Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

В листопаді 2016 року [PERSON] звернулися до суду з позовом, в якому просить зобовязати [PERSON] здійснити демонтаж самовільно здійсненої споруди, яка будується на земельній ділянці, розташованій за адресою м. Харків, пров. 1-й Степовий, 11, та розміщена на межі з земельною ділянкою по пров. Степовому, 13 в м. Харкові, а також стягнути з відповідача витрати на правову допомогу та судові витрати на загальну суму 2723 грн. 05 коп. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] є власником земельної ділянки та житлового будинку, розташованих за адресою м. Харків, пров. 1-й Степовий, 13. За адресою м. Харків, пров. 1-й Степовий, 11 розташована земельна ділянка та житловий будинок, який належить [PERSON] З вересня 2016 року відповідач почав будувати на своїй ділянці - прямо біля паркану між вказаними ділянками будівлю, що є капітально побудованою спорудою із червоної цегли та яка знаходиться, практично на межі земельних ділянок. Будівництво проводиться із порушенням будівельної технології - споруда висотою більше 3-х метрів (відповідно із замірами зі сторони позивача) а паркан у цьому місці має нахил відносно вертикальної осі, щоб паркан тримався відповідач прикріплює його до зводимої будівлі металевими бандажами. В усній формі позивач звертався до відповідача з проханням припинити незаконне будівництво і перенести будівництво споруди, однак відповідач продовжує будівництво. 02 листопада 2016 року фахівець в галузі будівництва та ще кілька осіб склали акт, в якому засвідчили факт порушення відповідачем норм діючого законодавства. За таких обставин у звязку з порушенням відповідачем низки законодавчих норм позивач просить зобовязати його усунути вказані порушення шляхом демонтажу споруди та відновлення становища, яке існувало до порушення права, оскільки це прямо витікає з вимог ст. 391 ЦК України. Також позивачем понесені витрати на правову допомогу та судові витрати, які складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. У судове засідання позивач зявився, прохав задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на наведені у ньому підстави. Відповідач та його представник [PERSON] у судове засідання не зявилися, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надійшло. Представник третьої особи - Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради в судове засідання зявився, надав акт №338/360-А перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 25.04.2017, проти задоволення позову не заперечував. Суд, вислухавши доводи та міркування позивача та представника третьої особи, надавши оцінку наданим доказам, вивчивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні правовідносини. [PERSON] є власником земельної ділянки та житлового будинку, розташованих за адресою м. Харків, пров. 1-й Степовий, 13, що підтверджується Державним актом на право власності на землю від 04.05.2001, технічним паспортом від 12.11.2015. Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння власністю. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За адресою м. Харків, пров. 1-й Степовий, 11 розташована земельна ділянка та житловий будинок, на якій відповідач [PERSON] будує біля паркану між вказаними ділянками будівлю, що підтверджується фотознімками. В жовтні 2016 року позивач надіслав відповідачу свої зауваження та вимоги щодо усунення порушень діючого законодавства шляхом демонтажу будівлі. Відповідач лист-вимогу отримав, але ніяких дій не вчинив. 02 листопада 2016 року спеціаліст [PERSON] в присутності [PERSON], [PERSON]Є,, склали акт про те, що будівництво на земельній ділянці №11 по пров. 1-му Степному в м. Харкові будівлі (в тому числі стіни на межі з земельною ділянкою №13) є самовільним, таким, що суперечить вимогам п. 3.25 державних будівельних норм (ДБН-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Держкоммістобудування №44 від 17.04.1992 зі змінами, внесеними наказом Мінінвестбуду України від 18.07.2001 №145 та наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 04.12.2009 №555, оскільки проводиться на відстані менше 1 метра від межі земельних ділянок. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про архітектурну діяльність», для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд. Державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», виконання будівельних робіт дозволяється після реєстрації повідомлення або декларації про початок виконання будівельних робіт чи видачі органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт. Згідно ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта є дата реєстрації декларації про готовність обєкта до експлуатації або видачі сертифіката. Експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється. Згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда» інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Статтею 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних; розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; реєстрація права власності на об'єкт містобудування. ДБН А.2.2-3-2014 встановлено порядок розробки, узгодження та затвердження проектної документації на нове будівництво та реконструкцію будівель та споруд, а також визначено, що будівництво починається після затвердження проектної документації. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», якою передбачено, що будівництво об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Згідно зі ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», відповідно до якої виконання будівельних робіт дозволяється після реєстрації повідомлення або декларації про початок виконання будівельних робіт чи видачі Інспекцією дозволу на виконання будівельних робіт. Статтею 5 Закону України «Про основи містобудування» встановлено, що при здійсненні містобудівної діяльності повинна бути забезпечена розробка містобудівної документації, проектів конкретних обєктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про основи містобудування» будівельні норми, державні стандарти, норми і правила встановлюють комплекс якісних та кількісних показників і вимог, які регламентують розробку і реалізацію містобудівної документації, проектів конкретних обєктів з урахуванням соціальних, природно-кліматичних, гідрогеологічних, екологічних та інших умов і спрямовані на забезпечення формування повноцінного життєвого середовища та якнайкращих умов життєдіяльності людини. Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Таким чином, як випливає зі змісту та структури ч. 2 ст. 331 ЦК України, у випадку наявності певних обставин для набуття права власності на нову річ, заінтересована в цьому особа, повинна дотримуватись передбачених законом умов. Це свідчить про встановлення Цивільним кодексом України спеціального режиму правового регулювання відносин у сфері набуття права власності на новостворене нерухоме майно. Відповідно до ст. 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд, за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2012 № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» у випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК, а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК). Згідно ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва обєкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. З акту №338/360-А перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 25.04.2017 вбачається, що відповідно до ст.. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та згідно з Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 №553, на підставі наказу ІДАБК Департаменту територіального контролю Харківської міської ради №1 від 11.04.2016, було проведено позапланову перевірку №338-н від 13.04.2017 та №360-н від 24.04.2017, обєкта будівництва по пров. 1-му Степовому, 11 у м. Харкові. За результатами перевірки встановлено, що на території домоволодіння розташований житловий будинок та інші господарські споруди, в Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів ДАБІ України, розміщеному на офіційному сайті Держархбудінспекції України, відсутня інформація по вищезазначеному обєкту. Інформація в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно домоволодіння по пров. Степовий 1-й, 11 у м. Харкові відсутня. Таким чином відповідач здійснює будівництво без отримання належним чином затвердженого проекту та всупереч зазначеним будівельним нормам та правилам. Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України\~держава забезпечує громадянам та\~юридичним особам\~рівні умови захисту\~прав власності на землю. Власник\~земельної ділянки\~або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і\~відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та\~юридичних осіб\~на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди\~недійсною; г)\~визнання недійсними\~рішень органів виконавчої влади або\~органів місцевого самоврядування; ґ)\~відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Стаття 391 ЦК України\~передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, суд, дослідивши докази у їх сукупності, вважає, що позов є обґрунтованим, відповідачем не надано суду жодних допустимих доказів того, що він здійснив будову споруди на межі земельної ділянки, розташованої за адресою м. Харків, пров. 1-й Степовий, 11, по пров. Степовому, 13 в м. Харкові, маючи дозвіл на проведення таких робіт, проектну документацію та погодження органів місцевого самоврядування, а отже здійснив самочинне будівництво, яке має бути демонтоване. Стосовно вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу та судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст.. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено\~рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені\~судові витрати. В ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України зазначено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги\~адвоката\~або іншого фахівця в галузі права, несуть\~сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. У ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно матеріалів справи позивачем були понесені судові витрати - на отримання правової допомоги у сумі 2000 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №б/н від 10.10.2016, на оплату судового збору та інші витрати, повязані з розглядом судової справи, на суму 723,05 грн. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позивачем вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved