Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

В липні 2021 [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.01.2011 сторони зареєстрували шлюб. В шлюбі у них, [INFO] народилась донька [PERSON] . Сімейне життя між ними не склалось, через моральне знущання та насмішки зі сторони відповідача, постійні сварки та зловживання алкоголем. Фактично шлюб припинено та існує формально, що й стало підставою звернення позивача до суду. Ухвалою суду від 27.07.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивач до судового засідання не прибула, однак подала до суду заяву про розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, ознак заперечив проти підстав позову. Вказав, що причиною розпаду сім`ї є різні погляди на шлюб, сім`ю та виховання дитини. Вказав, що на теперішній час дитина проживає разом із матір`ю, спір про визначення місця проживання дитини між сторонами відсутній. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 22.01.2011 зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області (на 6 а.с.). Також встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON] , [INFO] (на 8 а.с.), Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У частині першій статті 55 СК України встановлено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частин третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з того, що збереження сім`ї і подальше спільне проживання подружжя є неможливим, сторони спільного господарства не ведуть, не підтримують подружніх відносин, а продовження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягнення на користь позивача 908 грн в рахунок відшкодування судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved