Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

В листопаді 2018 року заявник звернувся до суду з даною заявою, в якій просив визнати відумерлою спадщиною, що відкрилась після смерті [PERSON], яка складається з квартири [ADDRESS], і передати квартиру [ADDRESS] у комунальну власність територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради. В обґрунтування своєї заяви вказав на те, що на його адресу надійшла інформація, що власник квартири [ADDRESS] - [PERSON] помер у 2011 році, і з цього часу в зазначеній квартирі ніхто не мешкає. В свою чергу, листом від 06.03.2017 року № 1252/03.1-41 відділ державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області повідомив, що по відділу реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції (нині - Самарський районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області) виявлено актовий запис про смерть № 2389 від 01.04.2011 року на [PERSON], [INFO]. Дата смерті - [INFO]. Згідно листа Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради № 10418 від 07.08.2017 року право власності на нерухоме майно за адресою: вулиця Павелецька, буд. № 43 зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Першою дніпропетровською нотаріальною конторою 22.09.1958 року за реєстром № 1-8167. Також зазначено, що в матеріалах інвентаризаційної справи міститься рішення народного суду Красногвардійського району м. Дніпропетровська від 09.12.1983 року про визнання права власності за гр. [PERSON] на 47/100 частини домоволодіння (ввійшла квартира №2), але відомості про перереєстрацію права власності відсутні. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно спадщина, що відкрилась після смерті [PERSON], у вигляді квартири [ADDRESS] залишилась не прийнятою. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина відумерла у вигляді зазначеної квартири. Ухвалою суду до участі у дану цивільну справу була залучена [PERSON] в якості заінтересованої особи. Представник заявника [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше надав суду клопотання, в якому просив розглянути справу за його відсутності без фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів. Представник Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину своєї неявки суду не повідомив. Представник Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій просила розглянути дану справу без її участі у зв'язку із виробничою завантаженістю. [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше її представник [PERSON] надала суду заяву, в якій просила розглянути дану справу за її відсутності без фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів і відмовити заявникові в задоволенні даної заяви. При цьому, вказала, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], але не оформила її, у зв'язку з станом здоров'я, але вона прописана і проживає в спірній квартирі. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява задоволенню не підлягає по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його смерть Серії [NUMBER], виданим 01.04.2011 року відділом державної реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис про смерть № 2389 від 01.04.2011 року (а.с.64). Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, яке, серед іншого, складається з квартири [ADDRESS], яка належала померлому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Першою дніпропетровською нотаріальною конторою 22.09.1958 року за реєстром № 1-8167, що підтверджується листом Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради № 10418 від 07.08.2017 року (а.с.7). Заявник звернувся до суду з даною заявою, в якій просив визнати відумерлою спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON], яка складається з вищевказаної квартири і передати її у комунальну власність територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, оскільки спадкоємці не прийняли спадщину після смерті спадкодавця. Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання спадщини відумерлою. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, нормами ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Так, згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу положень ч. 2 ст. 76 ЦПК України, ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно же з ч. ч. 1-2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Дійсно, згідно з абзацом 1 ч. 1 ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Частинами 2-3 ст. 1277 ЦК України встановлено, що заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням. В той же час, судом було витребувано у Третьої дніпровської державної нотаріальної контори спадкову справу № 285/2011 до майна померлого [PERSON], [INFO], який помер [INFO], копія якої перебуває в матеріалах даної справи (а.с.59-85). Зокрема з матеріалів вказаної спадкової справи встановлено, що після смерті [PERSON], [INFO], який помер [INFO], з заявою № 497 від 20.04.2011 року про прийняття спадщини звернулася його дружина - [PERSON], [INFO] (а.с.60,63). Більш того, з відповіді адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 26.03.2019 року за вих. № 1072/2 встановлено, що [PERSON], [INFO], з 15 березня 2005 року зареєстрована в квартирі [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Тобто, з вищевказаного випливає, що [PERSON] від спадщини, що залишилася після смерті [PERSON], не відмовлялася і прийняла її у встановлені законом порядок і строки. А згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Та обставина, що [PERSON] не отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, що залишилася після смерті [PERSON], не дає підстав для висновку, що вона відмовилася від спадщини, оскільки отримання такого свідоцтва є її правом, а не обов'язком, в той час як спадщина належить їй з часу відкриття спадщини в порядку ч. 5 ст. 1268 ЦК України. В свою чергу, положеннями ст. 338 ЦПК України передбачено, що суд ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону у тому разі, якщо встановить, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням всіх вищевказаних обставин, з урахуванням того, що підстави, передбачені ст. 338 ЦПК України судом не встановлені, суд вважає необхідним відмовити Дніпровській міській раді в особі Комунального підприємства «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради в задоволенні заяви про визнання спадщини відумерлою і передачу її територіальній громаді. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed