Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

В листопаді 2015 року позивач - [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідачів [PERSON]П, [PERSON] та [PERSON] про визнання договору міни нерухомого майна дійсним, посилаючись на те, що 01 листопада 2001 року вона, з однієї сторони, та відповідачі - [PERSON]П, [PERSON] та [PERSON], з другої сторони, уклали договір № 11250 міни нерухомого майна квартири [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS]. Вказаний договір купівлі продажу був посвідчений на Південній Товарній Біржі, та 08 листопада 2001 року право власності за позивачем було зареєстровано в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації під № 123, реєстровий № 7087. Дана угода була виконана сторонами повністю, однак від її нотаріального посвідчення вони ухилилися. На теперішній час позивачу стало відомо, що вищезазначений договір міни нерухомого майна не відповідає вимогам закону та не посвідчений нотаріально, тому вона була змушена звернутись до суду із даним позовом. В судове засідання сторони не зявилися. Позивач просила розглядати справу у її відсутність, вимоги викладені у позові підтримує у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явилася, надали заяви з проханням розглядати справу у їх відсутність, позовні вимоги визнають. Третя особа Південна Товарна Біржа була належним чином та своєчасно повідомлена про час та місце судового засідання, заяв від неї не надходило, причина її неявки суду не відома. Суд, дослідивши надані стороною письмові докази по справі, знаходить позов таким, що підлягає задоволенню виходячи із наступного. Згідно до ст.ст. 47, 227 ЦК УССР (в редакції ЦК 1963р.), які діяли на момент виникнення правовідносин між сторонами, коли одна із сторін повністю виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право на вимогу сторони, що виконала угоду, визнати її дійсною. Відповідно до ст. 715 ЦК України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов'язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов'язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 716 ЦК України до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Судом встановлено, що 01 листопада 2001 року [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], [PERSON] та [PERSON], з другої сторони, уклали договір № 11250 міни нерухомого майна. Згідно даному договору [PERSON], обміняла квартиру [ADDRESS], яка їй належала на підставі Договору купівлі продажу, посвідченого Південною Товарною Біржею 23.11.1999 року за № 10244, зареєстрованого ММБТІ 26.11.1999 року за № 18029, на квартиру [ADDRESS], яка належала [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частині за кожним на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 01.11.2001 року за № 3209, згідно з розпорядженням № 3072-р від 31.10.2001 року, зареєстрованого ММБТІ 01.11.2001 року за р. № 7087. 08 листопада 2001 року право власності за позивачем [PERSON] було зареєстровано в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації під № 123, реєстровий № 7087. На теперішній час у позивача виникла необхідність провести відчуження вказаної квартири, однак через невідповідність даного договору вимогам закону, вона позбавлена можливості провести відчуження належної їй нерухомості. На підставі викладеного, суд вважає за можливе, відповідно до норм ч.2 ст.47 ЦК УССР задовольнити позовні вимоги.

Outcome: approved