Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

В липні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що [INFO] померла його бабуся [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS] та на земельну ділянку для ведення індивідуального жилого будівництва площею 0,2496 га під кадастровим номером [NUMBER] відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 18 червня 2008 року. Він як спадкоємець за заповітом своєчасно прийняв спадщину. Однак, оскільки при житті спадкодавець загубила оригінал державного акту на земельну ділянку та не отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно, він не може оформити на себе право власності на вказане спадкове майно. Просив суд визнати за ним право власності на домоволодіння та на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача Мамалигівської сільської ради Новоселицького району в судове засідання не з'явився, направивши до суду заяву, в якій позов визнав та просив розглянути справу у його відсутності. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до довідки Мамалигівської сільської ради Новоселицького району № 246 від 19 липня 2016 року станом на 1990-1991 роки домоволодіння, яке розташовано по [ADDRESS] відносилося до дворів колгоспного типу, в якому була зареєстрована та проживала тільки [PERSON], в силу чого виходячи з положень ст. 123 ЦК УРСР в редакції 1963 року, вона була власницею всього колгоспному двору. Житловий будинок вказаного домоволодіння побудований в 1960 році на відведеній для вказаної мети земельній ділянці та зареєстрований в Стальнівській сільській раді Новоселицького району в погосподарській книзі із наданням відповідної адресної частини, що підтверджується технічним паспортом домоволодіння. Дані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що житловий будинок та господарські споруди вказаного домоволодіння побудовані відповідно до діючого на час їх будівництва законодавства, належним чином були зареєстровані органом місцевого самоврядування і належали зареєстрованій та проживаючій в ньому станом на 1991 рік [PERSON] на праві власності. Після смерті [PERSON] [INFO] відкрилася спадщина на все вказане домоволодіння та на земельну ділянку для ведення індивідуального жилого будівництва площею 0,2496 га під кадастровим номером [NUMBER] відповідно до державного акту право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 18 червня 2008 року. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У відповідності до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Статтею 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлений у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом ст. 81 Земельного кодексу України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті, в тому числі у разі прийняття спадщини. Відповідно до заповіту, який був складений 17 листопада 2011 року та посвідчений секретарем Стальнівської сільської ради Новоселицького району, спадкодавець [PERSON] заповіла позивачу [PERSON] свій житловий будинок в с. Стальнівці Новоселицького району та земельну ділянку для ведення індивідуального жилого будівництва площею 0,2496 га. Позивач як спадкоємець за заповітом, спадщину після смерті [PERSON] прийняв своєчасно, звернувшись з відповідною заявою до нотаріальної контори в межах шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Однак, у зв'язку із смертю спадкодавці та відсутністю за нею правовстановлюючих документів на домоволодіння, а також враховуючи той факт, що під час життя спадкодавцем був загублений оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку, нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи, що позивач є спадкоємцем за заповітом та своєчасно прийняв спадщину, відповідач позов визнав, то право власності на домоволодіння та земельну ділянку слід визнати за ним в порядку спадкування після смерті [PERSON]. На підставі ст.ст. 328, 1218, 1223, 1225, 1268, 1269, 1270 ЦК України, ст. 81 ЗК України, суд

Outcome: approved