Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

В листопаді 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі та індексації заробітної плати, в якому просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у сумі 55150 грн. 04 коп., та суму індексації заробітної плати у сумі 3116 грн. 82 коп. Позивачка [PERSON] надала заяву про розгляд справи без її участі, вказала, що позовні вимоги підтримує та просила задовольнити їх у повному обсязі. В.о. генерального директора Казенного підприємства «Південукргеологія» надав суду заяву про розгляд справи без участі представника підприємства, вказав, що позовні вимоги у розмірі 58266 грн. 86 коп. визнає в повному обсязі та вважає їх обґрунтованими. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, ознайомившись з заявами сторін по справі, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 115 КЗпП України, передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата, що також закріплено статтею 24 Закону України «Про оплату праці». Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Судом було встановлено, що [PERSON] працює в КП «Південукргеологія» на посаді майстра господарсько-експлуатаційної дільниці. Згідно довідки відповідача № 260-10/1 від 22 листопада 2016 року заборгованість по заробітній платі перед позивачкою за період з грудня 2014 року по вересень 2016 року становить 55150,04 грн. (а.с.6). Згідно з вимогами ч. 7 ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 1, 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної ним роботи, професійно ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У порушення вимог ст. 115 КЗпП України, відповідач не виплатив позивачці нараховану заробітну плату за період з грудня 2014 року по вересень 2016 року на загальну суму 55150 грн. 04 коп. Вимоги працівника про стягнення належної йому заробітної плати в судовому порядку відповідно до\~ч. 2 ст. 233 КЗпП України не обмежені будь-яким строком, тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з грудня 2014 року по вересень 2016 року у сумі 55150,04 грн. підлягають задоволенню. Разом із тим статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші. Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року №692), компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 01 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1. Згідно розрахунку розміру компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів виплати № 261-10/1 від 22 листопада 2016 року за період з грудня 2014 року по березень 2016 року сума компенсації за несвоєчасну виплату складає 3116 грн. 82 коп. (а.с.7). Вирішуючи питання про можливість задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивачки суму індексації заробітної плати за період з грудня 2014 року по березень 2016 року в розмірі 3116 грн. 82 коп., суд вважає за можливе заявлені позовні вимоги в цій частині задовольнити, оскільки вони є законними та обґрунтованими. Враховуючи вищевказані обставини та норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивачки про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі та індексації заробітної плати, тому позовні вимоги [PERSON] підлягають повному задоволенню. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справі про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Тому на підставі вимог п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає за необхідне рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивачки суми середньої заробітної плати за один місяць допустити до негайного виконання. З огляду на те, що позивачка за законом при подачі позову була звільнена від сплати судового збору, її позовні вимоги задоволено, суд вважає, що на підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору слід стягнути з відповідача на користь держави у розмірі 582 грн. 67 коп.

Outcome: approved