Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

В лютому 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визначення частки земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності та визнання права власності в порядку спадкування за законом, який уточнив у червні 2016 року та просив ухвалити рішення, яким визначити, що частка померлого [PERSON] у праві спільній сумісній власності на земельну ділянку що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] становить 42/200 частин; визнати за [PERSON] у порядку спадкування за законом право власності на 42/200 частин земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] після смерті свого чоловіка [PERSON] успадкувала 42/200 частин житлового будинку [ADDRESS] що посвідчено свідоцтвом про право на спадщину за законом № 8-1431, виданим 26 серпня 2008 року. Позивач є єдиною спадкоємицею померлого. ЇЇ чоловік на праві спільної сумісної власності володів земельною ділянкою, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Право власності засвідчено Державним актом про право власності на земельну ділянку від 16 вересня 2004 року, що виданий на підставі рішення XVIII сесії XXIV скликання Харківської міської ради від 24 грудня 2003 року реєстровий № 279/03, серії [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER]. Іншими співвласниками земельної ділянки є [PERSON] та [PERSON]. Позивач зазначає, що рішенням Жовтневого районного суду від 10 листопада 2011 року змінено її частку у справі спільної часткової власності з урахуванням перерозподілу ідеальних часток визнано за нею право власності на 17/100 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. Рішенням суду визначено кожному співвласнику розмір земельної ділянки: -Співвласнику [PERSON] виділено земельну ділянку, площею 258,5 кв.м.; -Співвласнику [PERSON] виділено земельну ділянку, площею 258,5 кв.м., земельний сервітут, площею 1,75 кв.м., для обслуговування житлової прибудови літ. «А2-1»; -Співвласнику [PERSON] виділено земельну ділянку, площею 566,0 кв.м., земельний сервітут, площею 2,9 кв.м., 3, 27 кв.м., для обслуговування сараю літ. «Б». Отримавши рішення суду позивач звернулася до нотаріуса із заявою про оформлення права власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04 грудня 2015 року № 7394/02-31 було відмовлено у вчиненні вказаної нотаріальної дії у зв'язку із тим, що земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності, частка померлого в якій не визначена, тому неможливо визначити обсяг спадкового майна. Видача свідоцтва про право на спадщину після смерті одного із учасників спільної сумісної власності можлива лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Таким чином, позивач не може оформити право власності на частину земельної ділянки без рішення суду про визначення частки кожного співвласника. Частиною 5 статті 89 Земельного кодексу визначено право співвласників на поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника. Укласти такий договір позивач не може, оскільки право спільної сумісної власності на земельну ділянку зареєстроване за чоловіком позивач, що помер. Позивач має право на земельну ділянку, на якій розміщена належна її частка житлового будинку без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова визначений розмір часток на земельну ділянку кожного співвласника. Розмір частки [PERSON] у спільній сумісній власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] становить 42/200 частин. Розрахунок частки у спільній сумісній здійснений ТОВ «Експертний будівельно-інжирінговий центр»на замовлення позивача. В судове засідання позивач не з'явилася, її представник [PERSON], який діє на підставі довіреності від 11.12.2015 року, у судове засідання з'явився, однак надав заяву з проханням слухати справу у їх відсутність, уточнений позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], який діє на підставі довіреності від 20.09.2013 року, у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду 26.08.2016 року надійшла заява представника, відповідно до якої просить слухати справу у їх відсутність, уточнений позов визнають у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, її представник [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 07.10.2014 року з'явилася, однак надала суду заяву з проханням слухати справу у їх відсутність, проти позову не заперечують. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, та докази, надані в їх обґрунтування, приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів (ч.1 ст.11 ЦПК України). Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Відповідно ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статті 58 та 59 ЦПК України вказують на те, що докази повинні бути належними та допустимими. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. [PERSON] після смерті свого чоловіка [PERSON] успадкувала 42/200 частин житлового будинку [ADDRESS] що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом № 8-1431, посвідченого 26.08.2008 року державним нотаріусом Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори Литвиненко Ю.Ю. (а.с. 6). Чоловік [PERSON] - [PERSON] на праві спільної сумісної власності володів земельною ділянкою, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Право власності засвідчено Державним актом про право власності на земельну ділянку від 16 вересня 2004 року, що виданий на підставі рішення XVIII сесії XXIV скликання Харківської міської ради від 24 грудня 2003 року реєстровий № 279/03, серії [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER]. Іншими співвласниками земельної ділянки є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8-9). Рішенням Жовтневого районного суду від 10 листопада 2011 року змінено частку у справі спільної часткової власності позивач з урахуванням перерозподілу ідеальних часток, визнано за [PERSON] право власності на 17/100 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. Рішенням суду визначено кожному співвласнику розмір земельної ділянки: -Співвласнику [PERSON] виділено земельну ділянку, площею 258,5 кв.м.; -Співвласнику [PERSON] виділено земельну ділянку, площею 258,5 кв.м., земельний сервітут, площею 1,75 кв.м., для обслуговування житлової прибудови літ. «А2-1»; -Співвласнику [PERSON] виділено земельну ділянку, площею 566,0 кв.м., земельний сервітут, площею 2,9 кв.м., 3, 27 кв.м., для обслуговування сараю літ. «Б» (а.с. 10-18). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04 грудня 2015 року № 7394/02-31 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом після померлого [INFO] року [PERSON] , на земельну ділянку [ADDRESS] у зв'язку із тим, що зазначена земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності, частка померлого в якій не визначена, тому неможливо визначити обсяг спадкового майна. Видача свідоцтва про право на спадщину після смерті одного із учасників спільної сумісної власності можлива лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні (а.с. 7). Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», частка суб'єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Ухвалою ВССУ від 12.12.2012 касаційне провадження № 6-44981св12, визначено, що визначення ідеальної частки у праві спільної сумісної власності, без виділу частки або поділу спільного сумісного майна в натурі має самостійне правове значення. При цьому виключно позивачу належить право обирати спосіб захисту порушеного права. У постанові ВСУ від 19.02.2014 у справі № 6-4цс14, яка згідно зі ст. 3607 ЦПК є обов'язковою для судів, зазначено, якщо поділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин, поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток. У постанові Верховного Суду України від 3 квітня 2013 р. у справі № 6-12цс13 зроблено висновок: «Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі». Пунктом 3.2, 3.3.Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженою Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 55 від 18 червня 2007 року, передбачений порядок розрахунку часток у спільній власності на об'єкти нерухомого майна, саме: Право кожного співвласника в спільній частковій власності визначається часткою, яка виражається в простих правильних дробах (1/2; 1/3; 3/5 тощо). Згідно розрахунку часток земельної ділянки від 14.06.2016 року, здійсненому ТОВ «Експертний будівельно - інжиніринговий центр», розмір частки земельної ділянки [PERSON] у спільній сумісній власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] становить 42/200 частин (а.с. 55). Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень ст.. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Згідно статей 1268 - 1270,1272 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку,встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно п. «г» ч.1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Разом з тим, ч. ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України, передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно ч. 1 ст. 86 ЗК України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до ч. 4 та ч. 5 ст. 89 ЗК України, співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Частиною 1 ст.131 ЗК України також передбачена можливість набуття права власності на земельну ділянку на підставі успадкування. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п.10, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» згідно ст. 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення в натурі. Що стосується вимог позивача стосовно визначення, що частка померлого [PERSON] у праві спільній сумісній власності на земельну ділянку що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] становить 42/200 частин, то суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині з наступнпих підстав. [PERSON] помер [INFO] року. Згідно ст. 28 ЦПК України здатність мати цивільні процесуальні права та обов'язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи. Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. На підставі вищенаведеного та

Outcome: partial