Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

В лютому 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що 29 вересня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округа Харою Наталією Станіславівною вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 1439, за кредитним договором GP-5834968 від 10.01.2014 року, укладеним між позивачем та відповідачем в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № GP-5834968 від 10.01.2014 року про стягнення з позивача на користь відповідача прострочених платежів за період з 25 вересня 2016 року по 25 вересня 2017 року на загальну суму 44281,32 грн., з яких: построчена заборгованість за сумою кредиту - 12622,56 грн., прострочена заборгованість за комісією - 19188,30 грн., прострочена заборгованість за процентами - 5259,64 грн., строкова заборгованість за сумою кредиту - 6922,43 грн., строкова заборгованість за комісією - 253,65 грн., строкова заборгованість за процентами - 34,74 грн. Позивач вказує, що відповідно до умов кредитного договору грошові кошти у розмірі 21147,98 грн. були отримані ним на споживчі цілі строком на 60 місяців. Згідно графіку погашення платежів, позивачем до 10 числа кожного календарного місяця регулярно вносились платежі передбачені договором поки позивача не мобілізували на військову службу до Збройних сил України, що в подальшому ускладнило виконання зобов'язань за договором. 3 17 червня 2015 року по 19 вересня 2015 року позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпечені її проведення i захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. 29 грудня 2017 року позивач звернувся з листом на адресу ПAT «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» з вимогою переглянути розрахунок заборгованості з урахуванням вимог законодавства. Позивач вважає, що розрахунок заборгованості за кредитним договором GP-5834968 від 10.01.2014 року є безпідставний та таким, що не відповідає вимогам законодавства, а при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не була встановлена і перевірена безспірність вимог ПAT «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» за кредитним договором. Вказане порушило вимоги Закону України «Про нотаріат». Таким чином позивач вважає, що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною виконавчий напис повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. 05 лютого 2017 року суддею постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви [PERSON] до розгляду. Провадження у справі відкрите та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику сторін. Цією ж ухвалою відповідачеві встановлений строк подання відзиву на позов [PERSON] Відповідач не скористався наданим йому правом. Заяв з процесуальних питань чи по суті справи від відповідача до суду не надходило. Справа розглянута судом за наявними у ній матеріалами. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України,Законом України «Про заставу», Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. При цьому статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 ЗУ «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення проводиться у безспірному порядку. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі необхідно перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. З матеріалів справи вбачається, що 29 вересня 2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округа Харою Наталією Станіславівною вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 1439, за кредитним договором GP-5834968 від 10.01.2014 року (а.с. 6). Довідкою №4937 від 10.12.2015 року засвідчено, що позивач [PERSON] дійсно в період з 17 червня 2015 року по 19 вересня 2016 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпечені її проведення i захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. Як учасник антитерористичної операції, позивач звертався до ПAT «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» з проханням переглянути розрахунок заборгованості з урахуванням вимог законодавства (а.с. 12,13). Факт такого зверненняпідтверджує існування спору між сторонами щодо розрахунку заборгованості за кредитним договором GP-5834968 від 10.01.2014 року. ПAT «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» надав відповідь позивачу від 29.01.2018 року №КНО-33/20155 (а.с.33), якою повідомив, що Банк здійснив перерахунок згідно із законодавством України та не буде нараховувати штрафні санкції. Факт визнання вимог [PERSON] банком та зменшення суми заборгованості підтверджує відсутність безспірності в розмірі заборгованості, який був заявлений кредитором при звернені до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису. Таки дії банку свідчать про визнання ПAT «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» спору з приводу загальної суми заборгованості за кредитним договором GP-5834968 від 10.01.2014 року. Реальна заборгованість [PERSON] перед кредитором відрізняється від тієї, що вказана у виконавчому написі. Ураховуючи викладене суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 1 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД ( MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов'язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції такожне встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Відповідно до частини третьої статті 263 ЦПК України, судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Outcome: approved