Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

В листопаді 2018 року позивач звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій, з урахуванням наданого уточнення, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання його повнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% відсотків прожиткового мінімуму, до досягнення ним 23 років. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що відповідач є батьком повнолітнього [PERSON], [INFO], який навчається на денній формі навчання в коледжі культури та мистецтва у м. Дніпрі. Син проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання сина не надає. При цьому, відповідач являється фізично здоровою людиною і повинен допомагати своєму синові. В судове засідання позивач не з'явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності без фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше його представник [PERSON] надав суду заяву, в якій визнав позовні вимоги позивача за умови, що аліменти стягуються на період навчання сина відповідача. Справу просив розглянути за відсутності відповідача і його представника без фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів. Третя особа в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше надав суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги позивача в повному обсязі та просив розглянути справу за його відсутності без фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач доводиться батьком повнолітнього: [PERSON], [INFO], який є студентом та навчається на третьому курсі денної форми навчання в Комунального закладу «Дніпропетровський коледж культури і мистецтв» Дніпропетровської обласної ради за спеціалізацією естрадні інструменти, що підтверджується довідкою навчального закладу від 01.11.2018 року за № 276. Відповідач не надає належної матеріальної допомоги своєму синові і ухиляється від покладеного на нього, відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України, обов'язку з утримання повнолітньої дитини віком до 23 років в разі, якщо дитина продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, а доказів зворотного суду не надано. В свою чергу, згідно з положеннями ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Тобто, утримання відповідачем своєї дитини є не його правом, а його обов'язком, у зв'язку з чим з нього слід стягнути аліменти в судовому порядку. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Так, статтею 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. Згідно з ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Позивач просила суд визначити аліменти на повнолітню дитину, що продовжує навчання, в частині від заробітку відповідача - в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% відсотків прожиткового мінімуму, а судом, під час розгляду даної справи, не було встановлено обставин, за яких відповідач не може надавати матеріальну допомогу (сплачувати аліменти) своєму повнолітньому синові саме в такому розмірі, який (розмір) буде достатнім для його утримання і сприятиме нормальній життєдіяльності, та гарантуватиме йому належний рівень життя, що повністю узгоджується з положеннями статті 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року. Крім того, згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що відповідач визнає позовні вимоги позивача про стягнення з нього аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% відсотків прожиткового мінімуму, визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а для ухвалення рішення про задоволення позову наявні законні підстави. Тому, суд вважає заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням положень ст. 182 СК України, суд вважає можливим стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання його повнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% відсотків прожиткового мінімуму, починаючи стягнення з 20 листопада 2018 року і до закінчення дитиною навчання у навчальному закладі, але не більше ніж до [INFO] року. При цьому, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням вищевказаного, суд вважає необхідним допустити до негайного виконання рішення про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини в межах суми платежу за один місяць. Крім того, в порядку ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача повинно бути стягнено в дохід держави судовий збір по справі в сумі 704 грн. 80 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом), оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: approved