Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

В листопаді 2018 року позивач звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача - [PERSON], про розірвання шлюбу, посилаючись на ті обставини, що 07.09.1995 року вони зареєстрували шлюб, про що у Відділі реєстрації актів громадянського стану Дніпровського району м. Києва зроблений відповідний актовий запис за №1277. Мають трьох спільних дітей: сина - [PERSON], [INFO] та дочок - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не слалося, оскільки вони мають різні погляди на життя та обов'язки, у зв'язку з чим постійно виникали конфлікти, сварки та непорозуміння. На час подачі вказаного позову, проживають окремо. Можливості зберегти сім'ю позивач не вбачає. Подружні стосунки припинили, спільне господарство не ведеться. Позивач на примирення не згодна та бажає шлюб з відповідачем розірвати. Ухвалою від 20.11.2018 року відкрито провадження у вказаній вище справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання, викликано сторін. За приписами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті Позивач позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позові. Просила позов задовольнити, шлюб укладений з Відповідачем розірвати. Відповідач у свою чергу, під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позовні вимоги визнав у повному обсязі, про що подав суду письмову заяву. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі в підготовчому засіданні, у зв'язку з існуванням визначених ч.3 ст.200 ЦПК України умов, та задовольнити позовні вимоги з огляду на наступне. З матеріалів справи вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 07.09.1995 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Дніпровського району м. Києва, про що зроблений відповідний актовий запис про шлюб за №1277, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюб (а.с.9). Мають трьох спільних дітей: неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] та повнолітніх дочок - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.10). Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 СК України. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як свідчать пояснення сторін, вони проживають окремо один від одного, не ведуть спільного господарства. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім'я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім'ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З наданих пояснень сторін вбачається, що на теперішній час подружні відносини між ними припинені, приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, позов підлягає задоволенню. Судові витрати, згідно ст. 141 ЦПК підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволення позовних вимог. Разом з тим, згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки Відповідач визнав позов під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку, що Позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 352 гривні 40 копійок. Одночасно, суд вважає за необхідне стягнути з Відповідача на користь Позивача 50% відсотків сплаченого судового збору, що становить 352 гривні 40 копійок. На підстав викладеного та

Outcome: approved