Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

В листопаді 2019 року позивач звернулась до суду з позовом до ПП «Юніфінанс» про стягнення компенсації, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь1 276,33 грн. компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки, а також 768,40 грн. судового збору, 200 грн. витрат на ксерокопіювання та 92,20 грн. поштових витрат. Вимоги позову мотивовані тим, що [PERSON] працювала у ПП «Юніфінанс» на посаді бухгалтера з 23.07.2018 року по 05.08.2019 року. Позивач є матір`ю малолітньої дитини - [PERSON] , якого виховує сама, на підставі чого має право на щорічну додаткову оплачувану відпустку тривалістю 10 календарних днів. Під час звільнення позивачу була нарахована компенсація , яка становить 1 276,33 грн., однак дані кошти не були виплачені відповідачем, що і стало підставою звернення до суду. В судове засідання позивач не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в які вказала, що вимоги позову підтримує та просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, з заявами чи клопотаннями про неможливість розгляду справи у його відсутність до суду не звертався, відзиву не надав. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, вважає необхідним позов задовольнити часткового, у зв`язку з наступним. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Як встановлено судом, [PERSON] працювала в ПП «Юніфінанс» на посаді бухгалтера з 23.07.2018 року на підставі наказу №8-15 від 20.07.2018 року та була звільнена 05.08.2019 року на підставі наказу №13 від 05.08.2019 року, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці [NUMBER] , виданої на ім`я [PERSON] (а.с.7-17). Позивач є матір`ю малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який знаходиться на її утриманні. Відповідно до вимог ст.19 Закону України «Про відпустки», одинокій матері надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і не робочих днів. Відповідно до вимог ст.24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Під час звільнення [PERSON] підприємством їй була нарахована компенсація за не використані 10 днів додаткової відпустки, яка становить 1 276,33 грн., однак виплачені ці кошти не були. Таким чином, оскільки відповідачем було нараховано [PERSON] компенсацію за не використані дні додаткової відпустки, як одинокій матері, однак не виплачені в добровільному порядку, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в цій частині та стягнути з відповідача на користь позивача 1 276,33 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 200 грн. витрат на ксерокопіювання та 92,20 грн., однак позивачем не надано доказів, які б підтверджували понесення нею цих витрат, а тому у задоволенні даної вимог суд вважає необхідним відмовити. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141, ЦПК України, оскільки позов задоволено частково, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 768,40 грн. судового збору, сплачених позивачем при зверненні до суду.

Outcome: partial