Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

В листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство « Акцент-Банк » звернулося до Олександрійського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту на загальну суму 25 349 грн. 04 коп. станом на 22 жовтня 2014 року, мотивуючи свої вимоги тим, що 26 серпня 2008 р. згідно укладеного договору відповідач отримав кредит на суму 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак відповідач порушив умови договору та норми закону, які регулюють дані відносини, і має погасити заборгованість, яка складається безпосередньо з суми кредиту - 3000 грн., процентів - 12\~790 грн. 75 коп. за користування кредитом, комісії - 7875 грн. та штрафів (фіксованої частини - 500 грн., процентної складової - 1183 грн. 29 коп. ). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов та пояснив, що заява про оформлення кредиту, яка підписана повнолітньою дієздатною особою [PERSON], ознайомлення позичальника з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку без сумніву свідчать про укладення відповідачем договору, який за своєю суттю є договором приєднання: підписавши заяву, позичальник приєднався до запропонованих банком Умов, Правил та тарифів. Укладення договору в такий спосіб відповідає діючому законодавству. Пеня на прострочену заборгованість не нараховувалася. Відповідно до п. 8.6 Умов при порушенні строків платежів за будь-яким із грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф 500 грн. + 5% від суми позову. На думку представника позивача, початком перебігу позовної давності за вимогою про стягнення штрафу за кредитним договором є 26 жовтня 2014 р. , тобто день складання позову позивачем. Пластикова картка, яка видана клієнту, є лише засобом користування поточним рахунком, а її статус (блокування, сплив терміну, тощо) не впливає на статус рахунку та договору банківського обслуговування. За приписами п. 20.5 постанови НБУ № 492 закриття поточного рахунку за бажанням клієнта здійснюється на підставі його заяви. Проте відповідач з заявою про закриття поточного (карткового) рахунку не звертався, картку в банк не повертав, заборгованість не погасив, а тому поточний рахунок досі відкритий та дійсний. Строк дії картки не припиняє строку дії договору. Відповідно до п.9.12 Умов договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо впродовж цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення договору, він автоматично продовжується на той же строк. Строк дії договору між [PERSON] та банком пролонговано до 26 серпня 2016 р. Відтак твердження відповідача про те, що позивач пропустив строк позовної давності, безпідставні. Відповідач отримав кошти в сумі 3000 грн., використав їх, але банку не повернув, ні комісії, ні процентів не сплатив. Відповідачем не надано жодного доказу, яка б спростовувала дані розрахунку заборгованості за кредитним договором. Відповідач [PERSON]Б в судове засідання не зявився, але подав клопотання про застосування позовної давності, а також заперечення по суті позовних вимог, зміст яких полягає в наступному : дані, що саме він отримав кредит, відсутні; Умови та правила надання банківських послуг він не підписував; позивачем не обґрунтовано, як розраховано відсотки, комісія та штраф; строк дії картки - до 2010 р, а тому позивачем пропущено строк позовної давності. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Суд встановив, що 26 серпня 2008 р. між сторонами у справі укладено договір кредиту на суму 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та щомісячної комісії в розмірі 3,5 %. Відповідно до п.9.12 Умов договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо впродовж цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення договору, він автоматично продовжується на той же строк. Наявність цього договору підтверджується Умовами та правилами надання банківських послуг, заявою відповідача про їх надання та ознайомлення з цими Умовами та правилами користування платіжною карткою від 26 серпня 2008 р., засвідченої його підписом. За своєю суттю укладений договір є договором приєднання. Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір, укладений між сторонами у справі, передбачає відповідальність клієнта у випадку невиконання договору відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: при порушенні позичальником строків платежів, передбаченим договором, більш ніж на 120 днів він зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Відповідачеві нарахована заборгованість станом на 22 жовтня 2014 р. на загальну суму 25 349 грн. 04 коп., з яких : заборгованість за кредитом 3000 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом 12 790 грн. 75 коп., заборгованість з комісії за користування кредитом 7875 грн. штраф 500 грн. (фіксована частина); штраф 1183 грн. 29 коп. (процентна складова 5 % від суми заборгованості ). Розмір заборгованості підтверджується розрахунком та витягом з особистого рахунку відповідача, наданими позивачем. Розмір штрафу як процентну складову обчислено правильно: він складає 1183 грн. 29 коп.: (3000 + 12\~790,75+ 7875 = 23\~665,75) х 0,05. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін (строк). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, що передбачено ч.1 ст. 625 ЦК України. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. У разі порушення боржником зобовязання він відповідно до ст. 549, 1050 ЦК України зобовязаний сплатити неустойку( штраф, пеню). Неустойка (штраф, пеня), як передбачено ч.1 ст. 546 ЦК України, є видом забезпечення виконання зобовязання. Згідно ч.2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного чи неналежно виконаного зобовязання. Отже, по суті позовні вимоги є законними та обґрунтованими. У разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Така правова позиція викладена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 червня 2014 р. у справі № 6-61цс14. За договором про надання банківських послуг (позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку), яким установлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 зазначеного Кодексу). Отримавши в серпні 2008 р. кредит, відповідач його не погашав. Даних про те, чи перевипускалася платіжна картка, сторони не надали. Отже, строк позовної давності сплинув. З часу виникнення заборгованості позивач дізнався про порушення свого права, але зволікав із зверненням до суду, звернувшись з позовом до суду лише в листопаді 2014 р. Відповідач подав письмову заяву про застосування позовної давності. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ч.1 ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). З огляду на викладене суд відмовляє позивачеві в позові з підстави пропуску позовної давності В звязку з відмовою в задоволенні позову судові витрати позивачеві не компенсуються.

Outcome: dismissed