Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

В лютому 2020 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя. Позовні вимоги мотивувала тим, що з 23 серпня 2005 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб. 25 липня 2019 року рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука даний шлюб розірвано. За час шлюбу і в інтересах сім`ї 07.03.2008 року відповідач уклав договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] . Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В. Власником зазначено [PERSON] . З метою придбання квартири відповідачем 07.03.2008 року укладено договір про іпотечний кредит №6/ДІУ4-03-08, за умовами якого позичальник [PERSON] отримав кредит на суму 75 000 гривень 00 копійок на придбання квартири за договором купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В. 07 березня 2008 року, за реєстровим номером №3920, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Строк погашення - не пізніше 06.03.2018 року. На отримання даного кредиту вона, як дружина позичальника, надала свою згоду та засвідчила її своєї заявою від 07.03.2008 року. Даний кредит сторонами повністю виплачено із сімейних коштів. В зв`язку з неприязними стосунками між нею та колишнім чоловіком, відповідач не бажає визнавати право позивача на спірну квартиру, та вважає себе власником квартири. Оскільки домовленості щодо розміру часток у спільному майні подружжя сторонами не досягнуто, тому вона звернулася до суду з даним позовом та просить розділити спільне майно подружжя наступним чином: визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , розподілити спільне рухоме майно, припинивши право спільної сумісної власності. Позивач та відповідач у судове засідання не прибули, просили розглянути справу за їх відсутності, про що надали письмові заяви. Відповідач не заперечував проти задоволення позову. Ухвалою судді від 20.02.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 серпня 2005 року між сторонами було укладено шлюб. 25 липня 2019 року рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука даний шлюб розірвано. За час шлюбу і в інтересах сім`ї 07.03.2008 року відповідач уклав договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] , загальною площею 43,7 кв.м., житловою площею 27,6 кв.м. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В. Власником зазначено [PERSON] . З метою придбання квартири відповідачем 07.03.2008 року укладено договір про іпотечний кредит №6/ДІУ4-03-08, за умовами якого позичальник [PERSON] отримав кредит на суму 75 000 гривень 00 копійок на придбання квартири за договором купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В. 07 березня 2008 року, за реєстровим номером №3920, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Строк погашення - не пізніше 06.03.2018 року. Також в забезпечення кредиту укладено договір іпотеки. На отримання даного кредиту вона, як дружина позичальника, надала свою згоду та засвідчила її своєї заявою від 07.03.2008 року. Даний кредит сторонами повністю виплачено із сімейних коштів, про що свідчить відсутність будь-яких обтяжень, у тому числі іпотечного, щодо спірної квартири на час розгляду справи. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13 ЦПК України). Згідно частин 2 та 5 статті 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права…Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України визначено, що об?єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. За правилами ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частина 3 ст. 368 ЦК України визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об?єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України (ст. 68 СК України). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Спосіб та порядок поділу спільного сумісного майна подружжя зазначені в ст. 71 СК України. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Пунктами 22, 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири та транспортні засоби тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 996 грн. 58 коп. витрат на оплату судового збору.

Outcome: approved