Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

В квітні 2018 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» заборгованість за Кредитним договором б/н від 10.12.2014 року у розмірі 8088,46 грн., а також стягнути з неї судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав на те, що відповідно до укладеного Кредитного договору б/н від 10.12.2014 року, [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 8004,42 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості. 04 січня 2015 року [PERSON] помер. Станом на день його смерті він мав заборгованість перед Банком за Кредитним договором б/н від 10.12.2014 року у розмірі 8088,46 грн. Відповідач у даній справі, [PERSON], є спадкоємцем [PERSON], яка прийняла спадщину. Відповідно, тоді вона має погасити борг померлого боржника. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі. Справу просила розглянути без участі представника позивача та зазначила, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду письмовий відзив на дану позовну заяву, в якій просила відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі, а також її представник [PERSON] надала суду заяву, в якій просила закінчити розгляд справи без її участі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають в повному обсязі по наступним підставам. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. У судовому засіданні було встановлено, що 10 грудня 2014 року між позивачем та [PERSON] була укладена Генеральна угода б/н про реструктуризацію заборгованості і приєднання к Умовам та правилам надання продукту кредитних карток, згідно з умовами якої, останній отримав від позивача кредитну картку із встановленим лімітом кредитних коштів у розмірі 8004,42 грн. на строк 36 місяців, з 10.12.2014 року по 31.12.2017 року, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення не пізніше 31.12.2017 року (а.с.5). Позивач свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, випустивши та надавши [PERSON] кредитну картку із встановленим лімітом кредитних коштів у розмірі 8088,46 грн., яку (картку) він отримав та використав кредитні кошти у власних цілях. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Проте, у порушення умов договору та чинного законодавства, [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконав та не повернув використані ним кредитні кошти з відсотками позивача, в результаті чого він має заборгованість за кредитом у розмірі 8088,46 грн., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту - 8004,42 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 84,04 грн. (а.с.4). При цьому, судом встановлено, що 04 січня 2015 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] І-КИ № 607663, виданим 05.01.2015 року відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 93 від 05.01.2015 року, копія якого знаходиться в матеріалах даної справи (а.с.32). Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Позивач звернувся до суду з даним позовом, оскільки вважає, що відповідач у даній справі, [PERSON], прийняла спадщину після смерті [PERSON], померлого 04 січня 2015 року, у звязку з чим, вона повинна виконати боргові зобовязання померлого, як його спадкоємець. Разом з тим, з відповіді Третьої дніпровської державною нотаріальною конторою від 13.07.2018 року за вих. № 2298/02-14 вбачається, що після смерті [PERSON], померлого 04 січня 2015 року, була заведена спадкова справа № 106/2016 на підставі заяви (претензії кредитора) № 342 Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» (вих. № SAMDN52000200976898 від 28.01.2016 року) про стягнення боргу кредитором. Будь-яких інших заяв до зазначеної спадкової справи не долучалося, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Відповідно до ч. 2 ст. 1282 ЦК України, вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Так, судом встановлено, що відповідач не є спадкоємцем [PERSON], померлого 04 січня 2015 року, оскільки не приймала спадщину після смерті останнього, а зворотного позивачем не доведено, як не доведено й того, що відповідач отримував якесь майно після померлого у натурі. Зокрема, судом встановлено, що квартира, в якій був прописаний боржник станом на момент смерті, йому не належала, а належала іншим особам, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про право власності. Тому, вимоги позивача в цій частині ґрунтуються на самих припущеннях та відповідних доказів суду надано не було. Згідно же з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких\~обставин,\~з урахуванням\~всього вищевказаного,\~дослідивши наявні\~в матеріалах\~справи докази,\~суд вважає\~необхідним відмовити\~позивачеві в\~задоволенні його\~позовних вимог до [PERSON] повністю. Крім того, оскільки позивачеві відмовлено в задоволенні його позовних вимог в частині заборгованості за кредитним договором до спадкоємця боржника, то позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на його користь судових витрат, задоволенню також не підлягають. На підставі\~вищевикладеного,\~

Outcome: dismissed