Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

В лютому 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS]. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником зазначеної квартири, в якій зареєстровані [PERSON] її колишній чоловік, та [PERSON] її син. Відповідачі, хоча і зареєстровані за вказаною адресою, проте в квартирі не проживають вже тривалий час. Також вказувала на те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не беруть участі в утриманні житла, не сплачують комунальні послуги, вони виїхали в інше постійне місце проживання, однак залишаються зареєстрованими у вказаній квартирі. Посилаючись на вищевикладене, позивачка просить суд визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою № 25 в будинку № 5-Б по вул. Казарського в м. Миколаєві. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Відповідачі в судове засідання не зявились, повідомлялись судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомили. Згідно Ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивачки, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши надані докази, суд встановив . Згідно Договору купівлі-продажу від 29.07.1996 р. та рішення Ленінського райсуду м. Миколаєва від 20.04.2017 року, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності, по 1/2 частці, [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до Довідки ОСББ «Керамік-2» від 08.02.2016 р. за № 77 у вищевказаній квартирі зареєстровані позивачка [PERSON], а також відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] З пояснень позивачки та свідків вбачається, що відповідачі вибули з квартири [ADDRESS] зі своїми речами в інше постійне місце проживання та з грудня 2007 р. не проживають у зазначеній квартирі, їх особистих речей в квартирі немає, комунальні послуги відповідачі не оплачують. Реєстрація відповідачів за цією адресою створює перешкоди власнику у розпорядженні своїм майном. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження майном. Гарантуючи захист права власності, передбачене ст. 41 Конституції України, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, інше житлове приміщення, призначені та придатні для проживання в них(ст.ст. 379, 380 ЦК ). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла втрачають право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік. Враховуючи вищенаведене суд вважає, що вимоги позивачки [PERSON] в частині визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. В той же час вимоги стосовно визнання таким, що втратив право користування квартирою [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки він є власником 1/2 частки квартири та має право користування та розпорядження нею на рівні з позивачем. З матеріалів справи вбачається, що позивачка [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 28.06.1991 р. по 07.02.2013 р. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивачки необхідно стягнути судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved