Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

В листопаді 2017р. позивачі: [PERSON], [PERSON] звернулись до Залізничного районного суду м. Львова з позовом до відповідача ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України», третя особа: Управління захисту прав споживачів у м. Львові, в якому просили суд: стягнути з відповідача на свою користь 668,60 дол. США на відшкодування понесених додаткових витрат, 10000,00 грн. у відшкодування заподіяної моральної шкоди та 5000,00 грн. витрат на правову допомогу. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовували тим, що ними були придбані електронні пасажирські квитки на авіарейс сполученням Київ-Пекін-Куала-Лумпур, що виконувався авіакомпанією Міжнародні Авіалінії України на сегменті Київ-Пекін (19 грудня 2016р., рейс PS 287) та авіакомпанією Air Asia на сегменті Пекін- Куала-Лумпур (20 грудня 2016р., рейс D7313). Під час рейсу сполученням Київ-Пекін літак відповідача здійснив посадку в аеропорту альтернативної посадки поблизу м. Пекіну, де простояв протягом 10 годин, після чого продовжив рух та прибув до аеропорту м. Пекін із значною затримкою. У зв'язку із значною затримкою рейсу PS 287 із Києва до Пекіну, позивачі втратили стикування з рейсом D7313 з Пекіну до Куала-Лумпур. До пункту призначення - Куала-Лумпур позивачі діставались іншим рейсом D7 313, 21 грудня 2016р., на який позивачам довелося купувати нові квитки вартістю 668,60 дол. США. У зв'язку із зазначеним, позивачі вважають, що відповідач має відшкодувати їм додаткові витрати на придбання нових авіаквитків у сумі 668,60 дол. США. Крім того, оскільки внаслідок затримки рейсу та як наслідок подальшого запізнення на стикувальний рейс позивачам завдано моральних страждань, позивачі просили стягнути з відповідача 10000,00 грн. у рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди. В досудовому порядку позивачі зверталися до відповідача щодо виплати відшкодування за додатково понесені витрати, однак відповідач відповіді на звернення позивачам не надіслав. Оскільки в позасудовому порядку вирішити спір не вдалося, позивачі вимушені були звернутися до суду з вказаним позовом для захисту своїх порушених прав. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 12 грудня 2017р. відкрито провадження у справі № 462/5495/17. Постановою Апеляційного суду Львівської області від 21 березня 2018р. ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 12 грудня 2017р. скасовано, справу направлено за встановленою законом виключною підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 квітня 2018р. відкрито провадження у справі. 19 червня 2018р. на адресу суду надійшов відзив відповідача на позов, в якому авіакомпанія МАУ заперечує щодо задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Зокрема, відповідач стверджує, що затримка прибуття рейсу Київ-Пекін сталася за непередбачуваних та випадкових обставин - складних метеорологічних умов аеропорту призначення, за які перевізник відповідальності не несе. Крім того, оскільки перевезення позивачів не є єдиним перевезенням та оформлене окремими бронюваннями та квитками на бланках різних авіакомпаній, відповідач не несе відповідальності за неможливість використання позивачами авіаквитків іншого перевізника. В судовому засіданні, в режимі відеоконференції, представник позивачів заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечувала, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог з обставин наведених у відзиві на позов. Третя особа, в судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Пояснення третьою особою до суду не подавались. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 3 Повітряного кодексу України (далі по тексту - ПК України), ст. 42 Закону України «Про транспорт», ст. 10 ЦК України, ст. 3 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено - чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України; якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені Законами України (Кодексами України), застосовуються правила міжнародного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 908 ЦК України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Статтею 910 ЦК України встановлено, що за договором перевезення пасажира перевізник зобов'язується перевезти пасажира до пункту призначення, а у разі здавання багажу - доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка мас право на одержання багажу. Укладання договору перевезення пасажира та багажу з перевізником підтверджується видачею пасажирського квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів). Пунктом 1 глави 1 Розділу ІV Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 30 листопада 2012р. № 735, який зареєстровано в МЮ України 28 грудня 2012р. за № 2219/22531 (далі по тексту - Правила), пасажирський квиток та багажна квитанція є підтвердженням укладення договору про перевезення та відображають його умови. Судом встановлено, і це не оспорювалось представниками сторін в судовому засіданні, що позивачі придбали електронні авіаквитки авіакомпанії МАУ за № 5661136243984, 5661136243985 на міжнародне повітряне перевезення за маршрутом Київ - Пекін рейсом РS 287 на 19 грудня 2016р. з відправленням о 10:20 год. Отже, судом встановлено, що між сторонами було укладено договір на міжнародне повітряне перевезення. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами по справі, прибуття рейсу PS 287 до м. Пекін було затримано на 9 год. 33 хв. При цьому, як встановлено в судовому засіданні з наявних в матеріалах справи доказах, під час виконання рейсу РS 287 Київ-Пекін відправленням 19 грудня 2016р. при підльоті до Міжнародного аеропорту м. Пекіну 20 грудня 2016р. екіпаж відповідача змушений був здійснити вимушену посадку повітряного судна в Міжнародному аеропорту Хух-Хотто Байта в КНР та після очікування продовжив рух до місця призначення - м. Пекін, де здійснив посадку об 11:33 год. за місцевим часом. Згідно Витягів з архівної відомості руху і технічного стану повітряних суден причиною вимушеної посадки повітряного судна рейсу РS 287 Київ-Пекін та подальшого очікування на продовження польоту є складні метеорологічні умови Міжнародного аеропорту м. Пекіну - туман і видимість нижче мінімуму. Таким чином, затримка прибуття рейсу РS 287 Київ-Пекін сталася за непередбачуваних та випадкових обставин - складних метеорологічних умов аеропорту призначення, які перешкоджали безпечному подальшому виконанню польоту та посадки повітряного судна, і яких не вдалося б уникнути, навіть при вжитті перевізником усіх можливих розумних зусиль та заходів з метою забезпечення безпеки польотів. При цьому, вимогами ч. 1 ст. 922 ЦК України, ст. 19 Конвенції про уніфікацію деяких правил міжнародних повітряних перевезень від 28.05.1999 року, ратифіковану Україною Законом № 685-VІ від 17 грудня 2008р. (далі по тексту - Монреальська конвенція), п. 1 глави 2 розділу XXVIІ Правил та Правил повітряних перевезень пасажирів та багажу авіакомпанії МАУ встановлено, що перевізник не несе відповідальності за порушення строку доставки пасажира до пункту призначення, якщо це порушення сталося внаслідок непереборної сили, усунення несправності транспортного засобу, яка загрожувала життю та здоров'ю пасажирів чи за інших обставин, що не залежали від перевізника. Отже, оскільки затримка прибуття рейсу PS 287 Київ-Пекін сталася за непередбачуваних надзвичайних обставин, які відповідач перебачити або запобігти яким відповідач не міг, останній не несе відповідальності за порушення строку доставки позивачів до м. Пекін. Відповідно до п. 1, 2 розділу XXII Правил перевезення, яке здійснюється кількома послідовними перевізниками, вважається єдиним перевезенням, якщо з початку перевезення ці перевізники розглядали таку операцію як єдине перевезення і таке перевезення було оформлене складеним квитком. У разі здійснення єдиних перевезень кожний перевізник, який приймає до перевезення пасажирів і багаж (вантаж), підпадає під дію цих Правил і розглядається як одна із сторін договору перевезення, оскільки такий договір стосується частини перевезення, що здійснюється під контролем певного перевізника. Положеннями п. 4 розділу І Правил передбачено, що трансферний пасажир - це пасажир, який згідно з договором повітряного перевезення направляється в пункт трансферу (пересадки) одним рейсом, а далі перевозиться іншим рейсом того самого або іншого перевізника. Згідно з п. 2 глави 3 розділу XVI Правил у разі необхідності забезпечення своєчасної пересадки трансферних пасажирів на стикувальні рейси перевізник за першої можливості повинен запропонувати їм альтернативні маршрути перевезення. Крім того, умовами п. 11 договору повітряного перевезення авіакомпанії МАУ встановлено, що відповідач не несе відповідальності за забезпечення стикувальних рейсів, які були оформлені окремими квитками. Судом встановлено, що перевезення позивачів не є єдиним перевезенням та оформлене окремими бронюваннями та квитками на бланках різних авіакомпаній, які не розглядали зазначені перевезення як єдине міжнародне перевезення та не брали відповідальності за всі повітряні перевезення позивачів, що визнав в судовому засіданні представник позивача. Відповідно до укладеного між позивачами та відповідачем договору на міжнародне повітряне перевезення кінцевим пунктом призначення перевезення є м. Пекін. Жодних умов щодо подальшого трансферного перевезення позивачів за договором перевезення не передбачено. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо відшкодування понесених додаткових витрат на придбання нових авіаквитків у сумі 668,60 дол. США задоволенню не підлягають. Щодо заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди, то в цій частині позов також не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Звертаючись до суду з вимогами про відшкодування моральної шкоди позивачі просили суд їх задовольнити на підставі положень ст. ст. 23, 1167 ЦК України. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 1 Постанови від 31 березня 1995р. за № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори підлягають застосуванню при розгляді справ судами. За вимогами п. 2, 5 цієї Постанови, спори про відшкодування заподіяної моральної (немайнової) шкоди розглядаються у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено законодавством, що регулює такі зобов'язання і передбачає відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Суду необхідно в кожній справі з'ясувати характер правовідносин сторін і встановити, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Як підставу для відшкодування моральної шкоди позивачі зазначають заподіяння відповідачем моральних страждань внаслідок затримки рейсу та подальшого запізнення позивачів на стикувальних рейс. Однак, ні ПК України, ні Монреальська конвенція, ні Правила перевізника, ні Умови договору на повітряне перевезення не передбачають відшкодування заподіяної моральної шкоди міжнародним авіаперевізником, і вимога позивачів щодо її відшкодування є безпідставною, а тому задоволенню не підлягає. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідача не підлягає стягненню на користь позивачів понесені останніми судові витрати.

Outcome: dismissed