Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

В липні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 27 травня 2015 року між ним та [PERSON] , а також ПАТ «Український професійний банк» був укладений договір про відступлення права вимоги №1. За умовами якого [PERSON] відступив, а [PERSON] набув право вимоги, належне [PERSON] відповідно до договору банківського вкладу №296251 від 07 серпня 2014 року, укладеним між [PERSON] та ПАТ «Український професійний банк». За цим договором [PERSON] одержав право замість [PERSON] вимагати від ПАТ «Український професійний банк» сплати грошових коштів відповідно у розмірі 50297 доларів США 27 центів. При цьому, [PERSON] зобов`язався сплатити [PERSON] вартість права вимоги у розмірі 50297 доларів США 27 центів в строк до 31 травня 2016 року. В порушення умов договору про відступлення права вимоги [PERSON] у строки, передбачені договором, не сплатив вартість права вимоги у повному обсязі. В подальшому [PERSON] та [PERSON] погодили між собою строк сплати вартості права вимоги до 31 травня 2019 року. Незважаючи на це, відповідач ухилився від сплати заборгованості. Тому [PERSON] просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договором про відступлення права вимоги від 27 травня 2015 року у розмірі 38372 доларів США 83 центи. Представник позивача [PERSON] направив до суду заяву, якою позов підтримав та просив суд його задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позов не надав та про причини неявки суд не повідомив. Представник ПАТ «Український професійний банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію також не з`явився до суду та свої пояснення щодо пред`явленого позову не надав. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. На підставі ч.1 ст.280 ЦПК України суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, про що в судовому засіданні проголосив протокольну ухвалу. Дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 27 травня 2015 року [PERSON] уклав з [PERSON] та ПАТ «Український професійний банк» договір про відступлення права вимоги №1. За яким [PERSON] відступив, а [PERSON] набув право вимоги, належне [PERSON] відповідно до договору банківського вкладу №296251 від 07 серпня 2014 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Український професійний банк». За цим договором [PERSON] одержав право замість [PERSON] вимагати від ПАТ «Український професійний банк» сплати грошових коштів у розмірі 50297 доларів США 27 центів. При цьому, [PERSON] зобов`язався сплатити [PERSON] вартість права вимоги у розмірі 50297 доларів США 27 центів в строк до 31 травня 2016 року, а [PERSON] зобов`язався прийняти дану грошову суму (а.с.7-8). Крім цього, 31 травня 2016 року [PERSON] та [PERSON] уклали додаткову угоду №1 до договору відступлення права вимоги №1 (а.с.9). Згідно з умовами якої домовились, що [PERSON] зобов`язаний сплатити [PERSON] вартість права вимоги до 31 травня 2017 року. 31 травня 2017 року [PERSON] та [PERSON] знову уклали додаткову угоду №2 до договору відступлення права вимоги №1(а.с.10). Згідно з умовами якої погодили строк сплати права вимоги [PERSON] до 31 травня 2019 року. У відповідності до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним свої прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч.1 ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. За загальним правилом, передбаченим ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач добровільно сплатив заборгованість за договором про відступлення права вимоги. Так, з копій розписок, приєднаних до матеріалів цивільної справи, вбачається, що [PERSON] на виконання своїх зобов`язань за договором відступлення права вимоги сплатив на користь [PERSON] грошові кошти у загальному розмірі 11924 доларів США 44 центи, а саме: 26 квітня 2016 року у розмірі 5000 доларів США, 21 грудня 2017 року - 5000 доларів США, 03 січня 2018 року - 1924 доларів США 44 центи (а.с.11-13). Таким чином сума заборгованості [PERSON] перед [PERSON] за договором відступлення права вимоги №1 від 27 травня 2015 року становить 38372 доларів США 83 центи (50297,27 - (5000+5000+1924,44). Відповідач ухиляється від добровільної сплати заборгованості за договором. Згідно з ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. За змістом ч.1 та ч.2 ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст.524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Таким чином, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим ч.2 ст.533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Крім цього, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц, правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Тому з відповідача на користь [PERSON] стягнути борг за договорами відступлення права вимоги у розмірі 38372 доларів США 83 центи. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанції №4782798 від 05 липня 2019 року (а.с.1) вбачається, що при пред`явленні позову до суду [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 9605 гривень. Пред`явлений ним позов задоволений. З огляду на це, з [PERSON] на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 9605 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved