Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

В лютому 2015 р. [PERSON]звернувся до суду з позовом, ,про стягнення заробітної плати. В позові зазначає, що він працює в Науково-виробничому приватному підприємстві «УТЕК». За період роботи позивача на підприємстві виникла заборгованість по заробітній платі за період з березня 2013 року по грудень 2014 року в сумі 10520 грн. 23 коп. Посилаючись на ці обставини,позивач з підстав,передбачених ст.115,95,237-1 КЗпП України просить суд стягнути з Науково-виробничого підприємства «УТЕК» на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 10520 грн. 23 коп., збитки за час невиплати заробітної плати з урахуванням індексу інфляції в розмірі 2302 грн. 56 коп. моральну шкоду в сумі 5000 грн.. В судове засідання позивач не з*явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з*явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності,суд дійшов висновку,що позов заявлений обгрунтовано і підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З матеріалів справи суд встановив,що Наказом № 5 від 01.03.2013 року [PERSON] призначено на посаду заступника директора НВПП «УТЕК» з окладом 0.5 ставки згідно штатного розкладу з 01.03.2013 року. Згідно із ч. 1 ст. 115 КЗпП заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Ст.233 ч.2 КЗпП України визначено,що у разі порушення законодавства про оплату праці,працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до довідки № 3 виданої Науково-виробничого приватного підприємства «УТЕК» від 18.02.2015 року сума заборгованості по заробітній платі перед [PERSON] за період з березня 2013 року по грудень 2014 року становить 10520 грн. 23 коп. З матеріалів справи суд встановив, що сума заборгованості по заробітній платі на час розгляду справи існує, та заборгованість в сумі 10520 грн. 23 коп. визнана відповідачем. Згідно із вимогами ч. 5 ст.95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам витрати частини заробітної плати у зв*язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Розрахунок компенсації з урахуванням інфляції заявлений позивачем є законним, обґрунтованим та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що внаслідок неотримання заробітної плати позивачу було завдано моральну шкоду, яка виразилась в хвилюваннях, неможливості реалізації життєвих планів, погіршення стану здоров*я. Сума моральної шкоди заявлена [PERSON] в розмірі 5000 грн., визнана відповідачем у повному обсязі, є обгрунтованою та підлягає стягненню на користь позивача. Як передбачено ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі» за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Таким чином, зважаючи на повне визнання позову відповідачем та той факт, що визнання відповідачем позову, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд доходить висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України, на користь держави суд стягує з відповідача судовий збір у розмірі 243.60 гр.,від попередньої сплати якого позивач звільнений. На підставі ст.95,115,233,237-1 КЗпП України, ст. 34 Закону України «Про оплату праці», п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі» ст.3,10,11,57,60,84,88,174212-215,218 ЦПК України,суд-

Outcome: approved