Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

В листопаді 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Прокуратури Донецької області про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позову посилалася на те, що 09.09.2016 року вона звернулась до Прокуратури Донецької області зі скаргою в порядку Закону України «Про звернення громадян». До теперішнього часу вона не отримала відповіді на своє звернення. Вважає, що спричинена бездіяльністю Прокуратури Донецької області моральна шкода полягає у її душевних стражданнях, яких вона зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї, у приниженні її честі та гідності, вона вимушена тривалий час витрачати значні зусилля на захист своїх прав замість службових осіб органів прокуратури та досудового слідства. Просила суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на її користь моральну шкоду, спричинену бездіяльністю Прокуратури Донецької області в розмірі 2000 грн. Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 21 березня 2017 року позовні вимоги [PERSON] до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Прокуратури Донецької області про стягнення моральної шкоди задоволені. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом їх списання грошових коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди грошові кошти в сумі 2000 грн., а також на користь держави судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп. В апеляційній скарзі Прокуратура Донецької області просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. В обгрунтування апеляційної скарги Прокуратура Донецької області посилається на недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, а також порушення норм матеріального і процесуального права і, зокрема на те, що прокуратурою не вчинялись протиправні дії щодо позивачки, навпаки, прокуратурою відповідно до вимог закону розглянуто її звернення та надано відповідь, факт надання відповіді підтверджено конкретними доказами; крім того, апелянт вважає, що протиправність дій прокуратури може бути встановлено лише адміністративним судом, однак позивачкою не оскаржено дії прокуратури щодо розгляду звернення, постанову адміністративного суду про визнання таких дій протиправними не надано, а відтак, незаконність дій прокуратури не доведено допустимими доказами; позивачкою не доведено вину відповідача, оскільки неотримання відповіді на звернення обумовлено діями не прокуратури; позивачкою не надано доказів заподіяння моральної шкоди та не обґрунтовано її розмір. У судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції представник Прокуратури Донецької області підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти доводів апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим. У судове засідання апеляційного суду представник Державної казначейської служби України не зявився, хоча своєчасно і належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Прокуратури Донецької області підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення або неправильне застосування норм матеріального і процесуального права. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Проте, таким вимогам, рішення суду першої інстанції не відповідає. Як вбачається з матеріалів справи, а саме позовної заяви [PERSON], спричинення їй моральної шкоди вона обґрунтовувала бездіяльністю Прокуратури Донецької області, яка (моральна шкода) «полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї, у приниженні її честі та гідності ігноруванням службовими особами її прав та законних інтересів в тому, що вона вимушена тривалий час витрачати значні зусилля на захист своїх прав замість службових осіб органів прокуратури та досудового слідства». На підставі Закону України «Про звернення громадян» просила стягнути моральну шкоду, спричинену бездіяльністю Прокуратури Донецької області по розгляду скарги, в сумі 2000 грн. Розглядаючи зазначені позовні вимоги [PERSON] суд першої інстанції послався на положення ст. 1176 ЦК України, якою передбачено відшкодування державою шкоди у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду у випадку спричинення шкоди, завданої особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Проте, такими обставинами позивач [PERSON] позовні вимоги не обґрунтовувала. Тому посилання суду першої інстанції на частину другу зазначеної статті є помилковим. Разом з тим, відповідно до ч.6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування. Прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до розяснень, наданих у пунктах 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: - коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; - у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; - при порушенні зобовязань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобовязання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі зясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обовязковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обовязки. Статтею 19 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, обєднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобовязані обєктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у звязку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення. Згідно ст. 22 зазначеного закону усі звернення громадян на особистому прийомі реєструються. Якщо вирішити порушені в усному зверненні питання безпосередньо на особистому прийомі неможливо, вона розглядається у тому ж порядку, що й письмове звернення. Про результати розгляду громадянину повідомляється письмово або усно, за бажанням громадянина. Згідно ст. 25 Закону громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні страждання, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частиною 2 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом, [PERSON] просила стягнути моральну шкоду, спричинену бездіяльністю Прокуратури Донецької області. При цьому позовних вимог про визнання неправомірною бездіяльність Прокуратури Донецької області з наведенням мотивів, в чому саме полягає така бездіяльність (з огляду на обгрунтування позовних вимог Законом України «Про звернення громадян»), не заявляла. Разом з тим, як вбачається з доданих до матеріалів цивільної справи копій документів і досліджених судом першої інстанції а також апеляційним судом їх оригіналів, які знаходяться в наглядовому провадженні прокуратури Донецької області, із письмовою скаргою до прокурора Донецької області на бездіяльність при процесуальному керівництві досудового розслідування та надання письмових вказівок по кримінальним провадженням [PERSON] 09 вересня 2016 року звернулась на особистий прийом прокурора Донецької області. Згідно резолюції прокурора Донецької області організація розгляду звернення [PERSON] була доручена в.о. начальника управління прокуратури області. З наглядового провадження вбачається, що зазначеною особою проводилась робота по збору інформації з питань, викладених у скарзі [PERSON]. а також надавались відповідні вказівки. За результатами розгляду скарги [PERSON] 7 жовтня 2016 року на її адресу: [ADDRESS] рекомендованим листом була направлена відповідь за підписом Першого заступника прокурора області, що відповідає п.7.10 інструкції з діловодства в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України 24 лютого 2016 року за №103, відповідно до якого організаційно-розпорядчі та інші документи за підписом керівника прокуратури надсилаються рекомендованими листами. Докази надання та відправлення зазначеної відповіді, а саме відповідь прокуратури Донецької області від 07.10.2016 року №04/2/2-6089-12, квитанція №8755512593780 від 10 жовтня 2016 року, витяг з системи електронного документообігу прокуратури «ЄССА» щодо реєстрації зазначеної відповіді як вихідної кореспонденції, повернуте поштове відправлення з маркою рекомендованого листа «Р 8755512593780» з поміткою пошти «Извещение опущено в ящик 19.10.2016», відомості з офіційного сайту Укрпошти про рух поштового відправлення №№8755512593780, з яких вбачається, що відповідь 19.10.2016 надійшла на адресу [PERSON], протягом місяця її не отримано, у звязку з чим 19.11.2016 її повернуто за закінченням терміну зберігання, містяться як в наглядовому провадженні, так і в копіях в цивільній справі. Отже, посилання позивачки [PERSON] на те, що відповідь на її скаргу від 09.09.2016 року була підготовлена під час розгляду її позовної заяви, є безпідставним. Та обставина, що поштове відправлення (відповідь на скаргу [PERSON]М.) була повернута поштовим відділенням за закінченням терміну зберігання, на думку апеляційного суду не є підставою вважати спричинення позивачці моральної шкоди у звязку з бездіяльністю Прокуратури Донецької області, оскільки Законом України «Про звернення громадян» не передбачено підтвердження отримання громадянином наданої йому відповіді. Посилання позивачки на те, що вона протягом тривалого часу намагалась зясувати, коли їй буде надана відповідь на її скаргу, у звязку з чим неодноразово зверталась в Прокуратуру Донецької області, належними та допустимими доказами не підтверджено. Незгода позивачки [PERSON] з наданою на її скаргу відповіддю, на що вона посилалась в апеляційному суді, не може бути підставою для задоволення її позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки ці обставини стали їй відомі вже після звернення її до суду з таким позовом і не були предметом розгляду суду першої інстанції; підстави та предмет позову нею не змінювались, а під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Виходячи із встановлених обставин, підтверджених належними та допустимими доказами та зважаючи на зазначені норми матеріального права та зважаючи на положення ст.ст. 58-59 ЦПК України апеляційний суд вважає, що вимоги [PERSON] є безпідставними. Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням наведених норм матеріального та процесуального права, вона підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON]

Outcome: dismissed