Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що вона є спадкоємицею майна після смерті батьків. Однак не може реалізувати право на спадкування, оскільки відповідачі в результаті несумлінних дій перешкоджають в цьому. Так, 22.04.2010 року між сторонами був укладений договір іпотеки, яким забезпечувалося виконання зобов'язань [PERSON] та вимог [PERSON] за договором позики, укладеним 22.04.2010 р. Предметом іпотеки є житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS], і на той час належав [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 09.03.2010 р. і зареєстрованого в реєстрі за №218; та земельна ділянка для будівництва і обслуговування вказаного будинку площею 0,25 га, право власності [PERSON] на яку підтверджувалося Державним актом серії [NUMBER] від 16.03.2010 р. Рішенням суду від 11.2013 року цей договір був визнаний частково недійсним. Проте така ситуація не надає позивачці змогу оформити спадкові права через наявність заборони щодо відчуження майна. За цих умов, зважаючи на порушення прав позивачки, вона просить суд постановити рішення, яким визнати недійсним договір іпотеки, укладений між [PERSON] і [PERSON] 22 квітня 2010 року щодо житлового будинку [ADDRESS]; та земельної ділянки площею 0,25 га (кадастровий номер [NUMBER] з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, посвідчений нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Наумець Л.К. і зареєстрований в реєстрі за № 382 на території села Іваничі Малошпаківської сільської ради Рівненського району Рівненської області); зняти заборони на відчуження предметів іпотеки, реєстраційні номери 9759186, 9759479; стягнути з відповідачів судові витрати по справі. Позивачка не з'явилася в судове засідання. Згідно до поданої заяви позов підтримує та просить справу розглядати без її участі. Представник позивачки не з'явилася в судове засідання. Згідно до поданої заяви позов підтримує та просить справу розглядати без її участі. В разі неявки відповідача не заперечує щодо можливості проведення заочного розгляду справи. Відповідачі повторно не з'явилися в судове засідання. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання, відповідачі є належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Від сторін не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без їх участі. Судом приймається до уваги, що за положеннями частини 3 статті 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Тому суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості проведення заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] були подружжям та батьками позивачки. У власності батьків було будинковолодіння за [ADDRESS], та вони мали в користуванні земельну ділянку. Рішенням Малошпаківської сільської ради Рівненського району Рівненської області №51 від 16.05.1996 р. [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,60 га з цільовим призначенням - для ведення особистого підсобного господарства, та 0,25 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд. [INFO] батько позивачки помер, що стверджується повторним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. Після його смерті спадкоємцями були позивачка, матір позивачки (дружина спадкодавця) - [PERSON], та рідна сестра позивачки (донька спадкодавця) - [PERSON]. 25.04.2008 р. сестра [PERSON] отримала у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на весь житловий будинок, та в подальшому як власник будинку на підставі рішення Малошпаківської сільської ради Рівненського району Рівненської області №118 від 09.07.2008 р. отримала у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування вказаного житлового будинку; та отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 19.06.2009 р. Рішенням Рівненського районного суду від 02.11.2010 р. в свідоцтво про право на спадщину від 25.04.2008 р., видане Рівненською районною державною нотаріальною конторою, внесені зміни в частині частки спадкового майна, а саме: замість всього майна - тільки 1/3 частина спадкової маси, визнано частково незаконним договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS], в частині продажу 5/6 частин житлового будинку, укладений між [PERSON] та [PERSON], а також визнано право власності на вказаний житловий будинок за позивачкою - на 1/6 частину, та за [PERSON] - на 4/6 (1/2+1/6 ). На підставі рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 02.11.2010 р. по справі № 2-1171 право власності на житловий будинок було зареєстроване - на 1/6 за позивачкою та на 4/6 за матір'ю - [PERSON], номер запису в КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» 18-18 в книзі 1. Крім того, рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 05 липня 2012 року визнано незаконним та скасовано Державний акт серії [NUMBER] від 19.06.2009 р. на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку по [ADDRESS]; а рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 26.05.2011 р. визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 09.03.2010 р. площею 0,25 га в частині продажу 5/6 частин зазначеної земельної ділянки [PERSON] На випадок свої смерті 15.04.2010 р. мати позивачки склала заповіт, що був нотаріально посвідчений секретарем виконкому Малошпаківської сільської ради Рівненського району Рівненської області, за яким усе своє майно заповіла позивачці -[PERSON] [INFO] матір позивачки померла, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 03.11.2011 р. Після її смерті позивачка, як спадкоємець за заповітом, прийняла спадкове майно шляхом подачі в шестимісячний строк заяви до Рівненської районної державної нотаріальної контори, однак не може оформити право власності на спадкове майно через перебування зазначеного майна в іпотеці. Так, 22.04.2010 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки, яким забезпечувалося виконання зобов'язань [PERSON] та вимог [PERSON] за договором позики, укладеним 22.04.2010 р. Предметом іпотеки є житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS], і на той час належав [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 09.03.2010 р. і зареєстрованому в реєстрі за №218; та земельна ділянка для будівництва і обслуговування вказаного будинку площею 0,25 га, право власності [PERSON] на яку підтверджувалося Державним актом серії [NUMBER] від 16.03.2010 р. Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 11.07.2013 р. вказаний Договір іпотеки було визнано недійсним частково - в частині 5/6 житлового будинку та земельної ділянки, що унеможливлює скасування заборони на вказане нерухоме майно, тому позивачка вимушена звертатися до суду з позовом про визнання недійсним договору іпотеки вцілому та зняття заборони на відчуження предмету іпотеки. Так, відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК України 1963 року прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з дня відкриття спадщини. Аналогічна норма встановлена до ч.5 ст. 1268 ЦК України, що незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Тому позивачка по справі, та спадкодавець - [PERSON] стали власниками спадкового майна з часу відкриття спадщини - [INFO], а право на частку в майні подружжя належало [PERSON] ще задовго до відкриття спадщини, тобто на час укладення договору іпотеки спірний будинок та земельна ділянка по [ADDRESS] фактично перебували у спільній частковій власності, і всі правочини щодо нього мали укладатися за згодою усіх співвласників. Однак ні позивачка, ні спадкодавець - [PERSON] не давали своєї згоди на укладення договору іпотеки. До того ж, заочним рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 21.11.2013 р. було припинено право власності [PERSON] на 1/6 частку у праві спільної часткової власності на зазначені житловий будинок та земельну ділянку. Відповідно до ч.1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Згідно із ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у справі спільної часткової власності. Відповідно до ст. 578 ЦК України майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників. Частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі й реєстрації права власності на неї як окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено законом (частина третя статті 5 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Отже, за загальним правилом на здійснення права спільної часткової власності (володіння, користування та розпорядження спільним майном) необхідно одержати згоду інших співвласників (частина перша етапі 358 ЦК України). З огляду на це жоден зі співвласників не має права укладати правочини щодо спільного майна без згоди інших співвласників (за винятком правочину з відчуження належної йому частки у праві власності - стаття 361 ЦК України). Правовідносини щодо передачі в іпотеку майна, що перебуває у спільній власності, урегульовані статтею 578 ЦК України та статтями 5, 6 Закону України «Про іпотеку». Згідно із зазначеними нормами майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою всіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі й реєстрації права власності на неї як окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено законом (частина третя статті 5 Закону України «Про іпотеку»). Передача в іпотеку нерухомого майна, яке іпотекодавцю не належить, законом не передбачена, оскільки тільки власнику належить право розпорядження майном (статті 316, 319 ЦК України, стаття 5 Закону України «Про іпотеку»). Зважаючи на наведене суд вважає, що заявлений позов є обґрунтованим та доведеним, а тому підлягає до задоволення; оскільки договір іпотеки був укладений з порушенням норм діючого законодавства, про які йшлося вище. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 88 ЦПК України.

Outcome: approved