Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

В листопаді 2016р. позивач Українська військово-медична академія звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила суд: стягнути з відповідача на свою користь суму матеріальної шкоди у розмірі 2031990,47 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач [PERSON] працював на посаді начальника ФЕС відповідача. Після проведення службового розслідування на підставі наказу начальника Академії за № 199 від 23 жовтня 2013р. було встановлено, що мав місце факт невірного нарахування посадового окладу слухачам І - ІІІ курсів факультету підготовки військових лікарів Військового медичного інституту Української військово- медичної академії у звітному періоді з 01 жовтня 2010р. по 01 жовтня 2013р. Складено відповідний аудиторський звіт від 05 листопада 2013р. № 234/40/93. Загальна сума переплат за цей період склала 2031990,47 грн. Оскільки в досудовому порядку відповідач відмовляється здійснити відшкодування шкоди у зазначеному розмірі, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом і просив суд його задовольнити на підставі ст. 1166 ЦК України. В судовому засіданні представники позивача заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просили суд позов задовольнити. Відповідач, проти позову заперечував, зазначаючи, що заявлені позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки рішення про виплату слухачам Академії посадового окладу приймалось ним не одноособово, при цьому неодноразові перевірки не виявили фактів порушення фінансової дисципліни, просив суд застосувати строки позовної давності, наголошуючи, що з матеріалами службового розслідування його не ознайомили. В судове засідання 30 січня 2018р. сторони не з`явились, на адресу суду були подані письмові клопотання про розгляд справи у відсутність сторін. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що у позивача було проведено фінансовий аудит окремих питань фінансово - господарської діяльності за період з 01 жовтня 2010р. по 01 жовтня 2013р. В ході зазначеної перевірки було виявлено факт невірного нараховування посадового окладу слухачам І-ІІІ курсів факультету підготовки військових лікарів Військового медичного інституту Української військово - медичної академії у звітному періоді. Загальна сума переплат становила 2340981,61 грн. Наказом начальника позивача від 23 жовтня 2013р. № 199 призначено службове розслідування щодо невірно нарахованого посадового окладу слухачам І-ІІІ курсів факультету підготовки військових лікарів, за результатами якого, як зазначив позивач в тексті позовної заяви, встановлено, що починаючи з липня 2000р. слухачам, які призивалися на військову службу з запасу був встановлений посадовий оклад у розмірі 141,0 грн. Під час проведення службового розслідування, надали пояснення бухгалтер [PERSON] та начальник ФЕС відповідача Стретович І.О., що з липня 2000р. грошове забезпечення виплачувалось саме з цього розрахунку. Посадові оклади військовослужбовцям встановлювались відповідно до постанови КМУ № 829 в редакції від 22 травня 2000р. і складали 135,0 - 145,0 грн. Відповідно до п. 6.1.2. «Положення про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України», затверджене наказом Міністра оборони України від 05 березня 2001р. № 75 (далі по тексту - Положення), військовослужбовцям прийнятим (призваним) на військову службу із запасу встановлюється мінімальний посадовий оклад за посадою «командира взводу». З 01 січня 2008р. набрала чинності постанова КМУ від 07 листопада 2007 № 1294, якою збільшено посадові оклади командира взводу до 750,0 - 850,0 грн. В судовому засіданні представник позивача звертала увагу суду, що після набрання чинності зазначеної постанови КМУ № 1294, Департаментом фінансів Міністерства оборони України були направленні роз`яснення за № 248/9/608, в яких надавалась «Тимчасова таблиця заміни розмірів посадових окладів осіб офіцерського складу Збройних Сил України», п.2 яких було вказано: конкретні розміри посадових окладів осіб офіцерського складу будуть визначені після внесення відповідних змін до штатів військових частин, на підставі наказу Міністра оборони України від 05 березня 2001р. № 75 затверджено «Положення про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України». Так, з 01 січня 2008р. виплата посадових окладів до введення цього наказу здійснювалась відповідно до Тимчасової таблиці. Відповідно до п. 6.1.2 р.ІV «Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008р. № 260, посадовий оклад слухачам факультету підготовки військових лікарів Військового медичного інституту Української військово-медичної академії, повинен був складати 750,0 грн. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що після набрання чинності наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008р. за № 260, посадові оклади начальником ФЕС позивача - відповідачем [PERSON] , який обіймав цю посаду з 15 грудня 2006р. по 02 липня 2013р. слухачів відповідача не переглянув. У зв`язку з цим, слухачам Академії посадовий оклад виплачувався в розмірі більше на 80,0 грн. за кожний місяць. І таким чином, сума збитків за період з 01 жовтня 2010р. по 01 жовтня 2013 р. (обревізований період) склала 2031990,47 грн. з урахуванням нарахувань на пенсійний фонд і компенсації прибуткового податку, а тому позивач просив суд задовольнити вказані вимоги на підставі положень ст. 1166 ЦК України. Разом з тим, відповідно до положень ч. 1-3 ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. За змістом ст. 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Статтею 134 КЗпП України, визначено вичерпний перелік випадків повної матеріальної відповідальності працівника. В судовому засіданні представник позивача, підтвердила, що з відповідачем не укладався договір про повну матеріальну відповідальність. Крім того, відповідно до до п. 2.3.1. Положення про фінансове господарство військової частини Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 12 листопада 2010р. № 590, відповідальність за дотримання фінансової дисципліни у військовій частині несе командир військової частини та начальник фінансового органу, які зобов`язані забезпечити дотримання її всіма посадовими особами частини. В судовому засіданні відповідач наголошував, що рішення по сплату слухачам факультету підготовки військових лікарів ним приймалось не одноособово, а обов`язково погоджувалось командиром та затверджувалось у відповідному департаменті Міністерства оборони. Відповідно до п. 1, 3, 5, 10, 11, 19, 21, 22, 31, 37 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затверджене постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995р. № 243/95-ВР, за шкоду, заподіяну державі не під час виконання службових обов`язків, військовослужбовці несуть матеріальну відповідальність у порядку, передбаченому цивільним законодавством України. Військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди. Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності. Час, протягом якого винного військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного може бути притягнуто до матеріальної відповідальності, не може перевищувати строків позовної давності, встановлених чинним законодавством. Військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення. Командири (начальники) військових частин за шкоду, заподіяну державі їх підлеглими, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше тримісячного грошового забезпечення, якщо вони\~ своїми розпорядженнями порушили встановлений порядок обліку, зберігання, використання, перевезення військового майна. У разі, якщо командири (начальники) військових частин не вжили належних заходів, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та\~ іншими нормативними актами щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню військового майна або щодо притягнення винних до відповідальності, вони несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення. Розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та\~ її наслідки. У висновку розслідування викладаються факти, встановлені відповідно до вимог пунктів 3 і 19 цього Положення, та пропозиції про притягнення винної особи (винних осіб) до обмеженої, повної чи підвищеної матеріальної відповідальності, а в разі необхідності - обґрунтування можливості зменшення суми, що підлягає стягненню з винного для відшкодування заподіяної шкоди. До висновку додаються: письмові\~ пояснення\~ особи\~ (осіб),\~ яка\~\~ притягається\~\~\~ до матеріальної відповідальності; письмові пояснення інших осіб, причетних до факту\~ заподіяння шкоди. Висновок підписується офіцером, який проводив\~ розслідування. Всі матеріали розслідування подаються на розгляд командиру (начальнику) військової частини, який його затверджує у разі прийняття рішення про стягнення з винного встановленої шкоди. Військовослужбовці та призвані на збори військовозобов`язані, які притягаються до матеріальної відповідальності, ознайомлюються з матеріалами розслідування, про що у висновках робиться відповідний запис. Вони мають право подавати свої заперечення та клопотання на ім`я командира (начальника) військової частини. Командир (начальник) військової частини після розгляду матеріалів розслідування зобов`язаний особисто провести бесіду з військовослужбовцем або призваним на збори військовозобов`язаним, який притягається до матеріальної відповідальності. Якщо вину військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного повністю доведено, командир (начальник) військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення\~ розслідування\~ видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню. У разі, коли шкоду заподіяно кількома особами, у наказі визначається точний розмір суми, що стягується окремо з кожної особи з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин. Наказ доводиться до відома винної особи (винних осіб) під розписку. Наказ може бути оскаржено вищому командиру (начальнику) в порядку, встановленому Дисциплінарним статутом Збройних\~ Сил України. У разі, коли у місячний термін з дня закінчення розслідування винну особу до\~ матеріальної відповідальності не притягнуто, відшкодування заподіяної державі шкоди провадиться шляхом подання позову до відповідного суду. У разі звільнення у запас або у відставку чи вибуття із військової частини винної особи (винних осіб) до прийняття рішення про стягнення з неї заподіяної шкоди командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає цивільний позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди. Матеріальна відповідальність не настає у випадках: - коли заподіяна шкода є наслідком дії непереборної сили; - не встановлення винної особи; - смерті винної особи; - коли шкоду заподіяно внаслідок виконання наказу старшого начальника, або виправданого в конкретних умовах службового ризику, або правомірних дій. Протягом всього часу розгляду справи в суді стороною позивача не було надано суду належних і допустимих доказів того, що шкода в розмірі якому зазначає позивач була спричинена виключно діями сторони відповідач. Крім того, стороною позивача взагалі не були надані матеріали службового розслідування, а лише тільки наказ про призначення уповноваженої особи на проведення цього службового розслідування. До того ж, наданий суду, в якості письмового доказу стороною позивача Аудиторський звіт за результатами проведення фінансового аудиту фінансово - господарської діяльності позивача за період з 01 жовтня 2010р. по 01 жовтня 2013р. не містить відомостей наявності вини саме відповідача у заподіянні шкоди. В судовому засіданні представники позивача не могли пояснити суду, з урахуванням норм Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затверджене постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995р. № 243/95-ВР, чому не приймалось рішення про відшкодування надмірно сплачених сум з слухачів Академії, а також коло осіб з вини яких мала місце переплата. До судового засідання, в порядку ст. 267 ЦК України, стороною відповідача було подано до суду заяву про застосування строків позовної давності, з урахуванням того, що позивачем зазначено період часу заподіяння шкоди з 01 жовтня 2010р. по 01 жовтня 2013р., а з вказаним позовом сторона позивача звернулась до суду лише 08 листопада 2016р. Протягом всього часу розгляду справи в суді стороною позивача не подавалось клопотання про поновлення пропущеного строку, як і не було зазначено поважні причини пропуску строку. Оцінюючи належність. допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed