Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

В липні 2014 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом про визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння в порядку спадкування за законом, реальний розподіл та визначення порядку користування земельною ділянкою, в якому просили винести рішення, яким визнати за ними, [PERSON] та [PERSON], за кожною окремо, право власності в порядку спадкування за законом після померлого 28 березня 2008 року [PERSON], на 1/4 частину домоволодіння за № 126 по вул. Сурській в с. Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, до складу якого входять: будинок А1-Ж житловою площею 47,1 кв.м., загальною площею 61,2 кв.м., що складається з: 1 коридору площею 3,9 кв.м., 2 - коридору площею 3,4 кв.м., 3 - житлової кімнати площею 23,1 кв.м., 4 - житлової кімнати площею 10,8 кв.м., 5 - вітальні площею 13,2 кв.м., 6 - кухні площею 6,8 кв.м., та господарчих споруд: літня кухня Б, погріб «пг» вхід в п/г В, лазня Г, сарай Д, сарай Е, вбиральня Ж, зливна яма з/я, зливна яма з/я1, хвіртка №1, ворота №2, огорожа №3, огорожа № 4; провести реальний розділ вищевказаного домоволодіння між ними, [PERSON] та [PERSON] та відповідачкою [PERSON], виділивши їм по 1/2 частині домоволодіння реально; визначити порядок користування земельною ділянкою, на якій знаходиться домоволодіння за № 126 по вул. Сурській в с. Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області. В жовтні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом про визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння в порядку спадкування за законом, реальний розподіл та визначення порядку користування земельною ділянкою, в якому просила винести рішення, яким визнати за нею, [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після померлої 31 жовтня 1998 року [PERSON] на 1/2 частину домоволодіння за № 126 по вул. Сурській в с. Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, до складу якого входять: будинок А1-Ж житловою площею 47,1 кв.м., загальною площею 61,2 кв.м., що складається з: 1 коридору площею 3,9 кв.м., 2 - коридору площею 3,4 кв.м., 3 - житлової кімнати площею 23,1 кв.м., 4 - житлової кімнати площею 10,8 кв.м., 5 - вітальні площею 13,2 кв.м., 6 - кухні площею 6,8 кв.м., та господарчих споруд: літня кухня Б, погріб «пг» вхід в п/г В, лазня Г, сарай Д, сарай Е, вбиральня Ж, зливна яма з/я, зливна яма з/я1, хвіртка №1, ворота №2, огорожа №3, огорожа № 4; провести реальний розділ вищевказаного домоволодіння між нею, [PERSON] та відповідачами, [PERSON] та [PERSON] виділивши їй реально частину домоволодіння до складу якого входять: в будинку А1Ж 2 - коридор площею 3,4 кв.м., 3 - житлова кімната площею 23,1 кв.м., а також літня кухню Б, погріб «пг», вхід в п/г В, лазня Г, зливна яма з.я.1, хвіртка №1, ворота №2, огорожа №4, а відповідачам [PERSON] та [PERSON] виділити реально частину домоволодіння, до складу якого входять: в будинку А1Ж: 1 - коридор площею 3,9 кв.м., 4 - житлова кімната площею 10,8 кв.м., 5 - вітальня площею 13,2 кв.м., 6 - кухня площею 6,8 кв.м. та господарчі та інші споруди: сарай Д, сарай Е, вбиральня Ж, зливна яма з/я, огорожа №3; визначити порядок користування земельною ділянкою, на якій знаходиться домоволодіння за № 126 по вул. Сурській в с. Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, між нею та відповідачами. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2016 року позовні вимоги [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про реальний розподіл та визначення порядку користування земельною ділянкою, виділені в окреме провадження та передані до канцелярії суду для здійснення реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду згідно ст. 11-1 ЦПК України. Відповідно до вищезазначеного, первісні позовні вимоги [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про реальний розподіл та визначення порядку користування земельною ділянкою наступні: провести реальний розділ домоволодіння № 126 по вул. Сурській в с.Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], виділивши [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині домоволодіння реально; визначити порядок користування земельною ділянкою, на якій знаходиться домоволодіння за № 126 по вул. Сурській в с.Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про реальний розподіл та визначення порядку користування земельною ділянкою: провести реальний розділ домоволодіння № 126 по вул. Сурській в с. Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області між [PERSON] та відповідачами [PERSON], [PERSON], виділивши [PERSON] реально частину домоволодіння до складу якого входять: в будинку А1Ж 2 - коридор площею 3,4 кв.м., 3 - житлова кімната площею 23,1 кв.м., а також літня кухню Б, погріб «пг», вхід в п/г В, лазня Г, зливна яма з.я.1, хвіртка №1, ворота №2, огорожа №4, а відповідачам [PERSON] та [PERSON] виділити реально частину домоволодіння, до складу якого входять: в будинку А1Ж: 1 - коридор площею 3,9 кв.м., 4 - житлова кімната площею 10,8 кв.м., 5 - вітальня площею 13,2 кв.м., 6 - кухня площею 6,8 кв.м. та господарчі та інші споруди: сарай Д, сарай Е, вбиральня Ж, зливна яма з/я, огорожа №3; визначити порядок користування земельною ділянкою, на якій знаходиться домоволодіння за № 126 по вул. Сурській в с. Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, між [PERSON] та відповідачами [PERSON], [PERSON]. Позивач [PERSON], та [PERSON], за основним позовом у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач за основним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON], у судовому засідання не заперечувала щодо позовних вимог, зустрічні підтримавши. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши у судовому засіданні пояснення сторін, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги за первісним та зустрічним позовом не підлягають задоволенню з наступних підстав. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено у судовому засіданні, та вбачається з матеріалів справи в липні 2014 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області було задоволені позовні вимоги за первісним та зустрічним позовом, а саме: визнати за [PERSON] та [PERSON], право власності в порядку спадкування за законом за кожною окремо на 1/4 частину домоволодіння № 126 по вул. Сурській в с.Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, після смерті [PERSON], померлого 28 березня 2008 року. Окрім цього, визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину домоволодіння № 126 по вул. Сурській в с. Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, після смерті матері [PERSON], померлої 31 жовтня 1998 року. Обґрунтовуючи рішення судом було встановлено, що згідно довідки Комунального підприємства «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації» від 28 квітня 2014 року, відповідно до компютерної бази станом на 04.12.2004 року правова документація на будинок № 126 по вул. Сурській в с.Новоолександрівка Дніпропетровського району не виготовлялась, право власності не оформлено. Відповідно до довідки Комунального підприємства «БТІ» Дніпропетровського району за № 134 від 25.03.2014 року, інформація про наявність реєстрації права власності на домоволодіння № 126 по вул. Сурській в с.Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області відсутня. Окрім цього встановлено, що також підтверджується довідкою Новоолександрівської сільської ради № 453/2-14 від 22 травня 2014 року, що на підставі записів в погосподарських книгах сільської ради за № 1996-2000, 2001-2005 роки, 2006-2010 роки, 2011-2013 роки домоволодіння за № 126 по вул. Сурській в с. Новоолександрівка зареєстроване за [PERSON], що померла 31 жовтня 1998 року. Таким чином, після смерті [PERSON] та [PERSON] залишилась спадкова маса, у вигляді домоволодіння № 126 по вул. Сурській в с.Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області до складу якого входить будинок А-ЇЖ. Земельна ділянка, на якій знаходиться спадкове домоволодіння не приватизована, що підтверджується довідкою № 769 від 18.04.2014 року Управління держземагентства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області. На даний час, [PERSON] та [PERSON] займають половину спадкового будинку, другу частину будинку займає [PERSON], яку остання успадкувала після смерті матері [PERSON], померлої 31 жовтня 2008 року в порядку ст. 529, 549 ЦК України в редакції 1963 року. Згідно до вимог ч. 1 ст. 1267 ЦК України долі в спадщині кожного із спадкоємців за законом являються рівними. Згідно до вимог ст. 1278 ЦК України долі кожного спадкоємця у спадщині являються рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розділив спадщину між ними. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки встановлено неможливість оформлення сторонами спадкових прав у позасудовому порядку, оформлення яких не порушує законних прав чи інтересів інших осіб, суд позовні вимоги задовольнив. Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. ст.15, 16, 367 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого майнового або немайнового права та інтересу. Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. У відповідності до вимог ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За ст.4 ЦПК України, суд захищає права, свободи та інтереси виключно у спосіб, визначений Законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень ( ст. 10 ч.3 ЦПК України). Виходячи із вимог ст.ст.212-215 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення суду, яке постановлено на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин, чи були порушені не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси,за захистом яких особа звернулась, а якщо були то ким. Предмет доказування складається із встановлення обставин щодо порушення прав позивача, які підтверджують право позивача і є підставою для позову. Виходячи зі змісту ст. 58 ЦПК України, доказ повинен підтверджувати певну юридичну обставину та збігатися з відповідною обставиною в законодавчій нормі, на яку посилається позивач. Стаття 321 ЦК України закріпляє конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановленому законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб на свій розсуд володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке становить одне ціле. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Виходячи з аналізу вказаної правової норми, як зазначено в постанові Верховного Суду України від 3 квітня 2013 року при розгляді справи № 6-12цс13 щодо неоднакового застосування норм матеріального права, слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема,при встановленні порядку користування будинком кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок. Встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. За змістом ст.ст.78,125 ЗК України, право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Ст.89 ЗК України встановлено, що в осіб - співвласників жилого будинку виникає спільна сумісна власність на земельну ділянку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Якщо при вирішенні спору суд установить, що співвласники визначили порядок користування земельною ділянкою та для зміни цього порядку підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст.120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Водночас, відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року за №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. При пред'явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. Крім цього, клопотання про призначення експертизи, яке необхідно суду для проведення реального розподілу домоволодіння №126 по вулиці Сурській, в с.Новоолександрівка, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області між [PERSON], [PERSON], та [PERSON], виділивши по ? частини домоволодіння реально, позивач не заявила. Що стосується позовних вимог щодо визначення порядку користування земельною ділянкою в частках для обслуговування житлового будинку, який знаходиться за адресою: №126 по вулиці Сурській, в с.Новоолександрівка, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, то в даному випадку суд не вправі та не в змозі задовольнити у тій частині позовні вимоги, жодних доказів, які б підтверджували факт виносу ділянки в натурі, встановлення її конфігурації, меж, розміру та площі, а також дійсної на даний час її конфігурації, межі, розміри та площі - немає. Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок порушуючи справу даної категорії, суддя зобов'язаний згідно з вимогами ст.143 ЦПК, з метою забезпечення її своєчасного і правильного розгляду, провести всі необхідні для цього підготовчі дії, зокрема, відповідно до заявлених вимог запропонувати сторонам подати або за їх клопотанням витребувати документи (дані), зокрема, висновки технічної експертизи щодо можливих варіантів поділу будинку в натурі або встановлення порядку користування ним відповідно до належних співвласникам часток, а у необхідних випадках - органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекції про допустимість пов'язаних з цим переобладнань. Позивачем [PERSON], варіантів виділу частки у спільному майні, які відповідають зазначеним вимогам закону, суду не запропоновані. Відповідачами-позивачами не надано доказів того, що спільне користування спільним майном неможливе. Суд також враховує правову позицію Верховного Суду України у справі №6-175цс12 від 06.02.2013р., згідно якої визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки позивачем не було проведена повторна будівельно-технічна експертиза, в матеріалах справи відсутні дані необхідні для реального розподілу та визначення порядку користування земельною ділянкою. Розглядаючи справу у межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що і зазначена зустрічна позовна заява є не обґрунтованою, тому не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed