Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

В листопаді 2015 року позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом, в якому, з урахуванням остаточно уточнених позовних вимог, просить визнати право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON], визнати право власності позивача на ? частку даної квартири. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просить його задовольнити, пояснивши, що квартира набута сторонами у шлюбі і є спільним майном подружжя, однак відповідач, на ім'я котрого зареєстровано право власності, почав ініціювати позови про визнання відповідача такою, що втратила право на користування даним житлом, тож вона дізналась про порушення її прав і бажає офіційного закріплення за нею права на її половину квартири. В судовому засіданні відповідач проти позову заперечив, пояснивши, що квартира є його особистою власністю, його особисті кошти були внесені під час її придбання, а позивач права на неї не має. Крім того, позивач фактично розірвала сімейні відносини ще в жовтні 2010 року,шлюб між ними було розірвано, рішення про що вступило в законну силу 20.12.2011 року. Відповідно до норм ст. 256 ЦК України, особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу в межах строку позовної давності, який відповідно до норм ст. 257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки. Заявляє про пропуск позивачем такого строку та просить в позові відмовити. Заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково з наступних мотивів. Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 28.11.2011 року та ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 9.12.2015 року у цивільній справі № 2-5165/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, встановлено, що квартира [ADDRESS] була придбана сторонами в період шлюбу (6.12.1998 року) за спільні кошти подружжя і є їх спільною сумісною власністю, [PERSON] є її співвласником. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тому суд не бере до уваги заперечень відповідача про те, що квартира не є спільною, а є його особистою власністю. Згідно висновку експерта № 380/016 від 29.06.2016 року, ринкова вартість двокімнатної квартири [ADDRESS], станом на 29.06.2016 року складає 399412,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 28 КпШС України, що був чинний на час придбання майна, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Аналогічно, згідно ч. 1 ст. 70 СК України, чинного на час звернення з даним позовом до суду та розгляду справи судом, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За таких обставин, оскільки інша домовленість між сторонами відсутня, кожному з них має належати по ? частці у праві власності на спірну квартиру. Суд не бере до уваги посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності на звернення з даним позовом, оскільки про те, що відповідач оспорює її право власності на спірне майно, позивач дізналась лише в 2015 році, коли позивач вдруге звернувся з позовом про визнання її такою, що втратила право користування житлом. Дана обставина підтверджується ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 18.11.2015 року у цивільній справі № 686/2784/15-ц, постановами про відмову в порушенні кримінальних справ від 17.06.2011 року та 14.11.2011 року, ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 9.12.2015 року, копії котрих наявні у справі. З наведених підстав позовну вимогу про визнання за позивачем права власності на ? квартири слід задовольнити. Разом з тим, не підлягає до задоволення позовна вимога про визнання спільної сумісної власності на вказану квартиру за сторонами, оскільки така вимога є взаємовиключною з вимогою про визнання права власності на ? частку (спільна власність не може бути одночасно сумісною і частковою), наявність у сторін права спільної сумісної власності на спірну квартиру вже була встановлена судовими рішеннями у цивільній справі № 2-5165/11, а остаточним результатом, якого бажає досягти позивач у даній справі, є саме визнання за нею права власності на її частку в квартирі. Судові витрати у справі складаються з судового збору в сумі 1997,06 грн. та 2100,00 грн. витрат на оплату проведення експертизи, а всього 4097,06 грн. Вони понесені позивачем і відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню на її користь з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог, тобто в сумі 2048,53 грн. Крім того, позивачем, виходячи з висновку виконаної в ході судового розгляду справи судової експертизи, надмірно сплачено судовий збір на суму 136,94 грн., в цій частині вона вправі подати заяву про повернення судового збору. На підстав наведеного та

Outcome: partial