Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що 10 грудня 2014 року між позивачкою [PERSON] та [PERSON], було укладено шлюб, про що виконавчим комітетом Шепетинської сільської ради Дубенського району Рівненської області було видано свідоцтво про шлюб та зроблено відповідний актовий запис № 19. Від спільного подружнього життя народилася донька, [PERSON], [INFO]. У ст. 150 Сімейного кодексу України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані піклуватися за виховання дитини, про її здоров'я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідач ухиляється від утримання дитини, його виховання, не піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний розвиток. Хоча наразі шлюб не розірваний, фактично з травня 2016 року сімейно-шлюбні відносини між сторонами припинено, спільного господарства не ведуть та не проживають разом, У зв'язку з тим, що відповідач жодним чином не допомагав у вихованні дитини, постійно ображав та принижував позивачку, не надавав жодних коштів на наші потреби, вона була змушена разом з маленькою донькою піти жити до своїх батьків. На даний час донька проживає разом із позивачкою та перебуває повністю на її утриманні. Наразі позивачка ніде не працює, тому що дитина маленька і потребує її постійного догляду та піклування, тому їй матеріально допомагають батьки, а Відповідач, батько дитини, не дає жодних коштів на її утримання. Неодноразові прохання надати матеріальну допомогу є безрезультатними. Як відомо позивачці, відповідач аліменти нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з Відповідача не проводиться, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, повнолітніх дочки, сина немає. Враховуючи вищевикладене, позивачка звернулася до суду і просить стягнути аліменти на утримання дітей в сумі 1500 гривень на дитину щомісячно. Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали позов із викладених у ньому обставин. Відповідач в зал судового засідання та його представник пояснили, що відповідач не працює, тому зможе сплачувати аліменти в сумі по 500 грн. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що в шлюбі сторін народилася донька, [PERSON], [INFO] (а.с.4). Дочка перебуває на повному утриманні позивачки, що підтверджується довідкою виданою Смизькою селищною радою від 22.03.2017 №576 (а.с.5). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини ( аліменти ) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і ( або ) у твердій грошовій сумі. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей в судовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, та роз'яснень, викладених в п. 17 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, згідно вимог ст. 182 СК України, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні величини аліментного платежу суд, враховуючи відповідно до ст. 182 СК України, матеріальне становище платника аліментів, що відповідач перебуває в працездатному віці, і може працювати, фізично здоровий, не обтяжений турботами щодо, утримання інших дітей або непрацездатних батьків і являючись батьком [PERSON] зобов'язаний утримувати її до повноліття. Зважаючи на те, що позовна заява не містить доказів про можливість відповідачем сплачувати аліменти в розмірі 1500 гривень на дитину, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовано, а тому аліменти підлягають до стягнення у твердій грошовій сумі в розмірі 750 (сімсот п'ятесят) гривень на дитину.

Outcome: approved