Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

В лютому 2016 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з неї 15000 гривень, посилаючись на те, що ці кошти передала в рахунок авансу за придбання житлового будинку, але в подальшому відмовилася від такого придбання, а відповідач цих коштів не повертає. В судовому засіданні позивач заявлений позов підтримала, просила задовольнити його, підтвердивши зміст своєї позовної заяви, та пояснила, що свого часу через відповідне оголошення про продаж будинку в м. Миргороді, зустрічалася з відповідачем [PERSON] та оглядала обєкт купівлі продажу. Оскільки для укладення відповідної угоди відповідачу необхідно було дооформити окремі документи та сплатити інші платежі, їй і було передано цю суму коштів. З пояснень сторони позивача вбачається, що при цьому ніяких договорів укладено не було, з огляду на що передані кошти є авансом. Відповідач [PERSON] заявлений позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні, пояснивши, що позивач дійсно мала намір придбати у неї не цілий будинок, а лише квартиру в ньому. При цьому вона оглядала предмет майбутньої купівлі і залишила позивачу 15000 гривень для дооформлення відповідних документів та для інших платежів, які позивач вважає завдатком, хоч ніякі договори при цьому і не укладалися. В подальшому позивач відмовилася від купівлі цього обєкту нерухомості, чим відповідачу завдано збитків. З цих підстав заявлений позов не визнає. Після розяснення судом, в порядку ч. 4 ст. 10 ЦПК України, права подати зустрічний позов до початку розгляду справи по суті, відповідач цим правом скористатися не побажала, що зафіксовано технічними засобами фіксації судового процесу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, та, проаналізувавши їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов підлягає до задоволення в межах заявлених позовних вимог, виходячи з наступних обгрунтувань. Як встановлено при вирішенні спору, в липні 2015 року відповідач [PERSON] одержала від позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 15000 гривень в рахунок попередньої домовленості про продаж будинку за адресою: [ADDRESS]. Факт одержання цих коштів визнається відповідачем та підтверджується її розпискою, наданою позивачем та оглянутою судом / а.с. 25 /. Обидві сторони визнали ту обставину, що ні до передачі грошових коштів, ні після цього, будь яких договорів, в тому числі і договору купівлі продажу житла, між ними не укладалося, а відтак між ними і не виникало ніяких зобовязань. За приписами ст. 61 ч. 1 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З цих підстав, зважаючи на системний аналіз ст. 576 ч. 1, ст. 570 ч. ч. 1, 2 ЦК України, суд приходить до переконання про те, що фактично грошова сума передана позивачем відповідачу була авансом, а не завдатком, як про те йдеться у відповідній розписці. Це переконання суду також ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 13 лютого 2013 року, у справі № 6-17цс12, яка за приписами ст. 306 7 ЦПК України є джерелом права та обовязковою для судів, і зокрема в ній йдеться про те, що оскільки договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана однією зі сторін грошова сума є авансом, який підлягає поверненню. Таким чином, заявлені позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають до задоволення. Як слідує зі змісту ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Стороною позивача документально підтверджено судові витрати по оплаті позову судовим збором на суму 551 гривна 20 копійок / а.с. 1 /. Саме ця сума і підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача при задоволенні позову.

Outcome: approved