Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

· В лютому 2015 року позивач звернувся до суду, вказавши, що 01.12.2011 року [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали договір позики строком до 15.02.2012 р., згідно якого відповідач отримав 191597,80 грн., що сторони договору за курсом 7,9899 грн. за 1 долар США визначили еквівалентом 23980,00 доларів США. Відповідач своїх зобов'язань належним чином не виконав, позики не повернув. 05.01.2015 року між [PERSON] та ПП «Банкір» було укладено договір про відступлення права вимоги № 001, внаслідок чого позивач є новим кредитором щодо відповідача. Просить, з урахуванням остаточно уточнених позовних вимог, стягнути з відповідача на його користь 678394,20 грн., що еквівалентно 23980 доларів США, згідно курсу долара США 28,29 грн. за 1 долар США (станом на 25.02.2015 року). Представник позивача, будучи повідомленим про час та місце судового розгляду справи в установленому законом порядку, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягаючи на задоволенні позовних вимог і не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, в силу ч. 3 ст. 76 ЦПК України вважається повідомленим належним чином. Будь-яких заяв від нього до суду не надходило. За таких обставин суд вважає за можливе справу по суті розглянути за відсутності представника позивача та відповідача в судовому засіданні на підставі наявних у справі доказів, постановивши заочне рішення, без фіксування технічними засобами звукозапису відповідно до ч. 2 ст. 97 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних мотивів. Встановлено, що 01.12.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав 191597,80 грн., що сторони договору за курсом 7,9899 грн. за 1 долар США визначили еквівалентом 23980,00 доларів США і обумовили, що суму коштів в національній валюті, еквівалентну на день розрахунку вказаній сумі в доларах США за курсом НБУ, відповідач зобов'язаний повернути до 15.02.2012 року, однак у вказаний строк позики не повернув. Згодом 19.08.2013 року відповідач склав розписку про визнання свого боргу перед [PERSON], в якій зобов'язався повернути позику до 30.11.2013 року, однак і до цієї дати коштів не повернув. 05.01.2015 року між позичальником та приватним підприємством «Банкір» було укладено договір № 001 про відступлення права вимоги, за яким [PERSON] передав позивачу своє право вимоги як позикодавця за укладеним з відповідачем договором позики від 01.12.2011 року. При поданні заяви про збільшення позовних вимог позивачем визначено суму заборгованості, виходячи із офіційного курсу НБУ станом на 25.02.2015 року 28,29 грн. за 1 долар США. Станом на дату розгляду справи офіційний курс змінився і становить 2344,2625 грн. за 100 доларів США. Як вбачається із роз'яснень, викладених в абз. 2 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року N 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення суду належить наводити розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Таким чином, станом на 31.03.2015 року заборгованість відповідача перед позивачем становить: 23980 доларів США х 2344,2625 грн. : 100 доларів США = 562154,15 грн. В зазначеній сумі позов слід задовольнити, в задоволенні решти позовних вимог відмовивши. Судовий збір в сумі 3654,00 грн. сплачений позивачем і в силу ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню на його користь з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial