Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

В лютому 2018 р. позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат загальної заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18.02.2014 р. задоволено позовні вимоги Національної академії внутрішніх справ до [PERSON] про стягнення витрат за навчання, стягнуто з останнього 10452,04 грн. витрат за навчання та 229,40 грн. судового збору. Відповідач вказане рішення визнав, не оскаржував та 003.03.2014 р. звернувся до керівництва позивача із заявою, якою просив не звертати рішення до примусового виконання, а дозволити йому погашати заборгованість частинами, щомісячно по п'ятсот гривень. З моменту набрання рішення законної сили по дань звернення до суду з даними позовом відповідач сплатив позивачу лише 2000,00 грн. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем становить 8681,44 грн. Оскільки відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконує, позивач просить, відповідно до положення ст. 625 ЦК України, стягнути з відповідача 3% річних від суми боргу з урахуванням індексу інфляції за період з 28.02.2014 р. по 19.01.2018 р. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про дату, час та місце розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, з заявами та клопотаннями про неможливість розгляду справи у його відсутність до суду не звертався. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18.02.2014 р. позовні вимоги Національної академії внутрішніх справ до [PERSON] про стягнення витрат за навчання задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Національної академії внутрішніх справ 10452,04 грн. - витрат за навчання, 229,40 грн. - судового збору, а всього 10681,44 грн. Як вбачається зі змісту заяви [PERSON] від 03.03.2014 р., адресовану на ім'я проректора з економічних питань та матеріального забезпечення [PERSON], відповідач про вищезазначене рішення обізнаний, визнає його та бажає сплатити заборгованість у добровільному порядку, а тому просить не звертати рішення до примусового виконання та дозволити йому погашати заборгованість щомісячно в рівних частинах по 500,00 грн. Гарантує погашення всієї суми заборгованості. В судовому засіданні представник позивача надав пояснення, що відповідач з моменту набрання рішення суду законної сили та написання ним заяви, останній сплатив позивачу заборгованість в розмірі 2000,00 грн. Останній платіж був 18.04.2017 р. Заборгованість станом на день звернення до суду складає 8681,44 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1, 5 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ч. 1,2 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку позивача, за період з 28.02.2014 р. по 19.01.2018 р. за невиконання грошового зобов'язання відповідачем індекс інфляції становить 2659,57 грн., а 3 % річних - 605,07 грн., в всього 3264,64 грн. У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити в повному обсязі. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України оскільки позов підлягає задоволенню, тому з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути 1762,00 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved