Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

В обґрунтування заявленого позову представник позивача [PERSON] вказував, що позивач [PERSON] є рідним сином [PERSON], після смерті якого 23 вересня 2011 року відкрилася спадщина у виді 3/4 частин квартири [ADDRESS].\~ Цю спадщину одноособово прийняв рідний брат позивача, [PERSON], який навмисно приховав від позивача факт смерті батька. На той час [PERSON] проживав в [INFO], з батьком тривалий час не спілкувався через напружені стосунки. Тому про факт смерті батька позивач дізнався лише в березні 2018 року, коли приїхав в м. Люботин на прохання свого брата, аби доглянути за ним за станом здоров'я. Від так, позивач [PERSON] пропустив визначений законом строк для прийняття спадщини після смерті батька з поважних причин та не може подати нотаріусу відповідну заяву за відсутності письмової згоди на це [PERSON] як спадкоємця, який прийняв спадщину. До того ж, позивач [PERSON], отримавши від нотаріуса постанову про відмову у видачі свідоцтва про право власності на частину спадкового майна, зясував, що існує розбіжність у написанні його прізвища та прізвища його батька через різницю в перекладі прізвищ з російської мови на українську мову. Тому виникає потреба у встановленні факту родинних звязків позивача [PERSON] з батьком [PERSON] Ухвалою суду від 08 листопада 2018 року було відкрито провадження в справі та призначено проведення 27 листопада 2018 року підготовчого засідання. Відповідач [PERSON] в межах визначеного судом строку подав 26 листопада 2018 року відзив, в якому підтвердив той факт, що позивач [PERSON] являється рідним сином [PERSON] та, відповідно, є його рідним братом, але заперечив проти вимоги про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини з тих підстав, що він одразу після смерті батька телефонував позивача та запрошував його приїхати на похорон, але відмовився. Від так, позивач пропустив строк для прийняття спадщини без поважних причин, оскільки ніяких перепон для нього в отриманні інформації про смерть батька та у подачі заяви про прийняття спадщини не існувало. Інших письмових заяв по суті справи в межах підготовчого провадження сторонами не подано. Ухвалою від 29 січня 2019 року було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] та від Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області були витребувані засвідчені копії матеріалів спадкової справи № 97/2012, відкритої 23 березня 2012 року після смерті [PERSON] В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, але подав заяву про підтримання позовних вимог та проведення судового розгляду за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але подав суду заяву від 20 лютого 2019 року про визнання позовних вимог та того факту, що ним була прихована від брата інформація про смерть батька. Відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; до ухвалення судового рішення у звязку з визнанням позову відповідачем суд розяснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій та ухвалює рішення про задоволення позову за наявності для того законних підстав. Ознайомившись з заявою відповідача [PERSON] про визнання позову, суд приходить до висновку, що така заява відображає позицію відповідача в даній справі, оскільки подана ним особисто, але не може слугувати беззаперечною підставою для задоволення позову. Оскільки представник позивача і відповідач заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає прийнятним, згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України, провести розгляд справи на підставі наявних в ній матеріалів. В судовому засіданні, дослідивши наявні в справі докази, суд встановив наступне. Позивач [PERSON] народився 27 липня 1972 року в м. Люботин, що підтверджується свідоцтвом про народження І-ВЛ № 284036, виданим 10 серпня 1972 року Люботинським ЗАГС. У цьому свідоцтві прізвище позивача вказано російською мовою як «Беликов», батьками позивача вказані, у викладі російською мовою, «Беликов Михаил Михайлович» і «Беликова Вера Викторовна». Згідно з записами у національному паспорті громадянина України серії КЕ № 048384, виданому 12 березня 1996 року Ізмаїльським РВ УМВС України в Одеській області, прізвище позивача вказано у перекладі з російської мови як «Беліков». Відповідач [PERSON] народився 04 вересня 1979 року в м. Люботин, що підтверджується свідоцтвом про народження ІІІ-ВЛ № 411617, виданим 23 грудня 1983 року відділом ЗАГС Харківського району. У цьому свідоцтві прізвище позивача вказано російською мовою як «Беликов», його батьками вказані, у викладі російською мовою, «Беликов Михаил Михайлович» і «Беликова Любовь Николаевна». Згідно з записами у національному паспорті громадянина України серії МН № 060570, виданому 11 вересня 2001 року Люботинським МВ УМВС України в Харківській області, прізвище відповідача вказано у перекладі з російської мови як «Бєліков». Таким чином, в особистих даних позивача [PERSON] і відповідача [PERSON] співпадають відомості про батька, що може вказувати на їх походження саме від цього чоловіка, який перебував у шлюбі з різними жінками. Крім цього, той факт, що позивач [PERSON] являється рідним братом відповідача [PERSON], а відповідно й сином [PERSON], визнаний особисто відповідачем [PERSON], про що ним подано відповідну заяву. На підставі викладеного, суд вважає встановленим факт родинних відносин позивача [PERSON] з батьком, [PERSON] З матеріалів спадкової справи № 97/2012, отриманої від Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області, вбачається, що [PERSON] помер 23 вересня 2011 року, та після його смерті відкрилась спадщина у виді 1/4 частини квартири [ADDRESS], яка належала спадкодавцю на праві власності, та в якій він постійно проживав, а також грошові вклади в ПАТ Державний ощадний банк України. Єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину та відповідно отримав 30 травня 2017 року свідоцтва про право власності на спадщину у виді частини квартири та грошові вклади, є відповідач [PERSON], як спадкоємець першої черги спадкування за законом. Позивач [PERSON] 25 вересня 2018 року звернувся до Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області з заявою, в якій вказав, що дізнався від свого брата про смерть 23 вересня 2011 року свого батька, [PERSON], та просив видати йому свідоцтво про право власності на спадщину, яка відкрилась після смерті батька, в порядку спадкування за законом. Заяву [PERSON] було розглянуто державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області по суті та ним винесено постанову від 26 вересня 2018 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії з тих підстав, що спадкоємцем пропущений строк прийняття спадщини та не надані документи, які підтверджують родинні стосунки із померлим. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як свідчить тлумачення ч. 3 ст. 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував право на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду справи № 712/656/15-ц. Аналогічний правовий висновок зроблений у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12 та від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15. Згідно ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які приймають участь у справі. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Позивач [PERSON] в своєму позові стверджує, що пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини не обізнаність про смерть батька з причин не підтримання з ним стосунків та прихованню цієї інформації відповідачем [PERSON] Однак, позивачем не вказано в позові та не підтверджено належними і допустимими доказами виникнення об'єктивних, непереборних та істотних для нього труднощів, які б перешкоджали йому подати у встановленому законом порядку заяву про прийняття спадщини після смерті батька у визначений ст. 1270 ЦК України строк. З огляду на викладене вище, суд відмовляє в задоволенні позову в частині визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Outcome: partial