Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

В лютому 2018 року позивачка звернулась в суд, із вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 26.01.2013р. між ними зареєстровано шлюб, від якого вони мають доньку, яка на даний час є неповнолітньою - [PERSON] [INFO]. народження. З вересня 2017 року, як вказує позивачка сімейні відносини між ними фактично припиненні та на даний час позивачкою подано позов до суду про розірвання шлюбу. За твердженням позивачки, вона самостійно, власними силами, намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати неповнолітню доньку, а також виконувати усі інші обов'язки, покладені на неї законом та необхідні для належного утримання їх дитини. А відповідач в свою чергу, всупереч вимогам закону, який проживає окремо від них із донькою, ухиляється від виконання свого обов'язку щодо її утримання, оскільки матеріально не утримує доньку, не приймає участі у її вихованні та не виконує жоден із тих обов'язків, які покладені на нього законом як на батька. Позивачка також зазначила, що на момент подання до суду позову, між ними із відповідачем не досягнуто згоди з приводу способу виконання відповідачем свого обов'язку утримувати малолітню доньку, тому позивачка змушена самостійно утримувати та виховувати малолітню доньку, одночасно працюючу на двох роботах, з метою забезпечення хоча б мінімально необхідного утримання доньки та її особистого проживання, однак все одно цих коштів недостатньо, що і змусило позивачку звернутися до суду. На думку позивачки, у зв'язку із тим що відповідач не отримує регулярного офіційного доходу у вигляді заробітної плати за трудовим договором або ж прибутку від здійснення господарської діяльності, що не дає можливості визначити розмір частки від його заробітку, тому просила стягнути із відповідача аліменти у твердій грошовій сумі, у розмірі 1 492грн. щомісячно, до досягненням донькою повноліття. Учасники справи в у судове засідання не з'явились, надавши, відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, клопотання про розгляд справи у їх відсутності. В наданих заявах-клопотаннях, позивачка наполягала на своїх вимогах, щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, а відповідач визнавав позов в повному обсязі, а тому рішення у справі прийняте відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, без присутності учасників, що не суперечить положенням ст.211 ЦПК України. /ар.сп. 21-22 / Дослідивши матеріали справи, суд, на підставі встановлених фактів та відповідних їм правовідносин, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи із наступного: відповідно до паспортів серії [NUMBER] від 11.01.1996р. та серії [NUMBER] від 14.03.2013р, виданих Красноокнняським РС ГУДМС України в Одеській області, свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 11.07.2013р., виданих Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Красноокнянському району Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, сторони у справі є батьками, [PERSON], [INFO]. народження; /ар.сп.4-9 / згідно довідок №02-22/499 та №02-22/498 від 20.02.2018р., виданих виконкомом Окнянської селищної ради Окнянського району Одеської області, до складу сім'ї позивачки входить дочка [PERSON], 2013р. народження, яка перебуває на її утриманні; /ар.сп. 10-11 / відповідно до довідки №16 від 22.02.2018р., виданої Державним професійно-технічним навчальним закладом «Захарівський професійний ліцей», та довідки №07 від 21.01.2018р., виданої Районним комунальним закладом «Окнянська дитячо-юнацька спортивна школа» Окнянського району Одеської області, позивачка дійсно працює на посаді викладача фізичної культури за сумісництвом «Захарівського професійного ліцею» та інструктором методистом Окнянської дитячо-юнацької спортивної школи, тобто працює на двох роботах; /ар.сп. 12-13 / ч.2 ст.51 Конституції України проголошено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків; ст.55 Конституції України гарантовано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом; ст.180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина; ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; відповідно до ч.ч.1, 2 ст.184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який підлягає індексації відповідно до закону; ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви; Таким чином, позовні вимоги, на думку суду, підлягають задоволенню, оскільки наявні всі законні підстави для цього, оскільки відповідач, отримавши матеріали позову, позовні вимоги позивачки визнав у повному обсязі. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог. На підставі ст.ст.51 ч.2, 55 Конституції України, ст.ст.180, 181 ч.3, 182 ч.2, 184 ч.ч.1, 2, 191 ч.1 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved