Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

В квітні 2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором кредитором спадкодавця, в якому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачів на їх користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 07 травня 2010 року у розмірі 10060 грн. 13 коп., а також судові витрати по справі. Представник позивача просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с.4). Представник відповідачів за довіреністю [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Встановлено, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг у зв'язку з чим підписав Заяву №б/н від 07 травня 2010 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 10900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується актовим записом про смерть №232 від 03 жовтня 2016 року Виконавчого комітету Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області (а.с.58). На підставі претензії банку (а.с.59), державним нотаріусом Дніпровської районної державної нотаріальної контри [PERSON] була відкрита спадкова справа №196/2017 після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, що підтверджується листом Дніпровської районної державної нотаріальної контри №1160/02-14 від 04 травня 2017 року (а.с.60). Станом на дату відповіді ніхто із спадкоємців з заявами про прийняття, відмову, видачу свідоцтва про право на спадщину не звертався. 09 листопада 2017 року [PERSON] позивачем було направлено лист-претензію, в якому зазначено, що заборгованість [PERSON] станом на дату смерті складає 10060,13 грн. (а.с.61). Згідно з розрахунком заборгованості за договором №б/н від 07 травня 2010 року, станом на дату смерті [PERSON] заборгованість становить 10060,13 грн., яка складається з: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 731,82 грн., заборгованості по нарахованим процентам за користування кредитом 8884,65 грн., заборгованості по нарахованій пені. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 608 ЦК України, зобов'язання припиняється зі смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно з ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст. 1218, ч. 3 ст. 1231 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємця переходить обов'язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові зі спадкодавця за життя спадкодавця. Оскільки боржник помер, то відповідати перед кредитором на підставі ст. 1281, 1282 ЦК України за борги спадкодавця має спадкоємець у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Аналогічні роз'яснення надані в абз. 2 п. 32 Постанови Пленуму Верхового Суду України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, де зазначено, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, АТ КБ «ПриватБанк», як позивач, зобов'язаний довести, що саме відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] є спадкоємцями померлого [INFO] року [PERSON], прийняли після нього спадщину та вартість майна, прийнятого спадкоємцями у спадщину. Позивач зазначає, що спадкоємцями [PERSON] у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] На підтвердження даної обставини позивач посилається на копію паспорта позичальника [PERSON] (а.с.51) та відповідачів [PERSON] (а.с.54), [PERSON] (а.с.53), [PERSON] (а.с.52), де зазначено одну й ту саму адресу зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS]. Однак сул прийшов до висновку, що сам факт реєстрації місця проживання відповідачів за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що саме вони є спадкоємцями та прийняли після померлого спадщину. Вказаний будинок є власністю відповідачки [PERSON] (а.с.90) і померлий [PERSON] не мав нерухомого майна у власності (а.с.89). Позивачем не надано достатньо належних і допустимих доказів для задоволення позовних вимог, а саме доказів того, що відповідачі прийняли спадщину, та яка вартість спадкового майна, тоді як із відповіді Дніпровської районної державної нотаріальної контори від 04 травня 2017 року вбачається, що на підставі претензії банку була заведена спадкова справа №196/2017 після померлого [PERSON] померлого [INFO] року. Станом на дату відповіді ніхто із спадкоємців з заявами про прийняття, відмову, видачу свідоцтва про право на спадщину не звертався. За таких обставин, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з урахуванням всіх обставин та матеріалів справи суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» та ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову. У зв'язку з відмовою у задоволенні позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд відмовляє також і у задоволенні вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача 1762 грн. судового збору, сплаченого при зверненні до суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed