Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

В листопаді 2020 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В позовній заяві вона вказала, що з відповідачем в них є син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Сторони в шлюбі не перебувають. Відповідач ухиляється від своїх батьківських обов`язків щодо утримання дитини, коштів не надає. У червні 2018 року відповідач поїхав в Чехію на роботу, працює там офіційно. Позивачка просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з часу звернення до суду до досягнення дитиною повноліття. В січні 2021 р. [PERSON] подав суду відзив на позовну заяву, в якій вказав, що не заперечує щодо присудження стягнення з нього аліментів у частці від заробітку у розмірі ј частки його заробітку. Твердження позивача проте, що він не бере участі в утриманні дитини спростовується виписками з банку про здійснення переказу грошових коштів. З метою перешкоджання в побаченнях з сином позивач у вересні 2020 р. безпідставно звернулася до органу опіки та піклування з метою позбавити його батьківських прав. Однак рішенням №1 засідання комісії з питань захисту прав дитини вирішено не позбавляти [PERSON] батьківських прав. Щодо позовної вимоги про стягнення витрат на надання правової допомоги заперечує, оскільки позовна вимога є необґрунтованою, не долучено попереднього розрахунку суми судових витрат, які поніс позивач. Представник позивачки адвокат Іжук Б.В. в судовому засіданні уточнив позовні вимоги, просив стягувати з відповідача аліменти в розмірі ј частини всіх видів доходу. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнає частково, заперечує витрати на правничу допомогу. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних мотивів. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що сторони в шлюбі не перебувають. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] в м. Івано-Франківськ, про що в Книзі реєстрації народжень 24 листопада 2018 року Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області зроблено відповідний актовий запис за № 2708, батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Позивачка [PERSON] зареєстрована та проживає по [ADDRESS] разом з батьками: [PERSON] [INFO] , матір`ю [PERSON] [INFO] та сином [PERSON] [INFO] , що стверджується довідкою №503/02-19 від 10 вересня 2020 року видана Джуринською сільською радою. Згідно довідки про доходи [PERSON] працює у відділі культури, туризму, національностей та релігій Чортківської РДА, займає посаду викладач. Загальна сума доходу за період з березня 2020 р. по серпень 2020 р. становить 31314,29 грн. Відповідно до інформації Укрпошти від 07 вересня 2020 р. від відповідача [PERSON] на ім`я [PERSON] , яка проживає в с. Джурин Чортківського району Тернопільської області в період з 01 березня 2020 р. по 31 серпня 2020 року перекази не надходили та не оплачувались. Відповідач [PERSON] як батько відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України зобов`язаний утримувати дитину до досягнення повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 цієї статті вказує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З врахуванням вищенаведених вимог закону, матеріального становища відповідача, суд визначає розмір аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] в розмірі ј частини всіх видів доходу щомісячно. Згідно ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У позовній заяві позивачка просила стягнути з відповідача судові витрати, які складаються із витрат на професійну правову допомогу в розмірі 2500 грн. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачка подала суду: договір про надання правової допомоги та квитанцію №1 від 06 листопада 2020 року. Проте, позивачкою до позовної заяви не додано акт приймання-передачі наданих послуг або інші належні, допустимі та беззаперечні докази, детальний опис обсягу робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Велика Палата Верховного Суду в пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що представник відповідача не погодився із заявленими судовими витратами на правничу допомогу, довів неспівмірності витрат на правничу допомогу позивачкою за критеріями, визначеними в ст.137 ЦПК України, представником позивачки не було долучено попереднього розрахунку суми судових витрат, тому підстав для задоволення вимог позивачки про стягнення витрат на правову допомогу суд не вбачає. Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. У відповідності до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 908 гривень судового збору.

Outcome: partial