Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що після смерті свого батька [PERSON] (помер [INFO]) відкрилася спадщина, до якої входила 1/2 частина будинковолодіння [ADDRESS]. Позивачка прийняла спадщину після свого батька. Однак вона не могла оформити спадкові права у нотаріуса, оскільки правовстановлюючі документи щодо цього майна не збереглися. В 2011 році їй стало відомо про те, що [PERSON] - відповідачка у справі - звернулася до суду з позовом про визнання права власності на зазначену частину будинку в порядку спадкування після смерті свого батька [PERSON], який набув це майно згідно до говору купівлі-продажу від 19.09.1989 року. Позивачка зазначає, що [PERSON] не міг продати цілу частину будинку [PERSON], оскільки йому належала тільки 1/2 частина цього майна. Також даний договір є недійсним, оскільки був посвідчений з порушеннями вимог чинного на той час законодавства. Після смерті батька позивачка відвідувала будинок, але не могла там проживати, так як в будинку проживав [PERSON], який обіцяв звільнити будинок, але цього так і не зробив. Зважаючи на наведені обставини позивачка просить суд постановити рішення, яким визнати недійсним договір купівлі-продажу будинку, що був укладений 19.09.1989 року, та визнати за позивачкою право власності на 1/2 частину цього майна. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримала та пояснила суду про обставини, що описані вище. Додала, що позивачка прийняла спадщину як після смерті свого батька (помер [INFO]), так і після смерті своєї мами (померла [INFO]). Тому вважає, що є достатні підстави визнати недійсним укладений договір купівлі-продажу будинку, що мав місце 19.09.1989 року, та задоволити заявлений позов в повному об'ємі. Відповідачка [PERSON] позов не визнала та подала письмові заперечення проти позову, в яких виклала свою правову позицію. Вважає, що немає підстав для задоволення заявленого позову. А в разі, якщо суд дійде висновку про необхідність задоволення позову, то відповідачка просить відмовити в позові, застосувавши строки позовної давності. Представник відповідача - Городищенської сільської ради Рівненського району Рівненської області подав до суду заяву, згідно до якої просить справу розглядати без їх участі. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, [INFO] помер батько позивачки - [PERSON]. Позивачка зазначає, що вона прийняла спадщину після свого батька, однак не змогла оформити спадкові права у нотаріуса щодо 1/2 частини будинковолодіння [ADDRESS], оскільки правовстановлюючі документи щодо цього майна не збереглися. Однак такі твердження не відповідають дійсності. В матеріалах справи наявна копія спадкової справи щодо майна [PERSON], згідно до якої позивачка, як представник своєї мами, подала заяву про прийняття спадщини від імені мами та в її інтересах. В цій же заяві позивачка вказала, що також є спадкоємцем після смерті [PERSON], але спадщину не прийняла. Отже, після смерті свого батька позивачка не зверталася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Сторонами не заперечується той факт, що [PERSON] належала 1/2 частина спірного будинковолодіння відповідно до отриманого ним свідоцтва про право на спадщину від 20.06.1986 року, однак суд критично відноситься до тверджень позивачки про те, що договір купівлі-продажу від 19.09.1989 року не укладався. За приписами ст. 128 ЦК УРСР право власності у набувача майна по договору виникає з часу передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу повинен бути нотаріально посвідченим та підлягає реєстрації у виконкомі місцевої Ради. Договір купівлі-продажу будинку був посвідчений головою виконкому Городищенської сільської ради Рівненського району Рівненської області, про що зроблено відповідний запис в журналі реєстрації нотаріальних дій. Посвідчення угоди спростовує доводи позивачки про те, що договір купівлі-продажу 19.09.1989 року не укладався, оскільки він належним чином зареєстрований. Як визначено ст. 134 ЦК УРСР, діючої на час укладення договору будинок, який знаходиться в сільській місцевості (або його частина), може відчужуватися громадянину тільки за умови, якщо йому у встановленому порядку надається у користування земельна ділянка біля будинку, за виключенням продажу будинку під знос. В наказі радгоспу «Ровенський» № 223 від 13.11.1989 року, який приєднано до договору, чітко зазначено: «В з'язку з продажею житлового будинку закріпити земельну ділянку в кількості 0,01 га за [PERSON], яка знаходилась в користуванні [PERSON] в с. Городище». Саме після прийняття такого наказу, 13.11.1989 року, в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій виконкому під № 31 було здійснено реєстрацію зазначеної угоди, а не 19.11.1989 року, як стверджує позивачка. Посилання [PERSON] на те, що договір купівлі-продажу не відповідає вимогам п.19 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад народних депутатів також не заслуговує на увагу і не може бути підставою для визнання договору недійсним. Зазначення в позові про невідповідність договору вимогам Інструкції щодо дати вчинення нотаріальної дії, даті його реєстрації, відсутність посвідчення виправлення реєстрового номера посадовою особою виконкому ніяким чином не вплинуло на волевиявлення сторін щодо наміру оформити договір купівлі-продажу, та його наслідків щодо виникнення права власності на нерухоме майно у [PERSON] Крім того, позивачка покликається на довідку КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» № 1386 від 31.01.2011 року про реєстрацію права власності на 1/2 частину будинку за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Рівненським райвиконкомом 21.05.1996 року. Проте, ні оригіналу ні копії такого свідоцтва суду не надала. Як зазначалося вище, [PERSON] помер [INFO]. За приписами ч.2 ст.9 ЦК УРСР правоздатність фізичної особи припиняється з її смертю. Вже за таких обставин, свідоцтво про право власності на ім'я [PERSON] не могло бути видане через два роки після смерті цієї особи. А на підставі Закону України «Про представника Президента України» діяльність виконкому районної Ради народних депутатів та його відділів було припинено з 15.04.1992 року. За таких обставин виконком районної Ради в 1996 році взагалі не міг видати свідоцтво про право власності на будинок на ім'я [PERSON], оскільки зазначений позивачкою орган державної влади, який нібито видав правовстановлюючий документ, вже не існував. Зважаючи на вищевказане суд не знаходить підстав для визнання недійсним оспорюваного договору купівлі-продажу майна. Також суд не знаходить підстав для визнання за позивачкою права власності на це майно в порядку спадкування після смерті батька. Тому в задоволенні заявленого позову слід відмовити за його безпідставністю та недоведеністю. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed