Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

в обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 15.06.2013 року він позичив відповідачу грошові кошти в сумі 3 000 доларів США та 2 000 доларів США, які відповідач зобов'язався повернути до 15.07.2014 року, про що останнім дано власноручно написані розписки. Після настання вказаної дати позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення коштів, однак, щоразу отримував від останнього лише обіцянки про їх повернення найближчим часом, а пізніше відповідач просив надати відстрочку та розстрочку заборгованості, однак, позичених грошових коштів так і не повернув. Отже, з відповідача, який прострочив виконання вищевказаних грошових зобов'язань, слід стягнути на користь позивача суму позики, яка становить 5 000 доларів США, що станом на 05.03.2015 року еквівалентне 115 450 грн., а також три проценти річних від вказаної простроченої суми за період з 16.07.2014 року по 09.03.2015 року включно в розмірі 2 248 грн. Крім того, позивач просить присудити з відповідача судові витрати в розмірі 1 176,98 грн. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, та просить позов задовольнити, оскільки станом на 02.06.2015 року відповідач навіть частково не повернув позивачу позичені грошові кошти, а також присудити на користь позивача вищезазначені судові витрати. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином - за місцем його проживання, що за адресою: [ADDRESS], а також за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання: [ADDRESS], що стверджується поштовими повідомленнями про одержання відповідачем судових повісток-викликів та даними довідки Коломийського РВ УДМС в Івано-Франківській області від 07.02.2015 року. Причини його неявки в судове засідання 02.06.2015 року визнані судом неповажними, оскільки такими причинами відповідач вказує свій намір подати в майбутньому зустрічний позов, що суперечитиме правилам ч.1 ст.123 ЦПК України, адже розгляд справи по суті вже розпочато. Про причини неявки в інші судові засідання відповідач суду не повідомляв. В судовому засіданні 05.05.2015 року відповідач позов не визнав з підстав, які також вказані в його письмових запереченнях проти позову. В останніх зазначено, що позивач безпідставно вважає письмові розписки від 15.06.2013 року документами, що підтверджують укладення сторонами договору позики грошових коштів, оскільки в цих розписках не зазначено грошові одиниці якої країни маються на увазі та жодним чином не вказано наслідком якого правочину є вказане в них зобов'язання відповідача, з яких правовідносин воно виникає, не зазначено про передачу грошових коштів позивачем та їх отримання відповідачем. Крім того, 15.06.2013 року відповідачем дано ще одну письмову розписку, згідно з якою він з 15.06.2013 року по 20.08.2015 року зобов'язався сплачувати позивачу по 280 доларів щомісячно, після чого останній зобов'язався передати у власність відповідача автомобіль марки «DACIA Logan», 2008 року випуску. Таким чином, відповідач вважає, що згідно із вказаною розпискою між сторонами фактично досягнуто згоди на продаж зазначеного автомобіля. Однак, оскільки на той час останній перебував у заставі (придбаний позивачем у кредит), сторони домовились провести розрахунки в наступний спосіб: відповідач дає позивачу розписки, за якими зобов'язується віддати грошові кошти за автомобіль та погашати кредит на придбання останнього, а після повної сплати кредиту позивач передає автомобіль відповідачу у власність. Того ж дня (15.06.2013 року) позивачем передано відповідачу вказаний автомобіль, ключі від нього та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу. Цим автомобілем відповідач користувався до вересня 2014 року, а коли між сторонами виникли суперечки та конфлікт з приводу сплати вищевказаного кредиту, то відповідач повернув автомобіль позивачу. Отже, на думку відповідача, жодних відносин позики грошових коштів між сторонами не виникало, і грошові кошти відповідач у позивача не позичав. Надані останнім розписки не підтверджують факту реальної передачі та отримання грошових коштів. Тому відповідач в задоволенні позову просить відмовити. Суд, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які досліджені в судовому засіданні, приходить до наступних висновків. У відповідності до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до вимог ч.1 ст.1049 вказаного Кодексу позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що відповідно до наданих представником позивача в судовому засіданні та долучених до матеріалів справи оригіналів 2-х письмових розписок, даних відповідачем 15.06.2013 року, останній позичив у позивача грошові кошти в сумі 3 000 доларів та 2 000 доларів, які зобов'язався повернути до 15.07.2014 року (а.с.65, 66). У відповідності до вимог ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як вбачається із відповідного повідомлення Національний банк України станом на 05.03.2015 року встановив такий офіційний курс гривні до долара США: 100 доларів США еквівалентне 2309,0564 грн. (а.с.40). Таким чином, розмір неповернутого відповідачем боргу становить 115 450 грн., що еквівалентно 5 000 доларам США, які навіть частково не повернуто позивачу, чого по суті не заперечується відповідачем. Згідно з положеннями ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що загальний розмір 3 % річних від простроченої суми за період з 16.07.2014 року по 09.03.2015 року включно становить 2 248 грн. (1 603 грн. за 2014 рік та 645 грн. за 2015 рік). Покликання відповідача на те, що розписки не підтверджують позик грошових коштів, оскільки в цих розписках не вказано про грошові одиниці якої країни йде мова, суд вважає надуманими, оскільки відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що предметом спірних позик були кошти, виражені в грошових одиницях не США, а іншої країни. Твердження відповідача про те, що вказані розписки стосуються нібито майбутнього придбання відповідачем у позивача вищевказаного автомобіля, також не підтверджене будь-якими доказами, і ці розписки не містять жодних відомостей про це. Крім того, вказане придбання жодним чином не зумовлює необхідність отримувати грошові кошти майбутнім покупцем від майбутнього продавця, а, навпаки, таке отримання цілковито суперечить юридичній природі договору купівлі - продажу. Суд також вважає, що відносини сторін щодо вказаного придбання випливають з іншої розписки, даної відповідачем також 15.06.2013 року, згідно з якою останній зобов'язався сплатити позивачу з 15.06.2013 року по 20.08.2015 року щомісячно 280 доларів, після чого позивач передає в його власність вищезгаданий автомобіль марки «DACIA Logan», номерний знак « [NUMBER]», 2008 року випуску, який буде знятий з банківської застави (а.с.67) . Відповідно до правил ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Однак, відповідач вказаного обов'язку не виконав. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати складаються із сплаченого позивачем судового збору в загальному розмірі 1 176, 98 грн., що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.1, 34). Вказані витрати відповідно до правил ч.1 ст.88 ЦПК України підлягають присудженню з відповідача на користь позивача в зв'язку із повним задоволенням позовних вимог На підставі ст.533, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України та,

Outcome: approved