Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

В лютому\~2019\~року позивач\~звернувся до\~суду з\~даною позовною\~заявою,\~в якій\~просив стягнути\~з [PERSON]\~на користь\~Акціонерного товариства\~комерційний банк\~«Приват Банк»\~заборгованість за\~Кредитним договором\~б/н\~від 28.03.2006\~року у\~розмірі 16979,45\~грн.,\~а також\~стягнути з\~нього судові\~витрати.\~В обґрунтування\~своїх позовних\~вимог вказав\~на те,\~що відповідно\~до укладеного\~Кредитного договору\~б/н\~від 28.03.2006\~року,\~відповідач отримав\~кредит у\~вигляді встановленого\~кредитного ліміту\~на платіжну\~картку зі\~сплатою відсотків\~за користування\~кредитом з\~кінцевим терміном\~повернення,\~що відповідає\~строку дії\~картки.\~У зв'язку\~з порушеннями\~зобов'язань\~за кредитним\~договором,\~станом на\~13.01.2019\~року,\~відповідач має\~заборгованість у\~розмірі 16979,45\~грн. Оскільки позичальник не виконав взяті на себе зобовязання, Банк був вимушений звернутися до суду з даним позовом для стягнення заборгованості в примусовому порядку. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше надав до суду клопотання, в якому вказав, що позовні вимоги позивача підтримує і просить задовольнити їх в повному обсязі. Справу просив розглянути без участі представника позивача. Відповідач в судовому засіданні визнав позовні вимоги позивача частково, а саме в частині тіла кредиту. В іншій частині позов не визнав і просив відмовити позивачу. При цьому, тіло кредиту просив також не стягувати з нього, оскільки проходить військову службу в Службі безпеки України, тобто є військовослужбовцем, у звязку з чим до закінчення особливого періоду він звільнений від зобовязань з повернення кредиту. Вислухавши відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. У судовому засіданні було встановлено, що 28 березня 2006 року між позивачем і відповідачем був укладений Кредитний договір б/н, на підставі особистої заяви останнього, згідно з умовами якого він отримав від позивача кредитну картку із встановленим лімітом кредитних коштів з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, випустивши і надавши відповідачеві кредитну картку із встановленим лімітом кредитних коштів, яку (картку) останній отримав і використав кредитні кошти у власних цілях. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Проте, у порушення умов договору і чинного законодавства, відповідач свої зобовязання належним чином не виконав і не повернув використані ним кредитні кошти, а доказів зворотного суду не надано. Крім того, вищевказані обставини визнавалися і не заперечувалися відповідачем, а тому вони не підлягають доказуванню в порядку ч. 1 ст. 82 ЦПК України, згідно якої обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. При цьому, позивачем вказано, що вищевказаний Кредитний договір б/н від 28.03.2006 року складається з Анкети-заяви про приєднання к Умовам і правилам надання банківських послуг та самих Умов і правил надання банківських послуг. На підставі вказаних Анкети-заяви про приєднання к Умовам і правилам надання банківських послуг та самих Умов і правил надання банківських послуг, позивач нарахував відповідачу заборгованість, яка станом на 13.01.2019 року становить 16979,45 грн. і складається з наступного: тіло кредиту - 8856,76 грн.; нараховані відсотки за користування кредитом - 4735,63 грн.; нараховано пені - 2102,32 грн.; а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 784,74 грн. Разом з тим, суд вважає безпідставним нарахування позивачем відповідачеві заборгованості по процентам за користування кредитом, пені і штрафних санкцій згідно з п.2.1.1.7.6. Умов і правил надання банківських послуг з огляду на наступне. Так, згідно з ч. ч. 1-2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У даній же справі, Умови і правила надання банківських послуг, якими передбачені якісь проценти за користування кредитом і встановлена відповідальність Позичальника у разі невиконання/неналежного виконання своїх зобовязань, не містять підпису відповідача. При цьому, позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи Договір, а також те, що Умови містили такі положення щодо відсотків і штрафних санкцій в момент підписання Договору Позичальником, або в подальшому такі Умови не змінювались. При цьому, у самій Анкеті-заяві від 28.03.2006 року про приєднання к Умовам і правилам надання банківських послуг домовленості сторін щодо процентів, комісії і штрафних санкцій немає. У звязку із цим, такі Умови і правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами Договору від 28.03.2006 року. Зокрема до таких висновків прийшов й Верховний суд України у своїй постанові від 11 березня 2015 року по справі № 6-16цс15. Тому, суд вважає безпідставними позовні вимоги позивача до [PERSON] щодо заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 4735,63 грн., заборгованості за пенею у розмірі 2102,32 грн., а також штрафів у розмірі 500,00 грн. і 784,74 грн. відповідно. В той же час, відповідачем не спростований і навіть підтверджений той факт, що він отримав від позивача кредитну картку з лімітом кредитних коштів, з яких 8856,76 грн. він використав у власних цілях і не повернув їх позивачеві. Судом встановлено, що відповідач дійсно є військовослужбовцем і з 22 квітня 2011 року проходить військову службу в Службі безпеки України в Управлінні у Дніпропетровській області, що підтверджується довідкою Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області від 03.01.2019 року № 4. Разом з тим, твердження відповідача, що до закінчення особливого періоду він звільнений від зобовязань з повернення кредиту, є хибними і не ґрунтуються на вимогах і положеннях чинного законодавства. Зокрема частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобовязаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобовязань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Втім, вищевказаною нормою не передбачено, що військовослужбовці звільняються від обовязку з повернення тіла кредиту. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням всього вищевказаного, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги позивача частково і стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» заборгованість за Кредитним договором б/н від 28.03.2006 року у розмірі 8856,76 грн., яка складається з основної заборгованості за кредитом (тіло кредиту), а в іншій частині позовних вимог відмовити. Крім того, в порядку ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слідує стягнути судовий збір в сумі 1921 грн. 00 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial