоблювальних робіт на земельній ділянці, на якій роз-ташовуються ці об'єкти нерухомого майна. До укладення цього договору вартість житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами становила 20000 гривень, а після здійснення ремонтно-відновлювальних робіт вона зросла до 389000 гривень. Тому [PERSON] просить суд визнати за нею право власності на 95/100 часток в житловому будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS]. [PERSON] пред'явила зустрічний позов та обґрунтовує його тим, що згідно з договором про спільну діяльність після закінчення ремонтно-будівельних робіт [PERSON] та [PERSON] набудуть право спільної власності на житловий будинок з надвір-ними будівлями та спорудами. Однак [PERSON] не надавала згоду на укладення цього договору. Тому на підставі ч.3 ст.65 СК України вона просить суд визнати договір про спільну діяльність недійсним. Вислухавши пояснення учасників цивільного процесу та дослідивши письмові докази, суд дійшов до таких висновків. Встановлено, що 10 квітня 1996 року [PERSON] уклала шлюб з відповідачем. Ця обставина підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 18 червня 2013 року (а.с.4 т.1). 21 жовтня 1998 року [PERSON] за договором купівлі-продажу (а.с.7) придбав житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст.22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами був прид-баний під час шлюбу [PERSON] та відповідача. Ця обставина свідчить про те, що цей об'єкт нерухомого майна був нажитий подружжям. З огляду на це суд вважає, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] належить визнати об'єктом спіль-ної сумісної власності позивача та [PERSON] В матеріалах цивільної справи міститься копія договору купівлі-продажу (а.с.80-81 т.1), за яким 9 вересня 1998 року [PERSON] продав житловий будинок з господарськи-ми будівлями по [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч.3 цього Кодексу суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Встановлено, що відповідач та його представник [PERSON] не надали суду жодного доказу на підтвердження того, що грошові кошти, отримані від продажу вказаного об'єкту нерухомого майна, були використані на придбання житлового будинку з надвірними будів-лями та спорудами по [ADDRESS]. Крім того, житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] був проданий лише за 700 гривень, а спірний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами був придбаний за 4000 гривень. Ці обставини свідчать про те, що копія договору купівлі-продажу (а.с.80-81 т.1) не стосуються предмета доказування. З огляду на це суд вважає, що цей письмовий доказ є неналежним в розумінні ст.58 ЦПК України. Встановлено, що 28 липня 2007 року за [PERSON] був зареєстрований авто-мобіль марки «Citroen Jumper», номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER]. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.47 т.1). Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Встановлено, що 28 липня 2007 року позивач продовжувала перебувати у шлюбі з [PERSON] Ця обставина свідчить про те, що вказаний автомобіль був набутим по-дружжям під час шлюбу. З огляду на це суд вважає, що автомобіль марки «Citroen Jumper», номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], також є об'єктом спільної сумісної власності [PERSON] та відповідача. З копії свідоцтва про право власності на житло №27331 від 18 травня 2000 року (а.с.69 т.1) вбачається, що [PERSON] приватизувала 1/3 частку в квартирі [ADDRESS]. Крім того, 11 грудня 2000 року вона за договором дарування (а.с.68 т.1) набула право власності ще на 1/3 частку в цій квартирі. Згідно з ч.1 ст.24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одру-ження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Як неодноразово роз'яснював Верховний Суд України, особистою приватною влас-ністю дружини, чоловіка є житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Встановлено, що 2/3 частки у вказаній квартирі були придбані позивачем під час її перебування у шлюбі з [PERSON] Однак це майно було набуто нею шляхом прива-тизації та дарування. З огляду на це суд вважає, що 2/3 частки в квартирі [ADDRESS] є особистою власністю [PERSON], а не спільною сумісною власністю позива-ча та [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ч.2 ст.57 цього Кодексу ці обставини встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Встановлено, що [PERSON] та його представник [PERSON] не надали суду жодного доказу на підтвердження того, що [PERSON] та відповідач під час шлюбу придбали газовий конвектор «ФЕГ Конвектор», телевізор торгової марки «Sony», телевізор торгової марки «JVC», пилосос торгової марки «Samsung», пилосос торгової марки «Dae-woo» та пральну машинку торгової марки «Ariston». Копії гарантійних та сервісних серти-фікатів, а також гарантійних талонів (а.с.41-46 т.1) не є платіжними документами та не під-тверджують факт придбання переліченого вище рухомого майна. Крім того, в матеріалах цивільної справи відсутні копія правовстановлюючого доку-мента на підтвердження того, що позивач та [PERSON] під час шлюбу у встанов-леному порядку набули право власності на земельну ділянку площею 0,06 га по [ADDRESS]. З огляду на це суд вважає, що підстави для визнання вказаного рухомого та нерухомого майна об'єктами спільної сумісної власності [PERSON] та відповідача, відсутні. Встановлено, що 17 квітня 2003 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір про спільну діяльність (а.с.60-63 т.3), за яким [PERSON] зобов'язалась передавати відпові-дачу грошові кошти, а [PERSON] зобов'язався використовувати їх на здійснення ремонтно-відновлювальних робіт житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] та здійснення оздоблювальних ро-біт на земельній ділянці, на якій розташовуються ці об'єкти нерухомого майна. В цьому ж договорі [PERSON] та [PERSON] обумовили, що після закінчення ремонтно-буді-вельних робіт вони набудуть право спільної власності на вказаний житловий будинок з на-двірними будівлями та спорудами. Відповідно до ч.3 ст.65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів сто-совно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладен-ня договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] надала [PERSON] письмову згоду на укладення з [PERSON] договору про спільну діяльність. З огляду на це суд вважає, що договір про спільну діяльність, укладений 17 квітня 2003 року між [PERSON] та [PERSON], належить визнати недійсним. Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнан-ня його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а та-кож у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Встановлено, що [PERSON], її представники [PERSON] та [PERSON] не на-дали суду жодного доказу на підтвердження того, що [PERSON] набула право власності на 95/100 часток в житловому будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS]. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови №7 від 4 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку, вправі вимагати не визнання права власності на буди-нок, а відшкодування своїх затрат на будівництво, якщо допомогу забудовнику вони на-давали не безоплатно. З огляду на це суд вважає, що підстави для визнання за [PERSON] права власності на 95/100 часток в спірному житловому будинку з надвірними будівлями та спорудами відсутні. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ч.5 ст.71 цього Кодексу присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Встановлено, що [PERSON] та відповідач не домовлялись про відхилення від рівності часток в спільному майні. Крім того, [PERSON] не вніс на депозит Борис-пільського міськрайонного суду грошову компенсацію за ? частки в спірному автомобілі. З огляду на це за позивачем та [PERSON] належить визнати право власності на ? частки в житловому будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS], та на ? частки в автомобілі марки «Citroen Jumper», номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER]. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.35 постанови №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування суда-ми законодавства про судові витрати у цивільних справах», при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних ви-мог до кожного з відповідачів. Встановлено, що при подачі первісного позову [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 2300 гривень. Крім того, вона сплатила судовий збір в розмірі 487 гривень 20 копійок за пред'явлення зустрічного позову. [PERSON] та [PERSON] сплатили по 3654 гривень. Ці обставини підтверджуються квитанціями (а.с.1, 40, 94, 95 т.1, а.с.20, 38 т.3). Однак позови [PERSON] та відповідача задоволені частково. У задоволенні позову [PERSON] відмовлено. З огляду на це суд вважає, що з [PERSON] на користь позивача належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 1400 гривень, а з [PERSON] на користь відповідача слід стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 600 гривень. Крім того, з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача належить стягнути витрати на оплату судового збору по 243 гривні 60 копійок.

Outcome: partial