Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-13 00:00:00

В листопаді 2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Комунального некомерційного підприємства «Сколівська центральна районна лікарня» Сколівської районної ради Львівської області про стягнення 22 576,32 грн. середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки. Ухвалою судді від 14.11.2019 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. 29.11.2019 року позивачкою було усунуто недоліки, зазначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху. Ухвалою судді від 02.12.2019 року було прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Ухвалою судді від 16.01.2020 року, на підставі клопотання відповідача, було здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження даної цивільної справи в розгляд справи за правилами загального позовного провадження з визначенням дати підготовчого засідання. Ухвалою суду від 06.02.2020 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Держпраці у Львівській області. Ухвалою суду від 16.03.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що в період з 01.03.1978 року до 30.04.2019 року працювала в Комунальному некомерційному підприємстві «Сколівська центральна районна лікарня» Сколівської районної ради Львівської області на посаді заступника головного бухгалтера. Відповідно до наказу № 41-к від 22.04.2019 року була звільнена із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням штату працівників. Вказує на те, що в день звільнення їй не було видано трудову книжку, чим порушено приписи ст. 47 КЗпП України щодо обов`язку власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у визначені строки. Також зазначає, що неодноразово зверталася до роботодавця з проханням отримати трудову книжку, однак отримала таку 30.09.2019 року, про що було зроблено відповідний запис у журналі обліку трудових книжок, після її звернення до Головного управління Держпраці у Львівській області з приводу порушень відповідачем вимог законодавства про працю. З посиланням на положення п. 32 постанови пленуму Верховного Суду України за № 9 від 06.11.1992 року та п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», позивачка зазначає, що враховуючи період вимушеного прогулу з 30.04.2019 року по 30.09.2019 року (день отримання трудової книжки), з відповідача на її користь підлягає стягненню середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки в сумі 22 576,32 грн. В зв`язку з тим, що відповідачем у день її звільнення не видано належно оформлену трудову книжку та жодних заходів, спрямованих на усунення порушення трудового законодавства відповідачем не було вжито, незважаючи на її звернення, просить суд захистити її порушені трудові права шляхом задоволення позовних вимог. 16.01.2020 року на адресу суду надійшов відзив від відповідача - КНП «Сколівська центральна районна лікарня» Сколівської районної ради Львівської області на позовну заяву, в якому зазначено про те, що 24.05.2019 року відбулася зміна назви комунального закладу Сколівської районної ради «Сколівська центральна лікарня» на комунальне некомерційне підприємство «Сколівська центральна районна лікарня» Сколівської районної ради Львівської області, яке відповідно до статуту є правонастуником всього майна, усіх прав та обов`язків свого попередника. По суті позовних вимог позивача відповідач зазначив, що попередження від 22.02.2019 року № 01-14/244, яке було складено відповідно до наказу № 7-к від 15.01.2019 року «Про внесення часткових змін в штатному розписі» щодо скорочення посади заступника головного бухгалтера КЗ СРР «Сколівська ЦРЛ», [PERSON] відмовилася отримати, про що було складено відповідний акт. 30.04.2019 року, на підставі наказу № 41-к від 22.04.2019 року, позивачка була звільнена із займаної посади. Трудову книжку разом з копією наказу про звільнення остання відмовилась отримувати, про що також було складено відповідний акт. Згідно Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, начальником відділу кадрів Коваль Л.І. 02.05.2019 року було направлено позивачці копію наказу про звільнення та листа з пропозицією отримати трудову книжку у відділі кадрів із зазначенням режиму роботи районної лікарні. Як зазначено у вказаній вище Інструкції, пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника, однак [PERSON] не зверталася з проханням про видачу такої та не давала письмової згоди на її пересилання поштою. 30.09.2019 року позивач, прийшовши у відділ кадрів КНП «Сколівська ЦРЛ» СРР ЛО, в присутності головного інспектора Головного управління Держпраці у Львівській області Сироїжко О.Є., отримала трудову книжку і копію наказу про її звільнення, про що підписалася в наказі, журналі обліку трудових книжок та у особовій картці. Крім цього, відповідач вказує на те, що позивач не надала жодних доказів того, що неотримання трудової книжки було перешкодою у реалізації гарантованого Конституцією України права на працю, а також позбавлення її можливості подальшого працевлаштування. Також не погоджується із визначенням позивачкою початку перебігу строку позовної давності, а саме з дня отримання нею трудової книжки, оскільки поданий позов не про звільнення, а про виплату середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки і перебіг строку позовної давності в даному випадку визначається днем, коли позивачка дізналася про порушення свого права, а саме день, коли вона припинила трудові відносини. А тому, враховуючи наведене, просить суд застосувати позовну давність в тримісячний строк з дня, коли позивачка дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права, а саме з 02.05.2019 року та відмовити у задоволенні її позовних вимог в повному обсязі. 04.02.2020 року позивачем надано відповідь на відзив, в якому з твердженнями відповідача не погоджується та зазначає, що акт про її відмову від отримання трудової книжки при звільненні був складений відповідачем без її присутності, а тому не може братися до уваги, як доказ. Зазначає, що наказ про звільнення з роботи та листа з пропозицією з`явитися та отримати трудову книжку від відповідача не отримувала. Крім цього, даний факт відповідачем належним чином не підтверджено. Щодо тверджень відповідача про пропуск нею строків на звернення до суду із даним позовом, то позивач зазначає, що її позовні вимоги беззаперечно стосуються питань оплати праці, а отже при зверненні з даним позовом до суду вона керувалася вимогами ч. 2 ст. 233 КЗпП України, згідно з якими у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, але попередньо подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі з причин введенням карантину на території України на період з 16.03.2020 року по 24.04.2020 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України корона вірусу COVID-19», просила її позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача КНП «Сколівська ЦРЛ» СРР ЛО - Дидик І.В. у судове засідання також не з`явилася, але попередньо подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі. Третя особа - Головне управління Держпраці у Львівській області в судове засідання явку свого представника не забезпечила з причин введенням карантину на території України на період з 16.03.2020 року по 24.04.2020 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України корона вірусу COVID-19», попередньо надіславши на адресу суду клопотання в якому вказали, що при розгляді справи покладаються на розсуд суду та пояснення, в якому зазначено, що у період з 03.10.2019 року по 08.10.2019 року головним державним інспектором Сироїжко О.С. було проведено інспекційне відвідування у Комунальному некомерційному підприємстві «Сколівська центральна районна лікарня» Сколівської районної ради Львівської області, внаслідок якого було виявлено ряд порушень, а саме, порушення вимог п. 2.5 гл. 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення № 58, відповідно до якої із кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу про призначення на роботу, звільнення працівників, [PERSON] не ознайомлено під розписку; вимог ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України - [PERSON] одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці не запропоновано іншу роботу на тому ж підприємстві, хоча станом на 01.01.2019 року до моменту вивільнення були вакантні посади, а саме: лікарі, фахівці з базовою та неповною вищою освітою, молодші медичні сестри, спеціалісти, інший персонал; вимог ч. 2 ст. 49-4 КЗпП України, а саме адміністрацією лікарні не надано жодних документів, які свідчили про проведення консультації з професійними спілками; вимог ст. 116 КЗпП України, відповідно до якої при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від лікарні не проводиться в день звільнення; вимог ст. 47 та п. 4.1 зазначеної вище Інструкції, а саме в день звільнення (30.04.2019 року) [PERSON] трудову книжку не отримала, хоча знаходилась на роботі. Також адміністрацією лікарні не надано документів, які б свідчили про видачу копії наказу про звільнення останньої. Вказані порушення були зафіксовані актом інспекційного відвідування № ЛВ3512/460/АВ від 08.10.2019 року, який був підписаний директором об`єкта відвідування [PERSON] без жодних заперечень та зауважень. На підставі акту інспектором праці було складено припис про усунення виявлених порушень № ЛВ3512/460/АВ/П від 08.10.2019 року, яким зобов`язано директора вказаного підприємства усунути виявлені порушення. Також інспектором праці було складено протокол про адміністративне правопорушення № ЛВ3512/460/АВ/ПТ від 08.10.2019 року відносно [PERSON] та скеровано матеріали для розгляду до суду. Крім цього, в поясненнях зазначено, що 08.11.2019 року було проведено інспекційне відвідування відповідача на предмет виконання припису № ЛВ3512/460/АВ/П від 08.10.2019 року, в ході якого було зафіксовано факт невиконання вимог даного припису в частині допущення порушення ст. 47 КЗпП України та п. 4.1 Інструкції № 58. Внаслідок зазначених обставин, на підставі ст. 265 КЗпП України, уповноваженою особою винесено постанову, якою притягнуто Комунальне некомерційне підприємство «Сколівська центральна районна лікарня» Сколівської районної ради Львівської області до фінансової відповідальності за допущені порушення трудового законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання усіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відтак, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у даній цивільній справі не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм та роз`яснень, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Стаття 43 Конституції України містить гарантії щодо права кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як встановлено судом та підтверджується копією трудової книжки, позивачка [PERSON] 01.03.1978 року переведена на посаду заступника головного бухгалтера комунального закладу Сколівської районної ради «Сколівська центральна районна лікарня», згідно наказу № 36 від 28.02.1978 року. 30.04.2019 року позивачку [PERSON] звільнено з посади заступника головного бухгалтера відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, в зв`язку з скороченням штату, що підтверджується копією наказу № 41-к, виданого 22.04.2019 року в.о. головного лікаря комунального закладу Сколівської районної ради «Сколівська центральна районна лікарня» Яремко О.В. Комунальне некомерційне підприємство «Сколівська центральна районна лікарня» Сколівської районної ради Львівської області (код ЄДРПОУ 01997372) є правонаступником Комунального закладу Сколівської районної ради «Сколівська центральна районна лікарня» (код ЄДРПОУ: 21560045), що підтверджується пошуком відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Як встановлено судом та не оспорюється стороною відповідача трудова книжка позивачці була повернута 30.09.2019 року. Згідно з п. п. 2.4, 2.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці, Міністерством юстиції та Міністерством соціального захисту населення від 29.07.1993 року № 58 (далі Інструкція), записи в трудову книжку при звільненні вносяться власником або уповноваженим ним органом після видачі наказу; з кожним записом, який вноситься до трудової книжки на підставі наказу про звільнення, власник зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особовій картці, а відповідно до п. 4 цієї Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Відповідно до ст. 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву стверджує, що трудову книжку позивачка відмовилась отримувати при звільненні, що засвідчується актом про її відмову від 30.04.2019 року, однак суд не може взяти до уваги цей акт, як доказ, так як у такому відсутній реєстровий номер, а тому міг бути складений у будь-який вигідний відповідачу час. Відтак, доводи відповідача, викладені у відзиві про те, що трудову книжку та наказ про своє звільнення позивачка [PERSON] відмовилась отримувати, суд оцінює критично. Пунктом 4.2 Інструкції передбачено, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. В якості обґрунтування своїх заперечень на позовні вимоги позивача відповідачем було долучено копію листа КЗСРР «Сколівська ЦРЛ» № 01-14/605 від 02.05.2019 року, адресованого [PERSON] , з вказівкою отримати трудову книжку. Проте, жодних доказів надіслання такого листа [PERSON] , чи факт отримання нею даного листа, відповідачем не надано. Таким чином, відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про ухиляння позивача від отримання трудової книжки. Також факт порушення відповідачем вимог законів про працю щодо затримки видачі трудової книжки позивачці підтверджується і листом Головного управління Держпраці у Львівській області від 08.10.2019 № 10219/4/14-04, складеного під час проведення останнім інспекційного відвідування відповідача, в якому зазначено, що в порушення вимог ст. 47 КЗпП України та глави 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року № 58, належно заповнену трудову книжку [PERSON] видано 30.09.2019 року, а не в день звільнення, про що свідчить відповідний запис у книзі обліку руху трудових книжок. Вказані порушення були зафіксовані актом інспекційного відвідування № ЛВ3512/460/АВ від 08.10.2019 року, який був підписаний директором об`єкта відвідування - Комунального некомерційного підприємства «Сколівська центральна районна лікарня» Сколівської районної ради Львівської області [PERSON] без жодних заперечень та зауважень. Зазначений акт відповідачем оскаржено не було. Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Дана норма відображена і у пункті 4.1 Інструкції, в якому зазначено, що при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним. В матеріалах справи наявні докази отримання трудової книжки позивачем 30.09.2019 року, та відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що затримка видачі трудової книжки сталась з вини [PERSON] , а відтак, внаслідок викладених обставин, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за затримку видачі трудової книжки, згідно з положень ст. 235 КЗпП України. Позивач заявив вимогу про стягнення 22 576,32 грн. середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Як роз`яснено у п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з затримкою видачі трудової книжки він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. Згідно п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 «Про порядок обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством,- на число календарних днів за цей період. З копії роздруківки про нарахування заробітної плати [PERSON] вбачається, що середньомісячна заробітна плата за останні два місяці перед її звільненням становила 8 683,20 грн., а саме: за лютий 2019 року - 4 341, 60 грн. та за березень 2019 року 4 341, 60 грн. З урахуванням наведених норм закону, а також оскільки затримка видачі відповідачем трудової книжки позивачу становила 104 дні (з 30.04.2019 до 30.09.2019 року), враховуючи, що кількість робочих днів в розрахунковому періоді становила 40 робочих днів, то стягненню підлягає сума у розмірі 22 576,32 грн. (сума середньої заробітної плати за два місяці (4 341,6 грн. + 4 341,6 грн.) / 40 робочих днів (20 робочих днів в лютому 2019 року + 20 робочих днів в березні 2019 року) * 104 робочі дні (час вимушеного прогулу з 30.04.2019 до 30.09.2019 року). Щодо наявності підстав для застосування строку позовної давності, про що заявлено представником відповідача у відзиві на позовну заяву, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Статтею 233 КЗпП України визначено наступні випадки обчислення початку перебігу строку звернення до суду. Зокрема, перебіг строку звернення до суду починається у разі: вирішення трудового спору - з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (тримісячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня вручення копії наказу про звільнення (місячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня видачі трудової книжки (місячний строк звернення до суду). У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Спір між сторонами у даному випадку не стосується про звільнення позивача, а стосується виключно питань оплати праці (виплати середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки). Відтак, суд констатує, що підстав для застосування спливу строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у спорі, немає. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 768,40 грн. сплаченого судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved