Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

В листопаді 2018 року позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем по справі перебувала в зареєстрованому шлюбі з 27 червня 2013 року по 26 жовтня 2018 року. В період шлюбу, вони за спільні кошти придбали земельну ділянку площею 0,1644 га, кадастровий номер 3221085500:04:001:0148, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по вул. Мічуріна, 1 в с.Микуличі Бородянського району Київської області. На цій земельній ділянці вони побудували житловий будинок, загальною площею 132,2 кв.м (житлова площа 31,1 кв.м, 101,1 кв.м. підсобна). Крім цього, біля будинку розміщена тераса (а), ганок (до А), вигрібна яма (№1). 29 березня 2018 року державний реєстратор прийняв рішення (індексний номер 40381312) про державну реєстрацію права приватної власності на житловий будинок за відповідачем [PERSON] Оскільки відповідач в добровільному порядку не визнає за нею право на належну їй частку у спільно набутому ними за час шлюбу майні, просила визнати за нею право власності на Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,1644 га, кадастровий номер 3221085500:04:001:0148, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по вул. Мічуріна, 1 в с.Микуличі Бородянського району Київської області. Визнати за відповідачем право власності на Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,1644 га, кадастровий номер 3221085500:04:001:0148, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по вул. Мічуріна, 1 в с.Микуличі Бородянського району Київської області. В підготовчому судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, викладене підтвердили. Позивачка також повідомила, що до відповідача із заявою про поділ майна не зверталась. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в підготовче судове засідання не з'явились, надіслали відзив, відповідно до якого позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на Ѕ частину земельної ділянки та житлового будинку визнали, оскільки земельна ділянка придбана за спільні сумісні кошти, а в подальшому вони збудували на ній житловий будинок. В задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача судового збору в розмірі 8\~810,00 грн., витрат, пов'язаних з оцінкою нерухомого майна в розмірі 1000,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. просили відмовити, оскільки відповідач ніколи не заперечував спільного набуття майна, про вимоги позивачки дізнався з позовної заяви. Вислухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши письмові докази по справі суд, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 27 червня 2013 року по 26 жовтня 2018 року, що підтверджується копією рішення Бородянського районного суду від 26 вересня 2018 року (а.с.11). В період шлюбу сторони придбали земельну ділянку площею 0,1644 га, кадастровий номер 3221085500:04:001:0148, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по вул. Мічуріна, 1 в с.Микуличі Бородянського району Київської області, на якій збудували житловий будинок загальною площею 132,2 кв.м., житловою площею 31,1 кв.м., що підтверджується копіями договору купівлі-продажу земельної ділянки, заяви [PERSON], інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, технічного паспорта на житловий будинок (а.с.13-14,12, 15-16, 17-19) та визнається сторонами. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За таких обставин, оскільки відповідач не заперечує належність спірного майна сторонам на праві спільної сумісної власності, доказів, що можуть вплинути на збільшення або зменшення часток подружжя суду не надано, то суд вважає за необхідне визнати за позивачкою право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,1644 га, кадастровий номер 3221085500:04:001:0148, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по вул. Мічуріна, 1 в с.Микуличі Бородянського району Київської області. Підстав для задоволення позову в частині визнання права власності на Ѕ частину спірної земельної ділянки та житлового будинку за відповідачем немає, оскільки позивачка не має повноважень на подання позову в його інтересах і його право на Ѕ частину спірного майна не оспорюється. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. \~ \~ \~ \~Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті позов визнав, то суд вважає за необхідне повернути позивачці з державного бюджету 4405 грн. сплаченого нею судового збору. Відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Враховуючи викладене, оскільки позивачкою не вчинялись дії щодо досудового вирішення спору, то суд вважає за необхідне відмовити у стягненні з відповідача на користь позивачки понесених нею судових витрат пов'язаних із подачею позовної заяви.

Outcome: partial