Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

В листопаді 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Костобобрівської сільської ради Семенівського району Чернігівської області, в якому просила визнати за нею у порядку спадкування право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, котрий розташований по вулиці Шкільній, будинок 43, в селі Костобобрів Семенівського району Чернігівської області та належав померлій 09 лютого 2016 року [PERSON] Рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 02 грудня 2016 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Костобобрівської сільської ради Семенівського району Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок відмовлено повністю. Не погоджуючись з рішенням суду, [PERSON] звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог. Просила понесені нею судові витрати з відповідача не стягувати. У апеляційній скарзі [PERSON] вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, у звязку з неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи та порушенням норм матеріального та процесуального права. [PERSON] зазначає, що суд першої інстанції при ухвалені рішення, не звернув уваги на той факт, що її матері [PERSON] належав житловий будинок за адресою с.Костобобрів, вул.Шкільна, 43 Семенівського району, про що свідчить довідка виконавчого комітету Костобобрівської сільської ради Семенівського району, який був побудований в 1960 році і після будівництва було відкрито особовий рахунок в Костобобрівській сільській раді. Заявниця зазначає, що її матері [PERSON] рішенням Костобобрівської сільської ради Семенівського району Чернігівської області від 17.01.2012 року було надано у власність земельну ділянку площею 0,2500 га за адресою с.Костобобрів, вул.Шкільна, 43 цільове призначення якої, будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, про що свідчить державний акт на право власності на земельну ділянку. Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проте таким вимогам не відповідає рішення суду першої інстанції. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що в справі відсутні данні та докази про проведення будівництва спадкодавцем згідно із законом. Присвоєння Костобобрівською сільською радою Семенівського району Чернігівської області погосподарського номера збудованим на земельній ділянці по вулиці Шкільній, 43, в селі Костобобрів Семенівського району Чернігівської області обєктам, також не свідчить про законність забудови зазначеної земельної ділянки. Проте з таким висновком суду не може погодитись апеляційний суд з таких підстав. По справі встановлено, що у 1960 році спадкодавець [PERSON] на земельній ділянці під погосподарським номером 43 по вулиці Шкільній в селі Костобобрів Семенівського району Чернігівської області за життя збудувала житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами. 01 жовтня 2015 року [PERSON] посвідчила в Костобобрівській сільській раді Семенівського району Чернігівської області заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла [PERSON]П.(а.с.8). 09 лютого 2016 року спадкодавець [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.9). Позивачка звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте у видачі свідоцтва було відмовлено у зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з ч.3 ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Частиною 4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Як вбачається з довідки Костобобрівської сільської ради Семенівського району Чернігівської області №04-03 272 від 06.09.2016 року житловий будинок 1960 року забудови з надвірними будівлями по вул.Шкільна, 43 с.Костобобрів, Семенівського району Чернігівської області згідно погосподарської книзі №3 номер обєкта погосподарського обліку 0201, значився за [PERSON], яка померла 09.02.2016 року (а.с.4). За положеннями ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України (аналогічні положення містила і ч. 1 ст. 105 Цивільного кодексу Української РСР) житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯО №725724, виданого на підставі рішення Костобобрівської сільської ради 10 сесія 6 скликання від 17.01.2012 року, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,2500 га, яка розташована Чернігівська область, Семенівський район, с.Костобобрів, вул.Шкільна, 43, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (а.с.78). Таким чином, судом першої інстанції був зроблений неправильний висновок про те, що звернення [PERSON] до суду за визнанням за нею права власності на житловий будинок не може вважатися обґрунтованим і судом першої інстанції помилково було відмовлено у задоволенні позовних вимог. Отже рішення місцевого суду не може вважатись законним і обґрунтованим та підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved