Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

В листопаді 2020 року позивачка звернулася до суду із позовом, в якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування своїх вимог вказувала, що після смерті [PERSON] залишився спадок, в тому числі й 1/2 зазначеного житлового будинку, який вона не взмозі оформити в нотаріальному порядку через те, що відсутній належним чином оформлений правовстановлюючий документ на спадкове майно - в свідоцтві про право власності на житло її прізвище записано з помилкою і має незавірене виправлення. Тому, окрім визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку також просила встановити юридичний факт належності померлій правовстановлюючого документу - свідоцтва про право власність на будинок. Під час розгляду справи також надала документи, які підтверджують втрату оригіналу свідоцтва про право власності на Ѕ частину житлового будинку. В судове засідання сторони не з`явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, позивачка надала заяву, в якій позов підтримала та просила задовольнити, представник відповідача в своїй заяві позов визнав та не заперечував проти його задоволення, відзиву не подав. Третя особа - співвласник житлового будинку був повідомлений про час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, причини не повідомив і заяв суду не подав. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. [INFO] померла [PERSON] і після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно у виді 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] . Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. На час відкриття спадщини (час смерті) [PERSON] з нею була зареєстрована і проживала дочка [PERSON] . Таким чином позивачка, як дочка померлої [PERSON] , відноситься до спадкоємців першої черги за законом, що передбачено ст. 1261 ЦК України, і вважається такою, що прийняла спадщину. Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповіту [PERSON] не встановлено, тому спадкування після її смерті повинно здійснюватися за законом (ст. 1217 ЦК України). В той же час, нотаріальному оформленню спадщини заважає відсутність належним чином оформленого правовстановлюючого документу на 1/2 частину спадкового будинку. Так, 25 квітня 1989 року виконавчим комітетом Калинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області [PERSON] було оформлено і видано свідоцтво про право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] цього ж району. Інша Ѕ частина будинку належить [PERSON] . Відповідно до технічного паспорту на Ѕ частину будинку, складеного КП «Миколаївське МБТІ» в лютому 2021 року, цей житловий будинок реально розділений на дві частини житлові частини, які мають окремі входи і кожна з частин придатна для окремого проживання. Це зазначено також в довідці КП «Миколаївське МБТІ» від 09 лютого 2021 року, в якій також записано, що рішенням виконкому Калинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області первісний номер будинку [ADDRESS] змінено на [ADDRESS], а відповідно до постанови Верховної ради України № 24 від 2016 року назва Жовтневого району Миколаївської області змінено на Вітовський. В той же час, в свідоцтві про право власності прізвище власниці записано з помилкою: « [PERSON] » і зроблено рукописне виправлення « [PERSON] », яке не завірене належним чином. Крім того, оригінал цього правовстановлюючого документу втрачено за невідомих обставин. За пунктами 4.14-4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз`яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно зі ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи і про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). В ч. 1 ст. 315 цього ж Кодексу визначено які суд розглядає факти, що мають юридичне значення суд розглядає, зокрема і факт належності правовстановлюючого документу особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті (п. 6). З положень ст. 316 ЦПК України вбачається, що у разі справи про окреме провадження повинні розглядатися спільно в одному провадженні разом з позовними вимогами, які стосуються визнання права власності на майно. Тобто позивачкою правомірно заявлено до суду прохання встановити факт родинних відносин разом з вимогою визнати за ним право власності на спадкове майно. Виходячи зі співпадання прізвища (крім однієї букви), по батькові, місця проживання особи, зазначеної у свідоцтві про право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] із такими ж даними померлої [PERSON] , то слід зробити висновок, що це свідоцтво, видане 25 квітня 1989 року виконкомом Калинівської сільської ради Жовтневого (Вітовського) району Миколаївської області, належало саме їй. В той же час, як було зазначено вище, то оригінал свідоцтва про право власності на Ѕ частину житлового будинку був втрачений. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Таким чином під час розгляду справи встановлено, що 1/2 частину житлового будинку за життя належала спадкодавиці [PERSON] , тому входить до складу спадщини після її смерті і в порядку спадкування повинна відійти спадкоємцям, тобто позивачці в порядку спадкування за законом. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, позивачка не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на нерухомість в порядку спадкування за законом. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved