Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

В квітні 2018 р. [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] , в якому просила суд стягнути з [PERSON] на її користь суму боргу за договором позики від 06.09.2010 р. та додатково угоди від 03.03.2014 р. в розмірі 17397065,00 грн, що еквівалентно 665000,00 дол. США (1 дол. США - 26.1610 за офіційним курсом НБУ станом на 03.04.2018 р.) та судові витрати. Позов вмотивовано тим, що 06.09.2010 р. між сторонами було укладено договір позики, за яким [PERSON] надала [PERSON] безвідсоткову позику в розмірі 1581640,00 грн, що еквівалентно 200000,00 дол. США, а [PERSON] зобов`язалась повернути позику до 06.09.2014 р. Цільове призначення коштів- придбання автомобіля. На підтвердження факту укладення договору була надана розписка від 06.09.2010 р. 03.03.2014 р. між сторонами було укладено додаткову угоду до договору позики від 06.09.2010 р., за якою внесено зміни до договору від 06.09.2010 р. шляхом збільшення позики та передачі [PERSON] коштів в розмірі 4510221,00, що еквівалентно 465000,00 дол.США, строком до 06.03.2016 р. На підтвердження факту укладення договору була надана розписка від 03.03.2014 р., цільове призначення коштів- придбання квартири. За договором позики від 06.09.2010 р. та додатковою угодою від 03.03.2014 р. загальний розмір позики становив 665000,00 дол. США зі строком повернення до 06.03.2016 р. Позивач зазначає, що 26.03.2011 р. відповідач придбала автомобіль «Mercedes-Benz», а 30.04.2014 р. квартиру по [ADDRESS] . Однак, кошти за договорами відповідач не повернула, на вимоги не реагує, станом на 03.04.2018 р. має заборгованість в розмірі 17397065,00 грн, що еквівалентно 665000,00 дол.США (1 дол. США - 26.1610 за офіційним курсом НБУ станом на 03.04.2018 р.) Вказане стало підставою для звернення до суду з позовом. У відзиві на первісну позовну заяву [PERSON] не заперечує щодо задоволення позову, зазначає, що вона отримувала від [PERSON] кошти в розмірі 200000,00 дол. США на придбання автомобіля «Mercedes benz cl 550» та 465000,00 дол. США на придбання квартири по [ADDRESS] . На теперішній час немає змоги повернути кошти [PERSON] (а.с. 36 т.1) В серпні 2018 р. до Шевченківського районного суду м.Києва надійшов позов [PERSON] до [PERSON] до [PERSON] , в якому просив визнати недійсними договір позики від 06.09.2010 року та додаткову угоду від 03.03.2014 року до договору позики від 06.09.2010 року, укладені між [PERSON] та [PERSON] . Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] з [PERSON] перебували у шлюбі з 07.07.2007 р., який рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07.06.2016 р. було розірвано. В серпні 2018 р. [PERSON] дізнався про наявність цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , про стягнення коштів за договором позики. [PERSON] зазначає, що згоди на укладення вказаних договорів він не надавав, вважає їх фіктивними, оскільки передача коштів фактично не здійснювалась. Так, в провадженні Шевченківського районного суду м.Києва перебувають цивільні справи №761/28358/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та №761/17478/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. На думку [PERSON] договір позики від 06.09.2010 року та додаткова угода від 03.03.2014 року до договору позики від 06.09.2010 року були підписані сторонами після подання позовів про поділ майна подружжя з метою збільшення частки [PERSON] при розподілі спільного майна подружжя. Зазначає, що квартира по [ADDRESS] , на яку брала кошти в позику [PERSON] згідно розписки від 03.03.2014 р., входить до переліку майна, яке підлягає поділу між сторонами у справах №761/28358/15-ц, №761/17478/17. [PERSON] зазначає, що станом на 03.03.2014 р. (день написання розписки) [PERSON] не було відомо поштову адресу квартири, яка розташована по [ADDRESS] , оскільки лише 30.04.2014 р. за договором купівлі-продажу майнових прав вона придбала майнові права на квартиру [ADDRESS] . До введення будинку в експлуатацію [PERSON] не могла знати поштову адресу квартири та розташування її саме по [ADDRESS] , як вказано у розписці від 03.03.2014 р. З огляду на викладене, [PERSON] вважає договір позики від 06.09.2010 року та додаткову угоду від 03.03.2014 року до договору позики від 06.09.2010 року фіктивними, що стало підставою для звернення до суду з позовом. У відзиві позовну заяву третьої особи [PERSON] заперечує щодо задоволення цього позову, зазначає, що договір позики від 06.09.2010 року та додаткова угода від 03.03.2014 року до договору позики від 06.09.2010 року були укладені з дотриманням вимог законодавства, сторони мали необхідний обсяг дієздатності, волевиявлення було спрямоване на реальне настання правових наслідків. На підтвердження виконання умов договір були надані розписки, які свідчать про факт передачі коштів. (а.с.120-122) У відповіді на відзив [PERSON] зазначає, що правочини між [PERSON] та [PERSON] не були спрямовані на настання правових наслідків, у [PERSON] , були відсутні грошові кошти в розмірі 665000,00 дол. США для надання їх в позику. Звертає увагу, що на момент написання розписки від 03.03.2014 р. [PERSON] не була відома поштова адреса квартири. Вказане, на думку [PERSON] , свідчить про створення штучного боргу [PERSON] перед [PERSON] з метою встановлення факту придбання квартири, яка є предметом поділу між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 142-145 т.1) В заперечені [PERSON] зазначає, що договір позики та розписки є доказами існування кредитних відносин між нею та [PERSON] . Звертає увагу, що [PERSON] не заперечує дійсність договорів позики та розписок, кошти від отримання позики [PERSON] використала на придбання автомобіля та квартири. (а.с. 154-158 т.1) Ухвалою судді від 29.05.2018 р. відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики, призначено підготовче судове засідання. (а.с. 25 т.1) Ухвалою суду від 05.11.2018 р. залучено [PERSON] в якості третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, до участі у цивільній справі №761/14270/18, залучити до спільного розгляду із первісною позовною заявою у цивільній справі №761/14270/18 позовну заяву третьої особи [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору позики та додаткової угоди до договору позики недійсними. (а.с. 77 т.1) Ухвалою суду від 21.03.2019 р. витребувано у [PERSON] оригінали письмових доказів, а саме: договір позики від 06.09.2010 року, що укладений між [PERSON] та [PERSON] ; розписку Борсало від 06.09.2010 року; додаткову угоду до договору позики від 03.04.2014 року, укладену між [PERSON] та [PERSON] ; розписку [PERSON] від 03.04.2014 року. Витребувано в управлінні податків і зборів з фізичних осіб Головного управління Державної фіскальної служби України (01011, м.Київ, вул.Лескова,2) інформацію про суми виплачених доходів та утриманих податків фізичною особою [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , зареєстрованої в [ADDRESS] за період з 2001 року по 2014 рік включно, а разі реєстрації останньої як суб`єкта підприємницької діяльності прошу надати інформацію про подачу нею декларації про доходи із зазначенням відповідних суми за вказані періоди. (а.с. 129-131 т.1) Ухвалою суду від 29.05.2019 р. витребувано у [PERSON] оригінали письмових доказів, а саме: договір позики від 06.09.2010 року, що укладений між [PERSON] та [PERSON] ; розписку Борсало від 06.09.2010 року; додаткову угоду до договору позики від 03.04.2014 року, укладену між [PERSON] та [PERSON] ; розписку [PERSON] від 03.04.2014 року. (а.с. 151 т.1) Ухвалою суду від 04.06.2019 р. призначено по цивільній справі №761/14270/18 судово-технічну експертизу давності документів, проведення якої доручено експертам Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Експертної служби МВС України. (а.с. 167-169 т.1) Ухвалою суду від 13.09.2019 р. призначено по цивільній справі №761/14270/18-ц судово-технічну експертизу давності документів, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, м. Київ, вул. Смоленська, 6. (а.с. 216-218 т.1) Ухвалою суду від 31.01.2020 р. призначено по цивільній справі №761/14270/18 судово-технічну експертизу давності документів, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, м. Київ, вул. Смоленська, 6. (а.с. 5-7 т.2) Ухвалою суду від 15.07.2020 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. (а.с. 66 т.2) Протокольною ухвалою суду від 18.09.2020 р. задоволено клопотання про допит в якості свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с. 78 т.2) Ухвалою суду від 13.08.2021 р. здійснено привід у цивільній справі свідка: [PERSON] для участі у судовому засіданні, що призначено на 20 вересня 2021 року на 15 годин 00 хвилин. (а.с.163 т.2) В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, свій позов підтримує з урахуванням часткового погашення боргу [PERSON] в розмірі 250000,00 грн, заперечує щодо задоволення позову [PERSON] . Представник позивача подала клопотання про відкладення розгляду справи через перебування у щорічній відпустці. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, її представник в судовому засіданні не заперечила щодо задоволення позову [PERSON] , заперечили щодо задоволення позову [PERSON] . Представник третьої особи свій позов підтримала за викладених у позовній заяві обставин, заперечує щодо задоволення позову [PERSON] . Беручи до уваги те, що доказів поважності причин неявки в судове засідання представником позивача не надано, враховуючи наявність заяви про розгляд справи без участі позивача, те, що справа перебуває в провадженні суду з 17.04.2018 р, а клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи є повторним (а.с. 154), суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача. При цьому, суд враховує, що Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Крім цього, Верховний Суд в постанові від 01.10.2020 р. у справі №361/8331/18 виходив з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Суд, вислухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши зібрані в справі письмові докази, вважає за можливе позовні вимоги [PERSON] залишити без задоволення, а позовні вимоги [PERSON] задовольнити з огляду на наступне. Згідно договору позики (безвідсотковий) від 06.09.2010 р. [PERSON] (позикодавець) в порядку і на умовах визначних цим договором, надає [PERSON] (позичальнику) безвідсоткову позику в розмірі 1581640,00 грн, що еквівалентно 200000,00 дол. США (1 дол.=7,9082 грн), а остання зобовязується повернути позику у визначений договором строк в сумі у гривні еквівалентній 200000,00 дол. США на день повернення. (п. 1.1) Згідно п. 2.1 строк надання позики позичальнику становить 4 роки з моменту реальної передачі всієї грошової суми, день повернення позики - 06.09.2014 р. Згідно п. 3.3 підтвердженням отримання позики позичальником є розписка видана позикодавцю. (а.с. 10 т.1) На а.с. 11 т.1 - розписка від 06.09.2010 р., за якою [PERSON] одержала від [PERSON] в борг 1581640,00 грн, що еквівалентно 200000,00 дол. США (1 дол.=7,9082 грн), які зобов`язується повернути в строк до 07.09.2014 р. Зазначені кошти отриманні як позика для придбання автомобіля. На підтвердження придбання автомобіля за кошти згідно розписки від 06.09.2010 р. [PERSON] надала свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Mercedes CL550», д.н.з. [NUMBER] , та довідку-рахунок про продаж автомобіля. (а.с. 37 т.1) Згідно додаткової угоди від 03.03.2014 р. до договору позики від 06.09.2010 р. [PERSON] та [PERSON] дійшли згоди внести зміни до договору позики від 06.09.2010 р. шляхом додаткової передачі позикодавцем позичальнику суми коштів в розмірі 4510221,00 грн, що еквівалентно на день підписання договору 465000,00 дол. США (1 до. США=9,6994 грн). Загальна сума позики становить суму у гривні, що еквівалентна на день повернення 665000,00 дол. США. Змінено п. 2.1 договору: строк надання позики позичальнику визначений датою 06.03.2016 р. (а.с. 12 т.1) На а.с. 12 т.1 - розписка від 03.03.2014 р., за якою [PERSON] одержала від [PERSON] кошти в якості позики в розмірі 4510221,00 грн, що еквівалентно на день підписання договору 465000, 00 дол. США (1 дол. США=9,6994 грн) Зазначені кошти необхідні для придбання квартири у [ADDRESS] та проведення ремонтних робіт у квартирі. Загальна сума боргу за договором позики від 06.09.2010 р. та додатковою угодою від 03.03.2014 р. становить суму у гривні, що еквівалентно 665000,00 дол. США. Грошові кошти зобов`язується повернути в строк до 06.03.2016 р. На підтвердження придбання квартири за кошти згідно розписки від 03.03.2014 р. [PERSON] надала свідоцтво від 15.07.2014 р. про право власності на нерухоме майно- квартиру [ADDRESS] та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.07.2014 р. (а.с. 38-39 т.1) Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 1 ст. 1047 ЦК України). Частиною 2 ст. 1047 ЦК України допускається пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. [PERSON] вважає договір позики від 06.09.2010 року та додаткову угоду від 03.03.2014 року до договору позики від 06.09.2010 року, які укладені між [PERSON] та [PERSON] , фіктивними, що на його думку є підставою для визнання їх недійсними. Цивільний кодекс України визначає правочин як дію особи, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; шляхом укладання правочинів суб`єкти цивільних відносин реалізують свої правомочності, суб`єктивні цивільні права за допомогою передачі цих прав іншим учасникам. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України). Згідно зі статтею 628 зазначеного Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено. Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 16.10.2020 р. у справі № 910/12787/17). Як неодноразово наголошував Верховний Суд України (постанови від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14, від 30.11.2016 у справі № 910/31110/15), під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину необхідно застосовувати загальні положення статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 07.07.2007 р., який рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07.06.2016 р. у справі №759/6963/15-ц було розірвано. (а.с. 54-56 т.1) В провадженні Шевченківського районного суду м.Києва перебуває цивільна справа №761/28358/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя. На а.с. 61-62 т.1 - заява про збільшення позовних вимог у справі №761/28358/15-ц, за якою [PERSON] серед іншого просив визнати квартиру [ADDRESS] спільною власністю, виділити у власність [PERSON] квартиру, визнати за ним право власності на вказану квартиру. Крім цього, в провадженні Шевченківського районного суду м.Києва перебуває цивільна справа №761/17478/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Згідно позовної заяви [PERSON] остання просила серед іншого визнати спільною сумісною власністю квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , в порядку поділу майна виділити [PERSON] в натурі зазначену квартиру. (а.с. 63-68 т.) Обґрунтовуючи свої вимоги, [PERSON] вказував на безгрошовість оскаржуваних договорів позики, фіктивність договорів між [PERSON] та [PERSON] , які були укладені з метою збільшення частки [PERSON] при розподілі спільного майна подружжя Згідно з частиною п`ятою статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Для визнання зобов`язання таким, що вчинено фіктивно, закон вимагає наявності таких умов: вина осіб, яка має прояв у формі умислу, спрямованого на вчинення фіктивного договору; такий умисел повинен виникнути у сторін до моменту укладення договору; метою укладення такого договору є відсутність правових наслідків, обумовлених у договорі. Відсутність хоча б однієї із цих умов не дає підстав стверджувати, що зобов`язання вчинялося фіктивно. У фіктивних правовідносинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву (подібну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 28.02.2018 у справі № 909/330/16, від 01.11.2018 у справі № 910/18436/16 та підтримано у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.05.2020 у справі № 904/3938/18). Згідно висновку експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Експертної служби МВС України №19/173-101-СЕ/19 від 12.08.2019 р. питання 1-5, 7-12, 14 не вирішувались через відсутність в Експертній службі МВС атестованих судових експертів за напрямком визначення абсолютної давності виготовлення документу за його реквізитами (виконаними за допомогою друкуючого пристрою та фарбовими матеріалами кулькох ручок). У розписці від 03.03.2014 р. у записі «піяістдесят» було неодноразово наведено літеру «я», у розписці від 06.09.2010 р. у цифровий запис «7.98(6)82» було внесено зміни в первинний зміст шляхом дописки (виправлення) цифри «3» на цифру «6» або «8», цифри «7» на цифру «8», цифри «9» на цифру «2». У цифровому записі «06.09.2014 р.» було виправлено цифру «7» на цифру «6», цифру «3» на цифру «9», цифру «3» на цифру «4». (а.с. 185-192 т.1) Як було зазначено вище за ухвалою суду від 31.01.2020 р. призначено по цивільній справі №761/14270/18 судово-технічну експертизу давності документів, проведення якої було доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. 28.02.2020 р. до суду надійшло клопотання експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз про надання порівняльних зразків документів - оригіналів достовірно датованих документів, в яких у період з вересня 2010 року по червень 2019 року, рукописно виконано (не обов`язково фігурантами досліджуваних документів) записи та підписи синьо-фіолетовою пастою кулькової ручки (ручок), такими за кольором, як у досліджуваних документах; порівняльні зразки необхідно надати у кількості не менше 20 зразків з різними датами складання за кожен рік досліджуваного періоду; оригіналів достовірно датованих документів, в яких у період з вересня 2010 року по червень 2019 року, виконано друкові тексти з використанням друкуючих пристроїв зі струминним способом друку чорнилом чорного кольору (не обов`язково але бажано на тому самому (або однотипному) друкуючому пристрої), що і друкований текст у досліджуваних документах у кількості не менше 20 зразків з різними датами складання за кожен рік зазначеного періоду; та надання дозволу суду на вирізання знаків друкованого тексту та штрихів рукописних записів та підписів у всіх наданих (досліджуваних та порівняльних документах) (а.с. 16-17 т.2) Згідно письмових пояснень [PERSON] щодо клопотання експерта, то остання заперечує щодо вирізання штрихів рукописних текстів та підписів, які будуть втрачені під час проведення експертизи. (а.с. 52-54 т.2) Згідно письмових пояснень [PERSON] щодо клопотання експерта, то остання зазначає про відсутність записів синьо-фіолетовою пастою кулькової ручки та друкованих текстів з використанням друкуючих пристроїв зі струминним способом друку чорнилом чорного кольору у період з вересня 2010 р. по червень 2019 р. (а.с. 62-63 т.2) 31.07.2020 р. до суду надійшло повідомлення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз про неможливість надання висновку судово-технічної експертизи документів внаслідок не виконання клопотання експерта. (а.с. 69-71 т.2) 04.06.2021 р. в судовому засіданні представник позивача на запитання суду не надала згоду на вирізання зразків друкованого тексту та штрихів рукописних записів та підписів для виконання клопотання експерта від 31.07.2020 р. (зафіксовано протоколом судового засідання від 04.06.2021 р., а.с. 117 т.2) Згідно ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. В постанові Верховного Суду від 17.04.2019 р. (справа 373/1917/15-ц) зазначено, що визнання факту, для з`ясування якого призначалася експертиза, або відмова у визнанні цього факту здійснюється судом з урахуванням оцінки доказів, аналізу правової позиції цієї особи та того результату, якого вона домагається. Фактично суд виходить з припущення, що особа ухиляється від участі в експертизі, оскільки побоюється її результатів, а тому визнає факт, який треба було встановити експертизою, доведеним. Сторона позивача [PERSON] , не виконавши клопотання експерта, не надавши згоду на вирізання зразків друкованого тексту та штрихів рукописних записів та підписів, та сторона відповідача [PERSON] , не виконавши клопотання експерта, не надавши жодних порівняльних зразків документів, для проведення судово-технічної експертизи давності документів, яка була призначена за ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 31.01.2020 р. , що набрала законної сили, фактично ухилились від проведення експертизи, висновки якої мають вирішальне значення у даній справі, оскільки вона була призначена саме для визначення дійсної дати складання договору позики та додаткової угоди до договору позики, щодо яких у сторін і виник цей спір. Оскільки сторони [PERSON] , [PERSON] ухилились від виконання клопотання експерта, чим унеможливили проведення експертизи, з огляду на приписи цивільного процесуального законодавства України зазначене є підставою для встановлення цього факту судом. За таких обставин, факт того, що дата складання договору позики та додаткової угоди до договору позики не відповідає давності виконання вказаних документів, вважається доведеним. Схожого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 23.05.2018 р. у справі №201/374/15-ц Судом також враховано, що протокольною ухвалою суду від 18.09.2020 р. задоволено клопотання про допит в якості свідків [PERSON] та [PERSON] , проте останні відмовились надавати будь-які пояснення щодо обставин укладення оскаржуваних договорів. Також варто звернути увагу, що в розписці від 03.03.2014 р. йдеться про те, що грошові кошти потрібні [PERSON] на придбання квартири у [ADDRESS] та проведення ремонтних робіт у квартирі. Цільове використання коштів згідно даної розписки підтвердила [PERSON] у відзиві на позов. На підтвердження придбання квартири за кошти згідно розписки від 03.03.2014 р. [PERSON] надала свідоцтво від 15.07.2014 р. про право власності на нерухоме майно- квартиру [ADDRESS] та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.07.2014 р. (а.с. 38-39 т.1) Однак, лише 30.04.2014 р. між [PERSON] та ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] . При цьому, отримала [PERSON] свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] лише 15.07.2014 р Вказане свідчить про те, що станом на 03.03.2014 р. (укладення додаткової угоди та написання відповідної розписки) [PERSON] не було відомо поштової адреси квартири [ADDRESS] . Доказів придбання або наміру придбання будь-яких інших квартир по [ADDRESS] [PERSON] надано не було. Крім цього, обґрунтовуючи свої вимоги, [PERSON] також вказував на відсутність у позикодавця коштів у розмірах, які вказані у спірних правочинах, що не було спростовано [PERSON] та [PERSON] . Відсутність у [PERSON] грошових коштів станом на 06.09.2010 року в розмірі 1581640,00 грн та 03.03.2014 року - 4510221,00 грн підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачений доходів та утриманих податків за період з 01.01.2001 р. по 31.12.2014 р. Відтак, джерела одержання таких доходів і витрат (як вказано в оспорюваних договорах) за період з 01.01.2001 р. по 31.12.2014 в базах даних відсутня. (а.с. 136-137 т.1) Виходячи з того, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, враховуючи наявність цивільних справ №761/28358/15-ц та №761/17478/17, де вирішується питання поділу майна подружжя, в тому числі квартири за адресою: [ADDRESS] , суд дійшов висновку, що [PERSON] доведено порушення його прав та законних інтересів як заінтересованої особи оспорюваними договорами. Факт ухилення [PERSON] , [PERSON] від проведення експертизи, відсутність інших належних та допустимих доказів на спростування обставин, про які вказує [PERSON] , свідчать про укладення договорів, які за своїм змістом суперечать вимогам закону, оскільки не спрямовані на реальне настання обумовлених ними правових наслідків, що є порушенням ч.1, 5 ст. 203 ЦК України. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, [PERSON] та визнання недійсними договору позики від 06.09.2010 року та додаткової угоди від 03.03.2014 року до договору позики від 06.09.2010 року, укладених між [PERSON] та [PERSON] . З огляду на викладене, враховуючи зазначені судом обставини щодо задоволення позову про визнання договорів позики недійсними, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про стягнення коштів за договорами позики від 06.09.2010 року та додаткової угоди від 03.03.2014 року, задоволенню не підлягають. Згідно ст. 141 ЦПК України потрібно стягнути з [PERSON] та [PERSON] в рівних частках на користь [PERSON] кошти судового збору у розмірі по 352 грн. 40 коп. з кожного. Враховуючи викладене,

Outcome: approved