Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

В квітні 2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАТ «КБ «Даніель» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 03.12.2007 року позивач була прийнята на роботу в ТОВ «КБ «Даніель» (правонаступником якого є ПАТ «КБ «Даніель») на посаду спеціаліста сектора довідниково-інформаційної підтримки клієнтів Управління розвитку клієнтської бази Департаменту розвитку клієнтської бази. Відповідно до наказу №152 від 12.06.2009 року ТОВ «КБ «Даніель» було реорганізовано шляхом перетворення у ВАТ «КБ «Даніель», яке у свою чергу було перейменовано на ПАТ «КБ «Даніель», відповідно до наказу №81-о від 04.03.2010 року. На підставі наказу №34-к від 28.01.2014 року [PERSON] була звільнена згідно з п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін. При звільненні були порушені трудові права позивача через недодержання відповідачем вимог трудового законодавства щодо проведення розрахунку, а саме: відповідачем не була виплачена заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку. Посилаючись на дані обставини, позивач звернулась до суду за захистом своїх трудових прав з даним позовом, в якому просила суд стягнути з ПАТ «КБ «Даніель» на її користь заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку у сумі 11 523 грн. 04 коп., крім того, просила стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 17 687 грн. 34 коп. В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що час затримки здійснення відповідачем фактичного розрахунку становить 66 днів (з 29.01.2014 року по 04.04.2014 року). Середньоденна заробітна плата становить 267 грн. 99 коп., з розрахунку, що заробітна плата за фактично відпрацьовані протягом 2 місяців (грудень 2013 року, січень 2014 року) робочі дні становить 9647 грн. 79 коп. Фактично було відпрацьовано за ці місяці 36 днів. Таким чином середньоденна заробітна плата за грудень 2013 року, січень 2014 року становила 267 грн. 99 коп. Виходячи з даних розрахунків, заборгованість відповідача перед позивачем складає (66 днів х 267 грн. 99 коп.) 17 687 грн. 34 коп. Позивач у судове засідання року не з'явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст.169 ч.4, 224-226 ЦПК України, оскільки позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач була прийнята на роботу в ТОВ «КБ «Даніель» на посаду спеціаліста сектора довідниково-інформаційної підтримки клієнтів Управління розвитку клієнтської бази Департаменту розвитку клієнтської бази, на підставі наказу №370-к від 03.12.2007 року. Відповідно до наказу №152 від 12.06.2009 року ТОВ «КБ «Даніель» було реорганізовано шляхом перетворення у ВАТ «КБ «Даніель», яке у свою чергу було перейменовано на ПАТ «КБ «Даніель», відповідно до наказу №81-о від 04.03.2010 року. На підставі наказу №34-к від 28.01.2014 року [PERSON] була звільнена згідно з п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін. Відповідач не провів з позивачем розрахунки та не виплатив усі належні їй при звільнені суми, тому позивач звернулась до суду з даним позовом та її трудові права підлягають захисту шляхом ухвалення судового рішення. Так, відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Як вбачається з матеріалів справи, на момент звільнення позивача відповідач мав заборгованість перед позивачем по заробітній платі за листопад 2013 року у сумі 1875 грн. 25 коп., за грудень 2013 року у сумі 4566 грн. 91 коп. та за січень 2014 року 5080 грн. 88 коп., що підтверджується довідкою №1-12-446 від 04.02.2014 року. Крім того, в день звільнення позивача відповідач відповідно до вимог ст.116 КЗпП України повинен був виплатити компенсацію за невикористану відпустку. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у день звільнення, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинне виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З огляду на те, що відповідач розрахунки з позивачем в день її звільнення не провів, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача на користь позивача середньої заробітної плати за весь час затримки розрахунку при звільненні, тобто за період з 29.01.2014 року по 04.04.2014 р. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Враховуючи, що заробітна плата позивача у грудні 2013 року складала 4566 грн. 91 коп., а у січні 2014 року - 5080 грн. 88 коп., тому за 2 місяці заробіток позивача склав 9647 грн. 79 коп. За таких обставин, середньоденна заробітна плата позивача за 36 робочих днів у грудні 2013 року та у січні 2014 року склала (9647,79 грн./36 дні) 267 грн. 99 коп. З огляду на викладене, за 66 календарних днів затримки розрахунку при звільненні відповідач в силу вимог ст.117 КЗпП України повинен сплатити позивачу (267,99 грн. х 66 днів) 17 687 грн. 34 коп. Згідно роз'яснень п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд визначає зазначену суму без утримання прибуткового податку з громадян та інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити.

Outcome: approved