Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 17.02.2020 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 19.02.2020 року. Позивач, [PERSON] , звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з матір`ю. Позов мотивовано тим, що 14 липня 2007 року між [PERSON] , та [PERSON] у виконкомі Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області було укладено шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за № 41. Даний факт засвідчує Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 14.07.2007 р. Від шлюбу у подружжя народилися діти: [PERSON] , [PERSON] . На час звернення до суду діти проживають разом із позивачкою. В позовній заяві вказано, що подружнє життя стало для сторін тяжким тягарем, вони втратили будь-які почуття один до одного. Часті сварки призвели до втрати поваги у подружжя. Позивач вказує, що розірвання шлюбу вважає необхідним. Окрім того позивач вказує, що їх діти позбавлені можливості мати повноцінну сім`ю і виховання. Позивач вважає, що подальше існування даного шлюбу згубно впливає як на сторони спору, так і на їх дітей, та суперечить істотним інтересам всіх вказаних осіб. В позовній заяві [PERSON] вказує, що спору про поділ майна у подружжя не має, та що вона вважає за необхідне залишити проживати дітей разом із нею. Враховуючи викладене, позивач вважає неможливим відновлення їх шлюбу та необхідним його розірвати. Позивач просить суд: захистити її право та розірвати шлюб, між нею, [PERSON] та [PERSON] , укладений у виконкомі Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 41. Дітей, сина - [PERSON] , [INFO] , та доньку - [PERSON] , [INFO] , залишити проживати разом із нею та визначити місце їх проживання за адресою її проживання, а саме: [ADDRESS] . Стягнути з Відповідача витрати зі сплати судового збору. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.11.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, запропоновано відповідачу в строк п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали надіслати відзив на позовну заяву. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.12.2019 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, подала заву в якій просила справу розглянути за її відсутності. Відповідач, в судове засідання не з`явився повідомлявся про дату, час та розгляд справи належним чином, подав заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності проти розірвання шлюбу не заперечує. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 14 липня 2007 року між [PERSON] , та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано у виконкомі Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 41. Даний факт засвідчує Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 14.07.2007 р. Від шлюбу подружжя має спільних дітей [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії[NUMBER] від 05.12.2007 року) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 05.01.2017 року.). На даний час діти проживають разом із позивачем. Вказаний факт відповідачем не заперечувався. Відповідно до ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності зі ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч.3 та ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] виявився невдалим, сімейне життя не склалося, шлюбних стосунків вони не підтримують, тобто даний шлюб існує тільки формально. Враховуючи вищенаведені обставини справи, визнання позову в цій частині відповідачем, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Згідно з ст. ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 160 СК України передбачає, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Позивач просить визначити місце проживання разом із нею. Відповідач при цьому не заперечував, що діти проживаю разом із матір`ю, а також не заявляв жодних заперечень щодо подальшого проживання сина та дочки з [PERSON] . З огляду на викладене суд приходить до висновку, що вимога про визначення місця проживання дітей підлягає до задоволення. Окрім того, суд вважає за необхідне вказати на те, що вимог щодо утримання та порядку виховання дітей, поділу спільного майна сторін не заявлено. Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути, понесені останньою судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 112, 113, 115, 180, 181, 183, 185, 191 Сімейного кодексу України, та

Outcome: approved