Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

В квітні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Миколаївської міської Ради, яким просила встановити факт постійного проживання [PERSON] з батьком [PERSON] на час його смерті, а саме 11.12.2010 року. Встановити факт її проживання однією сімєю з [PERSON], померлою 28.11.2015 року. Визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири 60 по вул.Озерній ([PERSON]), 19-б у м.Миколаєві в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 28.11.2015 року. В заяві [PERSON] зазначила, що квартира 60 по вул.Озерній, ([PERSON]), 19-б у м.Миколаєві належала на праві власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. За життя [PERSON] та [PERSON] склали заповіт на її імя, на все належне їм майно. [PERSON] стала проживати в квартирі 60 по вул.Озерній, ([PERSON]), 19-б у м.Миколаєві спільно з сімєю [PERSON] з початку 2010 року, здійснюючи догляд за ними. 17.08.2010 року [PERSON] померла, після її смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/3 частини спірної квартири, право власності на яку, вона оформила, отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом. 11.12.2010 року [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/3 частини спірної квартири, яку фактично прийняла донька померлого [PERSON], так як на момент смерті спадкодавця проживала та була зареєстрована разом з ним за адресою спадкового майна, особисто вона та [PERSON] до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини не зверталися. 28.11.2015 року [PERSON] померла, після її смерті відкрилася спадщина у вигляді 2/3 частини квартири 60 по вул.Озерній, ([PERSON]), 19-б у м.Миколаєві. У встановлений законом строк вона звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом, як спадкоємець четвертої черги, однак у прийняті заяви їй було відмовлено по причині відсутності доказів її спільного проживання зі спадкодавцем більше пяти років на час відкриття спадщини. Посилаючись на те, що з початку 2010 року по день смерті [PERSON] мешкала разом з нею за адресою спадкового майна, тривалий час піклуючись та матеріально утримуючи спадкодавця та її батьків, здійснила їх поховання та утримувала спадкове майно, просила позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, підтвердила фактичні обставини викладені у заяві. До судового засідання представник відповідача не зявився, надав суду заяву, в якій просив розгляд справи провести за його відсутності, постановивши рішення у відповідності до вимог закону, на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, покази свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. на праві спільної сумісної власності, на підставі Свідоцтва про право власності на житло, видане 11.05.1995 року ЖКП ДП «ЧСЗ» на підставі розпорядження №3533 від 27.04.1995 року, належала квартира 60 по вул.Озерній, ([PERSON]), 19-б у м.Миколаєві. За життя, 05.03.2010 року, [PERSON] та [PERSON] склали заповіт, за яким заповіли належні їм частки квартири позивачу по справі. [PERSON] померла 17.08.2010 року (свідоцтва про смерть 1-ФП №128298 від 23.08.2010 року). 09.11.2015 року [PERSON], отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/3 частину спірної квартири, після смерті [PERSON], померлої 17.08.2010 року. [PERSON] помер 11.12.2010 року свідоцтва про смерть 1-ФП №133726 від 14.12.2010 року). [PERSON] є донькою померлого [PERSON], (Свідоцтва про народження VII-УР №0935252 від 27.07.1968 року). На момент смерті батька [PERSON] була зареєстрована та фактично проживала з ним у квартирі 60 по вул. Озерній ([PERSON]), 19-б у м.Миколаєві, що підтверджується Довідкою Ф-3 №477 від 10.03.2017 року. Позивач та [PERSON], у встановлений законом строк до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не зверталися. З урахуванням встановлених фактичних обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON] з урахуванням положень ст..1268 ЦК України, фактично прийняла спадщину, після смерті батька, як спадкоємець першої черги за законом, оскільки на момент смерті спадкодавця проживала та була зареєстрована з ним, а в подальшому володіла та користувалася спірною квартирою. 28.11.2015 року [PERSON] померла (свідоцтво про смерть І-ФП №232259 від 10.12.2015 року) Як було встановлено у судовому засіданні з січня 2010 року позивач стала проживати однією сімєю з [PERSON] за адресою м.Миколаїв вул. Озерна ([PERSON]), 19-б кв.60 оскільки [PERSON] та [PERSON] по причині віку та хвороб потребувала постійного догляду. Викладене підтверджується показами допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], які суду показали, що вони близькі знайомі, як позивачки так і померлої [PERSON]. З початку 2010 року [PERSON] постійно, спільно стала проживати з сімєю [PERSON], у квартирі 60 по вул.Озерній ([PERSON]), 19-б у м.Миколаєві. Позивач піклувалася, здійснювала догляд та матеріально забезпечувала як [PERSON] та і її померлих батьків. Після смерті [PERSON] здійснила її поховання та продовжує нести витрати по утриманню спірної квартири. Факт спільного проживання позивача з [PERSON] та ведення спільного господарства також знайшов своє підтвердження письмовими доказами по справі, а саме квитанціями по сплаті комунальних послуг та витрат по утриманню квартири 60 по вул.Озерній ([PERSON]), 19-б у м.Миколаєві, та квитанції по оплаті ритуальних послуг по похованню всіх членів сімї [PERSON].. Відповідно до ст..1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як було встановлено судом, після смерті [PERSON], у строк, передбачений ст..1270 ч.1 ЦК України [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, як спадкоємець четвертої черги за законом, однак у прийняті заяви їй було відмовлено по причині відсутності доказів її спільного проживання зі спадкодавцем більше пяти років на час відкриття спадщини. Відповідно до п.п.2, 21 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обовязки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними; якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у звязку із чим нотаріус відмовив особі в оформлені спадщини, спадкоємиць має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Таким чином, суд вважає, обґрунтованими вимоги позивачки, щодо встановлення фактів постійного проживання [PERSON] з батьком [PERSON] на час його смерті, а саме 11.12.2010 року; та її (позивачки) проживання однією сімєю з [PERSON], померлою 28.11.2015 року. Вирішуючи вимоги, щодо визнання права власності на 2/3 частини спірної квартири, суд виходить з наступного. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 2/3 частини квартири 60 по вул.Озерній ([PERSON]), 19-б у м.Миколаєві. Положеннями ст..1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Таким чином, позивач набула право спадкування після смерті [PERSON], як спадкоємець за законом четвертої черги Відповідно до ст..1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як було встановлено судом, у строк, передбачений ст..1270 ч.1 ЦК України [PERSON] звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак у прийняті заяви їй було відмовлено. Відповідно до положень ст..1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Інші спадкоємці, після смерті [PERSON] відсутні. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що спадкові права позивача порушені та підлягають поновленню, шляхом визнання за нею права власності на 2/3 частини квартири 60 по вул.Озерній ([PERSON]), 19-б у м.Миколаєві.

Outcome: approved