Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

В листопаді 2019 року позивач - голова Правління Обслуговуючого кооперативу «ЖБК «Кристал-16» Горобець А.П. звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача заборгованість за спожиті послуги за період з 01.03.2015 року по 01.11.2019 рік в розмірі 11 044,91 грн., а також, інфляційні нарахування в розмірі 3192,84 грн., 3% річних - 1058,92 грн., а також понесені судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що відповідачі є власниками квартири [ADDRESS] , в даній квартирі вони проживають та користуються послугами, які надаються позивачем. Відповідно до розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги заборгованість відповідачів перед пезовачем за період з 01.03.2015 року по 01.11.2019 року становить 11 044,91 грн. Таким чином, через несвоєчасність проведення розрахунків відповідачів з позивачем утворилась заборгованість, яку позивач просить суд стягнути. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.11.2019 року головуючим суддею по розгляду даної справи визначено суддю Панченко О.М. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20.11.2019 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився. В матеріалах справи міститься письмова заява від голови Правління позивача - ОК «ЖБК «Кристал-16» Горобця А.П., в якій він просить суд проводити розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день, час і місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином, відповідно до ст.128 ЦПК України. Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду не надсили, про причину неявки суд не повідомили, відзив та інші заяви з процесуальних питань від них до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачі є власниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі - продажу квартири від 23.04.2004 року. Обслуговуючий кооператив «ЖБК «Кристал-16» діє на підставі статуту, затвердженого Рішенням Загальних зборів членів ЖБК «Кристал-6» від 19.10.2016 року. З тесту даного статут вбачається, що одним з видів діяльності позивача (ЖБК «Кристал-16») є надання житлового-комунальних послуг. З розрахунків наданих позивачем, вбачається, що відповідачі не сплачували за надані житлово-комунальні послуги, а тому заборгованість останніх перед позивачем за період з 01.03.2015 року по 01.11.2019 року становить - 11 044,91 грн., інфляційні нарахування - 3192,84 коп., 3% річних - 1058,92 грн., а всього - 15296,67 коп. Як вказує позивач в своєму позові, на неодноразові звернення до відповідачів з вимогою щодо погашення суми заборгованості за спожиті житлово - комунальні послуги, останні не реагують. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Згідно з п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків» затверджених Постановою КМУ № 45 від 24 січня 2006 року «Про внесення змін до постанови Кабміну від 08 жовтня 1992 року № 572», власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» врегульовані права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, якими є власник, споживач, виконавець та виробник, серед яких обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості, згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладання із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за недотримання умов його виконання, згідно з типовим договором. Правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а його обов`язком - оплатити житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. За правилом ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Також, відповідно до ч. 1 ст. 9 указаного закону, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідачів обов`язку оплачувати надані їм послуги. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року № 6-2951цс15, з яким також погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц. Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справі, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. За таких обставин, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн. З викладеного,

Outcome: approved