Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-12 00:00:00

В лютому 2015 року [PERSON] (далі за текстом позивач) звернувся із заявою про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового слідства. Також, представник позивача [PERSON]-[PERSON] додатково доповнив свої доводи і аргументи у письмовій заяві від 13.03.2018 р. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 02.04.2003 р. слідчим слідчого відділу Татарбунарського РВ ГУМВС України в Одеській області, відносно [PERSON] порушено кримінальну справу №35200300093 за ознаками кримінального правопорушення (злочину) за ч. 5 ст. 185 Кримінального Кодексу України (в редакції 1960 р.), - тайне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у сховище, скоєна в особо великих розмірах /а. с. 1-4, Т. 1; а. с. 133-139, Т. 2/. 25.06.2003 р. позивачу предявлено обвинувачення за вказаною статтею Кримінального Кодексу України, в редакції 1960 р. (далі за текстом КК України) та обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. 26.10.2004 р. судом першої інстанції позивач визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України р., із застосуванням ст. 69 КК України та йому призначено покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна. До моменту вступу вироку в законну силу, запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд змінили на тримання під вартою. 08.02.2005 р. Апеляційним судом Одеської області вирок суду першої інстанції від 26.10.2004 р. скасовано, кримінальна справа повернута прокуророві для проведення додаткового розслідування. 20.07.2005 р. [PERSON] органом досудового розслідування повторно повідомлено про підозру за обвинуваченням у кримінальному правопорушенні (злочину) за ч. 5 ст. 185 КК України. 08.06.2007 р. знову [PERSON] притягнутий в якості обвинуваченого за тією ж самою статтею, за тими ж самими обставинами. 17.10.2008 р. при розгляді справи в суді першої інстанції державний обвинувач змінив кваліфікацію дій [PERSON] з ч. 5 ст. 185 КК України на ст. 356 КК України. 29.12.2008 р. судом першої інстанції ухвалено виправдувальний вирок відносно [PERSON] 17.03.2009 р. ухвалою суду апеляційної інстанції вирок суду першої інстанції від 29.12.2008 р. - залишено без змін. 24.12.2009 р. ухвалою Верховного суду України від 24.12.2009 р. вирок суду першої інстанції від 29.12.2008 р. та ухвала суду апеляційної інстанції від 17.03.2009 р. були скасовані та кримінальна справа направлена на новий судовий розгляд в іншому складі суду. 21.12.2010 р. при новому судовому розгляді в суді першої інстанції, Саратським районним судом Одеської області ухвалено виправдувальний вирок. Запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд скасовано. 15.03.2011 р. Апеляційним судом Одеської області виправдувальний вирок суду першої інстанції від 21.12.2010 р. скасовано, справа направлена до суду першої інстанції на новий судовий розгляд в іншому складі суду. 09.12.2011 р. в суді першої інстанції, Саратським районним судом Одеської області ухвалено виправдувальний вирок. Запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд скасовано. 06.03.2012 р. ухвалою суду апеляційної інстанції вирок суду першої інстанції від 09.12.2011 р. - залишено без змін. 09.12.2012 р. ухвалою ВСУ України виправдувальний вирок суду першої інстанції від 09.12.2011 р., відносно [PERSON], - залишено без змін. Таким чином, позивач перебував під незаконним слідством та судом, у період з 25.06.2003 р. по 09.12.2012 р., на протязі біля 10 років. У цей період часу, в рамках кримінального провадження, він був незаконно притягнутий в якості обвинуваченого, незаконно взятий під варту, незаконно знаходився на підписці про невиїзд. Даними діями йому завдано тяжких моральних та психологічних страждань. Посилаючись на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», позивач просить суд стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України з Державної казначейської служби України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000 000 (один мільйон) гривень. 02.03.2015 р. відкрито провадження по даній цивільній справі Саратським районним судом Одеської області /а. с. 94, Т. 1/. 15.12.2017 р. набув чинності\~Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VII від 03.10.2017 р., на підставі якого Цивільний процесуальний Кодекс України викладено в новій редакції. Згідно підпункту 9 пункту 1 Розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в новій редакції (далі за текстом - ЦПК України), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 28.07.2018 р. позивач в судове засідання не зявився, особа повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду цивільної справи. Проте, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, за наявними в матеріалах справи доказами. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача Державної казначейської служби України, в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області - [PERSON] заперечувала проти задоволення позову. Від 10.07.2018 р. відповідач надав відзив на позовну заяву, з посиланням на норми права щодо висловлювання своєї правової позиції. Представник відповідача пояснила, що діями державної установи - Державної казначейської служби України жодних прав та інтересів позивача не порушено, казначейство у правовідносини з ним не вступало, шкоди не завдавало, тому нести відповідальність за шкоду завдану позивачу діями інших субєктів не може. Представник відповідача - Головне управління національної поліції в Одеській області в судове засідання не зявився, особа повідомлена про дату, місце та час слухання справи належним чином. Про поважність причини неявки у судове засідання суд не повідомив. Подав письмові заперечення на позовну заяву, в яких просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Свою позицію аргументував тим, що Головне управління національної поліції в Одеській області не може являтися відповідачем по даній справі, не може відповідати за вказаним позовом, так як не являється правонаступником Татарбунарського відділу міліції, який вже ліквідовано, та не може відповідати за їх протиправні діяння /а. с. 83, 84, 87-89, Т. 2/. Третя особа Білгород-Дністровська місцева прокуратура в Одеській області проти задоволення позову заперечувала, у його задоволенні просила відмовити у повному обсязі. Між сторонами склалися правовідносини, що випливають із цивільного законодавства, повязані з відшкодуванням шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Суд, заслухавши думку представника відповідача, проаналізувавши надані заперечення, відзиви до позову, письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з вимогами ст. 15 Цивільного Кодексу України (далі за текстом - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно статті 8 [PERSON] України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.\~[PERSON] України\~має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі [PERSON] України і повинні відповідати їй. [PERSON] України\~є нормами прямої дії. Статтею 56 [PERSON] України\~визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 22 ЦК України\~визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Статтею 23 ЦК України\~визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що 25.06.2003 р. [PERSON] предявлено обвинувачення, відносно підозрюваного обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд /а. с. 26, Т. 1/. 26.10.2004 р. приговором Татарбунарського районного суду Одеської області, [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину за ч. 5 ст. 185 КК України (крадіжка, вчинена в особливо великих розмірах), із застосуванням ст. 69 КК України, обвинуваченому призначено покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі з конфіскацією усього особисто належного майна. До вступу приговору в силу [PERSON] обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, узявши його із залу суду /а. с. 7-11, Т. 1/. 08.02.2005 р. ухвалою Апеляційного суду Одеської області вирок Татарбунарського районного суду Одеської області від 26.10.2004 р. скасовано, справа повернута прокуророві для провадження додаткового розслідування /а. с. 13, 14, Т. 1/. 17.10.2008 р. органом досудового розслідування змінено обвинувачення, дії [PERSON] перекваліфіковані з ч. 5 ст. 185 КК України (крадіжка, вчинена в особливо великих розмірах) на ст. 356 КК України (самоправство) /а. с. 27, Т. 1/. 29.12.2008 р. приговором Саратського районного суду Одеської області, [PERSON] за обвинуваченням у самоправстві за ст. 356 КК України виправдано. Запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд відмінено. Цивільні позови залишені без розгляду. Речові докази залишені [PERSON] /а. с. 28-32, Т. 1/. 17.03.2009 р. ухвалою Апеляційного суду Одеської області вирок Саратського районного суду Одеської області від 29.12.2008 р. залишено без змін /а. с. 33, 34, Т. 1/. 24.12.2009 р. ухвалою Верховного суду України вирок Саратського районного суду Одеської області від 29.12.2008 р., ухвала Апеляційного суду Одеської області від 17.03.2009 р. щодо [PERSON] скасована, справа направлена на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, але в іншому складі суддів /а. с. 35-37, Т. 1/. 21.10.2010 р. приговором Саратського районного суду Одеської області, [PERSON] за обвинуваченням у самоправстві за ст. 356 КК України виправдано. Запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд відмінено. Цивільні позови залишені без розгляду. Речові докази залишені [PERSON] /а. с. 38-41, Т. 1/. 15.03.2011 р. ухвалою Апеляційного суду Одеської області вирок Саратського районного суду Одеської області від 21.10.2010 р. скасовано, справа направлена на новий судовий розгляд до того ж суду, в іншому складі суду /а. с. 42, 43, Т. 1/. 09.12.2011 р. приговором Саратського районного суду Одеської області, [PERSON] за обвинуваченням у крадіжки, вчиненої в особливо великих розмірах за ч. 5 ст. 185 КК України; за обвинуваченням у самоправстві за ст. 356 КК України, виправдано. Запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, відмінено. Цивільні позови залишені без розгляду. Речові докази залишені [PERSON] /а. с. 47-50, Т. 1/. 06.03.2012 р. ухвалою Апеляційного суду Одеської області вирок Саратського районного суду Одеської області від 09.12.2011 р., залишено без змін / а. с. 51-55, Т. 1/. 09.12.2012 р. ухвалою ВСУ України виправдувальний вирок суду першої інстанції від 09.12.2011 р., відносно [PERSON], - залишено без змін. Приписами частини 1 статті 1176 ЦК України\~визначено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Згідно з вимогами частини 6 статті 1176 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах, а частиною 7 статті 1176 ЦК України\~передбачено, що порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду встановлюється законом. Положеннями пункту 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (далі за текстом Закон) визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Пунктом 2 частини 1 статті 2 зазначеного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину. У наведених у статті 1 цього Закону випадках, громадянинові відшкодовуються моральна шкода, відповідно до пункту 5 статті 3 Закону. Статтею 4 вказаного Закону передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, при цьому суд зобовязаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, відповідно до частини 3 статті 13 Закону. Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 р. зі змінами, розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-2203цс15 зазначено, що суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Мінімальний розмір заробітної плати на час ухвалення судового рішення згідно зі ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» становить 3\~723 (три тисячі сімсот двадцять три) гривні. Окрім того, відповідно до частин 5, 6 ст. 4 Закону, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Судом встановлено, що позивач дійсно має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки щодо нього вчинялися незаконні дії протягом десяти років у вигляді незаконного порушення кримінальної справи, знаходження під слідством та судом, обрання міри запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, тримання під вартою з 08.11.2004 р. по 21.01.2005 р. /а. с. 117, Т. 2/. Посилання представника відповідача Державної казначейської служби України на ту обставину, що [PERSON] не надав доказів, які вказують на його моральні, фізичні та душевні страждання, не приймаються судом, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів на підтвердження негативного впливу внаслідок притягнення позивача до кримінальної відповідальності (тривалий розлад фізичного здоровя, моральні страждання, приниження честі і гідності, ділової репутації). Тобто процесуальні дії органів досудового слідства призвели до порушення нормальних життєвих звязків [PERSON] з життєвим середовищем, колом його знайомих, вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, позбавили його можливості реалізації своїх звичок та бажань, порушили і розірвали деякі його соціальні звязки, особа на протязі десяти років перебувала у пригніченому стані, почутті приниження, відчаю і страху, що не могло не відбитись на її психологічному стані, тому суд вважає доведеним факт щодо спричинення моральної шкоди позивачу [PERSON] Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом, згідно з частинами 1, 3 статті 13 Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету і не може бути меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством. Виходячи з того, що позивач [PERSON] знаходився під слідством та судом 114 місяців 9 днів (з 25.06.2003 р. по 09.12.2012 р.), мінімальна заробітна плата на час розгляду справи становить 3\~723 (три тисячі сімсот двадцять три) гривні, тому розмір мінімального відшкодування моральної шкоди становить: 425\~503 (чотириста двадцять пять тисяч пятсот три) гривні. Як вбачається з наданих позивачем письмових доказів, [PERSON] за цей час захворів на гіпертонію II стадії ризик (астеноневротичний синдром) /а. с. 56, 60-65, Т. 1/. У звязку з його незаконним переслідуванням протягом тривалого часу, негативні наслідки відобразились на здоровї його родини: жінки та сина, про що свідчать виписки із медичних амбулаторних карт /а. с. 57-59, Т. 1/. Виходячи з вище зазначеного, суд приходить до висновку, що незаконні дії органів досудового розслідування, завдали моральної втрати громадянинові [PERSON], значно погіршили стан його здоровя та психо-емоційний стан його родини, в період знаходження позивача під слідством та судом з 2003 по 2012 роки, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами. \~ \~ \~ \~Враховуючи викладене,

Outcome: partial