Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

В листопаді 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, в якому просила постановити рішення, яким усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, шляхом демонтажу торгівельного павільйону за адресою: м. Підгородне, вул. Шосейна, 136т та огорожі встановленої між її будівлею та торгівельним павільйоном; визнати недійсним рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області № 247 від 17 грудня 2008 року про надання [PERSON] дозволу на розміщення торгівельного павільйону за адресою: м. Підгородне, вул. Шосейна, 136т, та погодження виданого [PERSON] міською радою від 14 листопада 2014 року, щодо розміщення обєкту торгівлі; стягнути з відповідачів на її користь суму сплаченого судового збору. В обґрунтування позову [PERSON] вказала, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка загальною площею 0,879 га, що розташована на території [PERSON] міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, за адресою: м. Підгородне, вул. Шосейна, 136. На її земельній ділянці розміщена будівля, яка після перебудови була прийнята в експлуатацію державною приймальною комісією, про що складено «[PERSON] державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта» від 16.05.2008 року, який було затверджено Розпорядженням голови Дніпропетровської районної державної адміністрації №2496Р від 12.06.2008 року. З належною їй земельною ділянкою, межує земельна ділянка за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, м. Підгородне, вул. Шосейна, 136т, загальною площею 0,003 га (30 кв.м.), що знаходиться в користуванні [PERSON] на підставі договору оренди №3 від 18.05.1999 року та угоди №28/1 від 10.05.2004 року про внесення змін до вказаного договору оренди. 12 вересня 2014 року на земельній ділянці [PERSON] було незаконно встановлено споруду торгівельний павільйон, без погодження з нею, [PERSON] як із суміжним землевласником. Після її звернення до [PERSON] міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, зі скаргою про незаконність встановлення торгівельного павільйону на земельній ділянці [PERSON] та порушення її прав, міською радою була проведена перевірка у складі комісії та за результатами перевірки було складено [PERSON] обстеження земельної ділянки від 02.10.2014 року, в якому було вказано, що погодження на встановлення тимчасової споруди для проведення підприємницької діяльності на земельній ділянці було надано ФОП [PERSON] «за умови погодження з суміжними землекористувачами та зобовязано оформити відповідну документацію на вказану земельну ділянку». Також у вказаному акті зазначено, що згідно промірів які здійснили члени комісії, відстань між будівлею її магазина та торгівельним павільйоном встановленим на земельній ділянці [PERSON] становить 70 см., та ця відстань загороджена металевою хвірткою з навісним замком. [PERSON] міською радою у вказаному акті було заборонено ФОП [PERSON] проводити підприємницьку діяльність до усунення порушень за зобовязано забезпечити вільний доступ між її, [PERSON] будівлею та незаконно встановленим торгівельним павільйоном. Пізніше в наслідок неодноразових письмових звернень їй, [PERSON] стало відомо що у незаконно встановленому на земельній ділянці [PERSON] торгівельному павільйоні, ФОП [PERSON] підприємницьку діяльність вже не здійснює, а замість неї таку підприємницьку діяльність здійснює [PERSON], при цьому порушення на які неодноразово вказувала [PERSON] міська рада за результатами перевірки до цього часу не було усунуто, а тому позивачка звернулася до суду за захистом своїх прав. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Представник відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала суду письмові заперечення проти позову, в яких просила відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] (а.с.50-53). У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення. Представник третьої особи [PERSON] міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, надала суду письмові заперечення проти позову, в яких просила відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] (а.с.29-31). Представник Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області за довіреністю [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без участі їх представника за наявними в матеріалах справи документами (а.с.134). Вислухавши пояснення сторін, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 153 ЗК України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. [PERSON] з ст. ст. 143, 146, 149 ЗК України вилучення (викуп) та припинення права користування або права власності на земельну ділянку чи її частину за відсутності на це згоди землекористувача або власника може здійснюватись виключно в судовому порядку. [PERSON] ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що на підставі рішення Виконавчого комітету [PERSON] міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 21 квітня 1999 року № 91, між [PERSON] міською радою в особі [PERSON] по дорученню від 13.05.1999 року та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки № 3 від 18 травня 1999 року (а.с.54-58). Відповідно до умов вищезазначеного Договору, в оренду передана земельна ділянка, розташована за адресою: вул. Шосейна і Залізнична, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області. Строк дії договору, передбачений пунктом 2.2 Договору, 5 років починаючи з дня реєстрації. Договір № 3 від 18 травня 1999 року зареєстрований у Дніпропетровському районному відділі земельних ресурсів, про що в книзі реєстрації договорів оренди землі вчинено запис №3 від 18 травня 1999 року. Пунктом 2.1. Договору оренди, визначено, що мета використання земельної ділянки є встановлення кіосків по реалізації товарів народного споживання. Орендарю надається право зводити будівлі та споруди, проводити поліпшення стану земельної ділянки з метою ефективного користування нею за обраним видом використання. Рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради Дніпропетровського району № 39 від 18 лютого 2004 року «Про присвоєння поштової адреси земельним ділянкам по вул. Шосейна», присвоєно земельним ділянкам, які перебувають в оренді [PERSON], згідно договору оренди земельної ділянки №3 від 18.05.1999 р., а саме: земельній ділянці, площею 11,72 кв.м., яка розташована на розі вул. Шосейна та Залізнична, присвоєно поштову адресу: м. Підгородне, вул. Шосейна, 138 «т»; земельній ділянці, площею 30,00 кв.м., яка розташована на вул. Шосейна, присвоєно поштову адресу: м. Підгородне, вул. Шосейна, 136 «т» (а.с.59). Рішенням [PERSON] міської ради Дніпропетровського району XVII сесії XXIV скликання від 02 квітня 2004 року «Про продовження терміну дії договору оренди земельної ділянки № 3 від 18.05.1999 р.» вирішено продовжити термін дії договору оренди земельної ділянки № 3 від 18.05.1999 року за адресою: м. Підгородне, вугол вулиць Шосейна і Залізнична, вул. Шосейна площею 41,72 кв.м., передбаченої для встановлення кіосків по реалізації товарів народного споживання терміном на 49 років [PERSON] (а.с.60). Угодою № 28/1 про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 18 травня 1999 року від 10 травня 2004 року на підставі рішення [PERSON] міської ради Дніпропетровського району XVII сесії XXIV скликання від 02 квітня 2004 року «Про продовження терміну дії договору оренди земельної ділянки № 3 від 18.05.1999 р.» в абзаці першому п.2.2 Термін договору речення «Договір укладається на термін 5 років, починаючи від дати його реєстрації, викладено в наступній редакції: «Договір укладається на термін 49 років починаючи з дня його реєстрації» (а.с.61). Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації, а також, як передбачено частиною 3 вказаної норми, приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі, одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації. 18 серпня 2011 року Рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради Дніпропетровського району № 427 «Про надання дозволу на встановлення малої архітектурної форми (кіоску) ПП [PERSON] - надано дозвіл на встановлення малої архітектурної форми (кіоску) загальною площею 30 кв.м., на земельній ділянці, яка знаходиться у користування згідно договору оренди по вул. Шосейна, 136-т (а.с.62). 05 квітня 2014 року КП «Архітектурне бюро» Дніпропетровського району було затверджено Ескіз намірів розташування тимчасової споруди по вул. Шосейна, 136-т у м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, шифр: 05.14/2.1 - 136-т (а.с.63-74). 14 листопада 2014 року [PERSON] міською радою Дніпропетровської області Дніпропетровського району, [PERSON] було видане Погодження щодо розміщення обєкту торгівлі продуктами харчування та товарами народного вжитку, за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, вул.Шосейна, 136-т (а.с.75). Після чого, відповідно до Договору № 21/11-1 від 21 листопада 2014 року укладеним між ПП «Земельний ресурс» та [PERSON], було розроблено технічну документацію, щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) (а.с.76-99). Так, листом Дніпропетровської районної державної адміністрації Відділ містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства, будівництва та інфраструктури від 19 грудня 2014 року вих. № 904-11/14 [PERSON] повідомлено про розгляд технічної документації щодо встановлення земельних ділянок в натурі (на місцевості) для встановлення кіосків по реалізації товарів народного споживання та погоджено розташування тимчасових споруд, а після присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам отримати паспорти прив'язки тимчасової споруди (а.с.100). Так, 29 грудня 2014 року ФОП [PERSON] отримано паспорт прив'язки розміщення тимчасової споруди по вул. Шосейна, 136-т в м. Підгородне, Дніпропетровський район, Дніпропетровської області (а.с.101-104). Рішенням [PERSON] міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області зобов'язано [PERSON] отримати [PERSON] з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за адресою: м. Підгородне, вул. Шосейна, 136-т. [PERSON] з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 22.12.2014 року, номер витягу НВ-1202125912014, відомості про обмеження користування земельною ділянкою не зареєстровані (а.с.105). Рішенням [PERSON] міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 29 січня 2015 року «Про скасування рішення виконавчого комітету від 18.06.2014 року «Про надання погодження на встановлення тимчасової споруди для проведення підприємницької діяльності», розглянувши заяву [PERSON], вирішено скасувати рішення виконавчого комітету № 194 від 18.06.2014 року «Про надання дозволу на встановлення тимчасової споруди для проведення підприємницької діяльності». Отже, посилання [PERSON] в своїй позовній заяві на невиконання приписів [PERSON] обстеження земельної ділянки від 16.12.2014 року та 02.10.2014 року є безпідставними, оскільки рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради Дніпропетровського району № 194 від 18.06.2014 року скасоване, [PERSON] не здійснює підприємницьку діяльність за адресою спірної земельної ділянки, що належить [PERSON] 26 березня 2015 року рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради Дніпропетровського району № 82 «Про надання погодження на встановлення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності» вирішено: надати погодження ФОП [PERSON] на встановлення тимчасової споруди для продовження підприємницької діяльності, по вул. Шосейна 138-т м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області (відповідно до ескізу намірів розташування тимчасової споруди, виготовленого ТОВ «Архирозвиток» 2015 року (а.с.110-119) та зобов'язано [PERSON] замовити паспорт прив'язки. Зазначене рішення [PERSON] міської ради Дніпропетровського району винесене самостійно та погодження із суміжними землекористувачами не потребує. Так, 08 квітня 2015 року [PERSON] отримав паспорт прив'язки розміщення тимчасової споруди по вул. Шосейна, 136-т, м. Підгородне, Дніпропетровський район, Дніпропетровської області (а.с.120-124). Рішенням [PERSON] міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 28 серпня 2015 року «Про надання погодження на передачу земельних ділянок в суборенду» вирішено: надати погодження ФОП [PERSON] на передачу в суборенду ФОП [PERSON] земельні ділянки за адресою: м. Підгородне, вул. Шосейна 136-т та вул. Шосейна 138-т, без зміни цільового призначення земельної ділянки (а.с.125). [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.12.2015 року зазначено, що земельна ділянка розташована за адресою: Дніпропетровська область Дніпропетровський район м. Підгородне, 136-т належить [PERSON] на підставі договору суборенди, укладеного між [PERSON] та [PERSON] б/н від 18.09.2015 року (а.с.126). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 06 лютого 2016 року суміжна земельна ділянка, розташована за адресою: Дніпропетровська обл., Дніпропетровський район, м. Підгородне, 138-в, належить на підставі договору дарування від 03 лютого 2016 року [PERSON] для ведення особистого селянського господарства (а.с.127). Судом встановлено, що жодних скарг з боку [PERSON] щодо неправомірного розташування тимчасової споруди [PERSON] не надходило. Відповідно до частини 3 п.3.25* ДБН360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» затвердженого наказом Держкомістобудування № 44 від 17.04.1992 р., для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. Позивачка в своєму позові вказує, що 12 вересня 2014 року на земельній ділянці [PERSON] незаконно встановив торгівельний павільйон, таке твердження не має жодного підтвердження, оскільки Договір оренди земельної ділянки укладений 18.05.1999 року, а згідно п. 2.1. Договору метою використання земельної ділянки встановлено «для встановлення кіосків по реалізації народного споживання». Відповідно до акту обстеження земельної ділянки, складеного 02.10.2014 року погоджувальною комісією міської ради встановлено, що біля магазину «У [PERSON]» (власниця позивачка [PERSON]М.) понад 10 років велась підприємницька діяльність приватним підприємцем та був встановлений торгівельний павільйон. Заяви чи скарги від мешканців м. Підгородне стосовно проходу між торгівельним павільйоном та підземним переходом до виконкому міської ради не надходили. Також комісією перевірено та встановлено, що торгівельний павільйон відновлено в межах старого. Окрім цього, в своїх письмових запереченнях на позов представник [PERSON] міської ради зазначила, що підземний пішохідний перехід є складовою частиною автомобільної дороги державного значення та знаходиться на балансі Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області (третьої особи) та з моменту укладення Договору оренди земельної ділянки та встановлення торгівельного павільйону (кіоску) до виконкому міської ради будь-які звернення, скарги стосовно його незаконного встановлення не надходили. Судом встановлено, що [PERSON] звертався до Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області, з питанням щодо отримання погодження на розташування кіоску в притул до підземного переходу, однак своїм листом Служба автомобільних доріг у Дніпропетровській області № 1-11/248 від 01 лютого 2016 року проінформували, що на виконання наказу Міністерства інфраструктури від 16.11.2012 року за № 688 «Про визнання таким, що втратив чинність, наказ Державної служби автомобільних доріг України від 29 вересня 2005 року № 414 « Про затвердження порядку видачі дозволів на розміщення, будівництво, реконструкцію та функціонування об'єктів на землях дорожнього господарства та згод і погоджень на об'єкти зовнішньої реклами вздовж автомобільних доріг загального користування», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.10.2005 року № 1266/11546 (із змінами)», розгляд та видача документів дозвільного характеру Державним агентством автомобільних доріг України (та його територіальними підрозділами) - призупинено (а.с.130). До того ж, судом встановлено, що торгівельний кіоск [PERSON] розташований впритул до підземного переходу на перехресті вулиць Шосейної та Залізничної, а отже технічна можливість здвинути кіоск, ще на 30 см., відсутня. Підземний пішохідний перехід з моменту розташування торгівельного кіоску є не функціонуючим, зі сторони вул. Залізнична встановлено огорожа, що підтверджується [PERSON] міської ради від 18.08.2015 року, отже розташування кіоску впритул до не функціонуючого підземного пішохідного переходу жодним чином не спричиняє жодних незручностей для інших мешканців міста. Що стосується позовних вимог позивачки про визнання недійсним рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 17.12.2008 року № 247, суд прийшов до наступного. Статтею 103 ЗК України встановлено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). В частині 2 ст. 144 Конституції України зазначено, що рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду. Частиною 9 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Представником позивачки у судовому засіданні не надано жодних доказів, за яких може бути скасовано рішення виконавчого комітету № 247 від 17.12.2008 року «Про надання дозволу на розміщення МАФ та торгівельного павільйону ПП Зібарєву [PERSON]», та не довів в чому саме полягає невідповідність даного рішення вимогам законодавства України. З вищевказаних документів вбачається, що право користування земельною ділянкою та право на провадження підприємницької діяльності у відповідачів [PERSON] та [PERSON] виникло раніше за [PERSON] До того ж, розташування і погодження розташування торгівельного кіоска [PERSON], відбулося раніше, ніж [PERSON] Статтею 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. [PERSON] з ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 60 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Отже, в результаті дослідження у судовому засіданні документації, суд встановив, що користувачі земельною ділянкою [PERSON] та [PERSON], жодним чином не порушують права власника суміжної земельної ділянки [PERSON], що підтверджується відповідними документами наявними в матеріалах справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що на момент розгляду справи, позивачкою не надано належних та допустимих доказів у розумінні ст. 57-60 ЦПК України, на підтвердження того, яким чином відповідачі порушують її права як землекористувача суміжної земельної ділянки. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивачки задоволенню не підлягають. [PERSON] ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. [PERSON] ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У зв'язку з відмовою у задоволенні позову не підлягають відшкодуванню понесені позивачкою судові витрати згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed