overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

В лютому 2016 року позивачка звернулася до суду із позовом в якому зазначає, що 30.01.1999 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківської райадміністрації Запорізької міськради, було зроблено актовий запис - № 49. Від шлюбу подружжя має неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Спір про поділ майна відсутній. Посилаючись на те, що подружнє життя не склалося, подальше спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим. 3 2012 року сторони припинили шлюбні стосунки, спільне господарство не ведуть, позивачка просить суд розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем. Позивачка в судове засідання не з*явилася, надала заяву в якій просить суд розглянути справу за її відсутності без фіксування судового процесу технічними засобами, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з*явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності без фіксування процесу технічними засобами, проти задоволення позовних вимог не заперечує, позов визнає в повному обсязі. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Як передбачено ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі» за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Таким чином, зважаючи на повне визнання позову відповідачем та той факт, що визнання відповідачем позову, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд доходить висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

В лютому 2016 року позивачка звернулася з позовом і вказала, що перебувала у шлюбі з відповідачем, який розірвано 27.11.2006 року. Від спільного проживання у сторін народилися діти: дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Оскільки відповідач добровільно коштів на утримання дітей не надавав, тому згідно рішення Деражнянського районного суду від 26 серпня 2008 року з відповідача стягуються аліменти в розмірі 300 гривень щомісячно на утримання дітей. Проте у зв'язку зі скрутним матеріальним становищем, зміною вікових потреб дітей просить суд змінити розмір аліментів з 300 гривень на 1/3 частки від усіх видів доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В ході судового розгляду позивачка уточнила позовні вимоги та просить суд стягувати аліменти в розмірі 1000 гривень щомісячно на утримання дітей, до досягнення ними повноліття. Позивачка в судовому засіданні підтримала уточнені позовні вимоги, просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що від зареєстрованого шлюбу в сторін є дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], при цьому батьком дітей згідно досліджених в судовому засіданні свідоцтв про народження є відповідач. Відповідно до довідки, виданої Деражнянською міською радою від 29 січня 2016 року, на утриманні [PERSON] знаходяться її діти - [PERSON] та [PERSON]. Встановлено, на даний час дочка сторін [PERSON] являється студенткою Барського коледжу транспорту та будівництва НТУ на другому курсі денного відділення за спеціальністю «Землевпорядкуваня» (а.с.6), що змушує позивача нести більші витрати на її утримання. За таких обставин, суд рахує можливим стягувати на користь позивачки на утримання дітей аліменти в розмірі 1000 грн. щомісячно на утримання дітей [PERSON] та [PERSON], до досягнення ними повноліття. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

В лютому 2016 року публічне акціонерне товариство «АКЦЕНТ -БАНК» ( далі ПАТ «АКЦЕНТ -БАНК») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Посилаючись на те, що [PERSON] належним чином не виконує умови кредитного договору, щодо сплати кредиту та відсотків за користування ним представник позивача просить суд стягнути з відповідача 17\~290,98 гривень заборгованості за кредитним договором та судовий збір. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заперечень проти позову суду не надсилав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224-226 ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що 07 червня 2013 року між ПАТ «АКЦЕНТ БАНК» та [PERSON] був укладений договір № A244FZ99870153, де відповідач отримав кредит в розмірі 7\~648,06 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом ( а.с. 6-13). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам « Розстрочка», Тарифами складає між позивачем та відповідачем договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 6). Згідно умов укладеного договору: Договір складається з Заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, тому у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509,526,1054 ЦК України зобовязання за вказаним договором не виконав. Розмір заборгованості ( а.с. 5) за кредитним договором № A244FZ99870153 від 07 червня 2013 року розрахований правильно і станом на 11 лютого 2016 року становить 17\~290,89 гривень, яка складається з : -7\~648,06 грн. заборгованість за кредитом; -904,09 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; -7\~439,17 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; -500,00 грн. штраф ( фіксована частина); -799,57 грн. штраф ( процентна складова). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязуються надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Наслідки порушення договору, позичальником, передбачені ст. 1050 ЦК України, яка відсилає до ст. 549-552, 625, 1048 ЦК України та відповідає вимогам позивача. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача, відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

В лютому 2016 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначав, що 20.10. 2001 р. зареєстрував шлюб з відповідачем, від якого мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON],[INFO] та доньку Марію, [INFO]. Позивач, посилаючись на те, що у нього та відповідача різні погляди на подружнє життя, на нерозуміння одне одного, що на теперішній час разом не проживають просив шлюб розірвати, дітей залишити проживати з відповідачем. У судовому засіданні позивач свою вимогу підтримав. Відповідач позов визнала у повному обсязі та не заперечувала проти його задоволення. Заслухавши пояснення сторін, дослідив письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Сторони практично сумісне проживання припинили. Збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та дітей.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

В лютому 2016р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу; визначення місця проживання дитини. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016р. позов, в частині вимог про визначення місця проживання дитини було залишено без розгляду на підставі п. 5) ч. 1 ст. 207 ЦПК України. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що між сторонами повторно 20 квітня 2013р. було зареєстровано шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського РУЮ у м. Києві, про що було зроблено актовий запис № 312. [INFO] під час перебування у першому шлюбі у сторін народилась донька [PERSON]. Подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння в поглядах на сімейне життя, несумісності характерів, постійних скандалів, з приводу вирішення побутових питань. Спільне господарство сторонами не ведеться, шлюбно-сімейних відносин не підтримують. Подальше спільне життя між сторонами і збереження шлюбу неможливе та суперечить їх інтересам. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просив суд позов задовольнити, і не стягувати з відповідачки понесені ним судові витрати, в разі задоволення судом позову. Відповідачка в судовому засіданні, заявлені позовні вимоги визнала, наголошуючи, що примирення між сторонами неможливе, сторони проживають окремо. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 квітня 2013р. [INFO] у сторін народилася донька [PERSON]. Судом встановлено, що між сторонами склались неприязні стосунки, які негативно впливають, як на позивача, так і на відповідачку. Сторони не ведуть спільного господарства, при цьому вони намагалися зберегти сім'ю, проте збереження шлюбу неможливо. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У відповідності з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Після розірвання шлюбу, прізвище сторін незмінні.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

В лютому 2016 р. позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначала, що 25.07.20013 р. зареєструвала шлюб з відповідачем, дітей від якого не мають. Позивач, посилаючись на те, що у неї та відповідача різні погляди на подружнє життя, на нерозуміння одне одного, що на теперішній час разом не проживають просила шлюб розірвати. У заяві, направленій до суду позивач свою вимогу підтримала та просила суд слухати справу у її відсутність (а.с. 15). Відповідач у судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив та заяву про розгляд справи у його відсутність до суду не направив. Зі згоди позивача суд, відповідно до ст.224 ЦПК України ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідив письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Сторони практично сумісне проживання припинили. Збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

В лютому 2016 р. позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначала, що відповідно до рішення апеляційного суду Одеської області від 09 жовтня 2013 р., відповідач був зобов'язаний сплачувати їй щомісячно 300 грн. аліментів на її утримання на період її навчання у вищому учбовому закладі. Відповідач від сплати аліментів ухиляється у зв'язку з чим утворилась заборгованість по несплаті аліментів у сумі 2718 грн. 50 коп. З вказаних підстав просила суд винести рішення, яким стягнути з відповідача вказану заборгованість по аліментам та неустойку за кожен день прострочення. У судовому засідання позивач свою вимогу підтримав. Відповідач позов не визнав, при цьому пояснив, що дійсно по рішенню вищевказаного суду він зобов'язаний сплачувати аліменти на період навчання своїй доньці - позивачу по справі. З моменту пред'явлення виконавчого листа до виконання вказані аліменти сплачує регулярно та покриває заборгованість, яка виникла з 2013 по 2015 р., оскільки до 2015 р. позивач не вимагала платити їй аліменти. Заслухавши пояснення сторін, показання свідка [PERSON], дослідив письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст. 195 ч.3 СК України заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст.187 цього Кодексу, погашаються за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягуються за рішенням суду. Відповідно до ст.196 того ж Кодексу при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Судом встановлено, що дійсно по рішенню апеляційного суду Одеської області від 09 жовтня 2013 р. [PERSON] зобов'язаний сплачувати аліменти на користь позивача [PERSON] у розмірі 300 грн. щомісячно на період її навчання у вищому учбовому закладі. Виконавчий лист до виконання був пред'явлений позивачем до виконавчої служби тільки у січні 2015 р., що підтверджується показами державного виконавця Пономаренко і не заперечується самою позивачкою. З моменту пред'явлення виконавчого листа до виконання відповідач [PERSON] регулярно сплачує аліменти на користь позивача та намагається погасити заборгованість по аліментам, яка виникла до пред'явлення [PERSON] виконавчого листа до виконання, що також підтверджується показаннями [PERSON]. Таким чином, оскільки судом не встановлено вини відповідача [PERSON] у простроченні сплати аліментів, вимога позивача про стягнення з відповідача неустойки задоволенню не підлягає. Що стосується вимоги про стягнення заборгованості, то вона також задоволенню не підлягає, оскільки стягнення такої заборгованості не передбачено Сімейним Кодексом України. Стягнення заборгованості передбачено тільки у тому випадку, коли аліменти сплачувались відповідно до ст. 187 СК України, яка передбачає відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника, тобто не на підставі рішення суду, яке у даному випадку є.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

В лютому 2016 р. позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 05.10.2014 р. помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді ? частки квартири [ADDRESS], яка належала останньому на підставі свідоцтва про право власності на житло. Позивач є спадкоємцем померлого першої черги за законом. Позивач у встановлений законом шестимісячний строк до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не звертався оскільки не знав про смерть батька. В подальшому надав уточнену позовну заяву в якій зазначив, що, є військовослужбовцем Державної прикордонної служби України і проходить військову службу за контрактом у м. Геніченську Херсонської області і не має права залишати ділянку відділу прикордонної служби без дозволу начальника, який він не отримував у звязку із службовою необхідністю. Тому позивач просив визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини, оскільки пропустив встановлений законом шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини з поважних причин. Позивач у судове засідання не з'явився, приймав участь через свого представника за довіреністю [PERSON] яка також у судове засідання не зявилася але письмово просила розглянути справу за її відсутності, позов підтримала. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] у судове засідання не зявився, але звернувся із заявою в якій не заперечував проти задоволення позову, справу просив розглянути без його участі. У відповідності із ст. 174 ЦПК України, при визнанні позову, при наявності для того законних підстав, ухвалюється судове рішення про задоволення позову. Згідно із ст.ст. 1269, 1270, 1272 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців з дня відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] помер 05.10.2014 р. в Іллічівськом районі м. Маріуполя про що Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ММУЮ у Донецькій області видано свідоцтво про смерть, та складено відповідний актовий запис №777. За життя він мав у приватній власності ? частки квартири [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.11.2009 р. №45672/н. Позивач [PERSON],[INFO] є сином померлого, та його спадкоємцем першої черги за законом. На момент відкриття спадщини позивач постійно проживав в [INFO], де проходить військову службу. Згідно листа Другої маріупольської державної нотаріальної контори спадкова справа щодо майна померлого не зареєстрована, спадкоємці з заявою про прийняття спадщини або відмову від неї не зверталися. Приймаючи до уваги встановлені обставини справи та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

В лютому 2016р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що між сторонами 08 червня 2002р. було зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Шевченківського РУЮ в м. Києві, про що було зроблено актовий запис № 314. В шлюбі у сторін народився, [INFO]. син: [PERSON]. Подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння в поглядах на сімейне життя, несумісності характерів, постійних скандалів. Спільне господарство сторонами не ведеться. Подальше спільне життя між сторонами і збереження шлюбу не можливе та суперечить їх інтересам. До судового засідання позивачка подала до суду заяву, в якій заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглядати справу у свою відсутність і не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку, у судове засідання не з'явився, про поважність причин неявки суд не повідомляв та не просив розглядати справу у свою відсутність, заперечення проти позову не подавалися. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08 червня 2002р. В шлюбі у сторін, [INFO]. народився син: [PERSON]. Судом встановлено, що між сторонами склались неприязні стосунки, які негативно впливають, як на позивачку, так і на відповідача. Сторони не ведуть спільного господарства, при цьому вони намагалися зберегти сім'ю, проте збереження шлюбу неможливо. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У відповідності з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Після розірвання шлюбу, прізвище позивачки «[PERSON]»; прізвище відповідача «[PERSON]». Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,2 грн.

Outcome: approved