Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

В липні 2016 року позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування. Вказував, що 28.11.2014 року близько 08 год. в м. Білій Церкві по вул. Князя Володимира сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Ford Mondeo р.н. [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] та транспортного засобу Renault Trafic р.н. [NUMBER], який належить [PERSON] під керуванням [PERSON], в результаті якої автомобілі отримали механічні пошкодження та постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.12.2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Зазначав, що на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди водій [PERSON] не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а вартість завданих [PERSON] збитків згідно висновку № 481 становить 14 104,90 грн. Посилаючись на сплату страхового відшкодування потерпілому [PERSON] в розмірі 12 254,08 грн., позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в розмірі 12 254,08 грн., а також 1 378 грн. судового збору. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву в якій просив провести розгляд справи без його участі, щодо винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи зворотними поштовими повідомленнями, тому суд вважає за можливе провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 224 ЦПК України. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 16.12.2014 року постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. З вищевказаної постанови вбачається, що 28.11.2014 року о 08 год. [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], у м. Біла Церква по вул. К.Володимира не вибрав безпечну дистанцію та допустив наїзд на автомобіль [NUMBER], який стояв попереду, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдано матеріальні збитки (а.с. 13). Листом № 10 від 21.01.2015 року Приватним акціонерним товариством «УПСК» повідомлено [PERSON] про те, що договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ 9699027 від 03.10.2013 року станом на 28.11.2014 року вже не діяв, а тому відсутні підстави для задоволення заяви про страхове відшкодування № 12 від 16.01.2015 року. Згідно висновку № 481 експортного автотоварознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, проведеного 03.12.2014 року ФОП [PERSON], розмір матеріального збитку внаслідок ДТП власнику автомобіля [NUMBER] складає 14 104,90 грн. Відповідно до наказу Моторного (транспортного) страхового бюро України від 17.03.2015 року № 1362 «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих [PERSON]» було виплачено [PERSON] 12 254,08 грн. за шкоду заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується копією платіжного доручення № 1362 від 20.03.2015 року. Положеннями ч. 1 ст. 1166 ЦК України закріплено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотньої вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом (ч. 1 ст. 1191 ЦК України). Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV , у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Пунктом 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV встановлено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Положеннями п.п. а) п. 41.1 ст. 41 вказаного Закону закріплено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону (п. 38.2.1 ст. 38 Закону № 1961-IV). Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень (ст. 60 ЦПК України). Доказів, які б спростовували викладені в позовній заяві обставини відповідачем не надано. З урахуванням наведених норм та з огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача страхового відшкодування в порядку регресу в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто 1 378 грн. сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved