Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

В листопаді 2019 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання зареєстрованого з відповідачем [PERSON] 18.03.1983 р. шлюбу (актовий запис № 391, складений Палацом одружень «Жовтневий» м.Києва), посилаючись на те, що протягом останніх декількох років стосунки між ними розладились, зникло взаєморозуміння та взаємоповага, стали частими сварки, що зумовило те, що кожний з них живе окремим життям та своїми інтересами, а тому їх сім`я фактично припинила своє існування. На даний час позивач та відповідач проживають фактично окремо, сімейного життя не ведуть, шлюбні відносини не підтримують. Вважає, що подальше подружнє життя неможливе і єдиним розумним виходом є розірвання шлюбу. Малолітніх та неповнолітніх дітей від шлюбу вони не мають, є тільки повнолітня дочка. Провадження у справі відкрито ухвалою від 02.01.2020 р. з призначенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Відзив на позов відповідачем не поданий, в червні 2020 р. подано клопотання про надання строку на примирення терміном у 6 місяців. Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити з підстав, наведених у ньому. Додав, що шлюбні відносини між ними припинені в лютому 2018 р., в його відсутність, зламавши замки, позивач вивезла всі меблі, техніку тощо, а з січня 2020 р. взагалі виїхала з будинку. Суперечок з приводу розподілу майна на даний час немає, але відповідач відмовляється подавати заяву до органів РАГС, в зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду. На примирення позивач не згодний, збереження сім`ї немислимо і суперечить інтересам обох сторін. Відповідач, будучи повідомленою про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, до судового засідання повторно не з`явилась, через канцелярію суду подала заяву про відкладення розгляду справи в зв`язку з оголошеним в країні карантином та перебуванням відповідача в групі ризику в розрізі вікової категорії. Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання є повторною (розгляд справи раніше також був відкладений за клопотанням відповідача), відзив відповідачем не поданий, заяву про проведення судового засідання у режимі відеоконференції (які проводяться судом в умовах карантину), підстави, передбачені ст.240 ЦПК України, для відкладення відсутні, то неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, а тому суд розглядає справу за її відсутності на підставі наданих позивачем доказів. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. В силу положень ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Приписами ч. 1 ст. 24 СК України встановлено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом положень частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сторони у справі перебувають у шлюбі, зареєстрованому 18 березня 1983 року у Палаці одружень «Жовтневий» м.Києва (Солом`янський районний у м.Києві відділ ДРАЦС Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ), актовий запис № 391, що підтверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 18.03.1983 р. та оригіналом свідоцтва про шлюб (повторне) серії [NUMBER] від 26.08.2020 р. Від шлюбу на теперішній час сторони не мають малолітніх та неповнолітніх дітей. Позивач у позові стверджує, що шлюбні відносини між ним та відповідачкою припинені в лютому 2018 р., сторони проживають окремо, сімейні права та обов`язки відсутні. На спростування доводів сторони позивача відповідач не надала суду своїх доводів та доказів. В клопотанні про надання строку на примирення також не вбачається будь-яких доказів відсутності припинення між сторонами шлюбних відносин. Відповідно до ст.12 ч.4 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Отже, суд дійшов висновку, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені через відсутність взаєморозуміння, втрати почуття любові і поваги один до одного. Спору про розподіл майна між сторонами на момент розгляду справи немає. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст.111 ч.1 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Надання строку на примирення суд вважає недоцільним, виходячи з такого. Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем, зазначивши в позові про те, що заперечує проти примирення з відповідачем. Також під час перебування справи в провадженні суду позивач не висловив свого наміру на збереження сім`ї з відповідачем та в судовому засіданні наполягав на розірванні шлюбу. Крім того, шлюбні відносини між сторонами припинені певний час, малолітніх та неповнолітніх дітей сторони не мають, позивач перебуває в стосунках з іншою жінкою (про зазначає сама відповідач у відзиві), а тому, враховуючи принцип обоюдної добровільності шлюбу, надання строку на примирення буде суперечить принципам моралі та інтересам позивача. Також справа перебуває в провадженні суду тривалий час, за який сторони не відновили шлюбні відносини, а тому підстав для задоволення клопотання відповідача про надання строку на примирення немає. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття, примирення подружжя є неможливим, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і не відповідає інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і тому може бути розірваним. Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, вважає за необхідне задовольнити позов, розірвавши шлюб між сторонами по справі. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст.115 СК України визначено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили підлягає направленню до Подільського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі викладеного,

Outcome: approved