Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-27 00:00:00

В липні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить суд ухвалити рішення, яким позбавити відповідача - [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO] Свої вимоги обґрунтувала тим, що донька проживає та повністю перебуває на її утриманні, з відповідачем проживали однією сім'єю до розірвання шлюбу, а саме до 06.12.2010 року. Відповідач після розірвання шлюбу не цікався життям доньки, її здоров'ям, вихованням, не надаючи майже ніякої матеріальної допомоги, незважаючи на стягнення з нього у примусовому порядку аліментів на утримання дитини, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні, не цікавиться, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, не забезпечував необхідного медичного огляду, що негативно впливає на її розвиток, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, а саме жодного разу з 2010 року. До позивача або служби у справах дітей Сумської міської ради з питання про усунення перешкод у спілкуванні з сином та участі в її вихованні та встановлення часів зустрічі з нею не звертався, що підтверджує відсутність з боку позивачки перешкод у спілкуванні з донькою. За таких обставин, просить постановити рішення, яким позбавити відповідача - [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки - [PERSON] Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, а тому є підстави для розгляду справи в його відсутність, враховуючи інтереси неповнолітньої дитини. Згідно ч.4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідачів, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Зі згоди позивача та представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивачки та її представника, представника 3-ї особи, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази приходить до наступних висновків. Відповідач - [PERSON] є батьком неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 23.01.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції Сумської області, Україна (а.с.14). В судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач перебували у шлюбі до 06.12.2010 року, після чого подружні стосунки припиненні і донька залишилася проживати з матір'ю. У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров»я, фізичний , духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно довідки Зарічного відділу міського управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Сумській області відповідач станом на 01.05.2016 року має заборгованіть по сплаті аліментів у сумі 41 414 грн. (а.с.30). Згідно висновку Служби у справах дітей Сумської міської ради про можливість позбавлення батьківських прав [PERSON] встановлено, що відповідач не спілкується з дитиною з 2010 року, не приймає участі у її вихованні, розвитку та утриманні. Стосунки між батьком та дитиною не налагоджені, родинний зв'язок втрачений. Відповідач фактично самоусунувся від виконання батьківських прав, не поздоровляє з днем народження та іншими святами, не піклується про її фізичний та духовний розвиток і вважає за можливе позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його доньки - [PERSON] (а.с.56) Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов»язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов»язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року з подальшими змінами у 2008 р. позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 18 вказаної Постанови Пленуму Верховного суду України роз'яснено, що Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Верховний суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року із змінами у 2008 р. наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків, як підстава для позбавлення батьківських права має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батька обов'язків по вихованню, а також встановити, що батька ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов»язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає , що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші заходи впливу виявилися безрезультатними. Статтею 3 Конвенцію про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальності своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Суд вважає, що відповідач не був позбавлений можливості протягом з 2010 року покласти зусиль для виховання своєї доньки, але навпаки, за цей період він не покладав зусиль для відновлення відносин з дитиною та її матеріальної та моральної забезпеченості, а тому суд розцінює його поведінку як свідомо ухилення від виконання своїх батьківських та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку для задоволення позовних вимог. На підставі ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути судовий збір з відповідача на користь позивачки у розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved