Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~В листопаді 2018 року Публічне акціонерне товариство «Державний Ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» (далі ПАТ «Ощадбанк») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 24 січня 2012 року між АТ «Ощадбанк», назву якого було змінено відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства» на Публічне акціонерне товариство «державний Ощадний банк України» (далі ПАТ «Ощадбанк») та [PERSON] укладено договір про відкриття та обслуговування рахунку і випуск платіжної картки № 7856 [NUMBER] , відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 5\~600,00 грн зі сплатою 23% відсотків річних та зі ставкою за несанкціонованим овердрафтом 35% відсотків річних за користування кредитом. Відповідно до п.6.1.2 договору відповідач зобов`язався у разі виникнення заборгованості погасити заборгованості шляхом поповнення рахунку у безготівковому порядку чи шляхом внесення готівки до 25 числа місяця наступного за звітним. \~ \~ \~ \~В порушення вимог ст.ст.526, 527, 530 ЦК України та умов договору відповідач зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим відповідно до вимог ч.2 ст.1054, ч.2 ст.1050 ЦК України позивач просив повернути кредит на загальну суму 12\~059,55 грн станом на 12 липня 2018 року, з яких 5\~125,30 грн - заборгованість за основним боргом; 4\~843,57 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 6,00 грн заборгованість за обслуговування карткового рахунку (РКО); інфляційне збільшення заборгованості: кредит -599,66 грн; проценти 1\~047,88 грн; три проценти річних від суми заборгованості: кредит 177,77 грн; проценти 259,37 грн (а.с.2-3). У встановлений судом строк відповідач подав відзив, в якому позов не визнав з наступних підстав. При працевлаштуванні на шахту ім. А.Г. Стаханова у 2012 році він звертався до відповідача для отримання банківської платіжної картки, але в наданій відповідачем копії договору він не може впізнати свій підпис. Платіжна картка була потрібна йому для зарахування і отримання заробітної плати. Відповідач видав йому картку, і він отримував свою заробітну плату на неї. Однак, у нього ніколи не було потреби в отриманні кредиту, і тому він ніколи не звертався до відповідача із заявою про відкриття кредитної лінії, як це передбачено п. 7.1. Договору. Відповідач зі своєї сторони не надав суду його заяву про відкриття кредитної лінії. Відповідач додав до позовної заяви копію повідомлення про умови кредитування. Однак, дане повідомлення про умови кредитування не містить його прохання про відкриття кредитної лінії, також він не може впізнати свій підпис на даному повідомленні. Крім того, саме повідомлення датовано 05.01.2011р., тобто складалося за рік до підписання самого договору. В якості доказів позивач надав виписки за картковим рахунком по іншому рахунку № [NUMBER] . При цьому надана позивачем виписка за картковим рахунком починається з 26.12.2013р., а сам договір був укладений 24.01.2012р., тобто за рік і одинадцять місяців позивач взагалі не надав ніякої виписки за картковими рахунками. З наданої позивачем виписки за картковим рахунком не вбачається отримання ним кредиту, тобто перерахування кредитних коштів на його платіжну карту або рахунок. Також з даної виписки не вбачається, що він отримував саме кредитні кошти, а ні особисті кошти заробітної плати. Позивач надав до позовної заяви розрахунок заборгованості, в якому міститься графік видачі/погашення кредитних коштів. Однак, в даному графіку дата видачі і сума кредитних коштів, які він нібито отримав, не збігаються з операціями по зняттю коштів, які відображені у наданій відповідачем виписці за картковим рахунком. З урахуванням того, що позивач не надав оригіналу договору, оригіналу його заяви про відкриття кредитної лінії, виписки про картковому рахунку, з якої вбачається перерахування кредитних коштів на його платіжну карту та отримання ним саме кредитних коштів, вважав, що той не довів належними та допустимими доказами наявність у нього заборгованості по кредиту. В лютому 2014 року за його заявою про втрату БПК позивач випустив і видав йому нову БПК, на якій вказаний строк дії до 05/2015, тобто згідно умов п.2.8. договору строк даної БПК припинився с завершення 24-ї години 31.05.2015р. Заяву на виготовлення нової БПК він не подавав. Оскільки строк виданої позивачем йому БПК припинився із завершенням 24-ї години 31.05.2015р., то перебіг трирічного строку позовної давності розпочався саме з цієї дати. З цих обставин вважає, що відповідач пропустив строк позовної давності (а.с.45-47). У встановлений судом строк позивач подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що відзив не ґрунтується на припущеннях, які є безпідставними та необґрунтованими. Між АТ «Ощадбанк» та відповідачем було укладено договір про відкриття та обслуговування рахунку і випуск платіжної картки № 7856/03 від 24.01.2012р., відповідно до якого банком було відкрито відповідачу рахунок № [NUMBER] для обліку на ньому грошових коштів до запитання і операцій за платіжною карткою на умовах цього договору відповідно до нормативно-правових актів НБУ, правил МНС та тарифів за послухи банку, банк, відповідно до п.1.2. договору, відкриває клієнту кредитну лінію за наступних умов: - \~ \~ \~ \~ отримання клієнтом заробітної плати шляхом її зарахування на вказаний рахунок; - \~ \~ \~ \~ наявність договору між банком та організацією про надання послуг по зарахуванню та виплаті заробітної плати та інших виплат, передбачених чинних законодавством (матеріальної допомоги, та інших виплат) з використанням платіжних карток. Банком було дотримано зазначених вище умов договору, а саме на момент підписання з відповідачем договору, між банком та ДП «Красноармійськвугілля», де власно на той час працював відповідач, що він підтверджує у своєму відзиві, був укладений договір № 1219 про надання послуг про зарахування ті виплати заробітної плати ті інших виплат, передбачених чинним законодавством, через установи банку України (з використанням платіжних карток за кредитною схемою) від 25.12.2008р., який на момент підписання договору з [PERSON] був чинний. Ствердження відповідача про відсутність з його боку звернення до банку з проханням про встановлення кредитної лінії, є таким, що не відповідає дійсності. Так, в матеріалах кредитної справи (скановані копії на електронних носіях) наявна підписана відповідачем заява-анкета №7856 на відкриття рахунку фізичній особі та випуск платіжної картки від 5 січня 2012 року, у розділі «Кредитна заявка» якої зазначено суму кредиту 5600 грн. Того ж дня, тобто 5 січня 2012 року, клієнта [PERSON] було ознайомлено з умовами кредитування, про що свідчить підписане ним повідомлення про умови кредитування, на титульній стороні якого співробітником банку було помилково невірно вказано рік підписання - 2011 рік. Про те, що зазначене повідомлення було підписано відповідачем саме у 2012 році свідчить вірна дата - 5 січня 2012р., проставлена разом із підписом власноруч [PERSON] на зворотній стороні повідомлення. Відповідач у своєму відзиві звертає увагу у невідповідність номера рахунку, по якому банком надано виписки з рахунком, зазначеним у тексті договору. З метою виконання постанови правління НБУ від 11.09.2017р. № 89 «Про затвердження нормативно-правових актів Національного банку України з бухгалтерського обліку», банком було на рівні центрального апарату AT «Ощадбанк» проведено зміну рахунки клієнтів фізичних осіб. Таким чином, надані у якості доказів до позову виписки по рахунку, відповідають наявній заборгованості відповідача перед банком. У позовній заяві банком зазначено, що головний архів кредитних справ на паперових носіях знаходився у м. Донецьку. В наслідок захоплення приміщень, матеріальної бази та проведення активної фази АТО на цій території банк зазначає, що на [PERSON] час не володіє оригіналом договору, який є одним з доказів, доданих до позовної заяви. У свою чергу, з відзиву відповідача вбачається, що він не оспорює та не заперечує проти факту укладання договору між ним та AT «Ощадбанк». В свою чергу банк вважає, що інформація з автоматизованої банківської системи (банківські виписки) є належним доказом факту укладання та виконання кредитного договору. Така правова позиція викладена постанові ВГСУ від 06.04.2017 у справі № 905/2009/15. Заява відповідача про застосування строку позовної давності є безпідставною з наступних підстав. У відзиві [PERSON] , посилаючись на умови договору (п.2.8.), робить помилковий висновок щодо пропущення банком строку позовної давності, виходячи з того, що строк дії платіжної картки, наданої банком відповідачеві на підставі договору, сплинув. Разом з тим, банк зазначає, що кредитні зобов`язання між банком та [PERSON] виникли на підставі укладеного договору, строк дії якого у відповідності з п.11.1 починається з дати підписання його сторонами та закінчується у день закриття рахунку і завершення всіх розрахунків по ньому відповідно до п.11.4 договору. Пунктом 11.4 договору передбачено процедуру закриття банком рахунку клієнта у разі закінчення строку дії картки та відсутності заяви клієнта про поновлення БПК або закриття рахунку. Але банк реалізує це право за умови урегулювання всіх спорів за цим договором. На сьогоднішній день рахунок по договору є діючим по причині наявності заборгованість відповідача [PERSON] перед AT «Ощадбанк» по кредитному договору № 7856/03 від 24.01.2012р. На підставі наведеного, відповідач просив позов задовольнити в повному обсязі, і не враховувати доводи, викладені у відзиві. \~ \~ \~ \~Позивач надав клопотання, в якому підтримав позов, просив справу розглянути за відсутністю його представника. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав клопотання, в якому просив справу розглянути за його відсутності за участю представника [PERSON] , позов не визнав (а.с.52). Заслухавши представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що в позові необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідний зміст спірних правовідносини. 5 січня 2012 року [PERSON] звернувся до АТ «Ощадбанк» із заявою-анкетою на відкриття рахунку фізичній особі та випуск платіжної картки, в розділі якої «Кредитна заявка на встановлення кредитної лінії по рахунку фізичної особи просив встановити кредит по рахунку, операції за яким здійснюються з використанням платіжної картки в розмірі 5\~600 грн, що підтвердив своїм підписом. 24 січня 2012 року між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] укладено договір про відкриття та обслуговування рахунку і випуск платіжної картки № 7856 [NUMBER] , відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 5\~600,00 грн. зі сплатою 23% річних та зі ставкою за несанкціонованим овердрафтом 35% річних за користування кредитом (а.с.5-8). На виконання ухвали суду був наданий оригінал зазначеного договору, отже факт укладання договору суд вважає доведеним належним та допустимим доказом. Відповідно до п.6.1.2 договору відповідач зобов`язався у разі виникнення заборгованості погасити заборгованості шляхом поповнення рахунку у безготівковому порядку чи шляхом внесення готівки до 25 числа місяця, наступного за звітним. У частині першій статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 12 липня 2018 року утворилась заборгованість за кредитним договором. В підтвердження суми заборгованості по кредиту позивачем наданий розрахунок заборгованості позичальника [PERSON] , звіт щодо розрахунку сум інфляційних втрат та 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитом з 12.07.2015 по 12.07.2018 та виписка по картковому рахунку № [NUMBER] за період: 30.05.2013 12.07.2018, яка становить 12\~059,55 грн., з яких 5\~125,30 грн - заборгованість за основним боргом; 4\~843,57 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 6,00 грн заборгованість за обслуговування карткового рахунку (РКО); інфляційне збільшення заборгованості: кредит -599,66 грн. проценти 1\~047,88 грн; три проценти річних від суми заборгованості: кредит 177,77 грн; проценти 259,37 грн (а.с.11-22). Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися о суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Стаття 257 ЦК України встановлює тривалість загальної позовної давності у три роки. Частиною 1 ст.259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 цієї статті). Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесення до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Такий підхід відповідає правовій позиції, сформованій Верховним Судом у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10ц 18). Відповідно до положень ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. До винесення судом рішення представником відповідача зроблено заяву про застосування судом позовної давності. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором та випискою по картовому рахунку останній платіж по на погашення кредиту відповідачем було здійснено 28 липня 2014 року, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором 21 листопада 2018 року (згідно штемпелю на поштову конверті) (а.с.24), отже з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають (а.с.1). Відповідно до ст. ст.525, 526, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed