Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

В липні 2020 року заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу у якій зазначила, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, що видане Бериславською районною державною адміністрацією 11 червня 1993 року, згідно розпорядження (наказу) від 07 червня 1993 року № 213, на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», [PERSON] та [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Право власності на нерухоме майно зареєстроване Херсонським бюро технічної інвентаризації 30 серпня 1993 року. [INFO] [PERSON] помер, приватним нотаріусом Бериславського районного нотаріального округу заведена спадкова справа № 39/2000 за заявою дружини. Під час оформлення спадщини з`ясувалося, що в свідоцтві про право власності на житло, що видане Бериславською районною державною адміністрацією 11 червня 1993 року, мала місце описка в написанні прізвища власників, замість « [PERSON] » було зазначено « [PERSON] », замість « [PERSON] » було зазначено « [PERSON] ». Просить суд встановити факт належності [PERSON] та [PERSON] свідоцтва про право власності на житло, що видане Бериславською районною державною адміністрацією 11 червня 1993 року, згідно розпорядження (наказу) від 07 червня 1993 року № 213. Встановлення факту належності правовстановлюючого документу тягне для заявника юридичні наслідки, а саме, дає змогу оформити спадщину та реалізувати права як власника. Ухвалою від 23.07.2020 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. У судове засідання від представника заявника надійшла заява про розгляд справи у відсутність заявника, на задоволенні заяви наполягала. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, згідно якої визнав заявлені вимоги. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав: У відповідності з п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по- батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Проте, сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. Таким чином, для заявника важливо, не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту, це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Заяву про встановлення факту належності правовстановлюючих документів можуть подавати спадкоємці померлої особи - власника цього документа для оформлення спадкових прав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, що видане Бериславською районною державною адміністрацією 11 червня 1993 року, згідно розпорядження (наказу) від 07 червня 1993 року № 213, на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», [PERSON] та [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Право власності на нерухоме майно зареєстроване Херсонським бюро технічної інвентаризації 30 серпня 1993 року (а.с. 9). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Бериславським райвідділом реєстрації актів громадянського стану Херсонської області 15 грудня 1995 року, актовий запис № 210 (а.с.11). Приватним нотаріусом Бериславського районного нотаріального округу заведена спадкова справа №39/2000, до майна померлого [INFO] [PERSON] , за заявою від дружини померлого - [PERSON] (а.с. 7). Згідно паспорту громадянина України серія [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] (а.с. 5). Заявник не має можливості одержати новий чи внести зміни в наявний правовстановлюючий документ через те, що законодавством не передбачена така можливість. Таким чином, суд приходить до висновку, що свідоцтво про право власності на житло, що видане Бериславською районною державною адміністрацією 11 червня 1993 року, згідно розпорядження (наказу) від 07 червня 1993 року № 213, належить [PERSON] та [PERSON] . Підстави для відмови в задоволенні заяви відсутні.

Outcome: approved