Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

Військова частина [NUMBER] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, посилаючись на те, що з 05.02.2004 року по 30.09.2011 року відповідач проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] на посаді начальника сховища відділу зберігання артилерійського озброєння. У зв`язку із звільненням з військової служби за станом здоров`я відповідач відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] від 05.04.2011 року №136 здійснив передачу військово-технічного майна, яке знаходилось у нього на відповідальному зберіганні. Під час прийому-передачі військово-технічного майна було виявлено нестачу виробів 9П148 та 911137 та іншого майна, яке знаходилося у нього на відповідальному зберіганні, на загальну суму 70271 грн. 61 коп., чим спричинив шкоду державі. Після звільнення з лав Збройних Сил України відповідач з 03.10.2011 року був прийнятий на роботу у військову частину [NUMBER] та за період з 03.10.2011 року по 01.08.2013 року із заробітної плати [PERSON] утримано 8 418 грн. 43 коп. Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 25.03.2014 року з [PERSON] на користь військової частини [NUMBER] стягнуто 61\~853,18 грн. матеріальної шкоди. Проте, 20.01.2014 року відповідач звернувся до командування частини щодо додаткової службової перевірки для визначення правильності нарахування суми, яка підлягає стягненню за акумуляторні батареї. На підставі заяви був виданий наказ командира військової частини [NUMBER] №23 від 21.04.2014 року про проведення службової перевірки. Під час проведення службової перевірки було встановлено, що необхідно провести донарахування 68 шт. акумуляторних батарей на загальну суму 9 677 грн. 36 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Суд дійшов висновку ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечив проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, з огляду на таке. Відповідно ст.ст. 1-4 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» від 06.12.1991 року військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. Міністерство оборони України, як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює управління військовим майном. Майно, з моменту надходження до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною, набуває статусу військового майна. Згідно зі ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п. 13 Положення «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі» військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети. Судом встановлено, що з 05.02.2004 року по 30.09.2011 року відповідач проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] на посаді начальника сховища відділу зберігання артилерійського озброєння. У зв`язку із звільненням з військової служби за станом здоров`я відповідач відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] від 05.04.2011 року №136 здійснив передачу військово-технічного майна, яке знаходилось у нього на відповідальному зберіганні. Під час прийому-передачі військово-технічного майна було виявлено нестачу виробів 9П148 та 911137 та іншого майна, яке знаходилося у нього на відповідальному зберіганні, на загальну суму 70271 грн. 61 коп. Після звільнення з лав Збройних Сил України відповідач з 03.10.2011 року був прийнятий на роботу у військову частину [NUMBER] та за період з 03.10.2011 року по 01.08.2013 року із заробітної плати [PERSON] утримано 8 418 грн. 43 коп. Наказом командира в/ч [NUMBER] від 01.08.2013р. №136 [PERSON] звільнено з роботи з 01.08.2013р. на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 25.03.2014 року з [PERSON] на користь військової частини [NUMBER] стягнуто 61\~853,18 грн. матеріальної шкоди. Проте, 20.01.2014 року відповідач звернувся до командування частини щодо додаткової службової перевірки для визначення правильності нарахування суми, яка підлягає стягненню за акумуляторні батареї. На підставі заяви був виданий наказ командира військової частини [NUMBER] №23 від 21.04.2014 року про проведення службової перевірки. Під час проведення службової перевірки було встановлено, що загальна кількість АКБ, на які необхідно провести донарахування 68 шт. на загальну суму 9 677 грн. 36 коп. Вказані обставини підтверджуються: рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 25.03.2014р., наказом про призначення службової перевірки, актом службової перевірки, відомістю визначення залишкової вартості військового майна та іншими матеріалами справи. Таким чином, матеріалами справи доведено, що з вини начальника сховища [PERSON] , як особи, що в силу закону несе повну матеріальну відповідальність за збереження військово-технічного майна, виникла нестача такого майна на суму 9677, 36 грн., яку слід стягнути з відповідача на користь військової частини. Крім того, з відповідача на користь позивача згідно вимог ст. 88 ЦПК України слід стягнути судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved