Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

В квітні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що [INFO] року помер її батько [PERSON] після смерті якого відкрилася спадщина на 1/2 частку домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS] Спадщину після його смерті як спадкоємці за законом першої черги в рівних долях прийняли вона та його дружина [PERSON], тобто по 1/4 частці домоволодіння за кожною. [INFO] року [PERSON] померла, після смерті якої відкрилася спадщина на 3/4 частки вказаного домоволодіння. Вона як спадкоємець за законом спадщину прийняла своєчасно. Але оскільки спадкодавці не отримали при житті правовстановлюючих документів на домоволодіння, вона не може оформити на себе право власності на спадкове майно. Просила суд визнати за нею право власності на домоволодіння в порядку спадкування. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача Ванчиковецької сільської ради Новоселицького району в судове засідання не з'явився, направивши до суду заяву, в якій позов визнав та просив розглянути справу у його відсутності. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що по [ADDRESS] розташовано домоволодіння, яке складається з житлових будинків літера «А», «Б» та господарських споруд. Дане домоволодіння відносилося до категорії робочих дворів і було побудовано подружжям [PERSON] та [PERSON] до 1984 року на відведеній для вказаної мети земельній ділянці та зареєстровано в погосподарській книзі сільської ради із наданням відповідної адресної частини. Дані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що вказане домоволодіння побудовано відповідно до діючого на час його будівництва законодавства та належним чином було зареєстровано органом місцевого самоврядування. Правові акти чинні на час проведення будівництва пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Так, порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР був встановлений інструкцією, яка була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Згідно з пунктами 4, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї постанови від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз'яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Статтею 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України в редакції 1969 року, діюча на час побудови домоволодіння, передбачено, що майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Отже за змістом вищевказаних норм закону, кожна річ, набута за час шлюбу, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, крім окремих речей кожного з подружжя. З актового запису про одруження [PERSON] та [PERSON] вбачається, що вони уклали свій шлюб 14 лютого 1943 року. Зважаючи на те, що домоволодіння було побудовано на відведеній в установленому порядку земельній ділянці та зареєстровано в сільській раді за [PERSON] на час коли останній перебував у шлюбі з [PERSON], то домоволодіння вважається їх спільним майном та з того часу вони стали його співвласниками в рівних частках, тобто по 1/2 частці на кожного з них. Після смерті [INFO] року [PERSON] відкрилася спадщина на 1/2 частку вказаного домоволодіння. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року, діючої на час відкриття спадщини, при успадкуванні по закону спадкоємцями першої черги є в рівних долях діти, подружжя та батьки померлого. Згідно п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Як вбачається з витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00015067237 від 19 лютого 2015 року спадкодавець [PERSON] та його дружина [PERSON] були батьками позивачки - [PERSON]. Спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] прийняли в рівних долях як спадкоємці за законом першої черги його дружина [PERSON] та донька [PERSON], вступивши в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою Ванчиковецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області № 49 від 20 січня 2016 року. [INFO] року [PERSON] померла, після смерті якої відкрилася спадщина на 3/4 частки вказаного домоволодіння, а саме на 1/4 частку успадковану після смерті чоловіка [PERSON] та 1/2 частку майна, яка належала їй на праві спільної сумісної власності. Позивачка як спадкоємець за законом, спадщину після смерті своєї матері [PERSON] прийняла своєчасно, вступивши в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою Ванчиковецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області № 503 від 14 квітня 2016 року. Однак, у зв'язку із смертю спадкодавців та відсутністю за ними правовстановлюючих документів на домоволодіння, нотаріальна контора відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи, що позивачка є спадкоємцем за законом першої черги та своєчасно прийняла спадщину після смерті своїх батьків, інших спадкоємців не має, то право власності на домоволодіння слід визнати за нею. На підставі ст.ст. 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, суд

Outcome: approved