Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

В листопаді 2019 року АТ «Державний ощадний банк України», в особі філії - Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» товариства «Державний ощадний банк України» звернулось до суду з позовом до [PERSON] та просило стягнути з останнього на свою користь заборгованість за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 05.08.2016 року, заяви про приєднання №957490 у розмірі 21880,47 грн які складаються з тіла кредиту, процентів, комісії, пені, 3% річних та втрат від інфляції. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.08.2016 між сторонами укладено кредитний договір, шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання, за умовами якого відповідачеві надано кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії у розмірі 500 грн, який в подальшому було збільшено до 10000 грн. Позичальник, отримавши кредитні кошти не виконує взяті на себе зобов`язання та не погашає заборгованість за кредитом, що й стало підставою звернення до суду. Ухвалою суду від 28.11.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Враховуючи неявку відповідача, який був належно повідомлений про місце, дату та час судового засідання та не повідомив про причини неявки, відсутність відзиву, суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити рішення в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи за відсутності представника позивача, підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Судом встановлено, що 05.08.2016 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» Філія-Вінницьке обласне управління ПАТ «Ощадбанк» Установа банку № ТВБД 10001/0175 філії Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір за умовами якого останньому надано кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії у розмірі 500 грн, строком на 36 місяців та сплатою 30 процентів річних за користування кредитними коштами. Кредитний договір укладений шляхом підписання сторін заяви про приєднання № 957490 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) (на 58-59 а.с.). 15.12.2016 року сторони погодили збільшення розміру відновлювальної кредитної лінії до 10000 грн (на 61-62 а.с.). Станом на 15.11.2019 року внаслідок невиконання умов кредитного договору за [PERSON] рахується заборгованість у розмірі 21880,47 грн, з яких: 9973,56 грн заборгованість за основним боргом (кредитом), 7562,39 грн проценти за користування кредитом, 17 грн - комісія, 336,37 грн пеня за несвоєчасне погашення основного боргу, 2952,04 грн пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 65,58 грн - 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), 285,04 грн - 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 69,81 грн втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), 618,68 грн втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом (розрахунок заборгованості на 5-6 а.с.). 24.04.2019 року банком направлено на адресу позичальника вимогу про дострокове повернення кредиту у розмірі 15976,24 грн, з яких 9973,56 грн заборгованість за кредитом, 5996,68 грн проценти, 6 грн - комісія (на 67 а.с.). Судом відхиляються в якості доказів договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (на 15-57 а.с.) оскільки не містить підпису відповідача, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами. Між сторонами склались зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору та регулюються главою 71 ЦК України, а також загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань. Згідно ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання ). Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку позики. За змістом ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За відсутності наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві тарифи, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату пені та комісії, позовні вимоги про стягнення пені та комісії задоволенню не підлягають. Такі висновки щодо застосування норм права викладені в постанові Верховного Суду від 03.08.2019 року у справі № 342/180/17, які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд враховує при виборі правової норми, що підлягає до застосування до спірних правовідносин. Так як судом встановлено, що нарахування комісії було необґрунтованим, заборгованість за тілом кредиту підлягає зменшення на суму сплаченої комісії та складатиме 9917,56 грн. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Судом встановлено, що у зв`язку з наявністю заборгованості за кредитним договором позивачем 24.04.2019 направлена вимога про повернення кредиту, що свідчить про те, що банк скористався своїм правом на дострокове повернення кредиту та змінив строк повернення кредиту. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються поза межами строку кредитного договору. У зв`язку з цим вимоги щодо нарахування процентів за користування кредитними коштами підлягають частковому задоволенню у розмірі 5996,68 грн встановленому у вимозі про повернення кредиту, яка датована 24.04.2019 роком. Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 14-446цс18. Таким чином одночасне нарахування відсотків за користування кредитними коштами та 3% річних за прострочення зобов`язання є протиправним. Позовні вимоги щодо стягнення 3% річних за несвоєчасне погашення боргу у розмірі 65,58 грн підлягають задоволенню, оскільки нараховані після 27.08.2019 року тобто після пред`явлення вимоги. Разом з тим, оскільки позовні вимоги про стягнення відсотків задоволені в межах строку дії кредитного договору, стягнення 3 % річних за несплату процентів можливе тільки після закінчення строку дії кредитного договору. Розмір 3% річних за несплату процентів в період з 25.04.2019 року по 15.11.2019 року (враховуючи заявлені позовні вимоги) складатиме 101,09 грн. Нарахування інфляційних втрат є правомірним беручи до уваги прострочення виконання грошового зобов`язання, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Враховуючи викладене суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користьпозивача заборгованості за кредитним договором у розмірі 16769,40 грн, з яких: 9917,56 грн заборгованість за основним боргом (кредитом), 5996,68 грн проценти за користування кредитом, 65,58 грн - 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), 101,09 грн - 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 69,81 грн втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), 618,68 грн втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягнення 1472,25 грн в рахунок компенсації сплаченого судового збору, розрахованого пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial