Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

Військова частина [NUMBER] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за речове майно, що не вислужило встановлених термінів носіння. Свої вимоги мотивує тим, що наказом командира військової частини від 12 лютого 2019 року №38 (по стройовій частині) сержанта [PERSON] призначено на посаду старшого стрільця-регулювальника комендантського відділення комендантського взводу військової частини [NUMBER] , зараховано до списків особового складу на всі види забезпечення. Згідно рапорту від 12 лютого 2019 року №1393 сержант [PERSON] прийняв справи та посаду. Відповідно до накладної №176 на видавання (здавання) військового майна у військовій частині від 14 лютого 2019 року та довідки-розрахунку №6 із зазначенням терміну носіння одягу відповідачу було видано військового майна на суму 6829,56 грн. Під час проходження військової служби відповідач за неналежне виконання службових обов`язків неодноразово притягувався до дисциплінарної та адміністративної відповідальності. Постановою Гайсинського районного суду Вінницької області від 20 березня 2019 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП. Відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] від 20 березня 2019 року №39-РС (по особовому складу) сержант [PERSON] був звільнений у запас за підпунктом «д» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»; наказом командира військової частини від 20 березня 2019 року №71 останній був виключений із списків особового складу та вважається таким, що справи і посаду здав та направлений для зарахування на військовий облік до Вінницького ОМВК м. Вінниця. Інструкцією про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та в особливий період, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року №232, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 26 травня 2016 року за №768/28898, передбачено, що вартість виданих предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримується з урахуванням зносу в разі звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, сержантського і старшинського складу та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, за службовою невідповідністю. Так згідно довідки-розрахунку від 11 квітня 2019 року №1619/157/202 за колишнім військовослужбовцем [PERSON] виникла заборгованість перед військовою частиною [NUMBER] за недонос виданого речового майна на суму 6829,56 грн. При звільненні відповідача з належних йому виплат фінансово-економічною службою було утримано 959,19 грн, проте станом на 10 квітня 2019 року за [PERSON] рахується борг у сумі 5870,37 грн. Відповідач не відшкодував завданих збитків державі, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. За таких обставин позивач просить стягнути з [PERSON] 5870,37 грн коштів за речове майно, що не вислужило встановлених термінів носіння. Ухвалою судді Гайсинського районного суду Вінницької області від 13 червня 2019 року дана цивільна справа передана за підсудністю до Вінницького міського суду Вінницької області. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 жовтня 2019 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб. Вказану ухвалу разом з позовною заявою із додатками було надіслано за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача, яка отримана ним 19 жовтня 2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за № 2105014675136. Відповідач ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не подав. Відповідно до ст. 178, 279 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом установлено, що згідно наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 12 лютого 2019 року №38 сержанта [PERSON] , призначеного наказом командира військової частини [NUMBER] (по особовому складу) від 12 лютого 2019 року №21-РС на посаду старшого стрільця-регулювальника комендантського відділення комендантського взводу військової частини [NUMBER] , ВОС 100686А, з 12 лютого 2019 року зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення, та він вважається таким, що з 12 лютого 2019 року справи та посаду оператора апаратного взводу зв`язку центру зв`язку командного пункту польового вузла зв`язку військової частини [NUMBER] прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою. На період проходження військової служби [PERSON] був забезпечений державою належним матеріальним забезпеченням, у тому числі речовим майном. Під час проходження військової служби згідно накладної від 17 лютого 2019 року №176 відповідач отримав предмети речового майна ( 14 найменувань) на загальну суму 7079,51 грн, а саме: шапка зимова 1 шт., куртка костюма утеплювача 1 шт., черевики з в/б 1 пара, шкарпетки зимові 3 пари, білизна натільна 2 шт., куртка ВВЗ 1 шт., костюм польовий н/з 1 комплект, фуфайка з коротким рукавом 2 шт., труси трикотажні 2 шт., кепі бойове 1 шт., рукавички зимові 1 пара, шарф-труба зимова 1 шт., штани ВВЗ 1 шт., білизна для холодної погоди 1 комплект. Постановою судді Гайсинського районного суду Вінницької області від 20 березня 2019 року [PERSON] визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбачено го ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двохсот п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. На підставі наказу командира 59 окремої мотопіхотної бригади (по особовому складу) від 20 березня 2019 року №39-РС сержант [PERSON] звільнений з військової служби за контрактом у запас за підпунктом «д» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через службову невідповідність). Згідно наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 20 березня 2019 року №71 сержант [PERSON] справи та посаду здав, направлений для зарахування на військовий облік до Вінницького ОМВК м. Вінниця. З 20 березня 2019 року відповідач виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. 20 березня 2019 року даним наказом вирішено провести відрахування вартості обмундирування в сумі 6829,56 грн, обчислену пропорційно часу, що залишився до кінця строку носіння. За даними довідки військової частини [NUMBER] від 11 квітня 2019 року №1619/157/202 при звільненні [PERSON] з належних йому виплат утримано 959,19 грн за недонос речового майна. Станом на 10 квітня 2019 року за відповідачем рахується борг у сумі 5870,37 грн. Суд, розглядаючи вказану справу в порядку цивільного судочинства, враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім спорів, що здійснюються в порядку іншого судочинства. Разом з тим слід врахувати, що участь в справі приймає військова частина, яка є суб`єкт владних повноважень, а військова служба є публічною службою. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак не кожен спір за участю суб`єкта владних повноважень є публічно-правовим.\~\~ Однією з визначальних особливостей адміністративного судочинства також є те, що позивачем в адміністративній справі може бути як фізична, так і юридична особа, яка вважає порушеними свої права, свободи чи інтереси, а відповідачем, за загальним правилом, - орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові або службові особи (частини друга та третя\~статті 46 КАС України) При цьому, за п. 5 ч. 5 статті 46 КАС\~суб`єкт владних повноважень може звертатися до суду з адміністративним позовом до громадян України, іноземців чи осіб без громадянства, їх об`єднань, юридичних осіб, які не є суб`єктами владних повноважень, виключно для превентивного судового контролю своєї ж діяльності і у випадках, визначених законом. Водночас за змістом\~статті 177 ЦК України\~майно є об`єктом цивільних прав. Отримавши майно [PERSON] набув право власності на нього. Таким чином у справі виник спір щодо набуття ним права власності на речове майно та стягнення з нього частини вартості цього майна, тобто спір має приватно-правовий характер. Окрім того, спір у даній справі не можна вважати публічно-правовим спором з приводу прийняття, проходження чи звільнення з публічної служби, оскільки він не пов`язаний з захистом прав громадянина від порушень з боку суб`єкта владних повноважень. Також, спір не підпадає під дію пункту 5 частини четвертої\~статті 50 КАС України, оскільки стосується відшкодування вартості речового майна, що стало власністю громадянина [PERSON] та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. До такого висновку суд дійшов з урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 533/934/15-ц. Згідно з ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів\~їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, та військовослужбовці одержують грошове та речове забезпечення за рахунок держави. Статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна в Збройних Силах України» передбачено, що військове майно є державним майном, закріпленим за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна, зокрема, належить речове майно. Як установлено в ході судового розгляду під час проходження служби відповідач у відповідності до вимог п. 1 ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», наказу Міністерства оборони\~України від 29 квітня 2016 року №232 «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту» забезпечувався форменим одягом за рахунок державних коштів. Відповідно до абз. 7 п. 4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України\~в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року № 232, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 26 травня 2016 року за № 768/28898, у разі звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, сержантського, старшинського і рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, засудженням особи до позбавлення волі або обмеження волі за вироком суду, що набрав законної сили, вартість виданих йому предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримуються з урахуванням зносу та проводиться взаєморозрахунки в разі неотримання військовослужбовцем речового майна, право на отримання якого наступило на час проходження служби. Також Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243 (чинним на час подання позовної заяви та звільнення відповідача), визначено підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ним службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами. За шкоду, заподіяну державі не під час виконання службових обов`язків, зазначені особи несуть матеріальну відповідальність у порядку, передбаченому цивільним законодавством України. Згідно з пунктів 2, 16 цього Положення відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода заподіяна розкраданням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршення або зниження його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або залишкової виплати. Розмір заподіяної\~державі шкоди\~визначається за\~фактичними втратами\~на підставі\~даних обліку\~виходячи з\~вільних оптово-роздрібних\~чи договірних\~цін,\~що діють\~на період\~розгляду питання\~про матеріальну\~відповідальність,\~а в\~разі відсутності\~таких даних\~-\~за цінами,\~що обчислюються\~в порядку,\~який визначається\~Міністерством економіки\~України. Обчислення розміру шкоди, що підлягає відшкодуванню, провадиться з урахуванням зносу військового майна за встановленими нормами. Дані норми кореспондуються із нормами чинного в даний час Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», що визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків. Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Оскільки відповідач був звільнений з військової служби з військової частини [NUMBER] у запас за підпунктом «д» п. 2 ч. 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», матеріалами справи підтверджене отримання відповідачем речового майна, разом із тим, на момент виключення його зі списків особового складу військової частини [NUMBER] та усіх видів забезпечення, згідно довідки-розрахунку за [PERSON] рахується заборгованість за речове майно строки носіння якого не закінчилися в розмірі 5870,37 грн, яка до цього часу відповідачем не сплачена, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на її стягнення з відповідача, тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України. Зважаючи на задоволення позовних вимог позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на його користь документально підтверджену суму судового збору, сплаченого за подання позову, в розмірі 1921,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved