Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач за первинним позовом [PERSON] покликається на те, що їхній з відповідачем батько [PERSON], який був наймачем спірної квартири, в якій всі вони проживали, та який помер 18 березня 2013 року, перебував з нею в неприязних відносинах, часто погрожував їй вбивством, виганяв з дітьми з квартири, тому вона змушена була піти на приватну квартиру. У звязку з важким матеріальним становищем вона періодично їздила на роботу у [PERSON]. Вона з поважних причин не має можливості проживати у квартирі, так як відповідачка не впускає її до неї, погрожує, змінила замок від вхідних дверей, тому не втратила разом з дітьми права на проживання у спірній квартирі. Іншим житлом вони не забезпечені і змушені винаймати його. Не дивлячись на те, що у спірній квартирі знаходяться її та дітей речі, вона не може вселитися в квартиру, так як ключа від квартири відповідачка не дає. В обґрунтування позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON] покликається на те, що з дитинства вона з відповідачем та їх батьками проживали в однокімнатній квартирі [ADDRESS], житлова площа квартири 15,5 кв.м. Квартира на даний час не приватизована. В 2000 році відповідач добровільно залишила квартиру і з того часу ні відповідач, ні її діти в спірній квартирі не проживають. [PERSON] ніколи не пропонувала свою допомогу в оплаті комунальних послуг, в квартирі немає її речей, а речей її дітей ніколи не було, так як вони жодного дня в ній не проживали. Реєстрація в м. Стрию відповідачу за зустрічним позовом потрібно лише для отримання кредитів в банках. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги за первинним позовом підтримала, покликаючись на викладені в первинній позовній заяві обставини, проти задоволення позовних вимог за зустрічним позовом заперечила, суду пояснивши, що вона постійно проживала разом з дітьми у спірному житлі. [PERSON], скориставшись тим, що вона поїхала на заробітки в [PERSON], вигнала її чоловіка та дітей з квартири. Вона намагалася повернутись в спірну квартиру, але відповідач за первинним позовом влаштовувала бійки, сварки, дебоші, щоб перешкодити їй в цьому. В квартирі частково проживала з 2012р.по 2015р. На даний час змушена винаймати житло, оскільки власного немає. Представник позивача за первинним позовом [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримала, покликаючись на викладені в первинному позові обставини, проти задоволення зустрічного позову заперечила, оскільки вважає його безпідставним. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не зявилася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомила. Представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] уточнив позовні вимоги за зустрічним позовом, проти задоволення позовних вимог за первинним позовом заперечив, суду пояснивши, що у звязку з тим, що [PERSON] взяла кредити і не повертає, до квартири приходять працівники виконавчої служби та описують майно, яке належить [PERSON] Приходячи в квартиру [PERSON] вчиняє скандали та створює нестерпні умови, тому [PERSON] не впускає її до квартири. Позивач за первинним позовом протягом двох років після рішення суду від 29.12.2014р. не приймала жодних дій по вселенню, і в цей час в квартирі не проживала. Речей її в квартирі немає. До цього часу періодично проживала. 28.04.2016р. [PERSON] мала намір зайти в квартиру, однаку сестра її не впустила. Представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Стрийської міської ради в судове засідання не зявилася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомила. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши наявні у справі докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за первинним позовом підлягають задоволенню, а у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до довідок № 3602 від 15.09.2016р., № 3028 від 24.10.2016р., виданої житлово-експлуатаційною конторою № 4, [PERSON] та [PERSON] постійно проживають [INFO], будинок належить міськвиконкому, особовий рахунок відкрито на [PERSON] Будинок ветхій (старий). На цій жилій площі проживають та прописані [PERSON], [PERSON]-М.Б., [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно з актом житлово-експлуатаційною конторою № 4 від 28.10.2016р. [PERSON], яка зареєстрована [INFO], за вказаною адресою не проживала і не проживає по даний час. Відповідно до копії закордонного паспорта [PERSON] періодично перебувала на роботі в [PERSON]. Згідно з свідоцтвами про народження серії 1-СГ № 261614 від 25.07.2002р. та серії 1-СГ № 315864 від 04.12.2003р. батьками [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Після розірвання 27.11.2007р. шлюбу між [PERSON] та [PERSON], останній присвоєно прізвище [PERSON], про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії І-СГ №098386 від 05.04.2007р., актовий запис № 185. Згідно з актом обстеження умов проживання від 22.11.2016р. орендованої квартири [ADDRESS], в якій проживає сімя [PERSON], встановлено, що умови проживання задовільні. За результатами бесіди з [PERSON] та [PERSON] стало відомо, що між родичами [PERSON] тривають сварки щодо спільного майна та житла, що знаходиться по вул. Дрогобицькій, 29/5 у м. Стрию. [PERSON] виховує сина [PERSON] [PERSON]. На контакт родичі не ідуть, ворогують між собою. Відповідно до листа виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області № 1050/3.17 від 08.12.2016р. служба у справах дітей виконкому провела обстеження житлово-побутових умов в орендованій квартирі [ADDRESS], в якій проживає сімя [PERSON], умови проживання задовільні, із розмови з батьками встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] давно відбувається спір щодо житла, що знаходиться по вул. Дрогобицькій, 29/5 в м. Стрию, з боку батьків [PERSON] немає порушень прав їхніх неповнолітніх дітей. Згідно з інформацією СЗШ І-ІІІ ст. № 10 щодо запиту про невиконання батьківських обовязків матірю [PERSON] та батьком [PERSON] стосовно дітей [PERSON] та [PERSON], які навчаються в цій школі, за час навчання класні керівники та вчителі до виховання та навчання дітей претензій не мали, діти охайно одягнені, мають все необхідне для навчання, добре відгукуються про батьків, більше часу проводять з батьком, так як мати часто їздить на роботу в [PERSON]. Як вбачається з довідки № 30 від 09.02.2017р., виданої Державним навчальним закладом «Вище професійне училище № 34 м. Стрий», вихованням та навчанням [PERSON] (сина [PERSON]Я.) займається бабуся [PERSON] та тітка [PERSON], за весь період перебування [PERSON] в училищі мати жодного разу не зявлялася. Згідно з свідоцтвами про народження серії І-СГ № 333255 від 14.09.2012р. та серії 1-СГ № 315974 від 16.01.2004р. батьками [PERSON], [INFO], та [PERSON] Андріани-Марії Василівни, [INFO], є [PERSON] та [PERSON] Маряна Ярославівна. Позивач за первинним позовом [PERSON] зверталась до Стрийського відділу поліції Головного управління національної поліції Львівської області з заявою, в якій просила прийняти міри до сестри [PERSON], яка не пускає її в квартиру, обзиває нецензурними словами та не дає ключі від квартири, про що свідчить відповідь на заяву № 7116 від 28.04.2016р., згідно якої в діях [PERSON] відсутні ознаки кримінального правопорушення. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29.12.2014р. по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] [PERSON] про визнання осіб такими, що втратила право на користування житловим приміщенням, в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. У рішенні судом встановлено факт існування між сторонами неприязних стосунків, а також те, що [PERSON] заперечує проти проживання відповідачки та її неповнолітніх дітей у спірній квартирі, що свідчить про наявність перешкод для [PERSON] та її неповнолітніх дітей у користуванні спірною квартирою. Крім цього, встановлено факт перебування [PERSON] за кордоном на заробітках, що на думку суду є поважною причиною не проживання в спірній квартирі понад строки встановлені законодавством. Дане рішення набрало законної сили 10.03.2015 року. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 10.03.2015р. рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29.12.2014р. залишено без змін. Відповідно до листів ПАТ КБ «ПриватБанк» від 17.10.2016 року, 17.01.2017 року [PERSON] порушила зобовязання за кредитним договором № SAMDN50000046070510, в результаті чого у неї виникла заборгованість. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є матірю [PERSON] та [PERSON], з 1972 року по 2010 рік вона жила в квартирі [ADDRESS], яку отримав чоловік. Фактично в спірній квартирі живе [PERSON] зі своїми дітьми та син [PERSON] [PERSON], який в два роки був залишений на неї без її згоди. [PERSON] сама пішла з квартири, її речей в квартирі немає. Проте, що [PERSON] не пускає [PERSON] в квартиру їй не відомо. Комунальні послуги [PERSON] не оплачувала. Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Стаття 47 Конституція України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно ст. 55 Конституції України та положень ст. ст. 3, 11, 15, 59, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Розгляд цивільних справ здійснюється не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін самостійно, на власний розсуд розпоряджається своїми правами й зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Захист прав у порядку цивільного судочинства це передбачені законом способи охорони цивільних, житлових, земельних, сімейних чи трудових прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим примушенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЖК України члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Стаття 65 ЖК України передбачає, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання. Згідно із ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 16 ЦК України передбачений такий способів захисту цивільних прав та інтересів як припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення. Тому власник порушеного права зобовязаний довести належність йому такого права і відповідно може скористатися не будь-яким, а лише конкретно визначеним законом способом захисту свого права. Відповідно до ст. 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» (від 29 червня 2004 року №1906-IV), чинні міжнародні договори України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору. За змістом ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Частина 1 статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ця стаття закріплює право безперешкодного користування своєю власністю, включаючи і житлову власність, регулює умови позбавлення власності, визнає право держав здійснювати контроль за використанням власності відповідно до інтересів суспільства. Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, громадської організації чи групи приватних осіб має поважатись. У першу чергу, ця повага має виявлятися державою і реалізовуватися шляхом прийняття законодавчих, виконавчих актів, що захищають право власності від незаконних зазіхань. Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України « Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Так, суд враховує правовий висновок Верховного Суду України, який зроблений на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 листопада 2015р. в справі №6-1835цс15, за змістом якого відповідно до частин першої, другої статті 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За змістом статті 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно статті 125 ЖК УРСР до осіб, яких не може бути виселено із службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення відносяться, зокрема, члени сім'ї померлого працівника, якому було надано службове жиле приміщення. Також, суд враховує правовий висновок Верховного Суду України, який зроблений на засіданні Судової палати у цивільних справах 27 травня 2015 року в справі №6-92цс15, згідно якого передбачений статтею 391 ЦК України спосіб захисту усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем. Пунктом 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Відповідно до розяснень п. 9 постанови Пленум Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 01 листопада 1996 р. № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Пунктом 10 постанови Пленум Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» передбачено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Дослідженими в судовому засіданні обставинами справи встановлено, що позивач за первісним позовом [PERSON] та позивач за зустрічним позовом [PERSON] є рідними сестрами, та дітьми наймача квартири [ADDRESS] [PERSON], який помер 18.03.2013р. Будинок перебуває у комунальній власності та належить Стрийській міській раді Львівської області. В згаданій квартирі зареєстровані [PERSON] разом з своїми неповнолітніми дітьми [PERSON], [INFO], та [PERSON], 07.09.2003р.н., а також [PERSON] разом з своїми неповнолітніми дітьми [PERSON], 25.12.2003р.н., та [PERSON], 09.09.2012р.н. Окрім того, судом встановлено факт існування між сторонами неприязних стосунків, а також те, що [PERSON] заперечує проти проживання її сестри [PERSON] та її неповнолітніх дітей у спірній квартирі. Крім цього, встановлено і те, що [PERSON] впродовж тривалого часу періодично виїжджає на заробітки за кордон. Вона разом із неповнолітніми дітьми винаймають житло, оскільки іншого житла у позивача не має. Позивачу за первісним позовом [PERSON] чинить перешкоди відповідач [PERSON] у користуванні спірною квартирою, оскільки остання не пускає [PERSON] та її неповнолітніх дітей в цю квартиру, що підтверджується зверненням [PERSON] до Стрийського відділу поліції (відповідь на заяву № 7116 від 28.04.2016р.), а також дані обставини підтверджуються поясненнями, даними в судовому засіданні її представником. Суд вважає позовні вимоги за первісним позовом [PERSON] підставними та обґрунтованими, порушене право [PERSON] та її неповнолітніх дітей підлягає судовому захисту, тому позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення. Позивачем за зустрічним позовом [PERSON] та її представником не надано суду достатніх належних та допустимих доказів, які б свої сукупності були достатніми для висновку про відсутність [PERSON] та її неповнолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] без поважних причин у квартирі [ADDRESS] понад строк, визначений ст. 71 ЖК України, тому, з огляду на положення статті 10, 11, 60 ЦПК України, суд вважає позовні вимоги за зустрічним позовом необґрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення. Понесені позивачем за первісним позовом документально підтверджені судові витрати, а саме: сплачений судовий збір в розмірі 551,20 грн., підлягає стягненню з відповідача за первісним позовом [PERSON] на користь [PERSON] відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved