Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

В лютому 2015 року позивачка звернулася до суду з даним позовом і просила усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні належною їй на праві власності квартирою [ADDRESS] шляхом визнання відповідачки [PERSON]. такою, що втратила право користування вказаною квартирою та зняти з реєстрації місця проживання неповнолітнього [PERSON]., 2008 року народження. В обгрунтування своїх вимог позивачка вказала, що в період перебування у шлюбі її сина -[PERSON]. з відповідачкою у останніх народився син [PERSON]. Вказана дитина разом з батьком були зареєстровані у належній їй на праві власності квартирі [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу її сина з відповідачкою у 2009 році, остання разом із дитиною перейшла жити до своїх батьків, а у спірній квартирі залишився зареєстрованим її онук - [PERSON], що унеможливлює розпорядитися вказаною квартирою на власний розсуд. У суді позивачка свій позов підтримала та надала пояснення, аналогічні змісту позовної заяви, додатково пояснивши, що відповідачка протягом шести років не проживає у спірній квартирі, не зареєстрована в ній. Натомість її син періодично забирає онука до себе у спірну квартиру, де проводить з ним час, відповідно до угоди з відповідачкою. Представник відповідачки у суді позов не визнала і пояснила, що відповідачка після розірвання шлюбу в 2011 році жодного дня не проживала у спірній квартирі, не зареєстрована у вказаній квартирі, у зв*язку з чим вважала позов в частині визнання її довірительки такою, що втратила право користування вказаною квартирою, безпідставним. В частині позову про зняття з реєстрації неповнолітнього сина відповідачки її представник просила суд відмовити у задоволенні позову через відсутність вимоги про визнання вказаної дитини такою, що втратила право користування спірною квартирою, як обов*язковою умовою зняття її з реєстрації місця проживання. Третя особа [PERSON] у суді вважав, що позов його матері підлягає до задоволення та фактично підтвердив обставини, вказані представником відповідача. Представник органу опіки і піклування у суді заперечила проти задоволення позову, оскільки вважала, що неповнолітня дитина не може залишитися без реєстрації місця проживання, а батьки відповідачки, в будинку яких остання зареєстрована, заперечують проти реєстрації в їхньому будинку онука. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення повністю. Судом встановлено, що позивачка є одноосібним власником квартири [ADDRESS], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.9 ) У вказній квартирі станом на час розгляду справи у суді зареєстровані з 30.09.2009 року син позивачки - [PERSON] та її онук від шлюбу вказаного сина та відповідачки [PERSON].(а.с.а.с .7-8), в якому останні перебували з 16.11.2007 року по 14.05.2011 року (а.с.26) Відповідачка у спірній квартирі зареєстрованою не була, а після розірвання шлюбу, що визнається обома сторонами, зареєстрована у будинку своїх батьків за адресою: [ADDRESS], у зв*язку з чим жодним чином не користується спірною квартирою. За таких обставин, суд приходить до висновку про безпідставність позову в частині вимог до відповідачки [PERSON]., оскільки відсутні ознаки порушення її права, передбачені ст.405 ЦК України, тому що відповідачка не є зареєстрованою у вказаній квартирі та не проживає в ній. В частині позову про зняття з реєстрації неповнолітнього онука відповідачки, суд також приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, оскільки розглядаючи справу в межах позовних вимог, встановлено, що вимоги про визнання неповнолітнього таким, що втратив право користування спірною квартирою позивачкою не заявлено. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов*язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов*язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред* явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). За таких обставин суд приходить до висновку про те, що без вирішення питання про право користування особи жилим приміщенням, про що не ставиться вимога позивачкою, вирішення питання про зняття такої особи з реєстраційного обліку є неможливим, у зв*язку з чим суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині. Вказаний висновок суду ґрунтується на висновках постанови Верховного Суду України у справі № 6-57цс11 від 16.01.2012 року, які у відповідності до приписів ст..360-7 ЦПК України є обов*язковими для суду в даному випадку.

Outcome: dismissed