Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

В лютому 2021 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визначення частки спадкодавця в спільному сумісному майні, посилаючись на те, що на праві спільної сумісної власності без визначення часток на ім`я [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було набуто у власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, які розташовані в с. Припруття Новоселицького району Чернівецької області за кадастровими номерами 7323085700:01:002:0113 та 7323085700:01:002:0112. Після смерті [PERSON] [INFO] відкрилася спадщина на його частку вищевказаних земельних ділянок. Спадщину [PERSON] прийняла своєчасно, як спадкоємець за законом. Однак, оскільки при набутті права власності на нерухоме майно не були визначенні частки власників, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину. Просили суд визначити частку спадкодавця [PERSON] в розмірі 1/3 частки у спільному сумісному майні, яка рівна з частками [PERSON] та [PERSON] на зазначені земельні ділянки. Представник позивача в судове засідання не з`явився надавши суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу у його відсутності. Представник відповідача Боянської сільської ради об`єднаної територіальної громади в судове засідання не з`явився, однак надіслав до суду заяву, в якій позов визнав та просив розглянути справу у його відсутності. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та враховуючи, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить встановленим обставинам по справі та не порушує права та інтереси інших осіб, дійшов висновку про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні та задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що померлому [INFO] [PERSON] на праві спільної сумісної власності на рівні з іншими співвласниками [PERSON] та [PERSON] належали земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, які розташовані в с. Припруття Новоселицького району Чернівецької області за кадастровими номерами 7323085700:01:002:0113 та 7323085700:01:002:0112, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 21100121 та № 21093397 від 24 квітня 2020 року. Рішенням Новоселицького районного суду від 14 липня 2016 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , останній було змінено прізвище на дошлюбне « [PERSON] ». З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 29 вересня 2017 року вбачається, що [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на його частку на вказане майно, яку прийняла [PERSON] як спадкоємець по закону. [PERSON] від прийняття спадщини відмовилась, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Однак, оскільки у вказаному нерухомому майні не були визначенні частки власників, нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки. Вирішуючи даний спір, суд виходить з того, що вказане нерухоме майно належало [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, а тому кожен з них мав рівні частки у вказаному майні. За змістом ст.ст. 370, 372 ЦПК України у разі виділу або поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, частка померлого [PERSON] в праві спільної сумісної власності на вищезазначені земельні ділянки становила 1/3. Згідно ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за № 20 від 22 грудня 1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Відповідно до пункту 4.15. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно п. 4.18. глави 10 цього ж Порядку вчинення нотаріальних дій якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Визнання права та зміна правовідношення є встановленими ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів. За змістом ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Враховуючи, що позивачам неможливо одержати в нотаріальному порядку свідоцтво про право на спадщину на частку майна спадкодавця співвласника [PERSON] , то вони мають право захистити своє набуте в порядку спадкування право власності на невизначену частку померлого співвласника через суд в обраний ним спосіб шляхом пред`явлення позову, а тому суд вважає обґрунтованими позовні вимоги, у зв`язку із чим позов підлягає задоволенню. У зв`язку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України повернути позивачам [PERSON] та [PERSON] , які сплатили судовий збір у даній справі, з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що складає по 420 гривень 50 копійок кожній. На підставі ст.ст. 41, 55 Конституції України, ст.ст. 16, 368, 372, 1226, 1268 ЦК України, суд

Outcome: approved