Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

В листопаді 2018 року до Київського районного суду м. Одеси надійшла заява [PERSON], за якою заявник просить встановити факт родинних відносин між ним, [PERSON] та [PERSON], а саме, що [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], є батьком [PERSON] та дідом [PERSON]. Заявник зазначив, що він, та його родина проходять процедуру, спрямовану на отримання громадянства України. Утім, відсутність достатніх документальних доказів споріднення [PERSON] з [PERSON] та [PERSON] перешкоджають завершенню даної процедури, що в свою чергу порушує їх законі права, встановлені державою Україна. У звязку із наведеним, встановлення факту родинних відносин між цими особами має суттєве юридичне значення для набуття громадянства України. Ухвалою суду від 12.11.2018 року заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрите провадження у цивільній справі № 520/17139/18. Розгляд справи призначено провести у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження. В судовому засіданні представник заявника та заінтересованих осіб [PERSON], [PERSON], [PERSON] заявлені заявником вимоги підтримала, в обґрунтування вимог послалась на факти та обставині, викладені у заяві. Представник заінтересованої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області підтвердив необхідність вирішення питання у судовому порядку та заявив про відсутність спору про право. На виконання ухвали суду від 12.11.2018 року, надав суду до огляду оригінали матеріалів міграційної справи родини [PERSON]. В ході\~розгляду справи\~суд встановив,\~що 06\~серпня 2010\~року ВГІРФО ОМУ\~ГУ УМВС\~України в\~Одеській області,\~на підставі\~Закону України\~«Про імміграцію»,\~видано Посвідку\~на постійне\~проживання ОД\~№ 13231\~на імя [PERSON], зареєстрованого з 13.08.2010 року за адресою: м. Одеса, вул. Моторна, буд. 9, із наступною перереєстрацією 14 червня 2013 року за адресою: [ADDRESS]. Свідоцтвом про укладення шлюбу ІІІ БМ № 420196 підтверджено, що [PERSON], [INFO], уродженець [INFO] (МССР), 01 жовтня 1981 року уклав шлюб з [PERSON], 08 квітні [INFO], уродженкою [INFO] (мова оригіналу -рос.: Нижние Вязовые) Зеленодольського району (Татарстан), про що у Палаці укладення шлюбів (мова оригіналу - рос.: Дворец бракосочетаний) м. Кишинів зроблено відповідний актовий запис за № 3978. Після укладення шлюбу [PERSON], 08 квітні [INFO], змінила прізвище на [PERSON]. 17 серпня 2010 року ВГІРФО ОМУ ГУ УМВС України в Одеській області, на підставі Закону України «Про імміграцію», видано Посвідку на постійне проживання ОД № 13279 на імя [PERSON], зареєстрованого з 03.09.2010 року за адресою: м. Одеса, вул. Моторна, буд. 9, із наступною перереєстрацією 14 червня 2013 року за адресою: [ADDRESS]. Під час проживання в Україні, 04 вересня 2014 року, [PERSON] уклав шлюб з громадянкою України [PERSON], [INFO], про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис № 1692 та видано свідоцтво про шлюб серії І-ЖД № 217153. Після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. Всі вище перелічені особи, крім громадянки України [PERSON], одержали Дозволи на імміграцію та постійне проживання в Україні на підставі п. 3 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію». Реєстрація учасників справи за останньою адресою: [ADDRESS]. й на час розгляду справи, а також реквізити Посвідок на постійне проживання, підтверджені довідками Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 15.11.2018 року, одержаними на запит суду. Дослідженими письмовими доказами підтверджено, що [PERSON] народився 16 серпня 1984 року в місті Кишинів (МССР). Народження [PERSON] зареєстроване Міським відділом ЗАГС 29 серпня 1984 року за актовим записом № 8777. В свідоцтві про народження батьком [PERSON] вказаний [PERSON], українець, матірю [PERSON], руська. Свідоцтво про народження VІІІ БМ № 288335, видано в день реєстрації народження. В свою чергу [PERSON] народився 09 липня 1960 року в місті Кишинів (МССР). Народження [PERSON] зареєстроване Міським відділом ЗАГС 26 липня 1960 року за актовим записом № 2720. В свідоцтві про народження батьком [PERSON] вказаний [PERSON], українець, що підтверджується свідоцтвом про народження ІЧЭ № 314168, виданим 26.07.1960 року. Оригінал свідоцтва\~про народження ЯВ № 561933 на імя [PERSON] було втрачено, що позбавляє заявника довести родинні відносини із цією особою в позасудовому порядку. До суду, як і до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області заявник зміг надати лише нотаріально завірену копію цього свідоцтва та довідку Залищанського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області № 2045/14-01-09.6 від 02.11.2018, якою підтверджена наявність архівних даних про народження на гр. [PERSON] 30 травня 1936 року у селищі Товсте Заліщанського району Тернопільської області та реєстрацію його народження за актовим записом під № 3 від 31.05.1936 року, складеному у селищі Товсте Заліщанського району Тернопільської області. У відповідності до статей 76, 89 ЦПК України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд приймає до уваги досліджену довідку, як доказ народження 30 травня 1936 року у селищі Товсте Заліщанського району Тернопільської області [PERSON] та реєстрацію його народження за актовим записом під № 3 від 31.05.1936 року, складеному у селищі Товсте Заліщанського району Тернопільської області, незважаючи на інтерпретацію імені [PERSON] як [PERSON]. Суд враховує, що за своїм походженням імя [PERSON] є українським. [PERSON] є синонімом імені [PERSON], і саме церковнословянською формою імені [PERSON] у православї було імя [PERSON]. Крім того, саме синоніномічна форма імені [PERSON] [PERSON] була широко поширена в Європі, а до народження [PERSON] у 1936 році, місто Товсте входило до складу Заліщанського повіту Тернопільського воєводства Речі Посполитої, відповідно до адміністративного поділу від 1 квітня 1932 р., із змінами станом на 10 березня 1939 року. Вказані відомості підтверджені архівною довідкою № 355/04-11, виданою 11.10.2018 року Державним Архівом Тернопільської області. Оригінал та копія довідки залучені представником заявника до матеріалів справи. Копії досліджених судом доказів засвідчені 19 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] Засвідчувальним написом підтверджена вірність копій оригіналам, та зазначено про не виявлення в останніх підчисток, дописок, закреслених слів, незастережних виправлень або інших особливостей (реєстрові реєстраційні номери: 943 -947, 949). Матеріали справи містять засвідчені переклади документів, зареєстровані приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] із підтвердженням підпису перекладача [PERSON], особу якої та кваліфікацію підтверджено нотаріусом (реєстрові реєстраційні номери: 10801, 10808). Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Як роз'яснено\~у п.\~1\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~Українивід 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно зі статтею 8\~Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. У статті 129\~Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Відповідно до статі 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд дійшов висновку, що відмова заявнику [PERSON] в судовому захисті, в даному випадку, суперечила б завданню цивільного судочинства та не відповідала б конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно з частиною першою статті 4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України\~не може бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року № 9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012). Крім цього, у низці рішень Європейського Суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті справи. У справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Таким чином, вказані обставини свідчать про необхідність надати заявнику [PERSON] можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Положеннями статті 2\~ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 293\~ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України\~окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Предметом розгляду заяви [PERSON] є встановлення факту, необхідного заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. У відповідності до статті 13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Докази, які б спростовували факт родинних відносин між [PERSON], [INFO], [PERSON], та [PERSON] не встановлені. Заява [PERSON] обґрунтована, мотивована, та підтверджена належними, достатніми й допустимими доказами, які оцінені судом за своїм внутрішнім переконанням. Підстави для відмови у задоволенні заявлених [PERSON] вимог судом не встановлені. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилається заявник, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності,

Outcome: approved