Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

В листопаді 2015 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому з урахуванням уточнень своїх позовних вимог просив суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 227 635,03 грн., компенсації за дні невикористаної відпустки та 832 072,00 грн. моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги наступним. Так, позивач стверджує, що з січня 2006 року по 2009 рік перебував у трудових відносинах із відповідачем, працюючи на посаді завідувача аптеки та завідувача складом, при цьому, наполягає позивач, щодо другої посади - він працював за сумісництвом. Не заперечуючи той факт, що відповідач із ним повністю розрахувався при вивільненні за роботу на посаді завідувача аптекою, він ігнорує той факт, що мало місце виконання робіт і за сумісництвом. Саме на не розрахунку із ним за роботу на посаді завідувача складом наполягає позивач, саме за цю роботу він просить суд стягнути компенсацію за невикористані дні відпустки. На неодноразові питання щодо вимог до відповідача в частині виплати всіх належних до виплати при звільненні сум з посади завідувача аптекою, підкреслив, що в цій частині він претензій не має. Наводив обставини того, що відповідач протягом тривалого часу знищує докази, спалює їх, приймає активну участь у «злочинних махінаціях» та особливо тяжких злочинах тощо. Підсумовуючи викладене просив задовольнити позов та стягнути моральну шкоду. В якості підтвердження заподіяння моральної шкоди діями/бездіяльністю відповідача, яка полягає у невиконанні, на думку позивача, вимог трудового законодавства, зазначав, що невиплата йому своєчасно заробітної плати за роботу за сумісництвом призвела до смерті його матері, тому що він був позбавлений можливості придбати для неї необхідні для її лікування ліки (а.с.21 Том №1) Представники відповідача категорично заперечували проти задоволення позову, зазначали кожний окремо про те, що такої посади в штаті відповідача як «завідувач складу» ніколи не існувало, відтак позивач і не міг обіймати цю посаду, відтак будь-які його претензії до відповідача щодо оплати роботи на цій посаді є безпідставними. Також акцентували увагу суду на тому, що взагалі посада «завідувач аптекою» виключає можливість роботи за сумісництвом (а.с.82 Том №2) Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.214 ЦПК України) Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України) З представлених сторонами документів вбачається, що 23 січня 2006 року згідно Наказу №03-к Центральної державної лабораторії ветеринарної медицини позивача було призначено на посаду завідувача аптекою відділу по технічному обслуговуванню, ремонту лабораторного обладнання і спеціального транспорту з двомісячним випробним терміном з заробітною платою згідно штатного розкладу (а.с.200 Том №2) Відповідні відомості було внесено в трудову книжку позивача (а.с.38 Том №1) 27.11.2007 Центральна державна лабораторія ветеринарної медицини перейменована у Державний науково-дослідного інститут з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи (а.с.38 Том №1) Згідно Наказу №90-к Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи від 25 вересня 2009 року позивача звільнено із займаної посади завідувача аптекою за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпПУ, наказано бухгалтерії інституту провести із ним повний розрахунок (а.с.202 Том №2) Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України позивач не заперечує той факт, що повний розрахунок із ним при звільненні відповідачем було проведено за роботу на вищезазначеній посаді. Також це підтверджується довідкою, наданою відповідачем, зокрема, позивачу виплачена заробітна плата в розмірі 1 653,27 грн., премія - 578,00 грн., компенсація за невикористану відпустку за 5 календарних днів - 421,47 грн., заборгованість відсутня (а.с.134 Том №5) Щодо обставин роботи за сумісництвом на посаді завідувача складом, то вони не знайшли підтвердження під час розгляду справи та спростовані доказами, наданими відповідачем. Так, як вбачається з штатного розпису 2006 - 2009 років позивач працював у відповідача на посаді тільки завідувача аптекою та рахувався у відділі по технічному обслуговуванню, ремонту лабораторного обладнання і спеціального транспорту (а.с.85-199 Том №2) Аналогічні відомості відображені і в особовій картці (а.с.201 №2) Твердження позивача про те, що відповідач умисно спалив ті докази, які підтверджують обставини, наведені позивачем та надає суду недостовірну інформацію та підроблені документи судом сприймається критично, оскільки жодним доказом в розумінні ст. ст.57-59 ЦПК України, не підтверджена. Така посада як «завідувач складу» була взагалі відсутні в Центральній державній лабораторії ветеринарної медицини та Державному науково-дослідному інституті з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи. Подані обома сторонами документи, які загалом складають п`ять томів справи, зокрема, різноманітні звернення та скарги позивача та відповіді на них відповідача, свідчать про те, що позивач намагався отримати відповідь на запитання, чи працював він на будь-якій іншій посаді у відповідача, аніж на тій, про яку судом зазначено вище, і позитивних відповідей для себе не отримав. Представниками відповідача доведено, що підтверджуючих даних зворотного немає, про що неодноразово повідомлялося позивачу. Судом було відмовлено позивачу у виклику в судове засідання і допиту в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та витребуванні трудових книжок осіб, які не є сторонами у справі, оскільки мотиви необхідності задоволення цих клопотань полягали у тому, що таким чином позивач доведе, що він-таки працював за сумісництвом, оскільки згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування, на чому неодноразово судом акцентувалася увага позивача. Факт роботи за сумісництвом на посаді «завідувача складом» за відсутності такої посади в штатному розписі не можу бути підтверджений свідченнями свідків чи копіями трудових книжок інших осіб. Посилання позивача на те, що Державна ветеринарна та фіто санітарна служба України в своєму листі від 14.03.2013 №15-2-1-15/6053 позивачу в самому тексті листа містить відомості про «посаду завідувача складу» і приналежність цієї посади до позивача, суд вважає неспроможним, оскільки дана відповідь не спростовує вищенаведені судом обставини, підтверджені належними та допустимим доказами і не може свідчити про існування цієї посади «завідувача складу» та обіймання її позивачем (а.с.85 Том №1) Всі наявні в матеріалах справи листи містять чітке посилання про те, що позивач працював у відповідача на посаді тільки завідувача аптекою відділу по технічному обслуговуванню, ремонту лабораторного обладнання і спеціального транспорту (а.с.46-47 Том №1, а.с.55 Том №1, а.с.63 Том №1, а.с.65 Том №1, а.с.67-68 Том №1, а.с.123 Том №1, а.с.79 Том №2) Суд не може також не погодитися із доводами представників відповідача щодо визначення самої суті сумісництва. Так, сумісництвом визначається виконання працівником, крім основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час та на тому ж чи іншому підприємстві, установі, організації. Порядок роботи сумісників та оплата їх праці регламентується постановою КМУ від 03.04.1993 №245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ та організацій» та Положенням про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ та організацій, затвердженим наказом Мінпраці, Мінюсту і Мінфіну від 28.06.1993 №43. Зазначеними нормативно-правовими актами передбачено, що керівники держаних підприємств, їхні заступники, керівники структурних підрозділів та їх заступники не мають права працювати за сумісництвом за винятком наукової, викладацької, медичної, творчої діяльності. При роботі за сумісництвом з працівником укладається трудовий договір. Стороною трудового договору про роботу за сумісництвом на стороні власника (підприємства, установи, організації) може бути як інший власник (підприємство, установа, організація), так і той же власник (підприємство, установа, організація), з яким працівник уклав трудовий договір про основну роботу. Тривалість роботи за сумісництвом не може перевищувати чотирьох годин на день і повного робочого дня у вихідний день. Загальна тривалість роботи за сумісництвом протягом місяця не має перевищувати половини місячної норми робочого часу. Згідно з Національним класифікатором України ДК 003:2010 «Класифікатор професій», затверджений наказом Держспоживстандартом від 28.07.2010 №327, назви посад «Завідувач аптеки (аптечного закладу)» (код 1210.1) та «Завідувач складу» (1226.2) належить до професійної групи керівників. Враховуючи викладене, за умови, що аптека (аптечний заклад) є державною або комунальною установою, завідувач аптекою не має права працювати за сумісництвом. Відповідно до п.2 постанови Ради Міністрів СРСР від 04.12.1981 №1145 «Про порядок і умови суміщення професій (посад)» (діє на території України відповідно до постанови ВРУ від 12.09.1991 №1545 «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР») виконання працівником поряд із своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткової за іншою професією (посадою), в межах робочого часу за основою роботою, на тому самому підприємстві, в установі, організації є суміщенням професій (посад) Порядок та умови суміщення професій (посад) визначені ст.105 КЗпПУ та зазначеною вище постановою. Передумовою суміщення професій (посад) є наявність штатної одиниці в штатному розписі за відповідною професією (посадою), яка повинна бути вакантною. Суміщення професій (посад) означає інтенсифікацію праці (виконання додаткових трудових обов`язків) при незмінній тривалості робочого часу. При дорученні додаткової роботи в порядку суміщення професій (посад) керівнику необхідно враховувати напруженість праці в межах робочого часу за основною роботою. Норми зазначених актів не можуть бути застосовані до керівників підприємств, установ, організацій, їх заступників, керівників структурних підрозділів, відділів, цехів та їх заступників (п.15 постанови Ради міністрів СРСР від 04.12.1981 №1145 «Про порядок і умови суміщення професій (посад)») Оскільки особа, що займає посаду «завідувач аптекою» відноситься до керівної категорії працівників, то вона не можу суміщати (виконувати одночасно) обов`язки за своєю основною посадою та обов`язки за іншою професією (посадою) Таким чином, підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з посади «завідувача складом» та компенсації за дні невикористаної відпустки саме цій посаді немає, відповідно немає і підстав стверджувати, що позивачу спричинена моральна шкода. Щодо посилань позивача на кримінальні провадження, на його думку, «злочинні» дії окремих працівників відповідача щодо нього, не є предметом розгляду даної справи і не може бути враховано судом під час ухвалення рішення у справі, тим більше, що жодного судового рішення, яке ю набрало законної сили з цього приводу, немає. Оцінюючи зібрані докази по справі в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв`язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки ті обставини, які викладені позивачем в обґрунтування своїх вимог, не знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи належними і допустимим доказами і були спростовані відповідачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed