Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

Військова частина [NUMBER] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення збитків, завданих державі. Вимоги позовної заяви мотивовані тим, що у військовій частині [NUMBER] в березні 2017 року представниками управління внутрішнього аудиту Міністерства оборони України було проведено плановий внутрішній аудит та аудит відповідності фінансово-господарської діяльності військової Частини [NUMBER] , відповідно до якого виявлено ряд недоліків. Позивач наполягає, що за наслідками проведеного аудиту було встановлено, що внаслідок не виконання начальником продовольчої служби тилу військової частини [NUMBER] , умов п. 4.1 договору №286/2/15/10 про закупівлю послуг щодо забезпечення харчування за контрактом (послуги щодо забезпечення харчуванням, продуктами харчування особового складу військових частин Збройних Сил України, інших осіб, як згідно з законодавством мають право на забезпечення харчуванням у стаціонарних та польових умовах та годування штатних тварин) від 30.03.2015 року, відбулося безпідставне завищення вартості наданих послуг на загальну суму 8095,01 грн. Вказані порушення були допущені начальником продовольчої служби військової частина [NUMBER] , капітаном [PERSON] , який займав вказану посаду на період вчинення вказаних порушень та проведення аудиту, та був ознайомлений із результатами проведеного аудиту. [PERSON] звільнено наказом командира Повітряного командування «Центр» - заступника командувача Повітряних Сил Збройних сил України від 27.04.2017 року за №30 з військової служби у запас у зв`язку із закінченням строку контракту. Однак останній, а ні в період своєї роботи, а ні після звільнення заподіяні збитки не відшкодував та ухиляється від їх повернення, а тому позивач, вважаючи свої права порушеними, звернувся до суду із позовом про примусове стягнення коштів із відповідача в рахунок погашення суми заподіяних збитків. Дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду від 08.07.2019 року. Ухвалою суду, яка направлена відповідачеві в установленому порядку, останньому був наданий строк для\~ подання заяви із обґрунтованими запереченнями\~ проти розгляду справи\~ в порядку спрощеного позовного провадження, а також\~ строк для подання відзиву на позов. Відповідач відзиву на позов,\~ заяви із\~ обґрунтованими\~ запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, чи\~ клопотаннями про розгляд справи за участю сторін до суду не направив. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин суд вважає за можливе\~ розглянути справу за наявними\~ матеріалами справи. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Відповідно до вимог п.,п. 8, 9 ч. 2\~ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди. Згідно з ч.,ч. 1, 2\~ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до договору №286/2/15/10 від 30.03.2015 року про закупівлю послуг щодо забезпечення харчування за контрактом (послуги щодо забезпечення харчуванням, продуктами харчування особового складу військових частин Збройних Сил України, інших осіб, як згідно з законодавством мають право на забезпечення харчуванням у стаціонарних та польових умовах та годування штатних тварин), Міністерство оборони України, в особі директора Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України, [PERSON] та ТОВ «Греус-Груп» уклали договір відповідно до умов якого виконавець за договором зобов`язується у 2015 році надати Міністерству оборони України послуги щодо забезпечення харчуванням за контрактом. У відповідності до пункту 4.1 договору, яким визначено, що розрахунки проводяться шляхом оплати фактично наданих Виконавцем та прийнятих представником замовника послуг, при цьому у разі надання послуг за окремими прийомами їжі їх вартість визначається (у відсотках від вартості послуг відповідної норми харчування) при триразовому харчуванні: сніданок - 35%, обід - 45%, вечеря 20%. За фактичне надання послуг із використанням послуг повинна була становити 45% вартості від визначеної Договором ціни, а саме 21,25 грн. та 21,9 грн. (з ПДВ) на загальну суму 22565,41 грн. Як вбачається зі змісту аудиторського звіту від 31.03.2017 року за №234/1/31/19, під час аудиту відповідності оформлення актів отриманих послуг із харчування особового складу були встановлені випадки, коли ТОВ «Греус-Груп» були оформлені акти приймання наданих послуг щодо забезпечення харчуванням, які відрізнялися від фактично наданих послуг. Так, у період із 01.11.2015 року по 20.02.2016 року, посадовими особами військової частини [NUMBER] були оформлені акти приймання наданих послуг щодо забезпечення харчуванням, в яких були зазначені послуги із забезпечення харчуванням військовослужбовців військової служби за контрактом (тільки обід) в стаціонарних умовах вартістю 27,18 грн. (з 01 до 20.11.2015 року ) та 30,12 грн. (з ПДВ) на загальну суму 30660,42 грн., що в свою чергу було обумовлено умовами договору від 18.11.2015 року №286/2/15/96. У той же час, фактично приготування їжі здійснювалось із застосуванням технічних засобів продовольчої служби (польових кухонь) у зв`язку із чим у відповідності до п.4.1 Договору, яким визначено, що розрахунки проводяться шляхом оплати фактично наданих Виконавцем та прийнятих Представником замовника Послуг, при цьому у разі надання послуг за окремими прийомами їжі їх вартість визначається (у відсотках від вартості послуг відповідної норми харчування) при триразовому харчуванні: сніданок - 35%, обід - 45%, вечеря - 20%. Тобто, за фактичне надання послуг із забезпечення військовослужбовців військової служби за контрактом із використанням технічних засобів, вартість отриманих послуг повинна була становити 45% вартості від визначеної Договором ціни, а саме 21,25 грн. (з 01 до 20.11.2015 року ) та 21,9 грн. (з ПДВ) на загальну суму 22565,41 грн. Таким чином, внаслідок не виконання посадовими особами військової частини умов п.4.1 Договору, під час аудиту було встановлено безпідставне завищення вартості наданих послуг на загальну суму 8095,01 грн. Начальником продовольчої служби капітаном [PERSON] було пояснено, що вказані порушення були допущені у зв`язку із тим, що під час оформлення актів приймання наданих послуг щодо забезпечення харчуванням, посадовими особами ТОВ «ГЕУС-ГРУП» було пояснено, що необхідно брати для розрахунку вартість послуг, яка була визначена умовами Договору, а те, що приготування їжі здійснювалось на технічних засобах продовольчої служби, до уваги не бралось. Таким чином із змісту вказаного аудиторського звіту вбачається, що відповідач по справі обіймаючи відповідну посаду допустив порушення умов договору, що призвело до заподіяння збитків та достеменно знав про вказані обставини, про що свідчить його пояснювальна записка від 24.03.2017 року. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач результати аудиту не оспорював, свою вину не спростовував. Про вказані обставини самим відповідачем суд не було повідомлено. Наказом командира військової частини [NUMBER] від 16.06.2017 №125 капітана [PERSON] звільнено в запас відповідно до підпункту «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з урахуванням підпункту «ї» пункту «1» частини восьмої цієї статті. Отже, судом встановлено, що відповідач по справі достеменно знав про звинувачення його у витратах та суми нарахованих збитків та необхідності її погашення. Сам же відповідач вказане рішення не оспорював та не спростовував, належних пояснень щодо розтрат не надавав. Відповідно до Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №671. Міністерство оборони України головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період. Міноборони є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили. Згідно із ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України», ст.ст. 1. 10 Закону України «Про оборону України» Збройні Сили складаються з військових об`єднань, з`єднань, військових частин, установ, організацій та утримуються за рахунок бюджетних коштів. Військова частина [NUMBER] є складовою частиною Збройних Сил України, утримується за рахунок коштів державного бюджету України, підпорядкована Міністерству оборони України, у своїй діяльності керується законами України. Указами Президента України, постановами Кабінету Міністрів України, наказами Міністра оборони України. Командир військової частини [NUMBER] несе повну відповідальність перед органом управління майном - Міністерством оборони України за стан та діяльність переданого йому військового майна, його схоронністю та ефективністю, використання закріпленої за частиною державною технікою. Таким чином, збитки спричинені військовій частині [NUMBER] , є збитками, спричиненими державі. Нормами ст.\~1166\~ЦК\~України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, завдана шкода, яка виникла внаслідок вчинення відповідачем неналежних дій підлягає відшкодуванню відповідачем в повному обсязі. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди є обґрунтованими, ґрунтуються на нормах\~ЦК України, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд задовольняючи позов стягує із відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1920.0 грн. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~На підставі зазначеного та

Outcome: approved