Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

В квітні 2017р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 30-36) до відповідачки [PERSON], в якому просила суд: стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за договором позики від 08 грудня 2016р. в розмірі 36102,54 грн., з яких 25500,0 грн. - сума позики; 10200,0 грн. - відсотки за договором; інфляційні втрати - 283,05 грн.; 3,0 % річних у розмірі 119,49 грн. а також судовий збір. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 08 грудня 2016р. між сторонами було укладено договір позики, за яким позивачкою було надано відповідачці позику в розмірі 25500,0 грн., яку остання зобов'язувалася повернути до 01 лютого 2017р., зі сплатою відсотків у розмірі 10,0 % на місяць від суми позики. Однак, отримані грошові кошти відповідачка по теперішній час в добровільному порядку не повернула, що змусило позивачку звернутися до суду за захистом свого порушеного права. До судового засідання стороною позивача було подано на адресу суду заяву, в якій сторона заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав зазначених в позові, просить розглядати справу у свою відсутність і не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка, про час і місце судового розгляду оповіщалася у встановленому законом порядку, у судові засідання не з'явилася, про поважність причин неявки суду не повідомляла та не просила розглядати справу у її відсутність, свого представника до суду не направила, заперечення проти позову не подавались. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ч. 1 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 08 грудня 2016р. між сторонами було укладено договір позики, відповідно до п. 1 якого позикодавець (позивачка) при укладанні цього договору передав у власність, а позичальник прийняв грошові кошти у розмірі 25500,0 грн. строком до 01 лютого 2017р. Грошова сума вказана в п. 1 договору передана позичальнику готівкою до підписання цього договору. Пунктом 3 договору позики сторони визначили, що у разі неповернення позики в сумі і строки, передбачені даним договором, позичальник зобов'язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, трьох відсотків річних за весь час прострочення, а також договірну неустойку (штраф) у подвійному розмірі від простроченої суми. Позичальник зобов'язується щомісячно сплачувати десять відсотків від основної суми борги позикодавцю. (п. 4 договору позики). Відповідно до п. 6, 7 договору позики, виконання позичальником свого зобов'язання за цим договором повинно здійснюватись у м. Києві готівкою; доказом підтвердження повернення позики є особиста заява позикодавця, підпис на якій засвідчується нотаріально. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно положень ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідачка свої зобов'язання за договором позики не виконала, сума позики залишається неповернутою, про що свідчить відсутність заяви позикодавця, відповідно до п. 7 договору позики, а тому оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню 25500,0 грн. - сума позики, а також 9459,67 грн. - відсотків, при цьому судом враховано період часу за який сторона просила стягнути відсотки з 08 грудня 2016р. по 29 березня 2017р., а також з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню інфляційні втрати - 283,05 грн.; 3,0 % річних у розмірі 119,49 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню, судовий збір у розмірі 640,0 грн.

Outcome: partial