Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

В листопаді 2016 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Горбунової Лесі Василівни (далі - відповідач), треті особи: [PERSON] (далі по тексту - третя особа-1) та Міністерство юстиції України (далі по тексту - третя особа-2) про визнання дій нотаріуса неправомірними та скасування нотаріальної дії. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] року помер батько позивача - [PERSON], [INFO]. Після його смерті відкрилась спадщина, в тому числі на 9/20 частин будинку[NUMBER] та 9/20 частин земельної ділянки площею 0,0687 Га, кадастровий номер [NUMBER] по [ADDRESS]. При поданні заяви про прийняття спадщини після смерті батька позивачу стало відомо, що він за життя підписав договір дарування 9/20 частини житлового будинку від 20.11.2013 року і договір дарування 9/20 частки земельної ділянки від 20.11.2013 року на користь [PERSON] Позивач зазначала, що під час посвідчення договорів дарування приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Горбунова Л.В. допустила ряд порушень діючого законодавства, а саме положень Цивільного кодексу України, Закону України «Про нотаріат», , а також Інструкції про вчинення нотаріальних дій. Так, в Журналі виклику нотаріуса для вчинення нотаріальних дій поза приміщенням, відповідачем було зроблено запис про те, що нотаріальна дія по посвідченню правочину дарування відбулась після 10:20 год. 20.11.2013 року, тоді як згідно із витягом Державного реєстру прав власності, нотаріус здійснила реєстраційну дію та зареєструвала право власності за [PERSON] 20.11.2013 року об 9:15:26 год. З огляду на зазначене вбачається, що відповідач спершу вчинила нотаріальну дію та внесла зміни про особу власника в Державному реєстрі, а вже після цього посвідчила договори дарування. Окрім того, відповідач порушила нотаріальну таємницю та здійснювала посвідчення договір дарування в присутності сторонньої особи - [PERSON], який міг вплинути на наміри дарувальника щодо його волевиявлення. У справі нотаріуса був присутній витяг з технічної документації, який отримав [PERSON], проте згідно з даними його амбулаторної карти, він пересувався в межах будинку на милицях та мав похилий вік, що свідчить про те, що він не міг отримати вказаний витяг особисто. Також позивач зазначала, що при посвідченні договорів дарування був відсутній технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна. Під час вчинення нотаріальної дії з посвідчення договорів дарування на земельній ділянці знаходились об'єкти самочинного будівництва. Також зазначала, що згідно із записами медичної карти померлого [PERSON], у нього діагностовано відсутність зору, а тому нотаріус безпідставно посвідчила договори дарування тоді як у випадку, що особа у звязку із фізичною вадою не може підписати правочин власноруч, за її дорученням такий правочин підписує інша особа. Окрім того, відповідач не встановила обсяг дієздатності [PERSON] Посилаючись на викладене позивач просила суд визнати дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Горбунової Лесі Василівни по нотаріальному посвідченню договору дарування 9/20 земельної ділянки від 20 листопада 2013 року, а також договору дарування 9/20 житлового будинку від 20 листопада 2013 року за адресою: [ADDRESS] неправомірними та скасувати нотаріальну дію по посвідченню вказаних правочинів, які зареєстровані в реєстрі за номерами 2973 та 2974. Зобов'язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Горбунову Лесю Василівну внести запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на нерухоме майно, а саме на 9/20 земельної ділянки (номер запису про право власності 3452386) та на 9/20 житлового будинку (номер запису про право власності 3452421) за адресою: [ADDRESS] та поновити запис про право власності [PERSON] на 9/20 земельної ділянки та 9/20 житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Судові витрати стягнути з відповідача та повідомити Міністерство юстиції України про неправомірність дій нотаріуса при посвідченні договорів для відповідного реагування. Ухвалою суду від 25.11.2016 року було відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 25.01.2017 року. 12.12.2016 року від позивача надійшло клопотання про витребування доказів по справі та заяву про виклик свідка [PERSON] 25.01.2017 року від представника Міністерства юстиції України надійшли письмові пояснення по справі, в яких зазначено, що нотаріус, як державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень або відмову в такій реєстрації. Просив врахувати пояснення під час вирішення спору. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 12.05.2017 року було задоволено клопотання позивача про витребування у Святошинського районного суду міста Києва належним чином посвідчених копій матеріалів цивільної справи № 2/759/193/16 та залученої до неї медичної карти [PERSON] Згідно із листом Святошинського районного суду міста Києва від 26.05.2017 року № 01/818/2017вих/Ка-17 зазначено, що ухвалою суду від 27.10.2016 року позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договорів дарування недійсними було залишено без розгляду та на даний час матеріали справи перебувають в архіві суду. Медична картка повернута до поліклініки № 4 Святошинського району міста Києва. 06.10.2017 року від представника позивача надійшло повторне клопотання про витребування у Святошинського районного суду міста Києва належним чином посвідчених копій матеріалів цивільної справи № 2/759/193/16 та залученої до неї медичної карти [PERSON] 06.10.2017 року представник відповідача звернувся до суду із клопотанням про закриття провадження у справі. Ухвалою суду від 06.10.2017 року в задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі було відмовлено. Також ухвалою суду від 06.102017 року було витребувано у Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Святошинського району міста Києва копію амбулаторної карти [PERSON] 02.11.2017 року від Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Святошинського району міста Києва надійшла копія амбулаторної карти [PERSON] 19.01.2018 року представником позивача були надані копії письмових доказів по справі без завчасного направлення їх копій учасникам справи. 26.01.2018 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення по справі. 27.09.2018 року представником позивача втретє було надано клопотання про витребування матеріалів справи з Святошинського районного суду міста Києва, а також подано заперечення на дії головуючого. Ухвалою суду від 27.09.2018 року заперечення представника позивача на дії головуючого було залишено без задоволення через їх необґрунтованість. В судовому засіданні 09.10.2018 року позивач та її представник позов підтримали та просили суд про його задоволення. В судовому засіданні 09.10.2018 року представник відповідача позов не визнав та заперечував проти його задоволення. Відзиву або заперечень на позов не подавав. В письмових поясненнях проти позову заперечував та вважав дії нотаріуса законними. В судовому засіданні третя особа-1 та її представник проти позову заперечували. Надали суду письмові пояснення по справі. В судовому засіданні представник третьої особи-2 у вирішенні спору покладався на розсуд суду. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що він був представником [PERSON] та допомагав йому у багатьох питаннях. Зазначав, що при процедурі посвідчення договорів дарування він здійснював виклик приватного нотаріуса до помешкання померлого. При укладенні договорів дарування були присутні дарувальник, [PERSON] та нотаріус, а свідок був в будинку проте не був присутній під час укладення договору, прав померлому не роз'яснював та не встановлював його дієздатність. Суд, дослідивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, допитавши свідка вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі по тексту - Закон № 3425-XII). Частиною 1 ст. 1 Закону № 3425-XII встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною 2 ст. 1 Закону № 3425-XII передбачено: вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Статтею 50 Закону № 3425-XII передбачено можливість оскарження в судовому порядку нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта. Як наголошується Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ із посиланням на Постанову Пленуму ВССУ «Про узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року № 2 можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу. Судовий контроль за діяльністю нотаріусів має забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій. Закон № 3425-XII поділяє об'єкти судового оскарження в межах нотаріального процесу на три групи: нотаріальні дії; відмова у вчиненні нотаріальних дій; нотаріальні акти. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону № 3425-XII нотаріальними діями є посвідчення права, а також фактів, що мають юридичне значення, та інші дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Обов'язок нотаріуса та відповідної посадової особи вчиняти нотаріальні дії передбачений ч. 3 ст. 49 Закону № 3425-XII, де встановлено заборону безпідставної відмови в її вчиненні. Як випливає з п. 9 ч. 1 ст. 49 Закону № 3425-XII, підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії можуть встановлюватися тільки цим Законом. Перелік підстав для відмови нотаріусом у вчиненні нотаріальних дій, зазначений у ст. 49 Закону № 3425-XII, не є вичерпним. За наявності умов, передбачених ст. 49 Закону № 3425-XII, на нотаріуса покладається завдання, по-перше, відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо вона суперечить вимогам чинного законодавства; по-друге, обґрунтувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону № 3425-XII право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Предметом судової діяльності у справах про оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні є перевірка законності дії нотаріусів або відповідних посадових осіб, які вчиняють нотаріальні дії чи які відмовили в їх вчиненні. Перевіряючи законність дій нотаріуса, суддя повинен детально вивчити закон, на підставі якого діяв нотаріус чи інша посадова особа, уповноважена на вчинення нотаріальної дії, дослідити всі докази і з'ясувати обставини, що мають значення для справи. Це, у свою чергу, дає суду можливість винести законне й обґрунтоване рішення. Предметом доказування під час судового розгляду у справах про оскарження нотаріальних дій або про відмову в їх вчиненні є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами у справах щодо оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні можуть бути документи, що стосуються вчиненої нотаріальної дії (оригінали нотаріально посвідченого договору, заповіту, свідоцтва про право на спадщину, про право власності на частку в спільному майні подружжя, довіреності, інші документи, видані нотаріусами; документи, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника, тощо); постанова нотаріуса або відповідний акт посадової особи, яка вчиняє нотаріальні дії, про відмову вчинити дану нотаріальну дію; документи, які заявник просив засвідчити або посвідчити. Судом встановлено, що [INFO] року помер батько позивача, а також чоловік третьої особи-1 [PERSON] (а.с. 17, 18, 19, 21). За життя, 21.06.2007 року померлий [PERSON] склав заповіт, яким заповів своїй дружині [PERSON] все своє майно рухоме та нерухоме, де б воно не було і з чого б воно не складалось (а.с. 20). 20.11.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договори дарування 9/20 частини земельної ділянки та 9/20 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 26, 27). Згідно з Журналом обліку викликів нотаріуса для вчинення нотаріальних дій поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, зазначено, що датою і часом виїзду нотаріуса Горбунової Л.В. для посвідчення договорів дарування є 10:20 годин, а час повернення нотаріуса до нотаріальної контори - 15:10 год. (а.с. 31). Разом із тим, згідно із Витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 20.11.2013 року на 8:31:54 год. власником 9/20 частин земельної ділянки по [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], значився [PERSON] (а.с. 37). Проте, станом на 20.11.2013 року на 09:21:49 год. власником 9/20 частин земельної ділянки по [ADDRESS] із кадастровим номером [NUMBER] в реєстрі значиться вже [PERSON] (а.с. 38). Також, згідно із Витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 20.11.2013 року на 8:34:24 год. власником 9/20 частин житлового будинку по [ADDRESS], значився [PERSON] (а.с. 40). Проте, станом на 20.11.2013 року на 09:24:37 год. власником 9/20 частин житлового будинку по [ADDRESS] в реєстрі значиться вже [PERSON] (а.с. 41). Наведене свідчить про те, що відповідач спочатку здійснила реєстраційну дію та змінила інформацію про власника 9/20 частин земельної ділянки та житлового будинку по [ADDRESS] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а потім посвідчила правочини з дарування вказаного майна. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державним реєстратором може бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту, стаж юридичної роботи не менш як два роки. У випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт. Державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав. Згідно із п.п. 2 та 3 глави 1 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі по тексту - Порядок), нотаріальні дії вчиняються у приміщенні державної нотаріальної контори, у державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса. В окремих випадках, коли фізична особа не може з'явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваного правочину, такі нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями, але в межах нотаріального округу. Якщо нотаріальна дія вчинюється поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса, у посвідчувальному написі та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій зазначається місце вчинення нотаріальної дії (удома, у лікарні, за місцезнаходженням юридичної особи тощо) із зазначенням адреси, а також причин, з яких нотаріальна дія була вчинена поза вказаними приміщеннями. Запис про вчинення нотаріальної дії поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса, заноситься до Журналу (книги) обліку викликів нотаріуса за межі державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву чи робочого місця (контори) приватного нотаріуса згідно з додатком 14 до Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2010 року N 3253/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 23 грудня 2010 року за N 1318/18613 (із змінами). Відповідно до статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно із ч. 1 статті 15 вказаного Закону Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Згідно із ч. 4 наведеної статті державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Проте, при посвідченні договорів дарування частин земельної ділянки, а також житлового будинку, відповідачем було порушено встановлений статтею 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» порядок Державної реєстрації прав та їх обтяжень та було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та внесено запис до Державного реєстру прав без прийняття та перевірки документів, що подаються для державної реєстрації до укладення договорів дарування, на підставі яких відбувся перехід права власності до третьої особи-1 [PERSON] З огляду на зазначене, при здійсненні нотаріальної дії з посвідчення посвідченню договору дарування 9/20 частин земельної ділянки від 20 листопада 2013 року, а також договору дарування 9/20 частин житлового будинку від 20 листопада 2013 року за адресою: [ADDRESS], нотаріус діяв з порушенням установленого Законом порядку, а отже діяв неправомірно. Щодо посилань позивача з приводу порушення відповідачем нотаріальної таємниці, порушень порядку вчинення нотаріальної дії з огляду на відсутність технічного паспорту, безпідставного посвідчення договору дарування за наявності вади зору у дарувальника та не встановлення обсягу дієздатності [PERSON], то вказані обставини не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Так, із копій посвідчених договорів дарування вбачається, що в зв'язку із похилим віком [PERSON] та на його прохання, договори було підписано та посвідчено за адресою: [ADDRESS]. В зв'язку із тим, що [PERSON] має вади зору та не має змоги самостійно прочитати текст договорів, нотаріусом було прочитано текст договорів вголос [PERSON] При цьому, обсяг дієздатності [PERSON] було встановлено нотаріусом перед вчиненням нотаріальної дії. Вказані дії нотаріуса повністю відповідають положенням закону, незаконність дій в цій частині судом не встановлена, а позивачем не доведена. Так, відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Відповідно до пункту 6 глави 9 розділу І Порядку, якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, має вади зору або з інших причин не має змоги самостійно прочитати документ, нотаріус уголос прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка. В процесі розгляду справи знайшла своє підтвердження та обставина, що [PERSON] мав вади зору, проте позивачем жодними належними і допустимими доказами не було доведено того, що внаслідок такої вади він не міг підписати договори власноручно. При цьому, текст договорів було прочитано нотаріусом, про що є відповідні відмітки на таких договорах. Посилання позивача з приводу відсутності в нотаріальній справі технічного паспорту на об'єкт нерухомого майна та наявності самочинного будівництва не доведені в ході судового розгляду та на правомірність дій нотаріуса не впливають. Щодо позовних вимог позивача в частині скасування нотаріальної дії по посвідченню договорів дарування, внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування державної реєстрації права власності [PERSON] та поновлення запису про право власності [PERSON], суд виходить з наступного. Так, право власності третьої особи-1 на 9/20 частин земельної ділянки від 20 листопада 2013 року та 9/20 частин житлового будинку від 20 листопада 2013 року за адресою: [ADDRESS] виникли на підставі договорів дарування, які недійсними у встановленому законом порядку визнані не були. Неправомірність дій нотаріуса щодо внесення записів до державного реєстру, а також під час посвідчення договорів дарування, автоматично не зумовлює недійсність договорів, на підставі яких у особи виникло право власності, що підлягає державній реєстрації. Згідно із положеннями статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, що є презумпцією правомірності правочину. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Скасування державної реєстрації та зміна інформації в Державному реєстрі про власника призведе до протиправного позбавлення [PERSON] права власності на майно. Окрім того, [PERSON] не є відповідачем по даній справі, що також виключає задоволення вимог про позбавлення її права власності на майно. За таких обставин, вимоги позивача в цій частині є незаконними, а тому в їх задоволенні слід відмовити. Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена ним сума судового збору при зверненні до суду пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: partial