Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

В липні 2018 року [PERSON], в особі адвоката Любаренка І.О., звернулася до суду із позовом до ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» про стягнення заробітної плати. Позовні вимоги мотивує тим, що з 15 лютого 2016 року вона працювала на посаді юрисконсульта логістичного відділу Управління врегулювання майнових збитків та ризик-аудиту в ПрАТ «АСК «ІНГО Україна». З 10 листопада 2017 року вона була звільнена. Під час звільнення ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» не виплатило заробітну плату за листопад 2017 року та всі належні при звільненні розрахунки. Крім того, підприємство постійно недоплачувало заробітну плату, на що роботодавець в усній формі роз'яснив, що недорахована заробітна плата була (без договору медичного страхування та без згоди на те позивача) перерахована з її заробітної плати на зазначений договір. Однак, позивач жодного договору медичного страхування з ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» не укладала. На момент звільнення з заробітної плати вирахувано премію (виплати по страховому договору), не маючи на це жодних правових підстав, та не була виплачена належна їй премія. Просила стягнути з ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» на її користь 29 934,21 грн. невиплаченої заробітної плати та середній заробіток за весь час затримки з моменту звільнення по день фактичного розрахунку в розмірі 468,87 грн. за кожен день затримки. У вересні 2018 року позивач подала заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просила стягнути з ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» на її користь 29 934,21 грн. невиплаченої заробітної плати та середній заробіток за весь час затримки з моменту звільнення по день фактичного розрахунку в розмірі 468,87 грн. за кожен день затримки та 36 352,00 грн. невиплаченої премії. В листопаді 2018 року позивач подала до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить стягнути з ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» на її користь 5 511,80 грн. невиплаченої заробітної плати та середній заробіток за весь час затримки з моменту звільнення по день фактичного розрахунку в розмірі 468,87 грн. за кожен день затримки. В грудні 2018 року позивач подала до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить стягнути з ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» на її користь 3 891,66 грн. невиплаченої заробітної плати та середній заробіток за весь час затримки з моменту звільнення по день фактичного розрахунку в розмірі 491,21 грн. за кожен день затримки. Обґрунтовує свою заяву тим, що відповідач до свого відзиву подав розрахунок з нарахованої та виплаченої заробітної плати, в якому зазначив, що з [PERSON] було утримано 888,96 грн. за медполіс в 2016 році, 6,44 грн. на мобільний зв'язок в 2016 році, 2 532,30 грн. за мед поліс в 2017 році та 463,96 грн. на мобільний зв'язок в 2017 році. При цьому, в матеріалах справи відсутні накази про утримання із заробітної плати коштів на мед поліс або мобільний зв'язок (відрахування, які не передбачені законодавством). Тобто, відповідач фактично визнав, що в порушення КЗпП України не виплатив 3 891,66 грн. за 2016-2017 роки. У вересні 2018 року представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що позовні вимоги ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» не визнаються виходячи з наступного. Так, з 15 лютого 2016 року позивач, згідно наказу Голови правління № 44/к була прийнята на посаду юрисконсульта відділу врегулювання логістичних збитків Управління врегулювання майнових збитків та ризик-аудиту з посадовим окладом 5 100,00 грн. на місяць. Наказом Голови правління № 345/к від 06 листопада 2017 року позивач звільнена із займаної посади з 10 листопада 2017 року. На обґрунтування своїх позовних вимог позивачем надано докази того, що відповідачем з дотриманням ст. 115 КЗпП України виплачувалася заробітна плата та жодних порушень вимог законодавства не допущено. Звертаючись до суду, позивач просить стягнути на її користь невиплачену заробітну плату, однак, вона не враховує, що заробітна плата є доходом фізичної особи, який оподатковується. Відповідач, як податковий агент, зобов'язаний утримати суму податку із доходів працівника, суми податку, які підлягають відрахуванню, спочатку обліковуються як нарахована працівникові заробітна плата, але при визначенні заробітної плати, яка підлягає виплаті працівникові, вони відраховуються. Тобто, частина нарахованої працівникові заробітної плати, яка підлягає перерахуванню до бюджету у вигляді податку на доходи до фондів соціального страхування у вигляді обов'язкових зборів, працівникові не може бути виплачена та вона до виплати працівникові не належить. За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення заробітної плати в сумі 29 934,21 грн. є необґрунтованими, належними доказами не підтверджені, а тому є такими, що не підлягають до задоволення. Крім того, позивачу було нараховано у день звільнення 2 341,82 грн. Позивач на момент звільнення використала 4 календарні дні щорічної відпустки за невідпрацьований період, у зв'язку з чим наказом Голови правління № 345/к було відраховано із заробітної плати кошти за зайво використані 4 календарні дні відпустки в сумі 1 063,04 грн. Крім того, із заробітної плати було утримано страхову премію за договором добровільного медичного страхування № 000000001.17 від 31 травня 2017 року. Також позивач оспорює відрахування сум страхової премії за договором добровільного медичного страхування, однак, відповідно до чинного законодавства не можна вважати спором про розмір сум, належних до виплати при звільненні, спір про відрахування із заробітної плати, оскільки він вирішується в іншому встановленому до нього порядку, а тому спір щодо утримання із заробітної плати страхової премії не є трудовим спором, стосується цивільно-правових відносин страховика та застрахованої особи та розглядається як спір, що виник з договору страхування. До того ж, на підтвердження того, що до позивача застосовано заходи заохочення у вигляді премії в сумі 36 352,00 грн., не надано жодних доказів, як і не зазначення, за які досягнення до позивача мають бути застосовані заходи заохочення, а тому вимоги і в цій частині теж до задоволення не підлягають. В січні 2019 року представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву в останній редакції, з якого вбачається, що позовні вимоги представником ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» не визнаються виходячи з наступного. Так, позивачу у день звільнення було нараховано 2 341,82 грн. Позивач на момент звільнення використала 4 календарних дні щорічної відпустки за невідпрацьований період, у зв'язку з чим наказом Голови управління № 345/к було відраховано із заробітної плати кошти за зайво використані 4 календарні дні відпустки в сумі 1 063,04 грн., з цим наказом позивач була ознайомлена та заперечень не надавала. Крім того, із заробітної плати позивача було утримано страхову премію за договором добровільного медичного страхування № 000000001.17 від 31 травня 2017 року. 31 травня 2017 року позивач надіслала на електронну адресу співробітника управління по роботі з персоналом заяву на страхування, у якій просила укласти щодо неї договір страхування за класом страхування ДМС Люкс, сплату страхової премії просила відраховувати із заробітної плати рівними частинами та зазначила, що з умовами страхування ознайомилась. Саме на тій підставі при звільненні у позивача було вираховано кошти із заробітної плати зі сплати страхової премії у сумі 1 029,42 грн. Крім того, позивач не відкликала свою заяву про відрахування страхової премії із заробітної плати на момент звільнення, тому відрахування було проведено із дотриманням вимог діючого законодавства. Також аналогічна заява подавалася позивачем 10 травня 2016 року, яку вона надіслала на електронну адресу співробітника управління по роботі з персоналом, у якій просила укласти щодо неї договір страхування ДМС Люкс, сплату страхової премії просила відраховувати із заробітної плати рівними частинами та зазначила, що з умовами страхування ознайомилась, що підтверджує правомірність утримань із заробітної плати страхової премії. В лютому 2019 року представник позивача подав до суду заперечення на відзив, в яких представник зазначає, що в матеріалах справи відсутні накази про утримання із заробітної плати коштів на медполіс або мобільний зв'язок, відрахування на які не передбачені законом. Крім того, звертає увагу суду на те, що договори медичного страхування № 000000001.16 та № 000000001.17, укладені між ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» та ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», тобто відповідач уклав договір сам із собою, за яким став недоплачувати позивачу заробітну плату, яка не є стороною договору та не має до нього жодного відношення. Крім того, в оскаржуваному договору не прописаний вигодонабувач, перелік страхових випадків, умови здійснення страхових виплат, причини відмови у страховій виплаті, права та обов'язки сторін і відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, підписів сторін. Ухвалою суду від 13 листопада 2018 року в задоводенні клопотання представника позивача про стягнення з відповідача штрафу відмовлено. Ухвалою суду від 21 грудня 2018 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено, витребувано з ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» довідку про середню заробітну плату (місячну та денну), розраховану відповідно до порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року «Про затвердження порядку розрахунку середньої заробітної плати». В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, підтримує, просить їх задовольнити, стягнути ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» на її користь 3 891,66 грн. невиплаченої заробітної плати та середній заробіток за весь час затримки з моменту звільнення по день фактичного розрахунку в розмірі 491,21 грн. за кожен день затримки та витрати на професійну правничу допомогу. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнає, просить відмовити в їх задоволенні виходячи зі змісту відзиву на позовну заяву. Суд, вислухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Статтею 43 Конституції України гарантується, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти на життя працею, яку він добровільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працею захищається законом. Судом встановлено, що [PERSON] прийнято на посаду юрисконсульта відділу врегулювання логістичних збитків Управління врегулювання майнових збитків та ризик-аудиту з 15 лютого 2016 року з випробувальним терміном 2 місяці, з посадовим окладом в розмірі 5 100,00 грн., що підтверджується копією наказу голови правління ПАТ «АСК «Інго Україна» про прийняття № 44/к від 12 лютого 2016 року (а.с. 3). Наказом про звільнення № 345/к від 06 листопада 2017 року [PERSON] юрисконсульта відділу врегулювання логістичних збитків Управління врегулювання майнових збитків та ризик-аудиту звільнено з 10 листопада 2017 року згідно ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, бухгалтерії відрахувати із заробітної плати кошти за зайво використані 4 календарні дні щорічної відпустки за період з 15 лютого 2016 року по 10 листопада 2017 року (а.с. 4). Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до статті 22 Закону України «Про оплату праці» суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. За змістом ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до статті 25 Закону України «Про оплату праці» забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством. Забороняються відрахування із заробітної плати, метою яких є пряма чи непряма сплата працівником роботодавцю чи будь-якому посередникові за одержання або збереження роботи. Відповідно до статті 26 Закону України «Про оплату праці» відрахування із заробітної плати можуть провадитися тільки у випадках, передбачених законодавством. У відповідності до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно довідки ПрАТ АСК «Інго Україна» вих.. № 37 від 30 травня 2018 року,сума нарахованої заробітної плати [PERSON] за період з 15 лютого 2016 року по 10 листопада 2017 року становить 149 133,77 грн. (а.с. 5). Витягом зі штатного розпису станом на 15 лютого 2016 року згідно наказу № 144 від 31 грудня 2015 року посадовий оклад [PERSON] становить 5 100,00 грн., витягом зі штатного розпису станом на 01 квітня 2017 року згідно наказу № 41 від 31 березня 2017 року посадовий оклад [PERSON] становить 5 600,00 грн., витягом зі штатного розпису станом на 01 червня 2017 року згідно наказу № 70 від 31 травня 2017 року посадовий оклад [PERSON] становить 6 440,00 грн. (а.с. 77-79). Згідно довідки, виданої [PERSON] ПрАТ «АСК «Інго Україна» № 101 від 12 грудня 2018 року, посадовий оклад на посаді юрисконсульта становить 6 440,00 грн. та заробітна плата за період з січня 2016 року по грудень 2016 року склала 52 507,14 грн., заборгованість з виплати заробітної плати відсутня (а.с. 143). Згідно довідки, виданої [PERSON] ПрАТ «АСК «Інго Україна» № 100 від 12 грудня 2018 року, посадовий оклад на посаді юрисконсульта становить 6 440,00 грн. та заробітна плата за період з січня 2017 року по грудень 2017 року склала 83 907,53 грн., заборгованість з виплати заробітної плати відсутня (а.с. 143). Відповідно до статті 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України. Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу: 1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми; 2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв'язку з переходом на пенсію; 3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136). За довідкою таб. № 928 за 2016 рік, [PERSON] утримано 65 226,24 грн. з яких: утримання ПДФО - 11 740,71 грн., медполіс - 888,96 грн., виплати в між розрахунковий період - 29 063,20 грн., частково виплачена зарплата - 55 548,54 грн., військовий податок - 978,39 грн. та утримання на мобільний зв'язок - 6,44 грн. (а.с. 75). За довідкою таб. № 928 за 2017 рік, [PERSON] утримано 82 844,49 грн. з яких: утримання ПДФО - 14 912,00 грн., медполіс - 2 532,30 грн., виплати в між розрахунковий період - 41 858,00 грн., частково виплачена зарплата - 21 835,57 грн., військовий податок - 1 242,66 грн. та утримання на мобільний зв'язок - 463,96 грн. (а.с. 76). Відповідно до статті 5 Конвенції про захист заробітної плати №95 від 8 червня 1949 року, що ратифікована Президією Верховної Ради СРСР 31 січня 1961 року, Заробітна плата виплачуватиметься безпосередньо заінтересованому працівникові, якщо національне законодавство, колективний договір або рішення арбітражного органу не передбачають протилежного і якщо заінтересований працівник не погоджується на інший метод. Відповідно до статті 6 Конвенції, роботодавцеві забороняється обмежувати будь-яким способом свободу працівника розпоряджатися своєю заробітною платою на власний розсуд. Відповідно до статті 8 Конвенції: 1. Відрахування з заробітної плати дозволяється робити лише за умов та в межах, продиктованих національним законодавством або визначених у колективному договорі чи в рішенні арбітражного органу. 2. Працівників треба поставити до відома таким способом, який компетентна влада визнає за найдоцільніший, про умови й межі, в яких такі відрахування можуть провадитися. Відповідно до статті 9 Конвенції, забороняються всякі відрахування з заробітної плати, метою яких є пряма чи непряма виплата працівником роботодавцеві, його представникові чи якомусь посередникові (приміром, агентові по набору робочої сили) за надання чи збереження служби. Представником відповідача в судовому засіданні визнано, що відповідач відрахував із заробітної плати позивачки кошти на загальну суму в 3 891,66 грн. Судом під час розгляду справи встановлено, що розпорядження (наказ) про відрахування із заробітної плати [PERSON] не виносились та до її відома не доводились, тому законних підстав для проведення відрахувань із заробітної плати у Приватного акціонерного товариства «АСК «ІНГО Україна» не було. Аналогічну правову позицію викладено в Постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року по справі №296/12853/15-ц та Постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року по справі №757/35747/14-ц. В порушення ст. 116 КЗпП України, з [PERSON] не було проведено в повному об'ємі розрахунок під час звільнення з роботи, заборгованість по сплаті заробітної плати на час звільнення позивача становила 3 891,66 грн. Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого їм органу належних звільненому працівникові сум, підприємство повинно виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку. Згідно з абзацом другим пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. Посилання відповідача на пункт 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» відповідно до якого не можна вважати спором про розмір сум, належних до виплати при звільненні, спір про відрахування із заробітної плати (на відшкодування матеріальної шкоди, на повернення авансу тощо), оскільки він вирішується в іншому встановленому для нього порядку також не відповідає обставинам справи. Представником відповідача не надано наказів на відрахування з заробітної плати, а також не доведено, що відраховані суми відносяться до матеріальної шкоди або авансу (тобто сум які не відносяться до структури заробітної плати визначеної статтею 2 Закону України «Про оплату праці»). Натомість представником відповідача надано договори добровільного медичного страхування №000000001.16 від 12 травня 2016 року та №000000001.17 від 31 травня 2017 року. Відповідно до статті 25 Закону України «Про оплату праці», забороняються відрахування із заробітної плати, метою яких є пряма чи непряма сплата працівником роботодавцю чи будь-якому посередникові за одержання або збереження роботи. Судом встановлено, що вищезазначені договори страхування №000000001.16 від 12 травня 2016 року та №000000001.17 від 31 травня 2017 року укладені між ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» (код ЄДРПОУ 16285602) та ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» (код ЄДРПОУ 16285602). Платниками відповідно до пункту 2.4 договорів є працівники підприємства. За відсутністю наказів на відрахування, суд дійшов до висновку, що відповідач не відраховував, а саме недоплачував заробітну плату працівникам за збереження їх на роботі в пряме порушення статті 25 Закону України «Про оплату праці». Згідно пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (100-95-п) (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії. Відповідно до абзацу третього пункту другого цієї постанови середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до пункту третього одноразова винагорода за підсумками роботи за рік і за вислугу років включається до середнього заробітку шляхом додавання до заробітку кожного місяця розрахункового періоду 1/12 винагороди, нарахованої в поточному році за попередній календарний рік. Відповідно до пункту восьмого середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. Відповідно до довідки виданою ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» заробітна плата за вересень 2017 року склала 7 694,25 грн. за 21 день роботи, заробітна плата за жовтень 2017 року склала 13 703,07 грн. за 21 день роботи. Таким чином середня денна заробітна плата складає суму заробітної плати за останні два місяці поділену на суму робочих днів за останні два календарні місяці (7 694,25 грн. + 13 703,07грн.) / (21+21) = 21 397,32 грн. / 42 = 509,46 грн. за кожен день затримки розрахунку. З моменту звільнення позивача по день прийняття рішення затримка склала 333 днів (з листопада 52017 року по березень 2019 року) (333 днів * 509,46 грн. = 169 650,18 грн.). В обґрунтуванні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на свою користь судових витрат на правничу допомогу, позивачем надано копію договору №5/05/2018 від 02.05.2018 року. Відповідно до Додаткової угоди №2 до договору №05/05/2018 року про надання правової допомоги від 07 вересня 2018 року та акту наданих послуг №22 від 07 вересня 2018 року, вартість послуг з надання правничої допомоги за розгляд справи в суді першої інстанції склала 20 000,00 гривень, однак позивачем до матеріалів справи надано оригінал квитанції №55 від 08 листопада 2018 року про сплату юридичних послуг за позовом [PERSON] до ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» за справою №755/11093/18 згідно договору №5/05/2018 від 02 травня 2018 року в розмірі 10 000,00 гривень. В судовому засіданні представник позивача підтвердив понесені витрати відповідно до наданих квитанцій, тобто в розмірі 10 000,00 гривень. Відповідно до ч.2. статті 137 за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави, оскільки позивач була звільнена від його сплати про зверненні до суду з позовом.

Outcome: approved