Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

В лютому 2019 року [PERSON] звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання його неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. В шлюбі у них народилася дитина: [PERSON], [INFO]. На теперішній час сімейні відносини між ними припинені, а шлюб розірваний рішенням суду. Після припинення між ними сімейних відносин дитина проживає разом з позивачем і знаходиться на її утриманні і вихованні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. При цьому, відповідач являється фізично здоровою людиною, аліменти нікому іншому не платить і на його утриманні ніхто не знаходиться. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше її представник [PERSON] надала до суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги позивача і просила задовольнити їх в повному обсязі, а справу розглянути за їхньої відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше надав суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності. При цьому, до суду надійшов також письмовий відзив від відповідача, в якому він просив стягнути з нього аліменти в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, зазначивши, що у 2011 році він одружився. В цьому шлюбі у нього народилося двоє дітей, яких він також має утримувати. Крім того, на його утриманні також перебуває теща, а його офіційний заробіток складає 8000 грн. У звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач доводиться батьком неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], який проживає з матірю, позивачем у даній справі, і знаходиться на її утриманні. Добровільно матеріальну допомогу на утримання своєї неповнолітньої дитини відповідач не надає, а доказів зворотного, в порядку § 1 Глави 5 Розділу 1 чинного ЦПК України, суду не надано. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Тобто, утримання відповідачем своєї дитини є не його правом, а його обовязком, у звязку з чим з нього слід стягнути аліменти в судовому порядку. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також враховуючи положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Так, статтею 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Позивач просила суд визначити аліменти на малолітню дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно же з ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Позивачем не надано і не зазначено належних допустимих доказів того, що відповідач має фінансову можливість сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 2000 грн. щомісячно. Зокрема посилання позивача на витяги з Інтернету, який є загальнодоступним і його може редагувати будь-хто без обовязкової ідентифікації, не є належним доказом в розумінні § 1 Глави 5 Розділу 1 чинного ЦПК України щодо розміру заробітної плати відповідача. В свою чергу, положеннями ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Зокрема судом встановлено, що 04 червня 2011 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії 1-ВЛ № 161338 від 04.06.2011 року. В цьому шлюбі у відповідача народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їхнє народження. Тобто, у відповідача на утриманні також перебувають ще двоє малолітніх дітей. З урахуванням вищевказаного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача не можуть бути задоволені в позовному обсязі. В той же час, суд не погоджується і з твердженнями самого відповідача, що на його утриманні перебуває теща пенсіонер, оскільки такі твердження є необґрунтованими і безпідставними та не беруться судом до уваги, оскільки вона не є особою, в розумінні ч. 1 ст. 182 СК України, яка може бути на утриманні платника аліментів. Суд враховує, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема у статті 182 СК України частину другу викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Таким чином, частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому, суд прийшов до висновку, що розмір аліментів на утримання малолітньої дитини слід встановити з урахуванням того, що він (розмір) не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Під час розгляду даної справи судом не було встановлено умов, за яких відповідач не може надавати матеріальну допомогу (сплачувати аліменти) своїй дитині в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, який (розмір) буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку неповнолітньої дитини і сприятиме її нормальній життєдіяльності, та гарантуватиме їй належний рівень життя, що повністю узгоджується з положеннями статті 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Позивач звернулася до суду з даним позовом 06 лютого 2019 року. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, з урахуванням положень ст. 182 СК України, суд вважає можливим стягнути з [PERSON] аліменти на утримання його неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 06 лютого 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, на користь матері дитини - [PERSON]. При цьому, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням вищевказаного, суд вважає необхідним допустити до негайного виконання рішення про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в межах суми платежу за один місяць. Крім того, в порядку ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача повинно бути стягнено в дохід держави судовий збір по справі в сумі 768 грн. 40 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом), оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: partial