Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

В липні 2020 року позивач [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання договору підряду укладеним, розірвання договору, стягнення коштів та відшкодування матеріальної і моральної шкоди, посилаючись на наступні обставини. 12 вересня 2019 року вона, [PERSON] (далі - Позивач), уклала з ФОП [PERSON] ( далі - Відповідач) усний договір про виконання будівельних робіт на цвинтарі в м. Біла Церква, а саме на могилах її рідних. Договір між ними укладено в усній формі, оскільки ні вона, ні Відповідачка не наполягали на письмовій формі договору. При цьому, в підтвердження існування між ними правовідносин, ФОП [PERSON] видала їй оригінал рахунку-фактури №159/9 від 12.09.2019 року виписаний нею та з її особистим підписом і печаткою ФОП, а також власноручно та з підписом виконаним Відповідачкою ОПИС до заказу №159/9 від 12.092019 р. Також, [PERSON] були визначені строки виконання вищевказаних робіт, а саме зазначено, що такі роботи виконуються протягом місяця, півтора. Тобто з урахуванням погодних умов замовлення буде виконано максимум до 01.1 1.2019 року. У перелік робіт, які ФОП [PERSON] зобов`язалася виконати (згідно ОПИСУ) входили такі послуги: демонтаж граніта по всьому об`єкту та перекладка плитки (крім пам`ятників); заливка місця під захоронення та обмостка; облицювання обмостки червоним гранітом; облицювання місця під захоронення новим чорним гранітом; монтаж огорожі, стола і лавочки. Загальна вартість робіт була визначена в Рахунку-фактурі №159/9 від 12.09.2019 р. і становила 26 600 грн. На виконання умов домовленостей, після відвідування цвинтаря та огляду «фронту роботи» того ж дня - 12.09.2019 р., вона особисто [PERSON] сплатила «в руки» кошти в розмірі 14 тис. 880 грн., що підтверджується цією ж накладною. Таким чином, при укладанні договору вони дійшли згоди щодо всіх умов, які є істотними: предмета, умов та строків виконання договору, місця його виконання та порядку оплати тощо. Після чого Відповідачка приступила до виконання ремонтно-будівельних робіт. Однак, активні роботи, які почалися на могилках у вересні 2019 року потихеньку втрачали свою актуальність для [PERSON] і майстри почали не виходити на роботу. Після її наполегливих неодноразових телефонних дзвінків Відповідачці деякі робочі приходили на об`єкт, однак роботи ними не проводилися, оскільки з їх слів остання заборгувала їм заробітну плату. При цьому, Відповідачка дуже чемно в телефонних розмовах запевняла її, що на весні наступного року все зробимо. Зараз вже погодні умови не дозволяють, але як тільки погода буде сприятлива для таких робіт - все зробить. Ремонтні роботи Відповідачкою припинилися ще в середині жовтня 2019 року. Такі обіцянки тривали багато місяців, вона навіть зверталася до правоохоронних органів. Також вона писала ФОП [PERSON] претензію від 17.12.2019 р. про повернення коштів та майна, що підтверджується квитанціями Укрпошти та договором про надання адвокатських послуг від 10.12.2019 р. Відповіді вона не отримала. Звертає увагу суду на те, що Відповідачка не лише не виконала роботи, а й повністю зруйнувала могили її рідних, що підтверджується фотозйомкою. Так, початок виконання умов підряду Відповідачка розпочала з демонтування елементів конструкції на могилах, зокрема знято було гранітні плити, гранітну огорожу, вазу, стіл і лавку. Які протягом 6 місяців не повертала і лише після направлення претензії та телефонних розмов, ці предмети з могил були привезені до неї додому, де зараз і знаходяться. Незважаючи на всі вжиті нею заходи, роботи Відповідачка не виконала, кошти не повернула, деякі гранітні предмети (зокрема ваза та плити) зникли, їх остання просто не повернула. Безпосереднім доказом того, що ФОП [PERSON] не мала наміру восени 2020 року виконувати свої зобов`язання є те, що 21.11.2019 р. [PERSON] припинили свою діяльність як ФОП. Станом на червень 2020 року роботи на суму 14 880 грн. Відповідачем не виконано, могили зруйновані, кошти не повернуто. Разом з цим, щоб пам`ятники не впали від розмерзання та підводнення, вона окремо наймала майстрів щоб на зиму підмурував дірки на могилах, які залишили майстри [PERSON] і за таку роботу, клей, цемент, доставку нею вже сплачено 3700 грн. Також наголошує, що ніяких актів виконаних робіт чи розписок про виконані Відповідачем роботи вона не підписувала. Також Відповідачка не повернула вазу та дві гранітні плити, які з її слів було розбито. Відповідно до цін в інтернет-магазині вони становлять таку середню вартість: ваза (найпростіша) - 550 грн. без доставки, плита гранітна облицювальна кв.м 850 грн., що становить 1700 грн за зруйнованих 2 кв.м. Але крім матеріальних витрат на обладнання могил, транспортні послуги, тощо їй завдано моральних страждань, що значно погіршило її стан та серцево-судинне захворювання. Так, після смерті доньки в неї діагностовано низку хвороб, зокрема, стенокардія, дифузний кардіосклероз, повна блокада лівої ніжки пучка серця та великий перелік інших основних та супутних хвороб. І при такій ситуації, коли вона відкладаючи копійку до копійки віддала [PERSON] велику суму (як для неї) грошей і після цього побачила лише зруйновані могили та відсутність стола, вази, лавки, огорожі, плит, її хвилюванням та болю не було меж. Вона плакала та телефонувала Відповідачці кожного дня. Через день приїздила швидка. Зараз вона знаходиться на тяжкій дороговартісній лікувальній терапії. Вона навіть не могла підійти по пам`ятників щоб покласти квіти, на Великодні свята та провідну неділю немала на що сісти. Все це спричиняло їй страждання. Просила суд визнати укладеним договір підряду між [PERSON] та ФОП [PERSON] від 12 вересня 2019 року, розірвати договір підряду між [PERSON] та ФОП [PERSON] від 12 вересня 2019 року, стягнути з [PERSON] ( [ADDRESS] ) на користь [PERSON] ( [INFO] ІПН [NUMBER] , [ADDRESS] ) загальну суму 54 030 грн., стягнути з [PERSON] ( [ADDRESS] ) на користь [PERSON] ( [INFO] ІПН [NUMBER] , [ADDRESS] ) суму сплаченого судового збору в розмірі 420 грн.40 коп.( а. с. 1-12 ). Ухвалою судді від 08 липня 20220 року позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання договору підряду укладеним, розірвання договору, стягнення коштів та відшкодування матеріальної і моральної шкоди була залишена без руху ( а. с. 51-54 ). Ухвалою судді від 21 липня 2020 року зменшено позивачу [PERSON] розмір судового збору з 2 522,40 гривень до 420, 40 гривень ( а. с. 75-77 ). Ухвалою судді від 06.08.2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання ( а. с. 82-83 ). Ухвалою суду від 12.10.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду ( а. с. 96-97 ). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, 13.10.2020 року за вх. № 39342 судом отримано клопотання про розгляд справи без участі позивача в судових засіданнях. Разом з цим, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Права позивача у цивільному судочинстві відомі та зрозумілі. Інших заяв, клопотань, відводів не має. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує ( а. с. 98-99 ). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне оголошення ( а. с. 105 ). Жодних заяв та клопотань з боку відповідача на адресу суду не надходило, як не надходило і відзиву на позовну заяву позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки сторони в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою суду від 10.11.2020 року постановлено провести розгляд даної цивільної справи в заочному порядку. Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 12 вересня 2019 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено усний договір про виконання будівельних робіт на цвинтарі в м. Біла Церква. При цьому, в підтвердження існування між позивачем та відповідачем правовідносин, ФОП [PERSON] видала позивачу оригінал рахунку-фактури №159/9 від 12.09.2019 року, виписаний останньою, на якому міститься підпис та печатка відповідача. В зазначеному рахунку-фактурі зазначено загальна сума 26 600 гривень, завдаток 14 880 гривень, залишок 11 720 гривень ( а. с. 19 ). З опису від 12.09.2019 року, заказ № 15.9/9 вбачається, що відповідач бере на себе зобов`язання зробити наступні роботи: демонтаж граніта на всьому об`єкту та перекладка плитки ( окрім пам`ятників ); заливка місця під захоронення та відмостки; облицювання відмостки червоним гранітом; облицювання місць під захоронення новим червоним гранітом; монтаж огорожі, стола і лавки ( а. с. 20 ). Встановлено, що між сторонами було погоджено строки виконання вищевказаних робіт, а саме зазначено, що такі роботи виконуються протягом місяця, півтора. Тобто з урахуванням погодних умов замовлення буде виконано максимум до 01.11.2019 року, однак відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання. З наявної в матеріалах справи Вимоги про повернення коштів та майна ( претензія ) від 17.12.2019 року вбачається, що позивач [PERSON] вимагала ФОП [PERSON] повернути кошти в розмірі 14 880 гривень, стіл, лавки та могильної огорожі в строк до 01 січня 2020 року ( а. с. 21-22 ). Встановлено, що зазначена Вимога позивача залишилася відповідачем ФОП [PERSON] не виконаною. Звертаючись до суду з вищевказаними позовними вимогами позивач наголошує на тому між нею та відповідачем існував договір підряду, який у зв`язку з його невиконанням з боку відповідача повинен бути розірваний, а з відповідача стягнуто матеріальну та моральну шкоду. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частина 5 статті 81 ЦПК України зазначає, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Отже, особа може скористатись не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який здатен захистити інтереси власника суб`єктивного права та припинити їх порушення на майбутнє або усунути загрозу його порушення. Встановлено, що відповідач ФОП [PERSON] , як фізична особа-підприємниць припинила свою діяльність 21.1.2019 року та 22.11.2019 року знято з обліку, що підтверджується наявною в матеріалах справи інформацією про фізичну особу ( а. с. 17-18 ). Відповідно до ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. У постанові Верховного Суду України від 07.11.2006 по справі № 3- 3947к-06 про невиконання суб`єктом підприємницької діяльності договору оренди щодо сплати орендної плати, зазначено, що навіть у разі втрати фізичною особою статусу суб`єкта підприємницької діяльності на підставі статті 52 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) встановлено цивільно-правову відповідальність ФОП, згідно з якою така фізична особа відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Тому, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідач [PERSON] , як фізична особа повинна відповідати за зобов`язаннями, які були взяті останньою, як суб`єктом підприємницької діяльності - ФОП [PERSON] . Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків зокрема є договори та інші правочини згідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості - ч. 1 ст. 627 ЦПК України. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно статті 611 ЦК України У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Про досягнення таких умов між позивачем та відповідачем зазначено вище, а саме: відповідач знала, розуміла і бачила предмет договору - могили та обсяг робіт; після огляду місця роботи визначила вартість робіт та строк виконання; установлено ціну договору - 26 600 грн., отримано попередню оплату в сумі 14 тис.880 грн.; розпочато виконання замовлення; повернуто конструкції, які демонтовано з могил: направлено претензію щодо досудового врегулювання: відповідно до витягу з Держреєстру ФОП [PERSON] мала право на здійснення будівельних робіт, тощо). За договором підряду відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Відповідно до положень ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту. Статтею 849 ЦК України передбачено якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків (ст. 858 ЦК України). Спеціальними видами договору підряду є, зокрема договір побутового підряду (статті 865-874 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 865 ЦК України договір побутового підряду - це такий вид договору підряду, за яким одна сторона (підрядник), що здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Цей договір є публічним, тобто особа, яка здійснює підприємницьку діяльність, взяла на себе обов`язок здійснювати виконання робіт для кожного, хто до неї звернеться (ч. 1 ст. 633 ЦК України). Сторонами договору побутового підряду є підрядник і замовник. Підрядником є особа, яка займається підприємницькою діяльністю з виконання робіт на замовлення фізичних осіб. Замовник - це фізична особа, яка замовляє виконання робіт для задоволення побутових або інших особистих потреб. Предметом договору побутового підряду є результат роботи підрядника у певній матеріалізованій формі, який задовольняє побутові та інші особисті потреби фізичної особи. Підрядник виконує роботу зі свого матеріалу, а за бажанням замовника - з його матеріалу. Якщо робота виконується з матеріалу підрядника, вартість матеріалу оплачується замовником частково або в повному обсязі, за погодженням сторін, з остаточним розрахунком при одержанні замовником виконаної підрядником роботи. У Цивільному кодексі України не закріплено спеціальних вимог щодо форми договору побутового підряду, що означає можливість його укладення в усній або письмовій формі відповідно до загальних положень про форму правочину (статті 205-210 ЦК України). Договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Відсутність у замовника цього документа не позбавляє його права залучати свідків для підтвердження факту укладення договору або його умов (ст. 866 ЦК України). Згідно вимог ЦК України Підрядник зобов`язаний: 1) виконати за завданням замовника певну роботу, призначену для задоволення його побутових та інших особистих потреб (ч. 1 ст. 865 ЦК України); 2) до укладення договору побутового підряду надати замовникові необхідну та достовірну інформацію про запропоновані роботи, їх види та особливості, про ціну та форму оплати роботи, а також повідомити замовникові на його прохання інші відомості, що стосуються договору (ст. 868 ЦК України); 3) назвати замовникові конкретну особу, яка буде виконувати роботу, якщо за характером роботи це має значення (ст. 868 ЦК України); 4) повідомити замовника при здачі робіт про вимоги, яких необхідно додержувати для ефективного та безпечного використання виготовленої або переробленої речі або іншої виконаної роботи, а також про можливі для замовника або інших осіб наслідки недодержання відповідних вимог (ч. 2 ст. 869 ЦК України). За ч. 1 ст. 865 ЦК України основним обов`язком замовника є прийняття та оплата виконаної підрядником роботи. Замовник має право: 1) відмовитися від оплати відповідних робіт або послуг, якщо підрядник нав`язує йому включення до договору побутового підряду додаткових оплатних робіт або послуг (ч. 1 ст. 867 ЦК України); 2) у будь-який час до здачі йому роботи відмовитися від договору побутового підряду, сплативши підрядникові частину встановленої ціни роботи пропорційно роботі, фактично виконаній до повідомлення про відмову від договору, та відшкодувавши йому витрати, здійснені до цього моменту з метою виконання договору, якщо вони не входять до частини ціни роботи, яка підлягає сплаті. Умови договору, що позбавляють замовника цього права, є нікчемними (ч. 2 ст. 867 ЦК України); 3) вимагати розірвання договору побутового підряду та відшкодування збитків, якщо внаслідок неповноти або недостовірності інформації, отриманої від підрядника, був укладений договір на виконання робіт, що не мають тих властивостей, які мав на увазі замовник (ч. 3 ст. 869 ЦК України); 4) у випадку допущення підрядником істотних відступів від умов договору побутового підряду або інших істотних недоліків в роботі, виконаній із матеріалу замовника, вимагати за своїм вибором: виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості; розірвання договору та відшкодування збитків (ч. 1 ст. 872 ЦК України); 5) у разі виявлення інших відступів від умов договору або інших недоліків у роботі за своїм вибором вимагати безоплатного усунення цих недоліків у розумний строк або відшкодування витрат на усунення недоліків чи відповідного зменшення плати (ч. 2 ст. 872 ЦК України); 6) пред`явити вимогу про безоплатне усунення недоліків роботи, виконаної за договором побутового підряду, які можуть становити небезпеку для життя або здоров`я його та інших осіб, протягом десяти років з моменту прийняття роботи, якщо у встановленому законом порядку не передбачені більш тривалі строки (строки служби). Така вимога може бути пред`явлена незалежно від того, коли виявлено ці недоліки, у тому числі й при виявленні їх після закінчення гарантійного строку. Вказану вимогу може також пред`явити правонаступник замовника. У разі невиконання підрядником цієї вимоги замовник має право протягом цього ж строку вимагати повернення частини ціни, сплаченої за роботу, або відшкодування його витрат на усунення недоліків (ч. 3 ст. 872 ЦК України). Отже, в силу даних вимог закону, а також з наданих позивачем до суду письмових доказів, суд приходить до висновку, що між сторонами, дійсно, був укладений договір побутового підряду в усній формі та між ними було досягнуто всіх умов, що передбачені для даного виду підряду, а тому вимоги позивача в частині визнання укладеним договору підряду між позивачем та відповідачем ФОП [PERSON] від 12 вересня 2019 року є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Оскільки відповідач не виконала взятих на себе зобов`язань за договором побутового підряду, то позовні вимоги позивача [PERSON] в частині вимог щодо його розірвання між сторонами є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач вчинила попередню оплату за умовами договору підряду в розмірі 14 880 гривень, однак відповідач не виконала взятих на себе зобов`язань за договором підряду, не відреагувала на Вимогу та не повернула грошові кошти, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача грошові кошти у розмірі 14 880 гривень. Згідно п. 1. ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Постановою Пленуму Верховного суду України № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено судам, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були протиправними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина особи. Стосовно вимог позивача в частині стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 3 700 гривень, які були понесенні останньою у зв`язку з необхідністю окремо наймати майстрів щоб на зиму підмурувати дірки на могилах, які залишили майстри [PERSON] , то суд приходить до наступного. Згідно Договору підряду від 22.01.2020 року, укладеного між [PERSON] , як Замовник з однієї сторони та [PERSON] , як Підрядник з іншої сторони вбачається, що об`єктом виконання ремонтно-будівельних робіт є могили на цвинтарі в м. Біла Церква. В перелік робіт та послуг входить наступне: демонтаж конструкції з бетону ( з правого боку, на дорозі ), затірка швів між гранітними плитами та під двома пам`ятниками, штукатурка обмостки та заливка отворів, які утворилися після зняття декоративних елементів з могил ( п. 2.1 Договору ). Пунктом 6.3.1 цього Договору передбачено, що надання попередньої оплати в розмірі 1000 гривень здійснюється в день підписання цього Договору. У день закінчення робіт на цвинтарі проводиться остаточний розрахунок - сума якого складає 2 700 гривень ( п. 6.3.2 Договору підряду ). Отже, необхідність в укладанні договору підряду від 22.01.2020 року слугувало те, що з боку відповідача були могили зруйновані, а щоб пам`ятники не впали від розмерзання та підводнення необхідно було замазати діри на могилах. Враховуючи вимоги позивача стосовно того, що остання у зв`язку з необхідністю з вини відповідача вимушена була укладати інший договір підряду та сплачувати додаткові грошові кошти у розмірі 3700 гривень, які просить остання стягнути з відповідача, то такі вимоги є цілком обґрунтованими, але з сумою, яку просить стягнути позивач суд не може погодитися в повному обсязі враховуючи наступне. Дійсно, п. 6.3.1 вищевказаного Договору підряду від 22.01.2020 року оплата в розмірі 1000 гривень здійснюється в день підписання цього Договору. Оскільки наявний в матеріалах справи Договір підряду підписаний сторонами, суд приходить до переконання, що така сума була сплачена позивачем [PERSON] , тому підлягає стягненню з відповідача. Стосовно стягнення суми в розмірі 2 700 гривень, яка сплачується у день закінчення робіт на цвинтарі, де проводиться остаточний розрахунок ( п. 6.3.2 Договору ), то з боку позивача не було надано жодного належного та допустимого доказу такої сплати. Не підлягають стягненню з боку відповідача на користь позивача вартість транспортних послуг протягом вересня - жовтня 2019 року та першого півріччя 2020 року у сумі 1 200 гривень, а також витрати на ліки у розмірі 7000 гривень, оскільки матеріали справи не містять жодного належного доказу такого понесення. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача вартість неповернутої вази, сума якої складає в розмірі 550 гривень та вартість 2 кв.м плит з граніту облицювальної в розмірі 1700 гривень, то такі вимоги також не підлягають до задоволенню, так як з боку позивача не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підставі яких можливо було б встановити дійсні обставини, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування ( акт прийому-передачі, покази свідків, тощо ). Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання ( стаття 80 ЦПК України ). Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В частині вимог позивача щодо стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 20 000 гривень, суд зазначає про таке. За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно. Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин). Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України. Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду в позадовоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема статті 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів»). Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. У спорах про захист прав споживачів відшкодування моральної шкоди прямо встановлено спеціальним законом, який регулює відносини у сфері захисту прав споживачів. Пункт 5 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до пункту 19 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» термін «продукція» у цьому Законі вживається в значенні - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. За змістом частини другої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Закон про захист прав споживачів (як в чинній редакції, так і в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) не містить застережень про те, що моральна шкода споживачу відшкодовується лише у разі завдання шкоди його життю чи здоров`ю. Подібні висновки висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справа № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19). Враховуючи викладене, районний суд дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, оскільки виконання відповідачем неякісних робіт, що призвело до пошкодження (руйнування) пам`ятника на могилі дружини позивача, є недоліком продукції у розумінні законодавства про захист прав споживачів і відповідно до статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» має наслідком відшкодування моральної шкоди. Правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року справа № 133/49/18, провадження № 61-9594св20. Отже, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000 гривень позивач зазначила, що після смерті доньки в неї діагностовано низку хвороб, зокрема, стенокардія, дифузний кардіосклероз, повна блокада лівої ніжки пучка серця та великий перелік інших основних та супутніх хвороб. І при такій ситуації, коли вона відкладаючи копійку до копійки віддала [PERSON] велику суму (як для неї) грошей і після цього побачила лише зруйновані могили та відсутність стола, вази, лавки, огорожі, плит, її хвилюванням та болю не було меж. Вона плакала та телефонувала відповідачці кожного дня, через день приїздила швидка та зараз вона знаходиться на тяжкій дорого вартісній лікувальній терапії, а після пояснення [PERSON] : «Так склалося, зробимо весною», їй взагалі не стерпне було жити. Вона навіть не могла підійти до пам`ятників щоб покласти квіти, на Великодні свята та провідну неділю немала на що сісти. Шукаючи інших майстрів щоб доробили зруйновані [PERSON] могили, ніхто не погоджувався за ті кошти, які в неї залишилися до ремонтувати об`єкт, наразі могили не відремонтовані. Вищезазначене позивачем підтверджується, як випискою із медичної карти амбулаторного ( стаціонарного ) хворого № 1639/19, виданої на ім`я [PERSON] ( а. с. 26-29 ) так і фотознімками станом на 19.01.20 року ( а. с. 37-39 ) та фотознімками станом на 20.06.2020 року ( а. с. 40-43 ). Враховуючи вищенаведене та

Outcome: partial