Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

В лютому 2018 року позивач звернувся в суд із зазначеним позовом до відповідачки, посилаючись на те, що 01.11.2017р. між сторонами було укладено договір позики, згідно якого він, в присутності свідків, передав [PERSON] грошові кошти в сумі 12 800грн., а остання зобовязалася повернути йому таку ж суму грошових коштів до 01.02.2018р. На підтвердження факту отримання позики та зобовязання повернути у вказаний строк, як зазначив позивач, громадянка [PERSON] 01.11.2017р., в присутності свідків, власноруч написала та передала йому відповідну розписку. За твердженням позивача, у визначені в розписці строки, а також до теперішнього часу позичальником-громадянкою [PERSON] борг в сумі 12 800грн. йому не повернутий, від спілкування з ним, з приводу повернення боргу, [PERSON] ухиляється, на телефонні виклики не відповідає, що і спонукало його на звернення до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не зявився, надавши, відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, заяву про розгляд справи за його відсутності та згоду на заочний розгляд справи, а тому справа розглянута без його присутності, що відповідає положенням ч.5 ст.223 ЦПК України./ар.сп. 16 / Відповідачка про дату, час і місце судового засідання по розгляду справи, повідомлялась належним чином, про що свідчить повернутий поштовий конверт (ухвала суду та судова повістка) з відміткою про відсутність за зареєстрованим місцем проживання, однак в судове засідання не зявилась, причини своєї неявки суду не повідомила, відзив на позов не подавала, а тому за відсутності заперечення позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.223 ч.3 п.1 та 280 ч.1 ЦПК України. /ар.сп. 48 / Дослідивши всі подані докази, суд, на основі встановлених фактів та відповідних їм правовідносин, дійшов висновку про повне задоволення позову, виходячи із наступного: згідно письмової розписки від 01.11.2017р., складеної гр.[PERSON] в присутності двох свідків, із зазначенням свого паспорту та долученням його фотокопії, відповідачка «одолжила» (отримала позику) у позивача, зазначивши також в розписці, для достовірності її змісту, номер свого паспорту, грошові кошти в сумі 12 800,72грн. (дванадцять тисяч вісімсот гривень сімдесят дві копійки), зобовязавшись їх повернути до 1 (першого) лютого 2018 року; /ар.сп. 3, 5 / відповідно до паспорту серії КМ 801785 від 05.10.2012р., виданого Київським РВ м.Одеси ГУМВС України в Одеській області, та посвідчення серії ААБ №013711 від 11.10.2017р., виданого Департаментом праці та соціальної політики Одеської міської ради, і довідки до акту огляду медико-соціальною комісією серії 12ААА №882705 від 10.10.2017р., позивач є інвалідом другої групи, а відтак, неповернення відповідачкою вказаного боргу ставить його у важке матеріальне становище; /ар.сп. 4, 6-7 / п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини; відповідно до ч.ч.1, 2 ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст.11 вказаного Кодексу; ст.526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог вказаного Кодексу; згідно ч.1 ст.547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється в письмовій формі; ч.1 ст.612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до виконання зобовязання, або не виконав його в строк, передбачений договором; ч.1 ст.1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей; ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, позовні вимоги, на переконання суду, підлягають повному задоволенню, оскільки відповідачка, отримавши від позивача грошові кошти, в якості позики, у визначений строк їх не повернула, тобто порушила взяті на себе зобовязання, а тому позивач має безумовне право на стягнення боргу. Крім того, згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалене рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог. /ар.сп. 6-7 / На підставі ст.ст.11 ч.2 п.1, 509 ч.ч.1,2, 526, 547 ч.1, 612 ч.1, 1046 ч.1, 1047 ч.2, 1049 ч.1 ЦК України, та

Outcome: approved