Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

В липні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить встановити факт родинних відносин між [PERSON], яка померла 09 квітня 1980 року, а саме що є правнуком [PERSON], визначити іделань частки співвласників домоволодіння №3 по вул. Маяковського в м. Миколаєві [PERSON] та [PERSON], а саме по 22/100 частин за кожним, визначити за [PERSON] ідеальну частку в праві власності на домоволодіння по вул. Маяковського, 3 в м. Миколаєві, в розмірі 22/100 житлового будинку №3 по вул. Маяковського в м. Миколаєві (Тернівка) в порядку спадкування за заповтіом після смерті [PERSON] У судове засідання сторони не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Представник позивача, згідно наданої заяви, просив про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відомості про поважність причин неявки у судове засідання відповідачів матеріали справи не містять. Суд ухвалив про заочний розгляд справи в порядку ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних в ній даних та доказів. Дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого Виконавчим комітетом Терновської селищної ради депутатів трудящих від 05 січня 1976 року на підставі рішення Виконкому Терновської селищної ради депутатів трудящих від 25 вересня 1975 року № 301 [PERSON] та [PERSON] є співвласниками 44/100 частин домоволодіння, яке знаходиться по вул. Маяковського, 3 в м. Миколаєві. Відповідно до заповіту від 25 червня 1969 року, зазначено, що [PERSON] заповідає 1/2 частину будинку зі сторони вулиці, який знаходиться по вул. Маяковського, 3 в м. Миколаєві (с.Тернівка) правнуку [PERSON] 09 квітня 1980 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФП № 244239. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді частини вищевказаного нерухомого майна. Єдиним спадкоємцем за заповітом посвідчений секретарем Терновської селищної ради депутатів трудящих № 40 від 25 червня 1969 року є її правнук - [PERSON]. [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини. Проте, нотаріус своєю постановою № 186/02-31 від 21.07.2016 року відмовила позивачу у вчиненні нотаріальної дії, оскільки відсутні документи, що підтверджують факт родинних відносин ([PERSON] є правнуком [PERSON]О.), неможливо розтлумачити зміст заповіту. Відповідно до ч.1 п.1 ст. 256 ЦПК України, родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до ст.ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦПК України, виділ часток жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, можливий, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин, то він може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності визначено в ч. 1 ст. 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватись і розпоряджатись належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Відповідно до ч.2 ст.368 ЦК України, суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно ст. 1226 ЦК України, визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Поряд із цим, за змістом ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки з майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст. 1235 ЦК України, у разі смерті особи, яка була позбавлена права на спадкування, до смерті заповідача, позбавлення її права на спадкування втрачає чинність. Діти (внуки) цієї особи мають право на спадкування на загальних підставах. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі. Таким чином, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved