Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

В листопаді 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до державного підприємства «Дзержинськвугілля» про стягнення недоплачених сум страхових виплат. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що під час роботи у відповідача отримав трудове каліцтво та професійні захворювання. Висновком МСЕК від 16 жовтня 1997 року за сукупністю захворювань та травми йому було встановлено 60% втрати професійної працездатності. Виплату втраченого заробітку у зв'язку із пошкодженням здоров'я до липня 2001 року здійснював відповідач. Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 05 листопада 2012 року були визнані неправомірними дії відповідача в застосуванні обмежень базового середнього заробітку [PERSON] за серпень-вересень 1997 року у розмірі 341 грн. 60 коп. та визначено вірний розмір станом на 01 грудня 1997 року - 739 грн. зобов'язано відповідача видати нову довідку про розмір втраченого заробітку. В зв'язку з неправильним визначенням базового середнього заробітку відповідачем за період з 01 грудня 1997 року по 01 липня 2001 року не доплачено 11 711 грн. 72 коп. втраченого заробітку який просив стягнути на свою користь разом з індексацією за несвоєчасну виплату втраченого заробітку в сумі 31 375 грн. 78 коп. Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 05 березня 2014 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з державного підприємства «Дзержинськвугілля» на користь [PERSON] недоплачену суму щомісячних страхових виплат внаслідок ушкодження здоров'я на виробництві за період з 01 грудня 1997 року по 01 липня 2001 року в розмірі 11 698 грн. 28 коп. та компенсацію за недоплату щомісячних страхових виплат за період з 01 січня 1998 року по 01 липня 2011 року в розмірі 31 101 грн. 09 коп. Стягнуто з державного підприємства «Дзержинськвугілля» на користь держави судовий збір в сумі 427 грн. 99 коп. В апеляційній скарзі відповідач державне підприємство «Дзержинськвугілля» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника державного підприємства «Дзержинськвугілля» Кльофасс Т.В., яка просила скаргу задовольнити, пояснення [PERSON] та його представника [PERSON], які просили скаргу відхилити, вивчивши письмові матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову з таких підстав. Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач неправильно визначив середньомісячну заробітну плату позивача для розрахунку щомісячних платежів і тому недоплачені суми втраченого заробітку підлягають стягненню за період з 01 грудня 1997 року по 01 липня 2001 року разом із компенсацію за недоплату щомісячних страхових виплат за період з 01 січня 1998 року по 01 липня 2011 року. Проте з таким висновком погодитися не можна. Із змісту позовних вимог вбачається, що позивач просив стягнути на свою користь недоплачені суми відшкодування шкоди, розмір якої був неправильно розрахований відповідачем за період з 01 грудня 1997 року по 01 липня 2001 року. Відповідно до а. 2 п. 43 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472, виплата суми відшкодування шкоди, яку своєчасно не одержав потерпілий чи особи, які мають на це право, провадиться за минулий час, але не більш як за три роки до подання заяви про відшкодування шкоди. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці 5 пункту 22 своєї постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 08 липня 1994 року № 7, від 30 вересня 1994 року № 11, від 25 травня 1998 року № 15, від 24 жовтня 2003 року № 9, за вимогами про продовження платежів виплати провадяться за весь попередній час, протягом якого належало відшкодовувати шкоду, без обмеження будь-яким строком (з дня закінчення попередніх виплат вимоги про їх продовження задовольняються за умови, що МСЕК (а у відповідних випадках - судово-медична експертиза) підтвердила втрату працездатності та її відсоток за цей період). В інших випадках виплати, призначені, але своєчасно не одержані потерпілим або особою, яка має право на їх одержання, а також вимоги про перерахунок (наприклад, за відсотком втрати працездатності) сум щомісячних платежів, раніше визначених судом або роботодавцем, підлягають задоволенню за час, що не перевищує трьох років. Таким чином апеляційний суд вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності при пред'явленні у листопаді 2013 року вимог до державного підприємства «Дзержинськвугілля» за період з 01 грудня 1997 року по 01 липня 2001 року з урахуванням наведених вище мотивів, а відтак ухвалене судом рішення необхідно скасувати та в задоволенні позовних вимог відмовити.

Outcome: partial