Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

В липні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що в період часу з 1976 року по 1994 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] В цей період ними був збудований житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по провул. Будьонного, 4 в с. Гора Бориспільського району Київської області. Даний житловий будинок не був введений в експлуатацію, незважаючи на завершення будівництва та проживання в ньому. Між [PERSON] та [PERSON] вже кілька років існує спір щодо володіння, користування та розпорядження спірним будинком, оскільки [PERSON] заперечує право [PERSON] на частку у спільному майні подружжя. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 серпня 2012 року за [PERSON] було визнано право власності на ? частину будівельних матеріалів і конструкцій, що були використані для будівництва житлового будинку та господарських споруд за адресою: провул. Будьонного, 4 в с. Гора Бориспільського району. З огляду на невизнання [PERSON] права позивача на частку у спільному майні подружжя, а також його право на захист шляхом визнання права та виділ в натурі, тому [PERSON] вважає, що спірний житловий будинок необхідно поділити таким чином, щоб йому та [PERSON] було виділено у власність відокремлену частину житлового будинку, яка б відповідала розміру їх ? частки у праві спільної часткової власності. За таких обставин [PERSON] просив поділити в натурі житловий будинок з господарськими спорудами, які знаходяться за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Гора, провул. Будьонного, 4. Виділивши та визнавши за [PERSON] право власності на частину житлового будинку, що складається: в житловому будинку веранда №І, прихожа №1, житлова №4, санвузол №5, кухня №6, східцева №7, мансарда «А1», господарські споруди: хвіртка №1, ганок «а2», яма вигрібна «Л», ? частина огорожі №3, №4, №5, а також виділивши та визнавши за [PERSON] право власності на частину вказаного житлового будинку, що складається в житловому будинку: житлова №2, житлова №3, ? частина мансарди «А1», господарські споруди: погріб «В», веранда «а1», літня кухня сарай гараж «Б», убиральня «Г», ворота №2, ? частина огорожі №3, №4, №5. Визнати за [PERSON] право власності на ? частку земельної ділянки з кадастровим номером 3220883201:01:006:0087 площею 0,1200 га по провул. Будьонного, 4 в с. Гора Бориспільського району, на якій розміщена ? частка житлового будинку, що передається [PERSON] в результаті його поділу в натурі. Припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок з господарськими спорудами, які знаходяться по провул. Будьонного в с. Гора Бориспільського району. В подальшому представник позивача [PERSON] неодноразово уточнювала позовні вимоги та з урахуванням змісту зміненої позовної заяви від 06 листопада 2017 року просила: поділити в\~натурі житловий\~будинок з\~надвірними будівлями\~та спорудами,\~який знаходиться\~в с.\~Гора по\~провул.\~Європейський,\~4\~(Будьонного),\~4,\~що належать\~[PERSON]\~та [PERSON] на праві спільної сумісної власності згідно з варіантом №1 висновку судової будівельно-технічної експертизи №3-31/07 від 31 липня 2017 року, а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за відхилення від ідеальної частки, яка зменшилась внаслідок поділу, у розмірі 53814 гривень. Поділити в натурі також земельну ділянку з кадастровим номером 3220883201:01:006:0087 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,12 га, що розташована за адресою: провул. Європейський, 4 (Будьонного) в с. Гора за варіантом №1 відповідно додатку №4 висновку судової будівельно-технічної експертизи №3-31/07 від 31 липня 2017 року, а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] ? частину понесених витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 5450 гривень. З урахуванням взаєморозрахунків остаточно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 48364 гривень в рахунок різниці часток від поділу. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позов, з урахуванням поданої нею заяви про уточнення позовних вимог. Відповідач та її представник [PERSON] проти задоволення позову заперечували. В обґрунтування своїх заперечень вказали на те, що до рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 серпня 2012 року, згідно з яким за [PERSON] визнано право власності на ? частину будівельних матеріалів, використаних у процесі будівництва спірного будинку, слід поставитись критично. Зважаючи на відсутність індивідуальних ознак будівельних матеріалів, на які було визнано право власності та відсутності доказів, що саме з цих матеріалів складається будинок. Крім цього, представник відповідача звернув увагу на безпідставність позовних вимог щодо виділення в натурі частини земельної ділянки, право на яку набуто шляхом безоплатної передачі органом місцевого самоврядування. На переконання представника відповідача висновок судової будівельно-технічної експертизи є неповним та однобічним, зокрема варіанти розподілу містять показники та характеристики з іншими показниками площі та призначення. До того ж представник відповідача додатково наголосив, що підтримує свою правову позицію про безпідставність позову, але використовує своє право та обовязок використовувати всі способи захисту, тому заявив про пропуск позивачем трирічного строку позовної давності. За вказаних обставин відповідач та її представник просили відмовити у задоволенні предявленого позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності по ? частині матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва житлового будинку та господарських споруд за адресою: провул. Будьоного, 4 в с. Гора Бориспільського району Київської області. Вказана обставина підтверджується рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 серпня 2012 року та рішенням Апеляційного суду Київської області від 19 листопада 2012 року (а.с.10-11, 12-13). Зважаючи на категоричне невизнання відповідачем права [PERSON] на частку у спірному майні, зокрема [PERSON] вчинялись дії спрямовані на реєстрацію права власності на житловий будинок по провул. Будьонного, 4 в с. Гора Бориспільського району виключно за нею. Проте, рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 26 червня 2014 року, визнано незаконним та скасовано рішення реєстраційної служби Бориспільського МРУЮ від 26 жовтня 2013 року про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на жилий будинок по провул. Будьонного, 4 в с. Гора, а також визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно №1159, видане 25 жовтня 2013 року на імя [PERSON] щодо вказаного жилого будинку (а.с.14-15,16-17). В мотивувальній частині вказаного рішення визначено, що припинення права власності [PERSON] на ? частку у цьому майні відбулось всупереч його волевиявлення, таким чином, він втратив можливість набути право власності на ? частку в житловому будинку після реєстрації права власності на нього. Крім цього, факт того, що спірний житловий будинок по провул. Будьонного, 4 в с. Гора Бориспільського району був побудований сторонами по справі під час перебування в шлюбі, неодноразово встановлений судовими рішеннями, зокрема рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2010 року (а.с.50-52). Таким чином, на переконання суду, доводи представника відповідача стосовно відсутності індивідуальних ознак будівельних матеріалів, на які за позивачем визнано право власності, тому посилання на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 серпня 2012 року слід ставитись критично, оскільки [PERSON] намагається створити удавану власність на спірний будинок, є необґрунтованими. Так, вказаними доводами представник відповідача намагається на власний розсуд тлумачити зміст судових рішень, які набрали законної сили та є обовязковими для виконання на всій території України, а тому їх самовільне тлумачення є неприпустимим. З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.190-191) вбачається, що за [PERSON] зареєстровано право власності на ? частину житлового будинку по провул. Будьонного в с. Гора Бориспільського району. Відповідно до ч.1 ст.367\~ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. З розяснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п.7 постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» №7\~від 04\~жовтня 1991\~року встановлено,\~що в спорах\~про поділ\~будинку в\~натурі учасникам\~спільної часткової\~власності на\~будинок може\~бути виділено\~відокремлену частину\~будинку,\~яка відповідає\~розміру їх\~часток у\~праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим стосовно до ст.119 ЦК ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. При поділі жилого будинку суд зобов'язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Судом встановлено, що між сторонами по справі існує довготривалий спір з приводу права власності на спірний житловий будинок, тому між ними не досягнуто згоди щодо встановлення порядку користування спірним житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами. Згідно висновку експерта №3-31/07 за результатом проведення судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи від 31 липня 2017 року, складеного судовим експертом Українського центру судових експертиз, вбачається, що за результатом проведеного дослідження матеріалів справи встановлено два можливі варіанти розподілу житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами по провул. Будьонного, 4 в с. Гора Бориспільського району з виділенням співвласникам ізольованих квартир (а.с.95-129). Зважаючи, що між сторонами по справі, не досягнуто жодної домовленості стосовно визначення одного з запропонованих варіантів поділу житлового будинку з надвірними будівлями в натурі. Тому, суд вважає за можливе погодитись з варіантом №1, запропонованим представником позивача, враховуючи, що саме даний варіант передбачає менший ступінь відхилення від ідеальних часток співвласників та менший розмір компенсації іншому з співвласників за відступ від ідеальної частки. Тому, суд вважає, що поділ житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташовується в с. Гора по провул. Будьонного, 4 слід здійснити згідно з варіантом №1 висновку судової будівельно-технічної експертизи №3-31/07 від 31 липня 2017 року. Так, у власність [PERSON] виділити ? ідеальної частки житлового будинку з надвірними будівлями, що складається з наступних приміщень: в житловому будинку з приміщення: прихожа 1-1 площею 24,1 м2, санвузол площею 2,90 м2, кухня площею 9,20 м2, веранда площею 4,3 м2, ганок, мансарда, та з надвірних будівель: літня кухня-сарай-гараж «Б», «В» погріб під «Б», убиральня «Г», хвіртка №1, ворота № 2, ? огорожі №3, яма вигрібна «Л». При цьому, у власність [PERSON] виділити ? ідеальної частки житлового будинку з надвірними будівлями, що складається з наступних приміщень житлова кімната 1-2 площею 28,2 м2, житлова кімната 1-3 площею 11,0 м2, житлова кімната 1-4 площею 14,3 м2, та з надвірних будівель: ? огорожі №3. У відповідності до даного варіанту поділу відступ від ідеальних часток по вартості домоволодіння становить на 53814 гривень менше на користь [PERSON] та на 53814 гривень більше на користь [PERSON] Зважаючи на це, з [PERSON] на користь відповідача підлягає стягненню компенсація за відхилення від рівності ідеальних часток в житловому будинку з надвірними будівлями та спорудами у розмірі 53814 гривень. У відповідності\~до розяснень\~Верховного Суду\~України,\~викладених в\~п.19\~постанови «Про\~практику застосування\~судами земельного\~законодавства при\~розгляді цивільних\~справ» №7\~від 16\~квітня 2004\~року,\~у справах\~за позовом\~учасників спільної\~власності на\~землю про\~встановлення порядку\~володіння й\~користування спільною\~земельною ділянкою,\~на якій\~розташовані належні\~їм жилий\~будинок,\~господарські будівлі\~та споруди,\~суд з'ясовує\~і враховує\~можливість нормального\~користування будинком\~і здійснення\~догляду за\~ним,\~розташування господарських\~будівель,\~споруд,\~необхідність зведення\~будівель,\~розташування плодово-ягідних\~насаджень співвласників,\~можливість проходу\~з вулиці\~на подвір'я\~тощо.\~Враховуються також\~вимоги санітарних\~правил і\~правил протипожежної\~безпеки.\~В разі\~неможливості перенесення\~співвласником господарських\~будівель і\~насаджень на\~надану в\~його користування\~частину ділянки\~суд має\~обговорити питання\~про відповідну\~грошову компенсацію. При пред'явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.190) [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,12 га з кадастровим номером 3220883201:01:006:0087 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташовується по провул. Європейський (Будьонного), 4 в с. Гора Бориспільського району. У відповідності\~до ч.1\~ст.120\~ЗК України\~та ст.377\~ЦК України\~у разі\~набуття права\~власності на\~жилий будинок,\~будівлю або\~споруду,\~що перебувають\~у власності,\~користуванні іншої\~особи,\~припиняється право\~власності,\~право користування\~земельною ділянкою,\~на якій\~розташовані ці\~об'єкти.\~До особи,\~яка набула\~право власності\~на жилий\~будинок,\~будівлю або\~споруду,\~розміщені на\~земельній ділянці,\~що перебуває\~у власності\~іншої особи,\~переходить право\~власності на\~земельну ділянку\~або її\~частину,\~на якій\~вони розміщені,\~без зміни\~її цільового\~призначення. Крім цього,\~судом також\~враховується правовий\~висновокВерховного Суду України, викладений у справі №6-2226цс16 від 12 жовтня 2016 року, щодо наявності загального принципу цілісності обєкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. За змістом висновку судової будівельно-технічної експертизи експертом запропоновано два варіанти розподілу земельної ділянки, яка розташовується в с. Гора по провул. Будьонного, 4 згідно варіанту поділу домоволодіння. Враховуючи, що варіант №1 враховує виділені в натурі сторонам про справі частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами. Тому даний варіант забезпечує можливість нормального користування обєктами нерухомого майна та їх належне обслуговування. Тому, суд вважає за доцільне здійснити розподіл земельної ділянки, яка розташовується в с. Гора по провул. Будьоного, 4, згідно з варіантом №1 висновку судової будівельно-технічної експертизи. Так, виділити в натурі та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,06 га із земельної ділянки загальним розміром 0,12 га з кадастровим номером 3220883201:01:006:0087 по провул. Будьонний, 4 в с. Гора Бориспільського району Київської області, та складається за наступним описом меж, що позначаються точками 1-2, 2-3, 3-4, 4-5, 5-6, 6-7, 7-8, 8-9, 9-10, 10-А, А-Г, Г-1. Виділити в натурі та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,06 га із земельної ділянки загальним розміром 0,12 га з кадастровим номером 3220883201:01:006:0087 по провул. Будьонний в с. Гора Бориспільського району Київської області, та складається за наступним описом меж, що позначаються точками: 1- В, В-Б, Б-10, 10-9, 9-8, 8-7, 7-6, 6-5, 5-4, 4-3, 3-2, 2-1. У відповідності до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч.1 та ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа\~має право\~звернутися до\~суду за\~захистом свого\~особистого немайнового\~або майнового\~права та\~інтересу. Способами\~захисту цивільних\~прав та\~інтересів можуть\~бути: 1)\~визнання права; 2)\~визнання правочину\~недійсним; 3)\~припинення дії,\~яка порушує\~право; 4)\~відновлення становища,\~яке існувало\~до порушення; 5)\~примусове виконання\~обов'язку\~в натурі; 6)\~зміна правовідношення; 7)\~припинення правовідношення; 8)\~відшкодування збитків\~та інші\~способи відшкодування\~майнової шкоди; 9)\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди; 10)\~визнання незаконними\~рішення,\~дій чи\~бездіяльності органу\~державної влади,\~органу влади\~Автономної Республіки\~Крим або\~органу місцевого\~самоврядування,\~їхніх посадових\~і службових\~осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. При вирішенні\~спору по\~суті та\~надаючи правову\~оцінку належності\~обраного зацікавленою\~особою способу\~захисту,\~судам належить\~зважати й\~на його\~ефективність.\~Так,\~згідно ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Окрім цього, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував про необхідність дотримання судами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у п.145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Обєднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист. Європейський суд з прав людини наголосив також на тому, що за деяких обставин вимоги ст.13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. З огляду на це, ефективний засіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тому, на думку суду спосіб захисту порушених прав, який просить застосувати [PERSON], тобто поділити в натурі житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, незважаючи на те, що право власності позивача на ? частинку спірного житлового будинку скасовано на підставі постанови Вищого адміністративного суду України №К/800/11202/15 від 21 липня 2015 року. В даному випадку суд вважає найбільш ефективним та спрямованим на гарантування реального відновлення порушеного права. До зазначеного висновку суд приходить також враховуючи вказівку представника відповідача на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2010 року, яким [PERSON] відмовлено у визнанні права власності на ? частину житлового будинку. За правилами ч.4 ст.82 ЦПК України обставини,\~встановлені рішенням\~суду у\~господарській,\~цивільній або\~адміністративній справі,\~що набрало\~законної сили,\~не доказуються\~при розгляді\~іншої справи,\~у якій\~беруть участь\~ті самі\~особи або\~особа,\~щодо якої\~встановлено ці\~обставини,\~якщо інше\~не встановлено\~законом. Так, за змістом даного судового рішення визначено, що сторонами під час перебування в шлюбі побудовано спірне домоволодіння, тому суд прийшов про наявність у [PERSON] права на ? частину сумісно придбаного (створеного) подружжям домоволодіння. Разом з цим, у задоволенні позову [PERSON] було відмовлено саме з підстави пропуску строку позовної давності. Таким чином даним рішенням встановлено беззаперечний факт того, що спірний житловий будинок є спільним майном подружжя, тобто сторін по справі. Проте, зважаючи на обставини, які склались, зокрема неприязні стосунки сторін по справі, позивач не зареєстрував своє право власності на ? частину спірного будинку. Саме у такий спосіб [PERSON] буде позбавлений можливості захистити свої порушені права. Тоді як відповідач набуває право користування цілим житловим будинком, в той час як їй належить лише ? частина у цьому нерухомому майні. На переконання суду у випадку відмови у задоволенні позову [PERSON], призведе до позбавлення його права на володіння та користування частиною будинку. Тому у даному випадку обраний позивачем спосіб захисту порушеного права є єдино можливим та найбільш ефективним. За змістом відзиву представник відповідача вказав як на одну з підставі для відмови у задоволенні предявленого позову пропуск строку позовної давності. В обґрунтування чого вказав на те, що виділ частини будинку та земельної ділянки після 23 років відкритого одноособового володіння [PERSON] є очевидно несправедливим балансом правостосунків колишнього подружжя. Відповідно до\~положення ч.2\~ст.72\~СК України\~до вимоги\~про поділ\~майна,\~заявленої після\~розірвання шлюбу,\~застосовується позовна\~давність у\~три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Згідно з вимогами ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За принципами, закріпленими п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Крім цього, Європейський суд з прав людини розяснив, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п.51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, №22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п.570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в ст.261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обовязку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст.81 ЦПК України, про обовязковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Всупереч цьому, суд вважає надуманими аргументи відповідача з приводу пропуску строку позовної давності. Оскільки, враховуючи тривалість судового розгляду спору між [PERSON] та [PERSON] щодо права власності на будівельні матеріали, а в подальшому щодо права власності на житловий будинок, щодо правомірності реєстрації права власності на житловий будинок. Тому, використовуючи можливі способи захисту порушених прав, звертаючись в черговий раз до суду, судом не вбачаються обставини щодо пропуску позивачем строку позовної давності. У відповідності до ч.1 та п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати, повязані з проведенням експертизи. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Встановлено, що [PERSON] поніс витрати на оплату вартості судової експертизи у розмірі 10900 гривень (а.с.155,156). Предявлений позов задоволений. Зважаючи на це, з [PERSON] на користь позивача слід стягнути понесені витрати на оплату вартості судової експертизи у розмірі 5450 гривень. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: approved