Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-04 00:00:00

В листопаді 2017 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування зазначив, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09.12.2015 р. позивач був поновлений на посаду юрисконсульта КП «ЖЕО - 105 Голосіївського району» з 01.05.2015 р. Проте, лише 04.07.2017 р. наказом № 2-к КП «ЖЕО - 105 Голосіївського району» позивача поновлено на посаді юрисконсульта І категорії даної організації з 01.05.2015 р. 01.03.2016 р. наказом № 3-к про припинення трудового договору КП «ЖЕО - 105 Голосіївського району» позивач був звільнений з посади за власним бажанням. Згідно цього наказу відповідач повинен був виплатити позивачу компенсацію за не використані 7 календарних днів щорічної відпустки за період з 09.12.2015 р. по 01.03.2016 р. та середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09.12.2015 р. по 01.03.2016 р. Однак, в порушення вимог ст. 116 ЦК України, вказані виплати йому невиплачені, тому він вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом та просить стягнути з відповідача середній заробіток за період затримки розрахунку та компенсацію за не використану щорічну відпустку з 09.12.2015 р. по 01.03.2016 р. в сумі 13383,04 грн. Крім того, вказані дії відповідача завдають позивачу моральних страждань, які він оцінює у 5000,00 грн. Ухвалою суду від 05.03.2018 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження. В судовому засідання позивач уточнив свої позовні вимоги, просив стягнути з відповідача середній заробіток за період затримки розрахунку та компенсацію за не використану щорічну відпустку з урахуванням індексу інфляції в розмірі 18006, 45 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.; уточнені позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. В направленому до суду відзові представник відповідача Малихін В.О. просив відмовити в задоволенні позову, поскільки у відповідача перед позивачем відсутні заборгованість по вказаним виплатам, а заявлений розмір моральної шкоди позивачем нічим не обґрунтований і не підтверджений жодним доказом. Враховуючи повторну неявку представника відповідача в судове засідання, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача з ухваленням заочного рішення, відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Вислухавши в поясненнях позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09.12.2015 р. [PERSON] поновлено на посаді юрисконсульта І категорії КП «ЖЕО - 105 Голосіївського району» з 01.05.2015 р. Наказом № 2-к від 04.07.2017 р. КП «ЖЕО - 105 Голосіївського району» наказ від 27.04.2015 р. № 12-к про звільнення [PERSON] скасовано. Поновлено [PERSON] на посаді юрисконсульта І категорії даної організації з 01.05.2015 р. на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09.12.2015 р. №753/10078/15-ц. Наказом №3-к про припинення трудового договору звільнено 01.03.2016 р. [PERSON] з посади юрисконсульта І категорії за власним бажанням за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. Виплатити [PERSON] компенсацію за невикористані 7 календарних днів щорічної відпустки за період з 09.12.2015 р. по 01.03.2016 р. та середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09.12.2015 р. по 01.03.2016 р. З вказаним наказом [PERSON] ознайомлений 04.07.2017 р. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Судом встановлено, що позивачу КП «ЖЕО-112 Голосіївського району» перерахована доплата компенсації за вимушені прогулу та невикористану відпустку в розмірі 4752,10 грн. Проте, як пояснив позивач, з КП «ЖЕО-112 Голосіївського району» він у трудових відносинах не перебував, а КП «ЖЕО - 105 Голосіївського району» на день розгляду справи відповідних розрахунків з ним так і не провів. Надана відповідачем відомість про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам, свідчить лише про нарахування позивачу суми заробітної плат, проте доказів про отримання позивачем вказаних коштів відповідачем не надано. Відповідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пункт 20 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.99 визначає, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Пункт 21 вищезазначеної постанови при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 ( 100-95-п ) (з наступними змінами і доповненнями). Ч. 3 п. 2 Розділу II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 визначає, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 Розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17.11.2015 р. встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача, виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передували звільненню, становить 209,11 грн. Дане рішення набрало законної сили 07.12.2015 р. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить (за період з 9 грудня 2015 року по 01 березня 2016 року) 58 робочих днів х 209,11 грн = 12128,38 грн. Відповідно до статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» передбачено право працівника на виплату грошової компенсації за всі не використані ним дні щорічної відпустки у разі звільнення. Таким чином, компенсація за невикористану відпустку 7 днів х 209,11 грн. = 1463,77 грн. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Відповідно до п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін за період невиплати грошового доходу з 9 грудня 2015 року по 01 березня 2016 року становив: грудень 2015 р. - 33,3; січень 2016 р. - 32,1; лютий 2016 р. - 32,6; березень 2016 р. - 31,3. Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням індексу інфляції складає: 12128,38 + ((3554,87х33,3:100 = 1183,77) + (3973,09х32,1:100 = 1275,36) + (4391,31х32,6:100=1431,56) + (209,11х31,3:100=65,45)) = 16084,52 грн. Компенсація за невикористану відпустку з урахуванням індексу інфляції складає: 1463,77 + (1463,77х31,3:100=458,16) = 1921,93 грн. Відповідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, суд з урахуванням обставин справи, характеру та обсягу заподіяних позивачу фізичних та моральних страждань, вважає за необхідне стягнути з відповідача на його користь в порядку відшкодування моральної шкоди 2000,00 грн., що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні, в решті стягнення суми в розмірі 3000,00 грн. моральної шкоди відмовити.

Outcome: partial