Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

В листопаді 2018р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки [PERSON] , в якому просив суд: 1) стягнути з відповідачки на свою користь: - проценти за користування позикою за період з 14 листопада 2015р. по 14 листопада 2018р. в сумі 55718,31 грн.; - інфляційне збільшення боргу за період 01 лютого 2016р. по 31 жовтня 2018р. в сумі 41134,76 грн.; - 3,0 % річних за період з 01 лютого 2016р. по 31 жовтня 2018р. в сумі 9422,86 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування в шлюбі, позивач позичив у своєї сестри [PERSON] грошові кошти у сумі 220400,0 грн., які ним були внесені у Фонд фінансування будівництва та набута у власність квартира [ADDRESS] . За рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12 липня 2012р. з [PERSON] як позичальника, на користь [PERSON] , як кредитора була стягнута сума заборгованості за договором позики у розмірі 220400,0 грн. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2012р., було визнано за сторонами право власності по Ѕ частині на об`єкт інвестування: квартиру [ADDRESS] , та встановлено, що зазначена квартира була набута подружжям за грошові кошти, отримані в позику. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2013р. розподілено борг за договором позики у розмірі 220400,0 грн. між [PERSON] та [PERSON] , при цьому зазначеним рішенням суду встановлено, що позичальник [PERSON] добровільно виконав рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 липня 2012р., сплативши кредитору [PERSON] суму боргу в повному обсязі. На теперішній час на примусовому виконанні в Шевченківському районному відділі державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває виконавчий лист № 761/15506/13-ц, виданий 04 лютого 2014р. Шевченківським районним судом м. Києва ВП № 41886105 про стягнення з відповідачки суми боргу за договором позики та судових витрат, у розмірі 114302,0 грн. Оскільки по теперішній час відповідачкою сума боргу не повернута, вона продовжує користування зазначеними грошовими коштами, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом, і на підставі ст. ст. 530, 631, 1048-1050 ЦК України, просив суд позов задовольнити. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08 січня 2019р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 22 квітня 2019р. на адресу суду надійшов відзив на позов (а.с. 56-66), який було повернуто стороні на підставі ст. ст. 49, ч. 4 ст. 178 ЦПК України. Також, стороною відповідача, 22 квітня 2019р. було подано зустрічний позов (а.с. 67-81), в порядку ст. 193 ЦПК України. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 квітня 2019р. відмовлено в прийнятті до спільного розгляду з первісним позовом зустрічного позову. 06 вересня 2019р. на адресу суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, яка повернута стороні позивача на підставі ст. 49 ЦПК України. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити, наголошуючи, що відповідачкою було набуто у власність Ѕ частина вищезазначеної квартири, проте остання не бажає повернути частину суми боргу, за які придбавалась ця квартира. Представник відповідачки проти позову заперечила, зазначивши, що заявлені позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки зазначений борг був створений позивачем штучно, а укладений між позивачем, як позичальником та його рідною сестрою, як кредитором договір позики є фіктивним. На теперішній час, відповідачка позбавлена можливості користуватись спірною квартирою, при цьому виключно сама здійснює виховання спільних дітей сторін, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 липня 2004р., який було розірвано за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 грудня 2011р. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12 липня 2012р. по цивільній справі № 2604/3685/2012, яке набрало законної сили, з [PERSON] , як позичальника, на користь [PERSON] , як кредитора була стягнута сума заборгованості за договором позики у розмірі 220400,0 грн. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2012р., здійснено поділ майна подружжя, та визнано за сторонами право власності по Ѕ частині на об`єкт інвестування: квартиру [ADDRESS] , та встановлено, що зазначена квартира була набута подружжям за грошові кошти, отримані в позику від [PERSON] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2013р., по цивільній справі № 761/15506/13-ц, розподілено між сторонами, як подружжям борг за договором позики у розмірі 220400,0 грн., при цьому зазначеним рішенням суду встановлено, що позичальник [PERSON] добровільно виконав рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 липня 2012р., сплативши кредитору [PERSON] суму боргу в повному обсязі. Судом встановлено, і не оспорювалось сторонами в судовому засіданні, що на примусовому виконанні в Шевченківському районному відділі державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває виконавчий лист № 761/15506/13-ц, виданий 04 лютого 2014р. Шевченківським районним судом м. Києва ВП № 41886105 про стягнення з відповідачки суми боргу за договором позики та судових витрат у розмірі 114302,0 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов`язання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що стороною відповідача на час розгляду справи не виконано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2013р., по цивільній справі № 761/15506/13-ц, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме: з відповідачки на користь позивача, на підставі положень ст. 625 ЦК України підлягає стягненню інфляційні втрати суми боргу за період часу з 01 лютого 2016р. по 31 жовтня 2018р. у розмірі 41092,03 грн.; 3,0 % річних за період часу з 01 лютого 2016р. по 31 жовтня 2018р. у розмірі 9422,86 грн. Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідачки на його користь проценти за користування позикою за період з 14 листопада 2015р. по 14 листопада 2018р. в сумі 55718,31 грн., на рівні облікової ставки НБУ, то в цій частині позов не підлягає задоволенню, в силу положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, правових позицій Великої Палати Верховного Суду, висловлених в постанові від 28 березня 2018р. по справі № 444/9519/12, провадження №14-10 цс 18, а також беручи до уваги, що сплинув строк на який надавалась позивачу позика його сестрою [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,8 грн.

Outcome: partial