Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 06.11.2014 р. з відповідача на користь позивачки були стягнуті аліменти на утримання доньки - [PERSON], [INFO], в розмірі по 500 грн., щомісячно, починаючи з 22.07.2014 р., і до повноліття дитини. Однак відповідач не сплачує аліменти. На даний час дитина навчається, потребує додаткових витрат. За наведеного позивачка просить суд постановити рішення, яким збільшити розмір аліментів, що стягуються за рішенням суду, до розміру 1000 грн., з послідуючою індексацією цієї суми, до досягнення дитиною 23 років. Позивачка не з'явилася в судове засідання. Представник позивачки позов підтримала та пояснила суду про обставини, що описані вище. Відповідач не з'явився в судове засідання. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідач є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Крім того, на веб-сайті суду розміщується список справ, що призначені судом до розгляду, і така інформація є відкритою, загальнодоступною та зрозумілою; і при бажанні відповідач мав можливість отримати інформацію про дату і час розгляду справи. Від сторони не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без його участі. Судом приймається до уваги, що за положеннями частини 3 статті 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Тому суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості проведення заочного розгляду справи. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 06.11.2014 р. з відповідача на користь позивачки були стягнуті аліменти на утримання доньки - [PERSON], [INFO], в розмірі по 500 грн., щомісячно, починаючи з 22.07.2014 р., і до повноліття дитини. За положеннями ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно Сімейного законодавства України, обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Як на підставу своїх вимог і заперечень позивачка зазначає, що відповідач фактично не сплачує аліменти на її користь; дитина потребує додаткових витрат у зв'язку з навчанням. На даний час дитина є неповнолітньою. При постановленні рішення суд враховує наступне. Законодавець визначає умови, за яких розмір аліментів, визначений судовим рішенням, суд може змінити: ●у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, ●погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Однак, в судове засідання не були надані належні і допустимі докази того, що позивачка: ●має погіршення (незадовільний) стан здоров'я на час звернення до суду з позовом про зміну розміру аліментів (18.10.2016 року) та на час розгляду справи судом порівно з тим, який існував станом на час постановлення рішення про стягнення аліментів (06.11.2014 р.), ●має погіршення майнового стану на даний час порівняно з тим, який існував станом на час постановлення рішення про стягнення аліментів (06.11.2014 р.), ●має зміни у сімейному стані (на даний час утримує непрацездатних батьків, тощо), або є в наявності інші обставини, що даватимуть підстави для стягнення з відповідача допомоги на утримання дитині у більшому в розмірі, ніж був визначений рішенням суду від 06.11.2014 р. По суті, позивачка зазначила, що її не влаштовує сума стягуваних з відповідача аліментів з урахуванням суми заборгованості, що стало причиною звернення до суду. А це, на думку суду, не є підставою для задоволення позову. Адже в даному випадку законодавець визначає інші механізми захисту прав позивачки, що окреслені як в СК України (ст. 196, стягнення неустойки (пені), так і в Законі України «Про виконавче провадження». Щодо обґрунтування позову про те, що позивачка несе додаткові витрати на утримання дитини. На думку суду, в даному випадку слід було б заявляти позов в контексті положень ст. 185 СК України, чого не було зроблено позивачкою. Також позивачка не надала суду жодного доказу на підтвердження понесення витрат, про які вона зазначає. Окрім того, заявляючи вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини, яка навчається, позивачка не врахувала, що таке рішення може бути прийняте судом лише в порядку статті 199 СК України - за умови досягнення дитиною повноліття, і за умови продовження дитиною навчання. У відповідності до ч. ч. 1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд позбавлений можливості задоволити заявлений позов у зв'язку з його безпідставністю та недоведеністю. За таких умов слід відмовити в його задоволенні.

Outcome: dismissed