Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

В липні 2015 року [PERSON] звернулась до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON], третя особа Відділ державної виконавчої служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області, про стягнення пені за прострочення сплати аліментів та додаткових витрат на дитину, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з листопада 2007 року перебувала в фактичних шлюбних відносинах з відповідачем. Від спільного подружнього життя у них народилась донька - [PERSON], [INFO]. З серпня 2011 року сторони припинали спільне життя. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 лютого 2013 року з [PERSON] було стягнуто на користь позивачки аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини всіх видав його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 січня 2013 року, до досягнення дитиною повноліття. Після постановлення судового рішення відповідач частково сплачував аліменти кожного місяця, а через деякий час перестав виконувати рішення суду, у зв'язку з чим у нього утворилася заборгованість по аліментам за період з 23.01.2013 року по 14.07.2015 року в загальній сумі 35692,43 грн. Тому позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів з урахуванням уточнюючого розрахунку в розмірі 100842,24 грн., 3% річних за прострочення грошових зобов'язань по сплаті аліментів в розмірі 1483,23 грн., інфляцію за суму заборгованості в розмірі 569,28 грн., додаткові витрати на дитину у зв'язку з іі захворюванням в розмірі 1072, 68 грн., та судові витрати у розмірі 1500, 00 грн. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 вересня 2015 року позов [PERSON] - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], на користь [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], пеню за несвоєчасну сплату аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] року народження, за період з 23.01.2013 року по 14.07.2015 року в розмірі 100842,24грн. Стягнуто з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], на користь [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], 3% річних за прострочення грошового зобов'язання по аліментам за період з 23.01.2013 року по 14.07.2015 року в розмірі 1483,23грн. Стягнуто з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], на користь [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], індексацію за період з 23.01.2013 року по 14.07.2015 року в розмірі 569,28 грн. Стягнуто з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], на користь [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], додаткові витрати на лікування та придбання ліків для неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] року народження, за період з 14.06.2015 року по 25.06.2015 року в розмірі 1072,68грн. Вирішено питання про судові витрати. На вказане рішення відповідач [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій вважає рішення незаконним. Просив закрити провадження у справі з поверненням позивачці судового збору за подачу позову. В обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи та неправильно і з порушеннями застосовано норми матеріального або процесуального права. [PERSON] вважає, що у нього відсутня заборгованість по аліментам, тому немає підстав для стягнення з нього пені за несвоєчасну сплату аліментів на утримання неповнолітньої доньки, 3% річних та індексації за прострочення грошового зобов'язання по аліментам. Що стосується додаткових витрат на лікування дитини, він вважає, що відповідно до ст. 49 Основного Закону держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. Тому він не є належним відповідачем щодо вимоги про стягнення додаткових витрат на лікування доньки. Крім того, позивачка не довела належними та допустимими доказами свої вимоги щодо розміру додаткових витрат, а саме: про купівлю ліків, які призначені лікарем. В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги відповідача підтримав та наполягав на її задоволенні. В судове засідання апеляційного суду позивачка не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, доводи апеляційної скарги не визнає, просить рішення суду залишити в силі. В судове засідання апеляційного суду представник третьої особи не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Тому, апеляційний суд вважає можливим слухати справу за відсутністю позивача та представника третьої особи. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. (а.с. 11). Відповідно довідки №196 від 20.07.2015 року, виданої Комунальним підприємством «Красноармійський центр єдиного замовника» [PERSON], [INFO], проживає за адресою: [ADDRESS] разом з нею проживає її дочка [PERSON], [INFO] року народження (а.с. 6). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 лютого 2013 року стягнуто з [PERSON] [INFO], на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] року народження, аліменти в розмірі ? частини всіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.01.2013 року, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 31). З довідки-розрахунку відділу виконавчої служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції України №2 від 02.09.2015 року вбачається, що загальна сума заборгованості по аліментам за період з 23.01.2013 року по 14.07.2015 року складає 19984,43 гривень. (а.с. 42-43). Відповідно виписки №4260/552 із медичної картки стаціонарного хворого [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні з 14.06.2015 року по 25.06.2015 року у Красноармійській ЦРЛ з діагнозом: поза лікарняна лівостороння в/дольова пневмонія гострої течії, ДН 1. За цей час вартість ліків на лікування складає 749,75 грн. (а.с. 7). Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів на утримання малолітньої доньки, 3% річних та індексації за прострочення грошового зобов'язання по аліментам за період з 23 січня 2013 року по 14 липня 2015 року та додаткових витрат на лікування дитини, суд першої інстанції виходив з доведеності цих вимог. Проте, з такими висновками суду першої інстанції в частині спору про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, додаткових витрат на дитину, 3% річних за прострочення сплати аліментів та індексації на суму заборгованості по аліментам погодитися неможливо, оскільки вони не відповідають нормам матеріального права. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину. За змістом ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Частиною 1 ст. 196 СК України встановлено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року у справі №6-94цс15 та в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі №6-269цс15, які в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів. Отже, з урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Виходячи з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, апеляційний суд вважає необхідним зазначити наступний розрахунок неустойки ( пені) по аліментам: За 2013 рік: відповідно до довідки-розрахунку №2 від 02.09.2015 року у січні 2013 року (9 днів) відповідачеві нараховане аліменти в розмірі 384,96 грн., сплачено ним 500,00 грн., тобто заборгованість по аліментам відсутня, а є переплата; лютий 28 днів, сума боргу 710,96 грн. (з урахуванням переплати аліментів за січень 115,04 грн.) Х 1% Х 28днів = 199,07 грн.; березень 31 день, борг 826 Х 1% Х 31 = 256,06 грн.; квітень 30 день, борг 803 Х 1% Х 30 = 240,90 грн.; травень 31 день, борг 803Х 1% Х 31 = 248,93 грн.; червень 30 день, борг 803 Х 1% Х 30 = 240,90 грн.; липень 31 день, борг 818 Х 1% Х 31 = 253,58 грн.; серпень 31 день, борг 818 Х 1% Х 31 = 253,58 грн.; вересень 30 днів, борг 818 Х 1% Х30 = 245,40 грн.; жовтень 31 день, борг 827 Х 1% Х 31= 256,37 грн.; листопад 30 днів, борг 827 Х1% Х 30 = 248,1 грн.; грудень 31день, борг 577 Х1% Х 31днів = 178,87 грн.; Всього з лютого по грудень 2013 року = 2621,76 гривень За 2014 рік: січень 31день, борг 618Х 1% Х31=191,58 грн.; лютий 28 днів, борг 618 Х 1% Х 28 = 173,04 грн.; березень 31 днів, борг 618 Х 1% Х 31 = 191,58 грн.; квітень 30 днів борг 634 Х 1% Х 30 = 190,20 грн.; травень 31 день, борг 634 Х 1% Х 31 = 196,54 грн.; червень 30 днів, борг 634 Х 1% Х 30 = 190,20 грн.; липень 31 день, борг 607 Х 1% Х 31= 188,17 грн.; серпень 31 день, борг 857 Х 1% Х 31= 265,67 грн.; вересень 30 днів, борг 607 Х 1% Х 30 = 182,1 грн.; жовтень 31 день, борг 554,50 Х 1% Х 31= 171,895 грн.; листопад 30 днів, борг 554.50 Х 1% Х 30 = 166,35 грн.; грудень 31 день, борг 554,50 Х 1% Х 31=171,895 грн.; Всього за 2014 рік = 2279,22 гривень. За 2015 рік: січень 31 день, борг 699.50 Х 1% Х 31 = 216,845 грн.; лютий 28 днів, борг 558.50 Х 1% Х 28 = 156,38 грн.; березень 31 день, борг 564.50 Х 1% Х 31= 174,995 грн.; квітень 30 днів, борг 600,50 Х 1% Х 30 = 180,15 грн.; травень 31 день, борг 594,50 Х 1% Х 31= 184,295 грн.; червень 30 днів, борг 301,50 Х 1% Х 30 = 90,45 грн.; За липень 2015 року позивачка просить стягнути пеню за несплату аліментів за 14 днів, але платежі є щомісячними, тому підстав для стягнення пені за неповний місяць законом не передбачено. Всього з січня по червень 2015 року включно пеня складає 1003,12 гривень. Загальна сума пені з лютого 2013 року по червень 2015 року включно складає - 5904,10 грн. Виходячи з викладеного, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача пені за порушення сплати аліментів за період з лютого 2013 року по червень 2016 року включно, у розмірі 5901,10 грн. Що стосується вирішення питання застосування положень ст. 625 ЦК України до правовідносин, які виникають з сімейних правовідносин, а саме зі стягнення аліментів слід зважати на таке. Статтею 625 ЦК регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, з рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. З огляду на це, потрібно враховувати, що передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Зокрема, дія ст. 625 ЦК не поширюється на трудові правовідносини (з приводу заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва тощо) та сімейні правовідносин. За таких обставин, в задоволенні вимог про стягнення з [PERSON] на користь позивачки 3% річних за прострочення сплати аліментів, а також про стягнення на її користь індексації на суму заборгованості по аліментам слід відмовити. Крім того, судом першої інстанції задоволено вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на лікування дитини в розмірі 1072,68 гривень. Відповідно ч.1 ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною 1 та 2 статті 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). На підтвердження вимог щодо стягнення додаткових витрат у заявленому розмірі позивачка надала витяг із медичної карти стаціонарного хворого (а.с. 7), зміст якого свідчить про те, що [PERSON], [INFO], перебувала на лікуванні з 14 червня 2015 року до 25 червня 2015 року включно. Для лікування дитини призначені певні ліки. Відповідно чеків на придбання ліків витрачено 1072,68 грн. (а.с. 4). Проте, надані позивачкою докази на підтвердження цих вимог не можна віднести до належних та допустимих доказів у розумінні ст.60 ЦПК України, де вказано, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи копію витягу із медичної карти стаціонарного хворого (а.с. 7) та надані чеки з аптеки (а.с. 4) слід зазначити, що цей витяг ніким не підписаний, а з чеків не видно, що саме призначені дитині ліки були придбані саме позивачкою для її лікування. Тому апеляційний суд приходить до висновку, що надані документи не є тими доказами, що підтверджують додаткові витрати, пов'язані з наявністю особливих обставин - хворобою дитини, і погоджується з доводами апеляційної скарги щодо надання неналежних доказів про купівлю ліків, які призначені лікарем. Виходячи з наведеного вище, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи справу, дійшов помилкового висновку про повне задоволення позовних вимог в частині спору про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, додаткових витрат на дитину, 3% річних за прострочення сплати аліментів та індексації на суму заборгованості по аліментам. За таких обставин рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо обґрунтованості позову. Зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування з ухваленням нового рішення в частині спору про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, додаткових витрат на дитину, 3% річних за прострочення сплати аліментів та індексації на суму заборгованості по аліментам. Крім того, відповідно до вимог ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. З відповідача в дохід держави стягнуто судовий збір в розмірі 1039,67 грн., апеляційний суд в частині спору про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, додаткових витрат на дитину, 3% річних за прострочення сплати аліментів та індексації на суму заборгованості по аліментам ухвалює нове рішення, тому з відповідача в дохід держави має бути стягнуто судовий збір відповідно задоволених позовних вимог, враховуючи положення ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у розмірі не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (1378,00 грн.) - 551,20 грн.

Outcome: partial