Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

В липні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 30.11.1998 року Озерненською сільською Радою Ізмаїльського району Одеської області, актовий запис №28, обґрунтовуючи тим, що спільне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з різними поглядами на сімейне життя та обов'язки, на підставі чого в сім'ї відбувалися сварки. Позивачка вважає примирення та збереження шлюбу неможливим. Шлюбні відносини між сторонами припинені, носять формальний характер. Спору щодо поділу сумісного майна не має. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце судового засідання сповіщена належним чином, її представник [PERSON] надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, просив розглядати справу у його відсутність, не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, сповіщений про час та дату судового розгляду належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив проти позовних вимог не надав, тому суд відповідно до ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у зв'язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи представника позивачки. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 30.11.1998 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ЖД №093978, виданим Озерненською сільською Радою Ізмаїльського району Одеської області, актовий запис №28 (а.с.8). Сторони не проживають однією сім'єю та спільне господарство не ведуть. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. За ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Загальна декларація прав людини у ч.2 ст.16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих хто одружується. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім'ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім'ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене. Крім того, також не можливо насильно одного з подружжя без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Враховуючи вищезазначене, а також оскільки сторони однією сім'єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивачки, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved