Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

В лютому 2021 року виконавчий комітет Козятинської міської ради Вінницької області звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, у якому просив суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , передати дітей під опіку органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Козятинської міської ради, стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей у вигляді 1/3 усіх видів її заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимоги мотивовані тим, що матір`ю дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] . Батько дітей помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим Бобровицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 15.10.2020 актовий запис № 393. Сама [PERSON] веде аморальний спосіб життя, не створює належних умов для всебічного та гармонійного розвитку дітей, не працює та не приймає участі у їх вихованні, не виконує жодного з покладених на неї державою батьківських обов`язків. 21.01.2020 [PERSON] звернулася до служби у справах дітей Козятинської міської ради з нотаріально засвідченою заявою про те, що, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, діючи добровільно без будь-якого тиску з боку інших осіб, відповідно до власного волевиявлення, відмовляється від батьківських прав та обов`язків, від виховання та утримання своїх малолітніх доньок [PERSON] та [PERSON] . Власного житла відповідачка не має, протягом останніх років проживає у [ADDRESS] . Майже щороку [PERSON] змінювала своє місце проживання, влаштуватися на роботу бажання не виявила. На даний час діти відповідача перебувають в КНП «Вінницький обласний спеціалізований будинок дитини з ураженням ЦНС та порушенням психіки». З моменту перебування дітей у вказаному закладі [PERSON] жодного разу не виявила бажання повернути їх в родину. Зазначені вище факти, у відповідності до ст. 164 СК України, свідчать про свідоме ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дітей, а тому виконавчий комітет Козятинської міської ради Вінницької області звернувся до суду з даним позовом. 23.03.2021 ухвалою судді відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження до підготовчого судового засідання на 30.04.2021. 30.04.2021 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача - виконавчого комітету Козятинської міської ради Вінницької області Пахольчук В.О. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надавши пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просив суд позов задовольнити в повному обсязі. Підтримав рішення виконкому Козятинської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вказав, що відповідачці було запропоновано допомогу - влаштуватись разом з дітьми до спеціальної установи на певний період, за такий час знайти роботу та налагодити умови для самостійного проживання, однак вона відмовилась від такої пропозиції. Представник Органу опіки та піклування Козятинської міської ради надала суду аналогічні пояснення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить розписка про вручення повістки про виклик до суду.. 12.05.2021 на адресу суду вона подала заяву, відповідно до якої просила розглянути справу в її відсутність, позовні вимоги визнала повністю, не заперечувала щодо задоволення позову. Згідно із частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до абзацу 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, беручи до уваги заяву відповідачки [PERSON] про визнання позовних вимог та дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Судом встановлено, що матір`ю малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей серії [NUMBER] від 27.01.2017 та серії [NUMBER] від 14.05.2020. Батьком дітей у свідоцтвах про їх народження зазначено [PERSON] . З копії паспорта громадянина України вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] в м. Козятин Вінницької області. Батько дітей [PERSON] [INFO] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 16.02.2021. З висновку про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини [PERSON] , виданого 10.05.2021 Козятинським міським центром первинної медико-санітарної допомоги Козятинської міської ради, вбачається, що дитина має затримку мовного та розумового розвитку, група здоров`я - ІІІ. З висновку про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини [PERSON] , виданого 10.05.2021 Козятинським міським центром первинної медико-санітарної допомоги Козятинської міської ради, вбачається, що дитина здорова, група здоров`я - І. 21.01.2021 приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Вінницької області Барською І.О. посвідчено заяву [PERSON] , відповідно до якої (дослівно) вказано: «Я, [PERSON] (мати), перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, діючи добровільно без будь-якого тиску з боку інших осіб, відповідно до власного волевиявлення, відмовляюся від батьківських прав, від виховання та утримання моєї малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та не заперечую проти усиновлення їх громадянами України [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Я підтверджую, що не обмежена в дієздатності, не перебуваю під опікою, піклуванням, патронажем, не знаходжусь в стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння». Відповідно до частини 1 статті 32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (статті 51 Конституції України). Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання у сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про стан її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статті 14 указаного Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину (ч. 2 - 4 ст. 150 СК України). Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з частинами 4 - 6 статті 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. В пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 зазначеної постанови передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що перешкод у спілкуванні з дитиною йому ні хто не чинив і не чинить. Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно рішення комісії з питань захистку прав дитини при виконавчому комітеті Козятинської міської ради Вінницької області від 01.03.2021 № 7 визнано доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Отже, всі досліджені в сукупності докази по справі дають підстави суду вважати, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до її дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а саме: відповідачка не піклується про дітей, не приймає будь-якої участі у забезпеченні дітей необхідним з метою їх належного життєвого рівня (харчування, медичний догляд, тощо), не цікавиться життям дітей та повсякденними подіями, які виникають у їх житті, жодного разу не виявила бажання повернути дітей, які на даний час перебувають в КНП «Вінницький обласний спеціалізований будинок дитини з ураженням ЦНС та порушенням психіки» в родину. [PERSON] байдуже відноситься до долі своїх дітей, втратила почуття відповідальності за їх життя. Відтак є усі необхідні підстави, передбачені законом, для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх доньок. Положення статті ст. 167 СК України встановлюють підстави для влаштування дитини, батьки якої позбавлені батьківських прав. Так, відповідно до ч. 4, 5,7 вказаної статті, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Порядок відібрання і передання дитини встановлюється законом. Аналізуючи вказані вище норми права, суд вважає, що необхідно передати дітей відповідача під опіку органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Козятинської міської ради, оскільки родичам діти не можуть бути передані. Відповідно до ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ст. 182 СК України). Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аналізуючи вказані вище норми права та встановлені в судовому засіданні фактичні обставини справи, суд вважає, що необхідно стягнути з відповідачки аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів суд, визначаючись щодо розміру аліментів, враховує те, що відповідачка [PERSON] є здоровою, працездатною особою, тобто може надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, інших неповнолітніх дітей не має, а також зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дітей, встановлені обставини, що мають значення, в їх сукупності, вважає справедливим та обґрунтованим стягувати щомісячно з відповідачки [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до положень частини 1 статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи визнання позову відповідачем, зважаючи на доведеність факту невиконання [PERSON] відносно своїх доньок [PERSON] та [PERSON] батьківських обов`язків, позовні вимоги виконавчого комітету Козятинської міської ради слід задовольнити. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Згідно п. 8 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VІ розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюється відповідно до процесуального законодавства. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦКП України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з вимогами п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з зазначеним позовом за подання позовної заяви за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав позивачем сплачено на користь держави судовий збір в розмірі 2270 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 116 від 19.02.2021. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача виконавчого комітету Козятинської міської ради сплачена останнім сума судового збору при поданні вказаної позовної заяви до суду в розмірі 2270 грн. 00 коп. Крім того, при зверненні до суду з зазначеним позовом позивачем не сплачено судовий збір за вимогу про стягнення з відповідача аліментів, оскільки позивач звільнений від його сплати. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи у всіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача [PERSON] судовий збір в сумі 2270 грн. 00 коп. на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved