Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

В липні 2019 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, посилаючись на те, що рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 25 лютого 2014 року вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 50 грн на кожну дитину щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви, а саме з 23 січня 2014 року. Позивач зазначає, що розмір стягуваних аліментів не відповідає вимогам закону. Вказує, що відповідач має задовільний стан здоров`я, аліменти згідно виконавчих листів ніукому не сплачує, на утриманні з непрацездатних осіб ніхто не перебуває, на праві влвсності володіє житловим будинком та земельною ділянкою, яка перебуває в оренді, за що отримує орендну плату. Аліментів, які сплачує відповідач не вистачає на утримання дідей, тому з даним позовом вона вимушена звернутися до суду, який просить збільшити розмір аліментів, які стягуються за рішенням Томашпільського районного суду від 25 лютого 2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з твердої грошової суми в розмірі 50 грн на кожну дитину, щомісячно на тверду грошову суму в розмірі 2300 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили. Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 22 липня 2019 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 09 серпня 2019 року від відповідача [PERSON] надійшов відзим на позовну заяву, згідно якого [PERSON] позов визнає частково, згідний сплачувати аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд приходить до наступного висновку зтаких підстав. Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що сторони проживали у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано. Від проживання у шлюбі у сторін народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відідлом реєстрації актів громадянського стану Томашпільського районного управління юстиції Вінницької області 22 жовтня 2003 року та [PERSON] , [INFO] , підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відідлом реєстрації актів цивільного стану Томашпільського районного управління юстиції Вінницької області 06 травня 2009 року (а.с.12-13). На підставі виконавчого листа у справі № 2/146/91/14, виданого 18 березня 2014 року з [PERSON] , [INFO] ,жителя [ADDRESS] на користь [PERSON] , стягуються аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 50 грн на кожну дитину, щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с. 11). Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , вианого 26 червня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Томашпільського районного управління юстиції у Вінницькій області 26 червня 2019 року позивач вийшла заміж та змінила прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка - « [PERSON] » (а.с. 8). Згідно довідки, виданої Томашпільською селищною радою Томашпільського району Вінницької області від 15 травня 2019 року № 154 [PERSON] по те, що діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] знаходяться на утриманні матері (а.с. 16). Таким чином, судом встановлено, що матеріальне становище стягувача аліментів та неповнолітніх дітей змінилося, так як діти з кожним роком потребують все більше грошей на утримання, а розмір стягуваних аліментів суперечить ч. 2 ст. 182 СК України, оскільки сума аліментів, яка стягується на утримання дітей є меншою ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки станом на 01 липня 2019 року розмір прожиткового мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 2118 грн, тобто, мінімальний розмір аліментів не може бути меншим за 1059 грн. За таких обставин суд прийшов до висновку, що між сторонами виникли правовідносини врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дитину і його виконання. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобовязанні утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» 17.05.2017 року №2037-VIII внесено ряд змін та доповнень до Сімейного кодексу України, так зокрема внесено зміни в ч. 2 ст. 182 СК України та згідно даних змін передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями частини першої статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що суд при визначенні розміру аліментів, враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд, визначаючись щодо зміни розміру аліментів та зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні сина, взаємний обовязок батьків по його утриманню, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає справедливим та обґрунтованим змінити розмір стягуваних аліментів на утримання дітей, та встановити їх в розмірі 1200 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законої сили. Крім того статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України, згідно з приписами пункту 1 частини 2 якої інші судові витрати (крім судового збору), пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Як вбачається з квитанції від 06 серпня 2019 року на підставі договору про надання правничої допомоги позивач [PERSON] за надання правничої допомоги понесла судові витрати в розмірі 2000 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial