Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

В листопаді 2015 року позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що їй на праві власності належить земельна ділянка та житловий будинок з належними до нього будівлями і спорудами по вул. Порумбеску, 15 в м.Чернівці. Поруч із вказаним належним їй нерухомими майном знаходиться земельна ділянка за адресою м. Чернівці вул. Порумбеску, 13, де відповідачем здійснюється самочинне будівництво пяти житлових будинків на відстані 0,60 м від межіз її земельною ділянкою та з порушенням протипожежної відстані між сусідніми будинками. Вказувала на те, що будівництво зазначених пяти житлових будинків здійснюється відповідачем без належних дозвільних документів, а також з порушенням встановлених державних норм і стандартів, що призводить до потрапляння всіх атмосферних опадів та стічних вод на належну їй земельну ділянку, внаслідок чого стан її нерухомого майна буде погіршуватись. У звязку з вказаним самочинним будівництвом, вона неодноразово зверталась з відповідними заявами до органів державного контролю, зокрема в Управління державної архітектурно-будівельної інспекції та Департамент містобудівного комплексу і земельних відносин Чернівецької міської ради, проте належного реагування вказаних органів не було та порушення її прав не усунено. Зазначала, що дії відповідача по самочинному будівництву пяти житлових будинку по вул. Порумбеску, 13 в м. Чернівці порушують звичайні умови її життя, створюєть перешкоди в користуванні належним їй майном, шкідливо впливають на її емоційно-психологічний та фізіологічний стан. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просила захисти її право власності шляхом зобовязання відповідача привести у відповідність здійсненого нею будівництва та знесення за її рахунок самочинного будівництва по вул. Порумбеску, 13 в м. Чернівці. В судове засідання позивач не зявилась, про причини своєї неявки суд не повідомила. В її інтересах діяла представник [PERSON], яка в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Вказувала на те, що самочинним будівництвом по вул. Порумбеску, 13 в м.Чернівці, яке не відповідає проекту, будівельним нормам та стандартам, порушується право позивача на користування належним позивачу нерухомими майном. Відповідач в судове засідання не зявилась, причини своєї неявки суду не повідомила. Її інтереси представляв Мар»ян І.С., який в судовому засіданні позов не визнав, з підстав викладених ним у письмових запереченнях. В подальшому направив до суду заяву про відкладення розгляду справи у звязку з перебуванням у відпустці, проте належних і допустимих доказів поважності причин неявки в судове засідання та підтвердження обставин, на які він посилається у своїй заяві не подав. Крім того, він неодноразово звертався до суду з клопотаннями про відкладення розгляду даної справи, що може свідчити про свідоме затягування судового розгляду спору та зловживання своїми процесуальними правами. Оскільки представник відповідача [PERSON]»ян І.С. надавав суду пояснення по суті позовних вимог, в матеріалах справи наявні його письмові заперечення проти позову, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без його участі. Так, заперечуючи проти задоволення позову, Мар»ян І.С. зазначав про відсутність належних доказів, які б вказували на порушення прав позивача, а також на порушення ДБН при будівництві по вул. Порумбеску, 13 в м.Чернівці. Просив в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] в судові засідання по справі не зявлявся, хоча належним чином повідомлявся судом про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив. Направив до суду письмові заперечення проти позову, в яких просив в задоволенні позову відмовити, оскільки порушення прав позивача наявними у справі доказами не підтвердженні, відсутній припис контролюючого органу про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і стандартів. Представники третіх осіб в судове засідання не зявились, хоча повідомлялись судом про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомили. В матеріалах справи містяться письмові пояснення УДАБІ у Чернівецькій області, зі змісту яких вбачається, що провести перевірку виконання припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності за адресою м.Чернівці, вул. Порумбеску, 13 не представилось можливим у звязку з відсутністю власників під час запланованої перевірки. В Управлінні зареєстроване повідомлення від 25.07.2014 року про початок виконання будівельних робіт за вказаною адресою, проте відповідачем здійснюється будівництво з порушенням вимог будівельного паспорта, який виданий на будівництво індивідуального житлового будинку, але на земельній ділянці будується група житлових будинків. Будучи допитаною в судовому засіданні з приводу висновку судової будівельно-технічної експертизи №439 від 19.05.2016 року, експерт [PERSON] пояснила, що проект будівництва по вул. Порумбеску, 13 в м.Чернівці вірний, проте при будівництві житлових будинків не дотримано належної відстані до межі з будинковолодінням №15 по вул. Порумбеску в м.Чернівці, що може призвести до замокання ґрунту. Таке порушення може бути усунуте внаслідок корегування проекту даху, також усунення можливих негативних наслідків внаслідок стікання атмосферних опадів може бути усунено влаштуванням відповідних інженерно-технічних заходів. Будівництво по вул. Порумбеску, 13 в м. Чернівці може призвести до заниження вартості будинковолодіння по вул. Порумбеску, 15, оскільки порушується приватність будинковолодіння позивача. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить земельна ділянка та розташований на ній житловий будинок з належними до нього будівлями і спорудами по вул. Порумбеску, 15 в м.Чернівці, що підтверджується відповідними Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та свідоцтвом про право власності (а/с 7-9). Так, основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи згідно статті 9 Конституції України. Вказаним протоколом закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Окрім того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Судом встановлено, що відповідач є власником земельної ділянки по вул. Порумбеску, 13 в м.Чернівці, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а/с 131). 17.07.2014 року Управлінням містобудування та архітектури департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради відповідачу видано будівельний паспорт на будівництво індивідуального житлового будинку по вул. Порумбеску, 13 в м. Чернівці (а/с 140). Згідно ст. 375 ЦК України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що на належній відповідачу земельній ділянці будується група житлових будинку та у звязку з таким будівництвом позивач неодноразово зверталась з відповідними заявами про проведення перевірки відповідності вимогам чинного законодавства проведених будівельних робіт (а/с 10,12,15,16). За результатами розгляду вказаного звернення позивачем отримано відповіді УДАБІ у Чернівецькій області та Департаменту містобудівного комплексу і земельних відносин Чернівецької міської ради про те, що дозвільні документи на будівництво саме групи житлових будинків за адресою м. Чернівці, вул. Порумбеску, 13 відсутні, а вжиття будь-яких заходів реагування на таке будівництво можливе лише за сприяння правоохоронних органів у звязку з відсутністю доступу до земельної ділянки. Факт будівництва групи будинків встановлений зовнішнім оглядом (а/с 11 ,13, 14, 123,124). Згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У відповідності до розяснень, які містяться в п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень. Під належним дозволом слід розуміти передбачений\~ Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» дозвільний документ (статті 35 - 37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об'єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі. Під проектом слід розуміти залежно від категорії об'єкта будівництва відповідний склад документації, визначеної статтями 1, 7 та 8\~ Закону України «Про архітектурну діяльність», отриманої відповідно до статей 29, 31 Закону«Про регулювання містобудівної діяльності», а також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до статей 27, 30 зазначеного Закону. Будівництвом, яке здійснюється з істотним порушенням будівельних норм і правил, вважається у тому числі будівництво, яке хоча і здійснюється за наявності проекту, але з порушенням державно-будівельних норм та санітарних правил, що загрожують життю та здоров'ю людини у разі невиконання приписів інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил тощо. Відповідно до ст. 66 ЦПК України висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом. Як вбачається з розяснень, які містяться в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 30.05.1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об'єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності. Так, відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №439 від 19.05.2016 року, обстеженням будинковолодіння № 13 по вул. Порумбеску, м. Чернівці та проектної документації на будівництво індивідуального житлового будинку по вул. Порумбеску, 13 (виконане ФОП [PERSON], сертифікат серії АР №000044) встановлено наступне: будівництво індивідуального житлового будинку по вул. Порумбеску, 13 проведене з відхиленням від проектних рішень. Згідно проекту відстань від капітальної стіни будинку до межі з будинковолодінням №15 по вул. Порумбеску має становити 4 м, відступ від червоної лінії забудови має складати 3 м. Фактично відстань від капітальної стіни будинку до межі з будинковолодінням №15 по вул. Порумбеску складає 0,6м - 0,75 м. Відступ від червоної лінії забудови відсутній. На земельній ділянці по вул. Порумбеску, 13 в м.Чернівці ведеться будівництво ще чотирьох будинків, які не передбачені проектом. Конструкції покрівель двох будинків в горизонтальній площині розташовані на рівні межі з сусіднім будинковолоднінням. Згідно ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», з п. 3.25* «Для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.» Згідно ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення», п.2.17 «Дахи слід проектувати з організованим водостоком згідно з ДБН В 2.6-14. ...В разі організації зовнішнього водостоку повинні бути передбачені заходи, які виключають утворення і падіння полою.» При обстеженні виявлено, що відстань від будинку на території ділянки №13 (з віконними прорізами), що розташований навпроти будинку №15 (з віконними прорізами) становить 2,5 м Згідно ДБН 360-92** Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень (додаток 3.1 «Протипожежні вимоги») відстані між будинками мають бути: між будинками III ступенів вогнестійкості - 8 м; між будинками І, II та III ступенів вогнестійкості - 8 м; між будинками І, II та І, II ступенів вогнестійкості - 6 м; Будівництво, яке здійснюється по вул. Ч. Порумбеску, 13 в м. Чернівці порушує права [PERSON], як суміжного власника земельної ділянки по вул. Ч. Порумбеску, 15 в м. Чернівці наступним чином: Розташування будівель будинковолодіння №13 на відстані 0,6м -0,75 м від межі з дахом в бік будинковолодіння №15 сприяє стіканню атмосферних опадів з покрівлі на територію ділянки будинковолодіння №15. В холодні пори року стається падіння снігу з даху на територію ділянки будинковолодіння №15. Щільність забудови на ділянці №13 сприяє затіненню ділянки №15 та з врахуванням стікання дощових опадів на земельну ділянку №15 сприяє зволоженості земельної ділянки та , погіршує умови господарювання на власній земельній ділянці. Наявність віконних прорізів в будинках, що виходять в бік суміжної ділянки №15 порушує приватний характер життєдіяльності мешканців будинковолодіння по вул. Порумбеску, 15 (а/с 205). Таким чином, будівництво усіх пяти житлових будинків по вул. Порумбеску, 13 в м. Чернівці відноситься до самочинного. У відповідності до вимог ч. 7 ст. 376 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Як розяснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справу у п. 5 Постанови від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», відповідно до вимог статті 376\~ ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК). Розглядаючи зазначені позови відповідно до вимог ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та положень частини сьомої статті 376 ЦК України, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови. Згідно розяснень, які містяться в п. п.22, 24, 26 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. Якщо технічна можливість перебудови об'єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна. Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов'язання здійснити перебудову. Погодження забудовника на перебудову при розгляді справи про знесення самочинного будівництва за можливості перебудови, якщо це підтверджено, є підставою для відмови в позові лише тоді, коли рішення суду, яке набрало законної сили, про зобов'язання здійснити перебудову не виконано не з вини забудовника, про що державним виконавцем складено відповідний акт. Так, як вбачається зі змісту висновку судової будівельно-технічної експертизи №439 від 19.05.2016 року та пояснень судового експерта в судовому засіданні, усунути можливість затінення та стікання атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжної земельної ділянки можливо шляхом влаштування необхідних інженерно-технічних заходів та перепланування проекту будівництва даху. Для усунення негативного впливу самочинного будівництва на будинковлодіння та земельну ділянку позивача можливо змінити конструктивні та обємно-планувальні рішення існуючих самочинно збудованих будинків. Отже, питання про знесення самочинного будівництва може вирішуватись лише після того як усі інші передбачені законодавством України заходи для усунення виявлених порушень не дали позитивного результату. Разом з тим, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що перебудова пяти житлових будинків по вул. Порумбеску, 13 в м. Чернівці не можлива. Так, запропонований експертом варіант усунення впливу самочинного будівництва на прилеглу земельну ділянку передбачає можливість перепланування покрівлі будинків, влаштування необхідних інженерно-технічних заходів. Таким чином, вимога про знесення самочинного будівництва є передчасною, оскільки не використано усі інші передбачені законом способи для усунення виявлених порушень та в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач відмовляється здійснювати перебудову самочинно зведених житлових будинків по вул. Порумбеску, 13 в м. Чернівці з метою усунення допущених порушень при будівництві. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідно до вимог ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» було видано [PERSON] припис про усунення порушень, які були допущенні нею при будівництві ТВК. Як вбачається з листа Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області від 16.12.2015 року №К-175, управлінням було складено припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 09.12.2015 року, а також протокол про адміністративне правопорушення від 09.12.2015 року, проте в матеріалах справи відсутні докази притягнення [PERSON] до відповідальності за невиконання припису центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та відсутній сам припис. Також, зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просила усунути порушення її права власності шляхом зобовязання відповідача привести у відповідність здійсненого нею будівництва. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Разом з тим, не зважаючи на те, що судом розяснювалися сторонам вимоги ст.ст. 10,60 ЦПК України, позивачем та її представником не було уточнено вимог про приведення у відповідність здійсненого відповідачем будівництва, зокрема не вказано яким способом та які дії слід зобовязати відповідача здійснити та не зазначено про приведення до яких саме норм чи стандартів, проектів будівництва тощо. У відповідності до розяснень, які містяться в п.п. 3, 13 Постанови Пленуму Верховного суду «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14, резолютивна частина рішення повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215 - 217 ЦПК. Відповідно до статті 19 Конституції України, статті 1 ЦПК та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. Оскільки обраний позивачем спосіб захисту своїх прав шляхом приведення у відповідність здійсненого відповідачем будівництва не конкретизований та з урахуванням того, що суд позбавлений можливості виходити за межі позовних вимог, підстави для задоволення вимог в частині зобовязання відповідача привести у відповідність здійсненого нею будівництва відсутні. Враховуючи вище викладене та

Outcome: dismissed