Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

В лютому 2018 року позивачка [PERSON] через свого представника [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] сільської ради Деражнянського району Хмельницької області, вказавши, що на підставі розпорядження Деражнянської районної державної адміністрації Хмельницької області № 237 від 24.12.2001 року їй був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РН №922091 на земельну частку (пай) розміром 3,61 в умовних кадастрових гектарах у землі, розташованій на території [PERSON] сільської ради Деражнянського району Хмельницької області, що перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Нижнянське» с. Нижнє. Проте, стверджує позивачка, вказаний сертифікат на право на земельну частку (пай) нею був загублений, з приводу чого вона розмістила оголошення в газеті «Вісник Деражнянщини», а тому вона просить визнати за нею право на вказану земельну частку (пай) в судовому порядку. В судове засідання представник позивача не з'явився, надавши заяву про слухання справи у його відсутності,\~в якій вимоги позову підтримав у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Деражнянського району Хмельницької області до суду не з'явився, надавши заяву про слухання справи у його відсутність,\~в якій вимоги позову визнав у повному обсязі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, покладаючись при розгляді справи на думку суду. Дослідивши матеріали справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Земельна частка (пай) це умовна частка землі, визначена у результаті поділу земель, переданих у колективну власність, серед членів сільськогосподарського підприємства. Відповідно до ст. 2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Пунктами 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» встановлено, що згідно зі статтею 25 Земельного кодексу України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділу X «Перехідні положення» ЗК). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Вирішуючи питання про право [PERSON] на земельну частку (пай), судом приймається до уваги те, що згідно із додатком до державного акта на право колективної власності відкритого акціонерного товариства «Нижнянське» с. Нижнжє Деражнянського району Хмельницької області [PERSON] була внесена до списку громадян-членів вказаного підприємства під номером 90. Ця ж обставина підтверджується довідкою Відділу у Деражнянському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 273-137-17 від 27.09.2017 року, з якої вбачається, що Деражнянською райдержадміністрацією на імя [PERSON] був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РН № 922091. Крім того, із вказаної довідки відділу Держгеокадастру вбачається, що державний акт на право приватної власності на землю на імя [PERSON] не видавався. Наявними в матеріалах справи копіями записів у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) Деражнянської райдержадміністрації підтверджується, що вищевказаний сертифікат був зареєстрований цією державною адміністрацією 28.12.2001 року під номером 91. Той факт, що сертифікат на земельну частку (пай), виданий на імя [PERSON], загублений та вважається недійсним, підтверджується оголошенням у газеті «Вісник Деражнянщини». Відповідно до ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З огляду на наведене, враховуючи встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання за позивачкою [PERSON] права на земельну частку (пай) розміром 3,61 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка знаходиться на території [PERSON] сільської ради Деражнянського району Хмельницької області. На підставі викладеного та

Outcome: approved