Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

В лютому 2015 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за Кредитним договором № 8/2007/840-К/1617-Н від 19.11.2007 року в сумі 68285,39 доларів США та 230555,77 грн., а також стягнути з відповідачів судові витрати. В обґрунтування позову позивач вказав на те, що 19 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 8/2007/840-К/1617-Н, згідно з умовами якого Банк надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в розмірі 74277,50 доларів США з виплатою процентної ставки в розмірі 12,29 % річних, з кінцевим терміном повернення до 10.09.2017 року. Крім того, 19 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», та [PERSON] був укладений Договір поруки № 1617-Н, відповідно до п. п. 1.1.-1.5. якого сторони договору встановили, що Поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед Банком відповідати по Борговим зобов'язанням Боржника, які виникають з умов Кредитного договору № 8/2007/840-К/1617-Н від 19.11.2007 року. Позивач виконав свої зобов'язання, надавши [PERSON] кредитні кошти в розмірі 74277,50 доларів США. Проте, [PERSON] не виконує свої зобов'язання за Кредитним договором, а саме не сплачує проценти за користування кредитом та не здійснює повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до графіку. Тому, відповідачі мають непогашену заборгованість перед позивачем. Ухвалою суду відповідачку по даній справі - [PERSON] було замінено на [PERSON]. В судове засідання представник позивача Шестірікова Ю.В. не з'явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі. Справу просила розглянути без участі представника позивача. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, причину своєї неявки суду не повідомила. Раніше надала суду письмові заперечення, в яких просила відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі. При цьому, вказала, що в прохальній частині позову сума заборгованості по тілу та відсоткам валютного кредиту позивачем зазначена лише в доларах США без зазначення їх гривневого еквіваленту, що суперечить ч. 1 ст. 192 ЦК України та ч. ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України. Отже, позовні вимоги, визначені в іноземній валюті, задоволенню не підлягають. Позовна заява подана ПАТ КБ «Надра» до суду 27 лютого 2015 року, тобто, позовні вимоги про стягнення пені за період з 23.12.2013 року по 26.02.2014 року виходять за межі спеціальної позовної давності. Як вбачається з доданого до позовної заяви розрахунку пені за прострочення сплати мінімального платежу, він визначений за період з 23.12.2013 року по 15.12.2014 року, виходячи із суми щомісячного мінімального платежу 1032,57 долари США. Тобто, цей розрахунок зроблений без врахування укладеної сторонами Додаткової угоди № 1 до Кредитного договору №8/2007/840-К/1617-Н від 20 червня 2008 року, згідно якої починаючи з 18 червня 2008 року щомісячна сума мінімального необхідного платежу становить 937,85 доларів США. Фактично сума заборгованості по сплаті мінімальних платежів станом на 23.12.2013 року за 27 місяців становить 25321,95 доларів США. А сума заборгованості по сплаті мінімальних платежів станом на грудень 2014 року становить 36576,15 доларів США. Отже, наданий позивачем розрахунок пені за прострочення сплати мінімальних платежів в загальній сумі 7293,23 доларів США (114224,48 грн.) не відповідає платіжним взаємовідносинам сторін. Також, не підлягають задоволенню позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» в частині стягнення з відповідачів суми штрафу за порушення умов кредитного договору в сумі 7427,75 доларів США (116331,29 грн.). Як зазначено в позові, ця сума стягується «Відповідно до п.5.3. Кредитного договору, у разі порушення Позичальником умов сплати платежів згідно до Кредитного договору, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 10% від суми Кредиту, визначеної у п.1.1. цього Договору за кожен випадок.», проте в позовній заяві Банк не зазначив, яке саме з перелічених в пункті 4.3. Договору порушень було допущено Позичальником та якими доказами це підтверджується. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та відмовити позивачу у задоволенні його вимог в повному обсязі, з підстав зазначених у поданих нею письмових запереченнях. Так, в письмових запереченнях, [PERSON] просила відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі. При цьому, вказала, що позивач до неї, як Поручителя, з повідомленням-вимогою протягом жовтня 2011 року - січня 2017 року жодного разу не звертався. Отже, він не набув права вимагати від неї солідарного виконання зобов'язань по Кредитному договору ні в якій частині. Крім того, з договору поруки від 19 листопада 2007 року вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки «Цей Договір вступає в силу з моменту його належного оформлення Сторонами (пункт 5.2.), Дія цього Договору закінчується належним виконанням Позичальником взятих на себе зобов'язань по Кредитному договору чи виконанням Поручителем своїх зобов'язань згідно з умовами цього Договору, (пункт 5.3.) не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Як вбачається з доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості [PERSON] по кредиту, Позичальник припинила виплату заборгованості по кредиту в жовтні 2011 року (останній платіж було здійснено 12.09.2011 року). Також, 11.10.2012 року, 12.11.2012 року та 11.12.2012 року Позичальником було сплачено ще 180 доларів США, які були зараховані Банком на погашення нарахованої суми відсотків. За таких обставин у Банку виникло право пред'явити вимогу до Поручителя про виконання порушеного Позичальником [PERSON] зобов'язання щодо повернення кредиту в розмірі визначених місячних платежів, починаючи з жовтня 2010 року протягом наступних 6 місяців по кожному черговому місячному платежу. Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Комерційний банк «Надра» звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором 27 лютого 2015 року. Якщо договір поруки припинився (у тому числі й на підставі непред'явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання), інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що всі права та обов'язки сторін за цим договором слід вважати припиненими. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. У судовому засіданні було встановлено, що 19 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 8/2007/840-К/1617-Н, згідно з умовами якого Банк надав позивачці у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в розмірі 74277,50 доларів США, з виплатою процентної ставки в розмірі 12,29 % річних, з кінцевим терміном повернення до 10.09.2017 року (а.с.16-18). Позивач свої зобов'язання за вищевказаним договором виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] кредитні кошти в розмірі 74277,50 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки № NL-1 від 19.11.2007 року (а.с.19), які остання витратила на придбання нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS], яка (квартира) передана Банку в іпотеку в якості забезпечення повернення кредиту (розділ 2 договору). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до третього розділу кредитного договору, повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами в розмірі не менш як 1092,57 доларів США по 10 (десяте) число (включно) кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання Кредиту. У випадку внесення платежу по Кредиту та/або процентах, комісіях в післяопераційний час днем погашення заборгованості вважається наступний за днем внесення платежу робочий день. Проте, [PERSON], свої зобов'язання належним чином не виконала, не сплачує проценти за користування кредитом та не здійснила повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до умов договору. Вищевказані обставини не оспорювалися та були визнані сторонами у справі. А тому, доказуванню вищевказані обставини не підлягають на підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України, згідно якої обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В результаті вищевказаного, станом на 23.12.2014 року, [PERSON] має прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 83006,37 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 23.12.2014 року дорівнює 1300021,95 грн., яка складається з наступного: заборгованість за сумою кредиту - 48461,78 доларів США, що за офіційним курсом НБУ дорівнює 758994,49 грн.; заборгованість по процентам - 19823,61 доларів США, що за офіційним курсом НБУ дорівнює 310471,69 грн.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості - 7293,23 доларів США, що за офіційним курсом НБУ дорівнює 114224,48 грн.; штраф за порушення умов кредитного договору - 7427,75 доларів США, що за офіційним курсом НБУ дорівнює 116331,29 грн. (а.с.9-10). При цьому, одним із заходів забезпечення виконання зобов'язань особи за договором - є порука (ст. 553 ЦК України). Поручителем може бути будь яка особа, яка візьме на себе відповідні обов'язки за договором боржника, вразі його невиконання останнім (ст. 553 ЦК України). Розмір поруки (розмір відповідальності поручителя за договором боржника) може бути встановлений договором поруки за домовленістю сторін (ст. 554 ЦК України). Так, в забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань перед Банком по Кредитному договору № 8/2007/840-К/1617-Н від 19.11.2007 року, 19 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», та [PERSON] був укладений Договір поруки № 1617-Н, відповідно до п. п. 1.1.-1.5. якого сторони договору встановили, що Поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання відповідати перед Банком по борговим зобов'язанням [PERSON], які виникають з умов Кредитного договору № 8/2007/840-К/1617-Н від 19.11.2007 року (а.с.16). Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову (п. 24 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 року). У зв'язку з вищевказаним, твердження [PERSON], щодо того, що позивач до неї, як Поручителя, з повідомленням-вимогою протягом жовтня 2011 року - січня 2017 року жодного разу не звертався, а тому він не набув права вимагати від неї солідарного виконання зобов'язань по Кредитному договору ні в якій частині, є надуманими та безпідставними. Тому, Банком пред'явлені позовні вимоги до відповідачів, як солідарних боржників. У зв'язку з вищевказаним позивач просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за Кредитним договором № 8/2007/840-К/1617-Н від 19.11.2007 року в сумі 68285,39 доларів США та 230555,77 грн. В свою чергу, [PERSON] заперечувала проти стягнення з неї заборгованості, як солідарного боржника, оскільки її порука, на її думку, припинена. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як вбачається з Договору поруки № 1617-Н від 19.11.2007 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», та [PERSON], остання взяла на себе солідарне зобов'язання перед Банком відповідати по зобов'язанням [PERSON], які виникають з умов Кредитного договору № 8/2007/840-К/1617-Н від 19.11.2007 року. При цьому, в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед Банком або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань, не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України. Згідно із цією нормою права, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Цього в договорі поруки не встановлено. Так, у відповідності до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Аналогічна позиція викладена й Верховним Судом України у його постанові від 17.09.2014 року по справі № 6-53цс14, згідно якої: «…умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.». Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Проте, судом не встановлено обставин для відступлення від висновків Верховного Суду України. Таким чином, оскільки Позичальником було допущене порушення умов повернення кредитних коштів ще в січні 2013 року (про що зазначено самим позивачем в його позові), тому позивач мав звернутися з даними позовними вимогами до поручителя - [PERSON] протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, а саме від січня 2013 року, але не пізніше липня 2013 року. Проте, позивач звернувся з даними позовними вимогами до суду лише 25 лютого 2015 року (направлено поштою). За таких обставин, суд вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог до [PERSON], у зв'язку з пропуском строків звернення до суду з цими вимогами, встановленими (строки) ч. 4 ст. 559 ЦК України. В іншій же частині позовних вимог до [PERSON] позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. В силу положень ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно з ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, оскільки [PERSON] непогашена у повному обсязі заборгованість за кредитним договором, суд вважає позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до неї обґрунтованими та такими, які повністю знайшли своє підтвердження під час судового розгляду. Твердження відповідачки, в її письмових запереченнях, що позивачем пропущений строк звернення до суду з даними позовними вимогами не відповідають дійсності, є надуманими та безпідставними, оскільки укладеним між ними договором, передбачений строк на який видані кредитні кошти, а саме до 10 вересня 2017 року. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Виходячи з вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як вбачається зі змісту Кредитного договору № 8/2007/840-К/1617-Н від 19.11.2007 року, між Банком та відповідачкою досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, що підтверджується тим, що договір підписаний обома сторонами та тривалий час виконувався відповідачкою. Таким чином, оскільки кінцевим терміном повернення кредитних коштів є 10.09.2017 року, то строки позовної давності враховуються саме з даної дати і станом на дату звернення до суду ці строки на пропущені. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. А як вбачається з розрахунку заборгованості, штраф та пеня нараховані [PERSON], за невиконання нею своїх зобов'язань по Кредитному договору № 8/2007/840-К/1617-Н від 19.11.2007 року, саме за один рік. Тому, позивачем не пропущений строк звернення до суду з даними вимогами. Так само необґрунтованими є твердження відповідачки щодо того, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки вони визначені в іноземній валюті, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. А згідно з ч. 2 ст. 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч. 9 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк здійснює діяльність, надає банківські та інші фінансові послуги в національній валюті, а за наявності відповідної ліцензії Національного банку України - в іноземній валюті. Відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія). Відповідно до п. 5.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001 року № 275, письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до п. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» передбачено наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо термін і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. На цей час законодавчо не встановлені межі термінів і сум надання/одержання кредитів в іноземній валюті. Таким чином, операція надання банком кредиту в іноземній валюті не потребувала індивідуальної ліцензії. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, відповідачкою не доведено суду належними доказами та обставина, що Банк не має дозвільних документів на проведення валютно-кредитних операцій з іноземною валютою. А також, суд критично ставиться до тверджень [PERSON] про те, що розрахунок зроблений без врахування укладеної сторонами Додаткової угоди № 1 до Кредитного договору №8/2007/840-К/1617-Н від 20 червня 2008 року, згідно якої починаючи з 18 червня 2008 року щомісячна сума мінімального необхідного платежу становить 937,85 доларів США, оскільки жодною із сторін така додаткова угода суду не надана, а у відповідності до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за Кредитним договором № 8/2007/840-К/1617-Н від 19.11.2007 року в сумі 68285,39 доларів США та 230555,77 грн. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] в дохід держави слідує стягнути судовий збір в сумі 19500 грн. 33 коп. (1,5% від розміру задоволених вимог в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом - лютий 2015 року), оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial