Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

В липні 2020 року позивач [PERSON] в особі свого представника звернулася до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] половину вартості витрат, які було понесено позивачем на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 13692,30 грн; стягнути судові витрати серед яких, судовий збір та витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 15000,00 грн. В обґрунтування позову позивач вказує, що з 11.09.2010 по 27.05.2019 сторони перебували у шлюбі. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що син сторін постійно проживає з нею та утримується за її рахунок, в той час як відповідач жодної участі та матеріальної допомоги на утримання дитини не давав. Саме тому, позивач змушена була звернутись до відповідача про стягнення аліментів. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28.10.2019 позов задоволено частково, покладено обов`язок на відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 2000,00 грн щомісячно, починаючи з 23.09.2019 до досягнення дитиною повноліття. Починаючи з 2019 та по теперішній час позивачем за рахунок власних коштів було забезпечено фінансування додаткових потреб дитини на загальну суму 27384,60 грн. Враховуючи викладене, позивач звернулася з даним позовом до суду. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 06.07.2020, відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 274 ЦПК України. У встановлений в зазначеній ухвалі строк відповідач подав відзив на позовну заяву до суду, в якому зазначив, що просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з підстав викладених у відзиві. Враховуючи наведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним відмовити в задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 11.09.2010 по 27.05.2019, який розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.05.2019 Від шлюбу сторони мають спільну дитину: сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом ро народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного районного управління юстиції у м. Києві 07.08.2015, про що зроблено відповідний актовий запис № 1308. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28.10.2019 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено частково. Стягнуто зі [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн, з індексацією стягуваних сум відповідно до закону, починаючи з 23.09.2019 і до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що нею були понесені додаткові витрати на дитину в розмірі 27384,60 грн, з яких продукти харчування та дитячі товари - 5891,67 грн, дозвілля (відвідування вистав, катання на конях, тощо) - 5340,00 грн, харчування в дитячому садочку - 1113,30 грн, медичні послуги та ліки - 5036,06 грн, додаткові заняття (англійська мова, школа Stem-Школа Inventor) - 10000,00 грн. Щодо витрат на медичні послуги та діки, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу (амбулаторну картку дитини, медичну довідку з встановленим діагнозом або медичним документом, яким призначались дитині куплені позивачем ліки та призначені аналізи), окрім копій квитанцій та чеків. Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що відповідачем не сплачуються додаткові витрати на дитину понесені у зв`язку з лікуванням дитини, відповідач не бере також участі у додаткових витратах на розвиток здібностей дитини. Вказане не відповідає дійсності, оскільки відповідач щомісяця сплачує аліменти та приймає участь в додаткових витратах на дитину, про які просить позивачка, що підтверджується копіями квитанцій, які наявні в матеріалах справи. Відповідач зазначив, що не раз наголошував та просив позивачку узгоджувати з ним необхідні су на додаткові витрати на дитину. Усі погоджені витрати на дитину були оплачені відповідачем. Також відповідач зауважує, що позивачка постійно чинить перешкоди в спілкуванні батька з дитиною. У зв`язку з зазначеним, відповідач змушений був звернутись до Деснянського районного суду м. Києва з позовом про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною, що підтверджується копією ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 06.07.2020 про відкриття провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини. Крім того відповідач зазначає, що з моменту, коли позивачка пішла у декретну відпустку та до 31.07.2019 р. позивачка та відповідач проживали однією родиною. Всі витрати на утримання дитини здійснював виключно відповідач, оскільки позивачка не працювала. Позивачка не працює і після закінчення декретної відпустки. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 роз`яснено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. До особливих обставин, викладених у ст. 185 СК України, закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, навчання дитини відповідно до навиків та здібностей дитини, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Разом з тим, додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Як встановлено судом, відповідач працевлаштований на посаді інженера-програміста у ТОВ «Технічний та інформаційний сервіс» на неповний робочий день, що підтверджується наказом № 1к про прийняття на посаду. Згідно довідки № 017/08-20 від 07.08.2020, виданої ТОВ «Технічний та інформаційний сервіс» дохід [PERSON] з 03.07.2020 по 31.07.2020 склав 2465,22 грн. Що стосується витрат на харчування та дитячі товари, дозвілля (відвідування вистав, катання на конях, тощо), додаткові заняття (англійська мова, школа Stem-Школа Inventor), то оцінюючи стан здоров`я відповідача, його матеріальний стан, роблячи значні витрати, які позивач просить компенсувати, позивач не могла не розуміти їх попереднього узгодження з відповідачем на предмет фінансової спроможності відповідача при своїх доходах нести такі витрати. Сімейний Кодекс України у ст.181 СК України визначає необхідність саме домовленості між батьками про такі витрати, оскільки вони не відносяться до вже визначених аліментних обов`язків відповідача, то в цій частині суд вважає, за не обхідне відмовити, оскільки як вбачається з наданих відповідачем у відзиві додатків, відповідач всіляко намагається допомогти дитині матеріально та морально, сплачував вчасно аліменти, надавав додаткову матеріальну допомогу, (що підтверджується наданими відповідачем безліч квитанцій про постійну купівлю дитячих іграшок, речей, фруктів навіть деяких ліків. Це свідчить про той факт, що батько дитини не відмовляється приймати участь у додаткових витратах на дитину. Суд приходить до висновку, що всі зазначені позивачкою витрати не є додатковими в розумінні статті 185 СК України, адже не викликані особливими обставинами, а є витратами на утримання дитини (аліментами), у тому числі на навчання, харчування, тощо. Також ці витрати не погоджувались із відповідачем. Відповідачем був сплачений абонемент до спортзалу на прохання позивачки, що підтверджується копіями квитанцій, наявних в матеріалах справи. Також відповідач здійснив оплату квитків на новорічну виставу у Палаці «Україна» та виставку метеликів, проте позивачка подає це як свої витрати, яких вона не здійснювала (копії квитанцій про оплату позивач не надає). Водночас витрати на відвідування школи англійської мови «Хелен Дорон» та відвідування інших додаткових занять з відповідачем не погоджувались, останній стверджує, що про них дізнався лише з позовної заяви. Судом вбачається, що витрати, понесені позивачем на харчування та дитячі товари, дозвілля (відвідування вистав, катання на конях, тощо), додаткові заняття (англійська мова, школа Stem-Школа Inventor), здійснювалися на власний розсуд, без погодження з відповідачем, не з`ясовуючи чи має відповідач можливість сплачувати такі витрати. Крім того, в розумінні ст.185 СК України інтелектуально-розвиваючих ігор не є додатковими витратами. На підставі наведеного, оцінюючи кожний доказ окремо та у їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог в частині додаткових витрат на утримання дитини. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Суд приходить до висновку, що заявлена сума витрат на правову допомогу, яка сплачена позивачем, є необґрунтованою та не є співмірною зі складністю справи, а отже має бути зменшена, з огляду на таке: розмір витрат на правову допомогу (15000,00 грн) перевищує розмір заявлених позовних вимог (13692,30 грн.). У попередньому розрахунку витраченого адвокатом часу, а саме з наведеної таблиці, вбачається, що адвокат витратив: 2 години на попереднє опрацювання матеріалів (вартість роботи 5000,00 грн). Однак до позову додані два рішення судів про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, свідоцтво про народження дитини та квитанції. Таким чином, не зрозуміло, які саме матеріали адвокат опрацьовував 2 години; 2 години на опрацювання законодавчої бази, формування правової позиції та консультацію (вартість робіт 5000,00 грн.), а також 6 годин на підготовку процесуальних документів (вартістю 15000,00 грн.). Однак вважаємо, що справа, яка розглядається є типовою та не потребує додаткових витрат часу на дослідження законодавчої бази та формування особливої правової позиції. Позовна заява містить посилання виключно на норми ЦПК та Сімейного кодексу України; 1 година на транспортні витрати (вартість робіт 2500,00 грн.). У постанові Верховного Суду №308/15007/15-ц від 15.05.2019 суд дійшов висновку, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). До позову не надані докази транспортних витрат. Та й зі змісту позовної заяви та доданих доказів не вбачається підстав для врахування вказаної суми, тобто не зрозуміло, які витрати на транспорт мав адвокат, готуючи позовну заяву. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлена позивачем сума витрат на правову допомогу не є співмірною зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт. Також відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed