Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

В липні 2015 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він та відповідачка - [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.12.2006 року по 10.03.2015 року. Від шлюбу вони мають дітей: доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO] В період шлюбу подружжям був придбаний за договором купівлі продажу житловий будинок № 55 по вулиці Янтарна в м. Миколаєві, право власності на який було оформлено на позивача. З весни 2014 року позивач не може проживати та користуватися житлом через те, що відповідачка чинить перешкоди в доступі до житлового будинку, змінила замки на вхідних дверях, після чого відмовляється впускати його у спірний будинок. При цьому у будинку залишилися його особисті речі, та речі, що є спільною сумісною власністю сторін, і іншого житла у нього немає, а тому з цього часу він змушений проживати на орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS]. На підставі вищевикладеного позивач просить суд вселити його в житловий будинок № 55 по вулиці Янтарна в м. Миколаєві та зобов'язати відповідача [PERSON] не чинити йому перешкод у користуванні спірним будинком. В судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі з підстав, що викладені у позовній заяві та просив задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала заяву з проханням відкласти розгляд справи на іншу дату, про час та місце судового засідання була повідомлена своєчасно та належним чином. При цьому відповідачка неодноразово подавала суду заяви про відкладення судових засідань, однак суд вважає, що причини, з яких вона просила відкласти слухання справи не є поважними. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі письмових доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню виходячи із наступного. Стаття 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.12.2006 року, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб (а.с.7). Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 10.03.2015 року шлюб між ними було розірвано (а.с.11-12). Від даного шлюбу вони мають спільних дітей: доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], про що свідчать копії свідоцтв про народження дітей (а.с.8-9). В період шлюбу подружжям [PERSON] був придбаний за договором купівлі продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] від 14.10.2008 року (а.с.5-6), житловий будинок № 55 по вулиці Янтарна в м. Миколаєві, право власності на який було оформлено на позивача. Згідно ст.156 ЖК України члени сім'ї власника квартири або будинку мають право на проживання та користування вказаним житлом. Відповідно до ч.3 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 109 ЖК УРСР виселення з займаних житлових приміщень допускається з підстав, встановлених законом і проводиться в добровільному чи судовому порядку. З урахуванням вищевикладеного, суд знаходить обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] Доказів, які б спростовували висновки суду, матеріали справи не містять. На підставі ст. 88 ЦПК України на користь позивача належить стягнути з відповідачки, сплачений ним при подачі даного позову судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved