Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

В обгрунтування заявленого позову позивач посилаються на те, що Красилівським районним судом розглядалася цивільна справа за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Заставки», третя особа на стороні відповідача арбітражний керуючий Капличний А.М. про витребування майна з чужого незаконного володіння. Рішенням Красилівського районного суду від 08.04.2013 року позовні вимоги позивачів були задоволені частково. Інтереси усіх позивачів на підставі довіреностей виданих у листопаді 2012 року, січні 2012 року та посвідчених секретарем виконавчого комітету Заставківської сільської ради представляла [PERSON]. Він, [PERSON], не брав участі у судовому провадженні №2209/1301/12, але є власником викупленого у СВК «Заставки» майна, на яке пізніше відділом ДВС Красилівського РУЮ було накладено арешт та яке було описано. В подальшому суд своїм рішенням звільнив з-під арешту описане майно та суму вартості майнових паїв позивачів стягнув шляхом звернення на майно, яке залишилось в СВК «Заставки» на момент банкрутства кооперативу та яке було описане згідно акту опису майна від 03.12.2012 року. В описане виконавчою службою майно ввійшло його майно, а тому він має право звертатися до суду з даним позовом, оскільки довіреностями на підставі яких в суді представляла інтереси позивачів [PERSON], порушуються його права. Вказане рішення суду безпосередньо стосується корпоративних прав позивачів, які передали своє право для здійснення дій для їх представника [PERSON] на підставі довіреностей. Відповідно до ст. 167 ГК України корпоративні права- це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включає правомочність на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку ( дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини,які виникають,змінюються та припиняються щодо корпоративних прав. Таким чином оскаржувані довіреності видані секретарем сільської ради стали передумовою прийняття рішення суду яким змінилися або припинилися корпоративні права та відносини, а тому видача вказаних доручень є порушенням п.4 ч.2 ст. 40 Закону України « Про нотаріат». Окрім того в усіх довіреностях відсутні адреси проживання довірителів та представника, а саме не зазначено вулиці в адресах, що суперечить ч.2 ст. 47 ЗУ «Про нотаріат». У виданих довіреностях не роз»яснено про права і обов»язки довірителів згідно ст.ст.203,213,214,240,244,245,247,248,249,1000 ЦК України. В довіреностях за № 161,162 відсутні дані про згоду обох батьків на надання доручення, в дорученні за № 87 є розбіжності в імені довірителя, в довіреності за № 99,95,102, 104,153,163,170,166,181,177,176 підписи довірителів не відповідають особі довірителя, а також у всіх довіреностях вказано, що довіреній особі надається право виступати в господарському суді. З вище викладених підстав просить застосувати наслідки нікчемного правочину до довіреностей посвідчених секретарем виконкому Заставківської сільської ради Ковальчук О.В. від 22.11.2011 року. В судовому засіданні представник позивача зменшив позовні вимоги, відмовився від позовних вимог щодо довіреностей за №86,72,130,71,137,93,74,103,139,97,96,83,76,80,138,123,77,133 від 25.11.2011р., та за №142,154 від 28.11.2011року, за № 160,169, за № 188,62,65 від 30.11.2011р., 08.10.2011р. та 22.10.2012р. Представник відповідача в суді позов не визнала, суду пояснила, що довіреності видавались та посвідчувались згідно діючого законодавства, ніяких порушень допущено не було,тому просить в позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд находить позовні вимоги не підлягаючими задоволенню. Як встановлено в судовому засіданні рішенням Красилівського районного суду від 08.04.2013 року позовні вимоги представника позивачів [PERSON] було задоволено частково та визнано за позивачами право власності на майно єдиним майновим комплексом згідно структури майнових паїв у відсотковому виразі згідно сертифікатів виданих позивачам на право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства в розмірі 67,6%, що у грошовому виразі становить 867307,41 грн. від загальної суми майнових паїв переданих в СВК «Заставки» від СТОВ «Світанок» станом на 2005 рік. Вказану суму вартості майнових паїв позивачів стягнуто шляхом звернення на майно, яке залишилось в СВК «Заставки» на момент банкрутства кооперативу та описане згідно акту опису майна від 03.12.2012 року. При розгляді справи в суді інтереси позивачів згідно наданих ними довіреностей представляла [PERSON] Довіреності вказаних позивачів посвідчувались секретарем виконавчого комітету Заставківської сільської ради Красилівського району. Згідно змісту доручень вказані доручення видавались зокрема для представлення інтересів в судових установах в том числі загальних, адміністративних, господарських, першої,апеляційної та наглядної інстанції з питань ведення цивільних, кримінальних, адміністративних справ з усіма правами ,які надані законом позивачу, третій особі і потерпілому, в тому числі з правом подання позову, повної або часткової відмови від позову,зміни предмету позову, укладання мирової угоди, оскарження рішення суду. В дорученнях також зазначено, що доручення підписана особою власноручно в присутності секретаря, який посвідчив доручення. Особу довірителя встановлено, дієздатність перевірено. Видане доручення зареєстровано в реєстрі. В позовній заяві зазначається, шо в порушення чинного законодавства у довіреностях не міститься інформації про те, що довірителям було роз»яснено зміст ст..ст. 203,213,214,240,244,245,247,248,249,1000 ЦК України щодо поняття довіреності, її форми і строків, припинення представництва за довіреністю, скасування довіреності та відмови представника від вчинення дій, які були визначені довіреністю. В довіреностях не зазначено, чи прочитані вони довірителями, чи зрозумілий їм їх зміст та чи відповідає їх волі. Як пояснила в суді секретар сільської ради Ковальчук О.В. вона з»ясовувала у осіб, які надавали довіреності, їх дійсні наміри та роз»яснювала їх права та обов»язки, що випливають із довіреності, однак про це не зазначала в самій довіреності. Всі довіреності посвідчувались нею в присутності особи, яка надавала довіреність, а особа встановлювалась за паспортом. При видачі довіреності неповнолітньою особою нею обов»язково вимагалось письмове підтвердження та згода батьків. В довіреності від 22.11.2011 року зареєстрованій в реєстрі за №136 довірителем виступає неповнолітній [PERSON], в довіреності від 28.11.2011 року за №162 неповнолітній [PERSON] згода вимагалась лише одного з батьків, оскільки другий з батьків відсутній, тому порушення не допущено. Всі доручення підписувались особисто особою, яка надавала доручення, тому ствердження про невідповідність підпису позивачем надумана. Відповідно до п.4 ст.40 Закону України «Про нотаріат» в редакції від 15.03.2006 року до нотаріально посвідчених довіреностей прирівнюються довіреності осіб,які проживають у населених пунктах, де немає нотаріусів, посвідчені уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, крім довіреностей на право розпорядження нерухомим майном, довіреності на управління і розпорядження транспортними засобами. Позивач в поданій заяві посилається також на те, що у відповідності до внесених змін до існуючого Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, уповноважені посадові особи органів місцевого самоврядування посвідчують довіреності осіб, які проживають у населених пунктах, де немає нотаріусів, крім довіреностей на право розпорядження нерухомим майном , довіреностей на управління і розпорядження корпоративними правами та довіреностей на користування і розпорядження транспортними засобами, а оскільки винесене рішення Красилівсько районного суду безпосередньо стосується корпоративних прав позивачів, які передали своє право для здійснення таких дій для їх представника [PERSON] згідно виданих довіреностей, тому такі довіреності видані в порушення п.4 ч.2 ст.40 ЗУ « Про нотаріат», що тягне за собою недійсність вчиненого секретарем сільської ради правочину згідно ст.203 ЦК України. Однак надання довіреності на ведення справи в суді згідно ст. 42 ЦПК України не є надання довіреності на управління і розпорядження корпоративними правами. Стаття 203 ЦК України зазначає, що умовами чинності правочину є дотримання низки вимог щодо його змісту, дієздатності сторін, характеру волевиявлення, форми, ставлення до настання наслідків, спеціальних вимог тощо. Вимоги до змісту правочину полягають в тому, що він не повинен суперечити актам цивільного законодавства та моральним принципам суспільства. Як зазначено в п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про призначення правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Перевіривши надані суду доручення, суд находить їх такими, що відповідають вимогам Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусам України, а також вчиненими у відповідності до порядку посвідчення заповітів і доручень, прирівняних до нотаріально посвідчених, затвердженого постановою КМУ №940 від 06.07.2006р., ЗУ « Про нотаріат». На підставі наведеного,

Outcome: dismissed