Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

В лютому 2015 року позивач звернувся до суду із позовом уточненому в процесі розгляду справи, в якому зазначає, що 19 червня 2014 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики за умовами якого позивач надав [PERSON] позику в розмірі 23 000 (двадцять три тисячі гривень) 00 коп., про що було складено відповідну розписку. Позивачем було виконано умови договору позики та надано позику, про що свідчить розписка. Борг згідно розписки відповідач зобов'язався повернути 22 червня 2014 року. В добровільному порядку Відповідач борг не повернув, неодноразові звернення відповідач ігнорує. Фактично Відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушив взяті на себе зобов'язання. Посилаючись на те, що відповідачем було порушено умови договору позики позивач просить суд стягнути на його користь з [PERSON] суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, три відсотки від суми позики щомісячно, понесені судові витрати. В судове засідання позивачем надано заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позивач уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, на задоволенні позовних вимог наполягає, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих причин, викликався шляхом направлення судових повісток. Про зміну свого місця проживання(перебування)під час судового провадження,причини неявки у судове засідання відповідач суд не повідомив. Відповідно до ч. 9 ст.74 ЦПК України Відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті, відповідно до якої судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Положення цієї частини не поширюються на випадки, передбаченіабзацом другим частини третьої статті 191 цього Кодексу. З матеріалів справи видно, що відповідач зареєстрований за адресою,вказаною позивачем в позовній заяві,а саме в [ADDRESS]. За вказаною адресою реєстрації [PERSON] були направлені судова повістка з додатками,які повернуті суду установою пошти за закінченням терміну зберігання. Згідно із ст.77 ЦПК України,у разі відсутності заяви сторони або іншої особи,яка бере участь у справі,про зміну місця проживання або місця знаходження,судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою,навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Жодних заяв про зміну місця проживання або про направлення кореспонденції на іншу адресу,відмінну від адреси реєстрації,відповідач не подавав,таким чином не повідомляв про необхідність направляти судові повістки за місцем його перебування,невідомим позивачу та суду. Відповідно до ст.224,225 ЦПК України суд на згодою позивача ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази, суд дійшов висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Як передбачено ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних правовідносин є, зокрема, правочини. Відповідно до п.3 ч.1 ст.208,ст.1046,ч.2 ст.1047 ЦК України,договір між фізичними особами на суму,яка в 20 і більше разів перевищує розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян,може бути укладений в письмовій формі,шляхом видачі розписки або іншого документу,внаслідок чого між сторонами виникає грошове зобов*язання. За змістом ст.525,526,629 ЦК України зобов*язання має виконуватись належним чином з забороною односторонньої відмови від виконання умов договору. Як вбачається з наданої суду розписки, 19.06.2014 року [PERSON], отримав від [PERSON], грошові кошти в сумі 23 000 (двадцять три тисячі) грн.. 00 коп., які зобов'язалася повернути до 22.06.2014 року, про що власноручно склав розписку, що підтверджується долученим до матеріалів справи оригіналом розписки. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Позичальник зобов*язується до 22.06.2014 року повернути борг в повному обсязі. Наданий позивачем на підтвердження факту виникнення між ним та відповідачем грошового зобов*язання договір позики,оформлений розпискою,в оригіналі, є письмовим доказом, що відповідає положенням ст.57 ЦПК України. Строк повернення грошових коштів відповідачем [PERSON] позикодавцю [PERSON] в розписці встановлений до 22.06.2014 р. На час розгляду справи відповідачкою не надано доказів про те, що сума позики відповідачем повністю або частково повернута. Крім того,відповідно до ст.625 ЦК України,боржник,який прострочив виконання грошового зобов*язання,на вимогу кредитора зобов*язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення ,а також три проценти річних від простроченої суми,якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач просить стягнути з відповідача суму боргу 23 000.00 грн., суму боргу з урахуванням індексу інфляції яка станом на 13 березня становить 4947 грн. 04 коп., з урахуванням 27 947 грн. 04 коп. - (23 000 грн. х 1,004 (індекс інфляції за липень 2014 р.)х 1,008 (індекс інфляції за серпень 2014 р.) х 1,029 (індекс інфляції за вересень 2014 р.) х 1,024 (індекс інфляції за жовтень 2014 р.) х 1,019 (індекс інфляції за листопад 2014 р.) х 1,030 (індекс інфляції за грудень 2014 р.) х 1,031 (індекс інфляції за січень 2015 р.) х 1,053 (індекс інфляції за лютий 2015 р.)., суму 3% річних яка станом на 13 березня 2015 року складає 502 грн. 84 коп. з розрахунку 3% річних від 23 000.00 грн. = 690.00 грн., 690.00 грн. : 365 днів календарних х 266 днів прострочення = 502,84 грн. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об*єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо ,а також достатність і взаємний зв*язок доказів в їх сукупності. Частиною 3 ст.10,ст.60 ЦПК України обов*язок доведення обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, покладено на сторони. Вимоги позивача у вказаній частині ґрунтуються на законі підтверджені належними допустимими доказами,доказами відповідача не спростовані,підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В зв*язку з тим, що [PERSON] прострочив виконання грошового забов*язання, на користь позивача підлягає відшкодування суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов позивач надав розписку позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Розпискою встановлено, що відповідач зобов'язується повернути суму боргу до 22.06.2014 року, але свої зобов'язання не виконав, жодних дій, що свідчать про виконання зобов'язань за договором позики не вчинив, тому у позивача виникло право вимагати повернення суми позики. Таким чином суд дійшов висновку, що позивач правомірно звернувся до суду за захистом своїх прав та вважає за доцільне стягнути з відповідача суму боргу, визначену договором позики. Відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати підлягають відшкодуванню при повному задоволенню позовних вимог по судового збору у сумі 285 грн. 00 коп., підтверджені документально. На підставі ст. ст. 3, 10, 88, 212, 213-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст.ст.11, 208, 509, 526, 530,625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд -

Outcome: approved