Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

В лютому 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] та стягнення з останньої на її користь аліментів на утримання дітей. В обгрунтування позовних вимог вказувала на те, що відповідач є її дочкою та матір`ю трьох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] ніяким чином не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться успіхами дітей, станом здоров`я, не піклується про фізичний та духовний їх розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не проявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними освіти - створились умови, які шкодять інтересам дітей. Внуки знаходяться на повному утриманні позивача. За її зверненням у грудні 2020 року до органів опіки та піклування було винесено висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] материнських прав. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що вона з дітьми проживала у своєї матері. Коли завагітніла четвертою дитиною, пішла проживати до свого чоловіка в смт.Миропіль. Хотіла забрати туди і дітей, але мама їй їх не віддала. Їй постійно чиняться перешкоди у побаченні з дітьми. В березні цього року минув рік як вона пішла від матері. З молодшими дітьми не спілкувалася, а старшій доньці іноді телефонує так як у тієї є мобільний телефон. Представник служби у справах дітей Кукліновська Л.В. в судовому засіданні вказала, що службою було прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , так як та не з`явилася на засідання. При вирішенні справи покладалася на думку суду, вказавши, що висновок органу опіки та піклування підтримує. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що матір`ю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є відповідач [PERSON] яка до одруження з [PERSON] носила прізвище [PERSON] . [PERSON] в даний час проживає в смт.Миропіль з новим чоловіком. Діти залишились проживати у її матері [PERSON] . Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Висновком органу опіки та піклування Полонської районної державної адміністрації Хмельницької області від 11.01.2021 року встановлено наявність підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Однак, не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню дітей той факт, що діти проживають з бабусею, а мама дітей з січня 2020 року не спілкується з педагогами школи та з вересня 2020 рогку не була в дитячому садочку. Як пояснила суду [PERSON] , діти не проживають з нею так як її мати їх не віддає, а їй чинить перешкоди для того щоб побачитись із дітьми. [PERSON] в судовому засіданні підтвердила такі слова [PERSON] та пояснила, що дітей для неї не віддасть. Саме завдяки діям [PERSON] управління соціального захисту припинило виплату домоги [PERSON] як одинокій матері. Отже суду не надано будь-яких інших доказів, в розумінні ст. 76 ЦПК України, того, що відповідач злісно ухиляється від виконання нею своїх батьківських обов`язків при можливості їх виконувати. Відповідно до пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № З від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та потовщення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1988 p., ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 p. № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Позивачем не надано, а судом не здобуто жодних доказів, про самоусунення [PERSON] від своїх батьківських обов`язків, або інших підстав для позбавлення останньої батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , тому в позові слід відмовити. Не знаходить суд також і підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення із [PERSON] аліментів на дітей, які не проживають з матір`ю проти її волі. Мати дітей не позбавлена батьківських прав відносно них, бажає про них піклуватися та бажає проживати разом з дітьми, однак дітей позивач для неї не віддає, а з позивачем відповідач проживати також немає змоги.

Outcome: dismissed