Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 12 травня 2021 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 20 травня 2021 року. Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що з 15 вересня 2018 року на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку є власницею будинку за адресою: [ADDRESS] , де вона зареєструвала своє місце проживання та місце проживання своєї доньки - [PERSON] , [INFO] . Однак у будинковій книзі, яку передала їй попередня власниця, зареєстровано місце проживання невідомої їй людини - [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що відповідач не перебуває з нею та її сім`єю у родинних та будь яких інших стосунках, також він не був ні родичем, ні знайомим попередньої власниці будинку, за вказаною адресою тривалий час не проживає, його місцезнаходження їй невідоме. Вказані обставини підтверджуються також довідками Перечинської міської ради, а також можуть бути засвідчені численними свідками, зокрема сусідами та колишньою власницею будинку. Оскільки факт реєстрації відповідача у її будинку порушує право власності та позбавляє її можливості користуватися та розпоряджатися будинком на власний розсуд, створює їй перешкоди у отриманні державної соціальної допомоги, житлової субсидії тощо, тому просить позов задовольнити та визнати відповідача таким, що втратив право користування належним їй житловим приміщенням. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила такі задовольнити, посилаючись на викладені у позові обставини. Відповідач [PERSON] судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки не повідомив, відзив не подав, а тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У судове засідання представник Перечинської міської ради Закарпатської області як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору не з`явився, попередньо подавав суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи без участі представника ради, проти задоволення позову не заперечив. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини щодо користування житлом, а саме приміщенням будинку, власником якого являється позивач. Реєстрація місця проживання хоча і не спричиняє за собою виникнення права користування житловим приміщенням, проте обмежує майнові інтереси власника, пов`язані з правом розпорядитися ним. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Втрата права користування житловим приміщенням тягне за собою наслідки у вигляді скасування реєстраційного запису про реєстрацію фізичної особи за певним місцем проживання. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] за Договором купівлі-продажу житлового будинку від 15 вересня 2018 року, зареєстрованим у реєстрі за № 1733, придбала житловий будинок [ADDRESS] , що знаходиться на земельній ділянці площею 0,10 га, кадастровий номер 2123210100:01:6004:0245. Вказане також стверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 137873481 від 15 вересня 2018 року. Також встановлено, що у зазначеному будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] , що стверджується відомостями Перечинської міської ради Закарпатської області № 279/07-02 від 16 лютого 2021 року та довідкою вказаної ради № 167 від 10 лютого 2021 року, а також даними будинкової книги для прописки громадян, що проживають по [ADDRESS] , що у свою чергу перешкоджає позивачу користуватися та розпоряджатися своїм майном. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до приписів ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, справа № 6-709цс16). Відтак, за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 Цивільного кодексу України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 Житлового кодексу України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 Цивільного кодексу України, передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 Цивільного кодексу України, статей 150, 156 Житлового кодексу України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік (правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, справа № 6-709цс16). Верховний Суд України у Постанові від 15 травня 2017 року, справа № 734/387/15-ц, зауважив, що «право користування житловим приміщенням може виникати та існувати лише в членів сім`ї власника будинку»; «право відповідачки на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч. 2 ст. 406 Цивільного кодексу України». Аналогічна правова позиція вбачається у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року по справі справа № 357/7940/16-ц. Так, згідно довідок відділу ЦНАП Перечинської міської ради Закарпатської області №73 від 21 січня 2021 року та № 166 від 10 лютого 2021 року видно, що відповідач [PERSON] , 1982 року народження, зареєстрований у спірному будинку за адресою: [ADDRESS] , однак на даний час фактично у такому не проживає. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. 77-80 ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved