Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

В лютому 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та поділ спільного майна подружжя в якому вказувала, що з 15 вересня 2001 року до 11 травня 2019 року вона перебувала з відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу, а саме 12 жовтня 2001 року [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] , про що було укладено письмовий договір купівлі-продажу. В цей же день договір було зареєстровано на Вознесенській універсальній товарно-сировинній біржі за №978. Нотаріально договір сторони не посвідчували, а тому правочин є недійсним. Однак всі істотні умови договору купівлі-продажу були виконані, а саме, продавець передала покупцю майно, а покупець прийняв його та сплатив за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору. Разом з тим, покупець зареєстрував право власності щодо придбаного майна в КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації». Нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу на час розгляду справи з об`єктивних причин неможливе (право власності зареєстровано за відповідачем [PERSON] ), що перешкоджає позивачці, як співвласнику будинку, розпорядитися ним, а тому остання просила суд визнати договір дійсним в судовому порядку. Крім цього, оскільки між колишнім подружжям відсутня згода про добровільний поділ набутого в період шлюбу майна, а тому [PERSON] просила про його поділ в судовому порядку, визнавши за нею право власності на Ѕ частку спірного будинку. Ухвалою суду від 07 лютого 2020 року відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою роз`єднано позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання договору\~купівлі-продажу\~дійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя з виділенням вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя в самостійне провадження. Ухвалою суду від 05 березня 2020 року до участі в справі в якості співвідповідача залучено [PERSON] . В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, проте від останнього надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, проте надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнають повністю. Суд вважав можливим провести розгляд справи без участі сторін та представника позивачки, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації для її вирішення. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов висновку про можливість застосування передбачених ст. 206 ЦПК України наслідків визнання позову відповідачами, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. При цьому, судом встановлено, що з 15 вересня 2001 року до 11 травня 2019 року позивачка перебувала з відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу, а саме 12 жовтня 2001 року чоловік\~позивачки [PERSON] \~придбав у\~ [PERSON] \~житловий будинок\~ [ADDRESS] , зареєструвавши в цей же день письмовий договір купівлі-продажу на Вознесенській універсальній товарно-сировинній біржі за №978. Покупець зареєстрував право власності в КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації». Нотаріально договір сторони не посвідчували, ухилившись від цього, проте повністю виконали взяті на себе зобов`язання. Нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу на час розгляду справи з об`єктивних причин неможливе (право власності зареєстровано за відповідачем [PERSON] ), що перешкоджає позивачці, як співвласнику будинку, розпорядитися ним. Ст. 9 Житлового Кодексу України вказує, що громадяни України мають право на придбання будинків і квартир на біржових торгах. При укладенні договору сторони угоди узгодили всі її істотні умови і виконали свої зобов`язання, але не здійснили нотаріального посвідчення цього договору, як того вимагала ст. 227 ЦК України 1963 року (чинна на час придбання майна). З положень ч. 1 ст. 47 ЦК України 1963 року вбачається те, що угода, укладена з порушенням вимог про її обов`язкове нотаріальне посвідчення, вважається недійсною. Проте, згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України 1963 року, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. В п. 4 постанови від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами) Пленум Верховного Суду України зазначив, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що цивільне право позивачки підлягає захисту, а позов задоволенню.

Outcome: approved