Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

В лютому 2017 року [PERSON] (далі - Позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про розірвання договору довічного утримання та повернення його сторін в первісний стан правовідносин, посилаючись на те, що 10 червня 2009 року між сторонами було укладено договір довічного утримання, який бувпосвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1416 (далі - Договір). За умовами цього договору Відповідач взяла на себе зобовязання довічно утримувати Позивача, забезпечувати її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, а також щомісячно надавати матеріальну допомогу в розмірі 600 грн. щомісячно. В свою чергу Позивач належну їй квартиру [ADDRESS] передала у власність Відповідачу. Між тим, Позивач зазначила, що в порушення умов [PERSON], Відповідач протягом багатьох років не виконує взяті на себе зобовязання, не звертає уваги на особисті потреби та стан здоровя Позивача, не забезпечує її харчуванням, медикаментами, не сплачує матеріальної допомоги. З 21.09.2016 по 11.10.2016 року Позивач проходила курс лікування, витрачала на це значні кошти, проте вказане залишилось поза увагою Відповідача. Просила розірвати Договір та повернути сторони у первісний стан правовідносин. В судовому засіданні представник Позивача підтримала позовні вимоги. Відповідач позов визнала та просила його задовольнити. Відповідно до частини 4 статті 130 ЦПК України ухвалення в попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку статті 174 ЦПК України. Згідно частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 10 червня 2009 року між сторонами було укладено договір довічного утримання, який бувпосвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1416. За умовами цього договору Відповідач взяла на себе зобовязання довічно утримувати Позивача, забезпечувати її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, а також щомісячно надавати матеріальну допомогу в розмірі 600 грн. щомісячно. В свою чергу Позивач належну їй квартиру [ADDRESS] передала у власність Відповідачу. Між тим, як зазначала Позивач в порушення умов [PERSON], Відповідач протягом багатьох років не виконує взяті на себе зобовязання, не звертає уваги на особисті потреби та стан здоровя Позивача, не забезпечує її харчуванням, медикаментами, не сплачує матеріальної допомоги. З 21.09.2016 по 11.10.2016 року Позивач проходила курс лікування, витрачала на це значні кошти, проте вказане залишилось поза увагою Відповідача. У відповідності до статті 744 ЦК України\~за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Частиною 1\~статті 749 ЦК України\~встановлено обов'язок набувача за договором довічного утримання (догляду) та передбачено, що у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечити відчужувача. Відповідно до вимог\~ст. 755 ЦК України\~договір довічного утримання може бути розірвано за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Ця підстава для розірвання договору пов'язана з невиконанням або неналежним виконанням обов'язків за договором довічного утримання. При цьому для притягнення набувача до відповідальності необхідними елементами складу цивільного правопорушення є: наявність заподіяної відчужувачеві шкоди; протиправність дій набувача, що виявляється у невиконанні чи неналежному виконання договору; причинний зв'язок між вказаними елементами. Згідно частин 1-3\~статті 10 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Обов'язок доказування та подання доказів, встановлений\~статтею 60 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 ЦПК України. Відповідно до частини 1 статті 61 ЦПК України обставини, визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Як зазначалось вище, обставини справи сторонами визнанні, Відповідач просила задовольнити позов, а сторона Позивача позовні вимоги підтримала. Виходячи із даних норм закону та матеріалів справи, суд вбачає, що невиконання та неналежне виконання Відповідачем [PERSON] знаходить своє підтвердження, а тому позов слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved