Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

В квітні 2016 ПАТ КБ «Приват банк» звернулось з позовом до [PERSON] та просили суд постановити рішення, яким звільнити заставлене майно розшуку та звільнити заставлене майно з-під арешту, а саме будинок загальною площею 116,30 кв.м., житлова площа 59,10 кв.м.. що знаходиться за адресою [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що 13.02.2008 р. між ПАТ КБ «Приват банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № К3V3GК04126726, згідно яким позивач надав відповідачу кредит у розмірі 189 175,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приват банк» і [PERSON] 13.02.2008 року уклали договір іпотеки нерухомого майна. Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку будинок загальною площею 116,30 кв.м., житлова площа 59,10 кв.м.. що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Як з'ясувалось згодом, було накладено арешт на будинок загальною площею 116,30 кв.м., житлова площа 59,10 кв.м.. що знаходиться за адресою [ADDRESS], відповідно до: Постанова ВДВС Оболонського РУЮ м. Києва ВП 28570461 від 17.09.2011року; Постанова ВДВС Оболонського РУЮ м. Києва ВП 26030141 від 21.04.2011року. В свою чергу ПриватБанк вважає, що постанова про накладення арешту на вищевказаний іпотечний будинок суттєво порушує майнові права ПриватБанку, оскільки банк має першочергові майнові права на арештований будинок, які згідно норм чинного законодавства України не можуть бути обмежені. При цьому право іпотеки у ПриватБанку виникло 13.02.2008 року, а постанова про накладення арешту була винесена пізніше, вже після укладення ПриватБанком договору іпотеки. Отже державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями. Посилаючись на ст. ст. 54, 60 ЗУ «Про виконавче провадження», ст. ст. 3, 113, 118-120, 208-223 ЦПК України просив заявлені вимоги задовольнити. Представник позивача до судового засідання надав заяву з проханням розглядати справу без його участі, оскільки на позові наполягають та просять суд постановити рішення, яким позов задовольнити. Відповідач по справі в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не відомі. Представник третьої особи, ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, між ПАТ КБ «Приват банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № К3V3GК04126726, згідно яким позивач надав відповідачу кредит у розмірі 187 175,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13.02.2023 року( а.с. 13-15). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приват банк» і [PERSON] 13.02.2008 року уклали договір іпотеки нерухомого майна. Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку будинок загальною площею 116,30 кв.м., житлова площа 59,10 кв.м.. що знаходиться за адресою [ADDRESS](а.с. 8-12). Як вбачається з матеріалів справи, було накладено арешт на будинок загальною площею 116,30 кв.м., житлова площа 59,10 кв.м.. що знаходиться за адресою [ADDRESS], відповідно до: Постанова ВДВС Оболонського РУЮ м. Києва ВП 28570461 від 17.09.2011року; Постанова ВДВС Оболонського РУЮ м. Києва ВП 26030141 від 21.04.2011року. Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18.03.2011року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованості по кредитному договору № К3V3GК04126726 в розмірі 2 138 724,65 гривень. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1,2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч. 5 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», у випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, про задоволення позовних вимог. Відповідно до положень ст..ст.7,33 Закону України « Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь - якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іптеки. Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до роз'яснень, викладених у абзаці 4 п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07.02.2014 р. зазначено, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішується шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.08.1976 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним і відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved