Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

В липні 2021 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про усунення перешкод в користуванні будинком. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є онукою позивача, яка в спірному будинку не проживає з 2018 року, речей її в будинку не має. В добровільному порядку відповідач знятися з реєстрації не бажає, чим перешкоджає позивачу у реалізації права на отримання державної субсидії на оплату комунальних послуг. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд визнати [PERSON] , 2001 року народження такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS] . Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 21.09.2021 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 18.10.2021. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 18.10.2021 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 12.11.2021. 12.11.2021 розгляд справи відкладений до 17.12.2021, у зв`язку з неявкою відповідача. Позивач до судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в позові просила суд розглянути справу без її участі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач до судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відзив на позов не подала. Представник третьої особи - Білолуцької селищної радидо судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти позовних вимог. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши докази та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування житлового будинку від 13.07.2007, посвідченого приватним нотаріусом Новопсковського нотаріального округу Луганської області Чернявською І.В. за реєстровим № 813, Витягом з Державного реєстру правочинів №4286468 від 13.07.2007. Згідно довідки виконкому Білолуцької селищної ради №199 від 14.06.2021 - [PERSON] , 1958 року народження, яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , має у складі сім`ї онуку - [PERSON] , 2001 року народження. Актом підтвердження не проживання від 15.06.2021 №201, встановлено, що [PERSON] , не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2018 року по теперішній час. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Статтями 71, 72 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу Української РСР» судам роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-IV зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] не проживає в спірному будинку з 2018 року, отже є такою, що втратила право користування жилим приміщенням по [ADDRESS] , що тягне за собою зняття цієї особи з реєстрації в даному помешканні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збіру розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved