Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

В липні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала на те, що 20 травня 2010 року між нею та [PERSON] був укладений договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташовується в [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 3220883601:01:026:0061 площею 0,25 га, яка на час укладення договору дарування належала [PERSON] . Разом з цим, згідно договору дарування земельна ділянку у власність позивачу не передавалась. [INFO] [PERSON] померла. У зв`язку з цим у [PERSON] відсутня можливість у безспірному порядку оформити свої права на цю земельну ділянку. Тому вона просить скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №231921, виданий Дударківською сільською радою Бориспільського району Київської області від 09 грудня 2008 року, а також визнати за нею право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3220883601:01:026:0061 площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташовується в с. Дударків Бориспільського району Київської області. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2019 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання (а.с.14). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2019 року, занесеної до протоколу судового засідання, (а.с.18) задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування у Бориспільської районної державної нотаріальної контори належним чином завіреної копії спадкової справи, заведеної щодо майна [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2019 року, занесеної до протоколу судового засідання, (а.с.34) до участі в розгляді цивільної справи залучено [PERSON] та [PERSON] в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2020 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.45). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та просив суд його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Сільський голова Гуральник М.Г . направив до суду лист, яким просить слухати справу за відсутності представника сільської ради та при вирішенні спору покладається на розсуд суду (а.с.17). Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні категорично заперечували проти задоволення пред`явленого позову. Заслухавши пояснення представника позивача та третіх осіб, дослідивши докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 20 травня 2010 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Кузьміченко А.П., зареєстрований в реєстрі за №430. За умовами якого [PERSON] відчужила на користь [PERSON] житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями та спорудами за номером [ADDRESS] (а.с.5). На підставі цього договору [PERSON] зареєструвала право власності на житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями та спорудами за номером [ADDRESS] , згідно відмітки на примірнику договору про реєстрацію в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно (а.с.5 зворот). Встановлено, що власником спірної земельної ділянки з кадастровим номером 3220883601:01:026:0061 площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташовується в с. Дударків Бориспільського району Київської області, є [PERSON] , що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №231921 (а.с.13). [INFO] [PERSON] померла, згідно копії свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] (а.с.25). Особливості набуття права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду визначені ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно з положенням ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Виходячи з сукупного аналізу вищенаведених норм щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосовано у випадках, якщо земельна ділянка перебуває у власності або у користуванні колишнього власника будівлі. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 23 грудня 2015 року у справі №6-244цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі №6-2225цс16 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2018 року у справі №910/18560/16 (провадження №12-143гс18). Тобто, у випадку переходу права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, право на земельну ділянку виникає у набувача одночасно із виникненням права на зведені на ній об`єкти. За змістом ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з положенням ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових, та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Положенням ч.1 ст.48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідачем є особа, на яку вказує позивач, як на порушника своїх прав. На відміну від позивача відповідач - це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Встановлення цієї умови є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.11 постанови №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, яка звернулась до суду з позовом, та якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.3 ст.1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. На підставі ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з вимогами ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За змістом ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею. Тобто, у разі порушення питання щодо переходу права власності на земельну ділянку у зв`язку із переходом права власності на будинок, будівлю і споруду, що передбачено ст.120 ЗК України, новий власник такої будівлі чи споруди повинен звернутися з такими вимогами до попереднього власника будівлі чи споруди та земельної ділянки, на якій вони розташовані. З матеріалів цивільної справи вбачається, що [PERSON] отримала у дарунок від [PERSON] лише житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями і спорудами. Державний акт на вказану земельну ділянку за житття [PERSON] позивач не виготовила, тому, відповідно, на час смерті [PERSON] спірна земельна ділянка на підставі правовстановлюючого документу, яким є державний акт, належала саме [PERSON] . У випадку, якщо [PERSON] порушила питання щодо набуття нею право власності на земельну ділянку, в порядку ст.120 ЗК України, за життя [PERSON] , то така вимога повинна була бути пред`явлена саме до [PERSON] як попереднього власника житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами та земельної ділянки, на якій розташоване дане нерухоме майно. Проте, за життя [PERSON] дане питання позивачем не порушувалось. Звертаючись до суду з позовними вимогами про визнання права власності на земельну ділянку на підставі ст.120 ЗК України, вже після смерті [PERSON] , відповідачем зазначено Дударківську сільську раду Бориспільського району як власника земельної ділянки, на якій розташований подарований позивачу будинку. Всупереч цьому, Дударківська сільська рада Бориспільського району не є власником спірної земельної ділянки. Так, [PERSON] є дочкою померлої [PERSON] та входить до числа спадкоємців та має право на спадкування на рівні зі спадкоємцями першої черги за законом. Крім позивача, до числа спадкоємців першої черги за законом входять також інші діти спадкодавця, зокрема [PERSON] та [PERSON] . З копії матеріалів спадкової справи, заведеної Бориспільською районною державною нотаріальною конторою щодо майна померлої [PERSON] , вбачається, що [PERSON] звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті матері (а.с.23). Крім цього, з довідки від 19 жовтня 2016 року (а.с.29), виданої виконавчим комітетом Дударківської сільської ради Бориспільського району, на день смерті [PERSON] з нею також проживала та була зареєстрована, зокрема її дочка [PERSON] . З огляду на це, Дударківська сільська рада Бориспільського району не є належним відповідачем у даній цивільній справі, на відміну від [PERSON] та [PERSON] , які є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] . Відповідно до ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Тобто, саме позивач, звертаючись з позовом до суду, визначає коло відповідачів та визначає предмет та підстави позову. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ст.51 ЦПК України. Зі змісту зазначеної норми вбачається, що залучення у справі співвідповідача та заміна неналежного відповідача належним, можливі лише за клопотанням позивача на певній стадії процесу, а саме, до закінчення підготовчого провадження у справі. Згідно з матеріалів цивільної справи позивачем та її представником відповідного клопотання не заявлялось. Тому, на підставі зібраних по справі доказів, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити у повному обсязі. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанції (а.с.1,2) вбачається, що при пред`явленні позову до суду [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 1930 гривень 94 копійки. Зважаючи на те, що у задоволенні пред`явленого нею позову відмовлено у повному обсязі, тому підстави для відшкодування понесених нею судових витрат, відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed