Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

В липні 2014 року [PERSON], [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] звернулись до суду з позовом до Державної реєстраційної служби Тульчинського районного управління юстиції, [PERSON] про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації державного акту на право власності на земельну ділянку. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачі посилались на те, що рішенням Тульчинського районного суду від 20.03.2008 по справі № 2-730/08 було задоволено позов [PERSON] до Копіївської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON], померлої [INFO] і за [PERSON] було визнано право власності на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] та на земельну ділянку площею 1,94 га сільськогосподарського призначення, розташовану на території Копіївської сільської ради Тульчинського району, які належали [PERSON] На підставі даного рішення відділом Держкомзему у Тульчинському районі Вінницької області 20.04.2010 на ім'я [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], відповідно до якого він визнаний власником земельної ділянки площею 1, 9419 га, розташованої на території Копіївської сільської ради і який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011005300079. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області від 21.01.2011 рішення Тульчинського районного суду від 20.03.2008 по справі № 2-730/08 було скасовано і в задоволенні позову [PERSON] про визнання за ним права власності на спадкове майно було відмовлено. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.07.2011 рішення апеляційного суду Вінницької області від 21.01.2011 залишено без змін.. Рішенням Тульчинського районного суду від 12.12.2011 в задоволенні позову [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] було відмовлено. Таким чином, [PERSON] втратив право на майно, що належало [PERSON] Тому державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий 20.04.2010 на ім'я [PERSON] є недійсним. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв її чоловік [PERSON], який майно, що буде належати йому і на яке він матиме право, після своєї смерті заповів їхній неповнолітній доньці [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер. Спадщину після смерті [PERSON] їхня дочка [PERSON] прийняла, однак оформити своє право на земельну ділянку, що належала [PERSON] і на яку мав право спадкодавець [PERSON] спадкоємець [PERSON] не може, так як на дану земельну ділянку існує державний акт на право власності на ім'я [PERSON], який видано на підставі скасованого рішення суду. В зв'язку з цим вони за захистом прав своєї неповнолітньої дочки звернулись до суду і просять визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий 20.04.2010 на ім'я [PERSON] на право власності на земельну ділянку площею 1,9419 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Копіївської сільської ради Тульчинського району та скасувати державну реєстрацію права власності на дану земельну ділянку за [PERSON] В судовому засіданні позивачі підтримали свої позовні вимоги і просять їх задовольнити, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Представник відповідача позов не визнав і просить в його задоволенні відмовити, оскільки право власності на дану земельну ділянку відповідач набув у законний спосіб. Суд заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] звертався до Тульчинського районного суду з позовом до Копіївської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті своєї матері - [PERSON]. Рішенням Тульчинського районного суду від 20.03.2008 його позов було задоволено і за [PERSON] визнано право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON], померлої [INFO], а саме на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] та земельну ділянку площею 1,94 га сільськогосподарського призначення, розташовану на території Копіївської сільської ради Тульчинського району. Дані обставини підтверджуються оглянутими в судовому засіданні матеріалами справи № 2-730/08 та копією рішення Тульчинського районного суду від 20.03.2008. На підставі рішення Тульчинського районного суду від 20.03.2008 на ім'я [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], відповідно до якого він є власником земельної ділянки площею 1,9419 га, розташованої на території Копіївської сільської ради Тульчинського району і який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011005300079, що підтверджується копією державного акта серії [NUMBER] (а.с.12 ). Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області від 21.01.2011 ( а.с. 12-13) рішення Тульчинського районного суду від 20.03.2008 у справі № 2-730/08 за позовом [PERSON] до Копіївської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно було скасовано і постановлено рішення, яким в задоволенні позову [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно відмовлено, що підтверджується копією рішення від 21.01.2011. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.07.2011( а.с.15-16 ) рішення апеляційного суду Вінницької області від 21.01.2011 залишено без змін. Із оглянутих в судовому засіданні матеріалів цивільної справи № 2-325/11 вбачається, що [PERSON] також 31.01.2011 звертався до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], проте рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 12.12.2011 ( а.с.17-18 ) в задоволенні даного позову йому було відмовлено. Таким чином, оскільки рішення Тульчинського районного суду від 20.03.2008 на підставі якого було видано [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], відповідно до якого він став власником земельної ділянки площею 1,9419 га, розташованої на території Копіївської сільської ради Тульчинського району скасоване, то є всі підстави для визнання даного державного акту недійсним і припинення за [PERSON] права власності на дану земельну ділянку. Як вбачається із оглянутих в судовому засіданні спадкових справ: № 323/2204 до майна померлої [INFO] [PERSON] та № 677/2008 до майна померлого [INFO] [PERSON] спадщину, в яку входила і земельна ділянка площею 1,9419 га, розташована на території Копіївської сільської ради, після смерті [PERSON] прийняв її чоловік [PERSON], який в свою чергу все своє майно, що буде йому належати і на яке він матиме право заповів правнуці [PERSON] - неповнолітній дочці позивачів, яка спадщину після смерті [PERSON] прийняла, звернувшись з заявою про прийняття спадщини до Тульчинської державної нотаріальної контори, тобто [PERSON], як спадкоємець за заповітом, має право на земельну ділянку, що належала [PERSON] і на яку мав право спадкодавець [PERSON] У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Обов'язок по доказуванню обставин, викладених в позові покладений саме на позивача. Враховуючи вищевикладені обставини, норми матеріального права з урахуванням положень ст.10, ст.11 ЦПК України відповідачем належними доказами в судовому засіданні не спростовані доводи позовної заяви. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачами понесені і документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. (а.с.1, 2 ) та по оплаті за правову допомогу адвокатом в розмірі 1000 грн., який суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved