Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

В обґрунтування позову [PERSON] вказала, що вона є власницею будинку № 17 по вул. Сосновій в с. Чмирівка Старобільського району Луганської області. Будинок вона приватизувала в 1995 році. До цього він був службовим житлом, виділеним Старобільським лісомисливським господарством. При наданні будинку лісгосп дозволив користуватися й господарськими будівлями-сараями. Самим великим з них, який був поділений на три секції під одним дахом, фактично користувались три родини: її сімя, сімя [PERSON], [PERSON]. Оскільки родина [PERSON] переїхала в інше місце мешкання, сараєм користувалася вона й родина [PERSON] [PERSON] у 1997 році продав будинок відповідачці [PERSON] Всі ці роки її родина без перешкод користувалась сараєм, що означений в її техпаспорті під літерою «Д». Навесні 2016 року вона дізналась, що сарай належить відповідачці [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, з 1997 року. Позивачка вважає, що правочин, укладений між [PERSON] та відповідачкою [PERSON] є недійсним в силу ст. 216 ЦК України, оскільки [PERSON] не мав цей сарай у власності й не мав права його продавати відповідачці. При укладанні договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] не були враховані її інтереси, оскільки вона тривалий час користувалася цією нерухомістю. На цій підставі, позивачка [PERSON] просила визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку № 15 по вул. Сосновій у с. Чмирівка Старобільського району Луганської області, укладеного 29.07.1997 року між [PERSON] та [PERSON] в частині купівлі-продажу господарської споруди - будівлі сараю під літерою № «Д». В судовому засіданні позивачкою [PERSON] й її представником [PERSON] були уточнені позовні вимоги, за якими вони просили крім визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, скасувати право власності [PERSON] на господарську будівлю - сарай, розташований в с. Чмирівка Старобільського району Луганської області, залишивши в користуванні [PERSON] 1/3 частину сараю, а за [PERSON] визнати право власності на 2/3 вказаного сараю. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала в повному обсязі, вказала, що за договором купівлі-продажу від 29.07.1997 року придбала у [PERSON] будинок № 15 по вул. Сосновій у с. Чмирівка Старобільського району Луганської області з господарчими будівлями. Цей договір вона вважає дійсним й законним. В технічній документації на її домоволодіння спірний сарай позначений літерами «Г, Д». Будівля сараю є цілою зовні, але поділеною на три приміщення всередині. Сарай перебуває у незадовільному стані, руйнується. Позивачка [PERSON] дійсно користувалася частиною сараю, де зберігала побутові речі та будматеріали. Оскільки взаємовідносини між нею та позивачкою погіршилися, вона наполягала на тому, щоб [PERSON] звільнила сарай, як самовільно зайнятий. Треті особи [PERSON], представник Старобільського бюро технічної інвентаризації в судове засідання не зявились, надали заяви про розгляд справи в їх відсутність (а.с. 30, 38). Суд вважає, що відсутність третіх осіб, що не заявляють самостійні позовні вимоги не перешкоджає розгляду справи по суті й прийняттю рішення. Взаємовідносини між сторонами регулюються нормами ст.ст. 203, 216, 317, 328, 398, 401, 402 ЦК України. За ст. 203 ЦК України зміст правочину не можу суперечити Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним й відповідати його внутрішній волі. Правочин повинний вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За ст. 215 ЦК України підставою для недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, що встановлені ч. 1, 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним, судом не вимагається. У випадках, встановлених Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. За ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування, розпорядження своїм майном. За ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів. З рішень сільської ради від 1991 року, рішення Чмирівської сільради від 11.01.1991 року № 4 голова виконкому просив оформити право власності на домоволодіння по вул. Сосновій (без номера) у селі Чмирівка Старобільського району Луганської області на імя Старобільського лісгоспу (а.с. 85-88). За свідоцтвом про право власності (а.с. 88) житловий будинок площею 36,5 м.кв. та господарські споруди належать Старобільському лісгоспу (а.с. 88). Володіння складається з житлового будинку (без номера), 3-х сараїв, підвалу, огорожі, колодязю. Зі стислої технічної характеристики (а.с. 101) вбачається, що рік побудови житлового будинку - 1940; за заявою власника відчужуються: А-1- житловий будинок; сарай - Д; підвал - В, огорожа - М, колодязь М - 2; сарай - Б. За договором купівлі-продажу житлового будинку від 21.03.1991 року (а.с. 90) Старобільський лісгосп продав, а [PERSON] купив житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в с. Чмирівка Старобільського району Луганської області, по вул. Сосновій. Згідно висновку про реєстрацію домоволодіння (а.с. 92) [PERSON] належить домоволодіння (б/н), що складається з житлового будинку, службового приміщення, тамбуру, 3-х сараїв, підвалу, огорожі, колодязю. За договором купівлі-продажу (а.с. 98-99) від 29.07.1997 року [PERSON] продав, а [PERSON] купила житловий будинок № 15, з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться на земельній ділянці за адресою: с. Чмирівка Старобільського району Луганської області по вул. Сосновій № 15. На вказаній земельній ділянці, згідно з договором, розташований глиняний, обкладений цеглою житловий будинок, жилою площею 36,5 кв.м. - А1, цегляний сарай - Б; камяний погріб - В; шлакоблочний сарай - Г; сарай - Д; деревяна огорожа - № 1, трубчатий колодязь № 2. З показів свідка [PERSON] в судовому засіданні вбачається, що її родина мешкала з 1971 року в будинку, що був будинком лісника, належав лісгоспу. Її чоловік - [PERSON], який зараз померлий, за життя купив у лісгоспі будинок, з сараями, підвалом, колодязем, огорожею. Всі документи були належним чином оформлені. Великим сараєм дійсно користувалися три родини: [PERSON], [PERSON], після купівлі будинку й сараїв у лісгоспу, [PERSON] не заперечував, щоб ці родини користувалися сараєм. У 1997 році [PERSON] продав будинок та сараї [PERSON] Свідок [PERSON] пояснила, що лісгосп надав квартири робітникам в 1970 роках. Були віддані в користування й сараї. Великий сарай був поділений на три секції, якими користувалися три родини. Кожний користувач робив мінімальний ремонт своєї секції, використовував на свій розсуд. Цими родинами були родини [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Свідок [PERSON] вказав, що сарай, яким користувалися три родини збудував лісгосп. Хто й на яких підставах користувався чи володів ними, йому невідомо. Свідок [PERSON] суду пояснила, що не знає точну дату побудування спірного сараю. З 1976 року ним користувався [PERSON], родина [PERSON], родина [PERSON]. [PERSON] зробив зі своєї частини прибудову, на якій підставі, їй невідомо. Дослідивши вищенаведені докази, суд дійшов до наступного висновку: Житловий будинок № 15 по вул. Сосновій у с. Чмирівка Старобільського району Луганської області належав Старобільському лісгоспу до 21.03.1991 року, разом з будинком, на земельній ділянці вже існували 3 сараї та інші господарські споруди. Старобільський лісгосп 21.03.1991 року продав, а [PERSON] купив цей будинок з розташованими на цій земельній ділянці господарськими спорудами (в тому числі й із спірним сараєм). Після цього, [PERSON] 29.07.1997 року продав [PERSON] будинок 15 з усіма господарськими спорудами (в тому числі із спірним сараєм). Ці обставини обєктивно підтверджені матеріалами інвентарної справи, показами свідків, копіями договорів та долучених до них технічних характеристик. Угоди купівлі продажу між Старобільським лісгоспом та [PERSON], а потім між [PERSON] й [PERSON] укладені в письмовій формі, мають за змістом всі істотні умови договору купівлі-продажу. Таким чином, у суда немає підстав вважати ці договори недійсним з підстав, передбачених ст. 216 ЦК України. Мотивація позивачкою [PERSON] тієї обставини що вона не знала про існування цих договорів купівлі-продажу не може бути прийнята судом, оскільки наслідками укладання будь якого договору купівлі продажу не є обовязок власників, чи продавців повідомляти сторонніх осіб про укладання таких угод. Крім того, до позовної заяви [PERSON] надані копії договорів купівлі-продажу між Лісгоспом та [PERSON], й між [PERSON] й [PERSON] Посилання позивачки [PERSON] на те, що вона тривалий час користувалась спірним сараєм, а тому набрала на цей обєкт права власності невмотивоване, оскільки право користування само по собі не дає права власності на обєкт нерухомості. Позивачкою не надано доказів, що вона набуває таке право внаслідок тривалості користування з певних підстав й протягом цих років поліпшила стан спірного обєкту. Позивачкою [PERSON] не уточнені позовні вимоги в частині визнання договору купівлі-продажу, укладеного 21.03.1991 року між Старобільським лісгоспом та [PERSON], а також не заявлені будь-які вимоги щодо визнання недійсним договору дарування між [PERSON] й [PERSON] На час розгляду справи, власницею будинку № 15 по вул. Сосновій в с. Чмирівка Старобільського району Луганської області, в тому числі й спірного сараю, є [PERSON] (а.с. 24). За ст. 60 ч. 1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Позивачка [PERSON] не побажала уточнити свої позовні вимоги, не побажала звернутися з позовом до власника спірного майна [PERSON]Суд не може з власної інициативи спонукати позивачку до уточнення або зміни позовних вимог. На цій підставі, суд вважає бездоказовими позовні вимоги позивачки в частині визнання договору купівлі-продажу частково недійсним й визнання права власності на майно.

Outcome: dismissed