Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

В квітні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про припинення права на частку в будинковолодінні, який належить на праві спільної часткової власності. [PERSON] у позові, який в подальшому було уточнено, посилається на те, що їй на праві спільної часткової власності належить ѕ житлового будинку [ADDRESS] , а інша ј частина вказаного будинку належить відповідачу, який прийняв спадщину після смерті свого батька. Однак, [PERSON] на протязі 20 років до будинку не з`являється і не підтримує його, внаслідок чого, ця частина будинку прийшла в непридатний для використання та проживання стан, а саме: під дією атмосферних явищ кам`яні сходи, що ведуть до частини будинку відповідача розвалилися, земельна ділянка - заросла деревами та кущами, дерев`яна огорожа - згнила. Вхідні дерев`яні двері згнили та потребують заміни, стеля веранди протікає, підлога згнила під дією вологи та грибка. Веранда не підлягає ремонту та відновленню. Зовнішні стіни будинку пошкоджені, в тріщинах, осипається штукатурка, з - під фундаменту проростають дерева. На неодноразові звернення, у телефонному режимі, до відповідача, останній відмовляється приймати участь в ремонтно-відновлювальних роботах, оскільки наміру проживати там не має. Також продати свою частку згоди не надав. На теперішній час проживає за кордоном України. Таким чином, частина будинку відповідача є непридатною для проживання, а тому спільне володіння та користування будинком є неможливим. Вважає, що оскільки частка відповідача у спірному будинку є незначною, та її виділити в натурі не можливо, тому просить суд припинити право [PERSON] на ј частину домоволодіння та визнати за нею право приватної власності на ј частину будинковолодіння за вище вказаною адресою. Виплатити відповідачу внесені кошти на депозитний рахунок у сумі 18 849 грн. Ухвалою судді від 27 травня 2019 року прийнято позовну заяву [PERSON] до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання у справі, вирішено розглядати дану справу за правилами загального позовного провадження. За ухвалою суду від 19 листопада 2019 року у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу тазупинено провадження у справі на час її проведення. Після надходження висновку експертизи, 12.02.2020 ухвалою судді відновлено провадження у справі. 01 квітня 2020 року до суду надійшла заява [PERSON] про уточнення позовних вимог, яка ухвалою суду від 01 квітня 2020 року прийнята до розгляду. Ухвалою суду від 23 квітня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов, просять його задовольнити, та не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, заяв або клопотань про відкладання слухання справи, відзиву на позов до суду не надавав. Сповіщався про дату та час судового засідання за адресою його місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, але до суду повернувся поштовий конверт з відміткою про відсутність адресата. Разом з цим, згідно з вимогами ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців,- за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. При цьому днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст. ст. 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явився у судове засідання без поважних причин. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин, відзив на позов до суду не надав, будь-яких клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, а також за наявності згоди позивача, суд, у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України розглядає справу за наявними у справі матеріалами, та відповідно до ст. 280 ЦПК України, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, та її представника, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Матеріалами справи встановлено, що рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 28.11.1997, в частині нерухомого майна розташованого по [ADDRESS] , [PERSON] виділено: кімнату «1-6», площею 15,6 кв.м., кімнату «1-5», площею 14,7 км.м., з надвірних споруд ј частини прибудови «а-4», сходи «а», ј частину загорожі, що відповідає ј частині домоволодіння. За [PERSON] виділено: кімнату «1-4», площею 8,9 кв.м., кімнату «1-7» , площею 20,2 кв.м., кімнату «1-8», площею 10,5 кв.м., коридор «1-1», площею 4,3 кв.м., кладову «1-2», площею 2,2 кв.м., кухню «1-3», площею 9,4 кв.м. Із надвірних будівель виділено: ѕ прибудови «а-4», сходи «а-2», ѕ частини загорожі, веранду «а», погріб «а-3», хлів «Б», хлів «В», хлів «Г», хлів «Д», що відповідає ѕ частині домоволодіння. Обставини, встановлені рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 28.11.1997, не підлягають доказуванню в справі, що розглядається (ст. 82 ч. 4 ЦПК України). Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно виданого КП «Ізяславське РБТІ» № 6829275 від 24.03.2005, домоволодіння за адресою: [ADDRESS] належав на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] - ј частка, та [PERSON] - ѕ частка. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 06.08.2004 виданого Черкаським відділом реєстрації цивільного стану. Після його смерті у спадщину вступили його діти: [PERSON] та [PERSON] , які згідно договору про розподіл спадкового майна від 31.03.2005, посвідченого державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори за № 4-620, поділили між собою спадкове майно. Зокрема ј частина домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] перейшла до [PERSON] . Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно виданого КП «Ізяславське РБТІ» № 7741930 від 11.07.2005, [PERSON] набув ј частку приватної спільної часткової власності вказаного домоволодіння. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 29.11.2013 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізяславського районного управління юстиції у Хмельницькій області. Після його смерті, в управління спадковим майном, вступила дочка [PERSON] , яка відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.11.2018, оформила право власності, а саме на ѕ частки житлового будинку з надвірними будівлями, що за адресою [ADDRESS] . Вказане також стверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 146141001, та № 54160233 від 20.11.2018. Таким чином, домоволодіння за адресою [ADDRESS] , належить сторонам по справі на праві спільної часткової власності, позивачу [PERSON] - ѕ частки, а відповідачу [PERSON] - ј частка. Згідно акту депутатів Ізяславської міської ради сьомого скликання Поліщука М. О. та Кононенка В. М. від 22.04.2019, при огляді будинку [ADDRESS] в присутності співвласника [PERSON] встановлено, що [PERSON] не доглядає ј частину будинку на протязі 20 років, весь будинок в тому числі частина, яка належить [PERSON] приходить в непридатний для проживання стан, внаслідок чого спільне володіння та користування будинком є неможливим. На підтвердження даного акту позивачем долучено фотосвітлини ј частини будинковолодіння спірного майна, на яких відображено його стан. Позивачем попередньо внесено вартість ј частки відповідача в розмірі 18849 грн., на депозитний рахунок суду. Спір між співвласниками виник з приводу того, що [PERSON] відмовляється брати участь в ремонтно-відновлювальних роботах по підтриманню належного технічного стану домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Відповідач у спірному будинку на протязі 20 років не проживав та не проживає станом на теперішній час. На пропозиції продати свою частину відмовляється, та на даний час перебуває за кордоном України. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №01/20-26 від 12.01.2020, дійсна ринкова вартість домоволодіння [ADDRESS] становить 74 402 грн. Вартість ѕ частки домоволодіння, що належить [PERSON] становить 55 801,5 грн., а ј частка домоволодіння, що належить [PERSON] становить 18 600,5 грн. Також, даним висновком встановлено, що виділ в натурі належних на праві власності [PERSON] ѕ частки та [PERSON] ј частки в житловому будинку - можливий. Однак, даний виділ можливий з відхиленням від ідеальних часток співвласників по загальній і житловій площах, що виділяються кожному із співвласників ј та ѕ частки будинковолодіння із зміною об`ємно-планувального рішення існуючого приміщення житлового будинку для забезпечення рівня комфорту проживання не нижче вимог, що регламентований ДБН В.2.2-2019 «Житлові будинки, основні Положення». Запропоновано варіанти виділу в натурі належних на праві власності часток сторін з урахуванням їх ринкової вартості. Дане перепланування та переобладнання приміщень у житловому будинку доцільно здійснювати для відокремлення двох ізольованих квартир та не порушує державних будівельних норм, зокрема ДБН.В.2.2-15-2019 «Житлові будинки, основні Положення». Спільне володіння та користування житловим будинком, що за адресою [ADDRESS] вбачається за можливе після виконання ремонтних робіт. Відповідно до ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 13 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України від 16.01.2012 по справі № 6-81кс11, від 15.05.2013 по справі № 6-37цс13 та від 02.07.2014 по справі № 6-68цс14 (№ в ЄДРСРУ 39783878). Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Стаття 13 ЦК України передбачає межі здійснення цивільних прав. 1. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. 2. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. 3. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. 4. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. 5. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. 6. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до ст. 358 ЦК України встановлені наступні правила здійснення права спільної часткової власності. 1. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. 2. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. 3. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. 4. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Згідно до ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися лише своєю часткою у праві спільної часткової власності, у тому числі продати її відповідно до правил, які викладені у ст. 362 ЦК України, або поділити його в натурі між співвласниками за домовленістю між ними, внаслідок чого право спільної часткової власності на нього припиняється, ст. 367 ЦК України. За відсутності згоди інших співвласників такий поділ вирішується в судовому порядку. При цьому, враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди співвласника, що виділяється, якщо його частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі, він є неподільним чи за особливими обставинами сумісне володіння і користування ним неможливе, а співвласник в будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею, суд може за умови сплати цьому співвласнику від решти учасників спільної власності грошової компенсації за належну частку відповідно до правил ст. 365 ЦК України припинити його право спільної власності на таку частку. Відповідно до п.п. 2, 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; справедливість, добросовісність та розумність. Виходячи із цих принципів та системного тлумачення положень ст.ст. 358, 364, 365, 367 ЦК України слід дійти висновку, що припинення права власності на частку у спільній власності за правилами ст. 365 ЦК України розумно допускається лише за відсутності можливості у співвласників поділу в натурі спільного майна, що є у спільній частковій власності. Такий висновок слідує з того, що поділ в натурі майна, що є у спільній частковій власності, припиняє неможливість спільного володіння і користування майном, і при дотриманні прав та інтересів всіх співвласників не спричиняє до примусового припинення права власності одного з них. В якості підстави для задоволення своїх вимог про припинення права відповідача на належну йому ј частку у спільному майні, позивач посилався на п.п. 1-3 ч. 1ст. 365 ЦК України, зазначаючи, що частка відповідачів у праві власності є незначною і не може бути виділена в натурі, а будинок, який є об`єктом спільної часткової власності, є неподільним, спільне володіння і користування майном є неможливим, і таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачу. Разом з тим, відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ст.ст. 77-80 ЦПК України докази мають відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності. З матеріалів справи вбачається, що позивачем під час розгляду справи суду не надано жодних доказів, які б відповідали критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності, та підтверджували би той факт, що будинковолодіння, що є об`єктом права спільної часткової власності, є неподільним, частка не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування майном є неможливим і таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Навпаки дані твердження позивача спростовуються дослідженим судом висновком судової будівельно-технічної експертизи №01/20-26 від 12.01.2020. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки позивачем суду не надано доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, тому підстав для задоволення позову не має. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають залишенню за позивачем, оскільки позивачу повністю відмовлено в задоволенні позову. З урахуванням того, що у задоволенні позову відмовлено, грошові кошти внесені позивачем на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України у Хмельницькій області як компенсацію вартості частки у спільному майні в розмірі 18 849 грн. відповідно слід їй повернути. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed