Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

В листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] на користь Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності матеріальну шкоду у розмірі 49003,76 грн., яка була нанесена Фонду. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2016 року у кримінальній справі № 204/3861/16-к визнано винним [PERSON] в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України. Дії відповідача полягають в нанесенні середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілій [PERSON] в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 10 травня 2016 року, внаслідок порушень [PERSON] правил безпеки дорожнього руху України. У звязку з чим, потерпілій [PERSON] видано листки непрацездатності серії АГШ № 921153 та серії АДБ № 322101, № 322178, № 322251. Оскільки [PERSON] є застрахованою особою, у розумінні ст. 1 Закону №1105, Обласним комунальним підприємством культури «Дніпропетровський академічний театр опери та балету», з урахуванням зазначених положень законодавства, призначено та виплачено допомогу по тимчасовій непрацездатності. Сума виплаченої допомоги за рахунок коштів Фонду склала 49003,76 грн. Відповідач, як особа винна в заподіянні шкоди здоровю [PERSON], витрати Фонду у добровільному порядку на даний час не відшкодував. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі. Справу просила розглянути без участі представника позивача та зазначила, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином через засоби масової інформації (обласна суспільно-політична газета «Вісті Придніпровя» № 23 від 30.03.2017 року), в порядку ч. ч. 9-10 ст. 74 ЦПК України (оскільки він не має зареєстрованого місця проживання), причину своєї неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні було встановлено, що вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2016 року у кримінальній справі № 204/3861/16-к визнано винним [PERSON] в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України, яке полягає в нанесенні середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілій [PERSON] в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 10 травня 2016 року, внаслідок порушень [PERSON] правил безпеки дорожнього руху України (а.с.5-6). За наслідками дорожньо-транспортної пригоди, [PERSON] видано листи непрацездатності серії АГШ № 921153 та серії АДБ № 322101, № 322178, № 322251 (а.с.7-10), на підставі яких, згідно з Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратам, зумовленими похованням», [PERSON] виплачена допомога за рахунок коштів Фонду у загальному розмірі 49003,76 грн., що підтверджується розгорнутим розрахунком суми позову (а.с.11). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 1 ст. 1206 ЦК України, Особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Як розяснив п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат», судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 (545-93-п) від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Проте, судом не встановлено обставин для відступлення від висновків Верховного Суду України. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що обставини, зазначені позивачем в його позовній заяві, знайшли своє повне підтвердження під час судового розгляду справи, у звязку з чим суд вважає обґрунтованими його позовні вимоги. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності матеріальну шкоду у розмірі 49003 грн. 76 коп. Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача повинно бути стягнено в дохід держави судовий збір по справі в сумі 1378 грн. 00 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом), оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved