Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

В квітні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що 16 січня 1993 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на 1/5 частку домоволодіння, яке розташоване по вул. Прутська, 74 (колишня Прутська, 76) в с. Бояни Новоселицького району. Спадщину за законом після її смерті прийняв [PERSON] 24 липня 2010 року помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на 2/5 частки спадкового домоволодіння. Спадщину після його смерті як спадкоємці за законом першої черги по 2/15 частки спадкового майна прийняли його дружина [PERSON], сини [PERSON] та [PERSON] Однак, оскільки при житті спадкодавець не отримав правовстановлюючих документів на домоволодіння, він не може оформити на себе право власності на вказане спадкове майно. Просив суд визнати за ним право власності на 2/15 частки вказаного домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявилися без поважних для суду причин. Суд зі згоди представника позивача ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ч.1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Обєктом власності особи може бути зокрема житло - жилий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України\~право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Статтею 392 ЦК України\~встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що відповідно до довідки Боянської сільської ради Новоселицького району № 2253 від 11 вересня 2017 року станом на 1990-1991 роки домоволодіння, яке розташовано по вул. Прутська, 74 (раніше Прутська, 76) с. Бояни Новоселицького району Чернівецької області відносилося до дворів колгоспного типу, в якому були зареєстровані та проживали пятеро осіб, в силу чого виходячи з положень ст. 123 ЦК УРСР в редакції 1963 року, кожен з них мав рівні долі в колгоспному дворі, тобто по 1/5 частки домоволодіння. Житловий будинок вказаного домоволодіння побудований в 19 84 році на відведеній для вказаної мети земельній ділянці та зареєстрований в Боянській сільській раді Новоселицького району в погосподарській книзі із наданням відповідної адресної частини, що підтверджується технічним паспортом домоволодіння. Дані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що житловий будинок та господарські споруди вказаного домоволодіння побудовані відповідно до діючого на час їх будівництва законодавства, належним чином були зареєстровані органом місцевого самоврядування і належали зареєстрованим та проживаючим в ньому станом на 1990-1991 роках особам на праві спільної сумісної власності Після смерті [PERSON] 16 січня 1993 року відкрилася спадщина на 1/5 частку вказаного домоволодіння. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року, діючої на час відкриття спадщини, при успадкуванні по закону спадкоємцями першої черги є в рівних долях діти, подружжя та батьки померлого. Зі змісту ст. 548 ЦК УРСР вбачається, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Частиною другою даної статті передбачено, що зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, Цивільний кодекс УРСР 1963 року передбачав фактичне прийняття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Аналіз вказаних норм та судової практики дає підстави вважати, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути зокрема довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним або протягом шестимісячного терміну після його смерті проживав у спадковому домоволодінні. З довідки Боянської сільської ради № 758 від 15 березня 2018 року вбачається, що на час смерті спадкодавця [PERSON] у спадковому домоволодінні були зареєстровані та проживали її син [PERSON], невістка та онуки. Таким чином, суд приходить до висновку, що спадщину після смерті [PERSON] як спадкоємець по закону першої черги своєчасно прийняв її син [PERSON], який на час та після смерті спадкодавця проживав у спадковому домоволодінні, чим фактично вступив у володіння та користування спадковим майном. 24 липня 2010 року помер [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина на 2/5 частки вказаного домоволодіння. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У відповідності до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Статтею 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлений у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадщину після смерті [PERSON] своєчасно прийняли його дружина [PERSON] та сини [PERSON], [PERSON] по 2/15 частки домоволодіння, як спадкоємці за законом 1 черги, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживали разом із спадкодавцем, що підтверджується довідкою Боянської сільської ради Новоселицького району № 758 від 15 березня 2018 року, а [PERSON] звернувся в межах шестимісячного терміну до нотаріуса із відповідною заявою, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Однак, у звязку із смертю спадкодавця та відсутністю за ним правовстановлюючих документів на домоволодіння, нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину. У звязку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому за позивачем слід визнати право власності на 2/15 частки вищезазначеного домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON]. На підставі ст.ст. 319, 321, 328, 391, 392, 1218, 1223, 1225, 1261, 1268-1270 ЦК України, ст.ст. 120, 123, 529, 548, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, суд

Outcome: approved