Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивачка [PERSON] покликається на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на належний йому житловий будинок по [ADDRESS] . 21 січня 2008 року державним нотаріусом Першої Дубенської державної нотаріальної контори Рівненської області на її ім`я було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частин житлового будинку по [ADDRESS] . Її брат [PERSON] відмовився від прийняття спадщини за законом на її користь, а брат [PERSON] успадкував 1/3 частину житлового будинку по [ADDRESS] . Після смерті батька вона неодноразово пропонувала своєму брату [PERSON] продати даний житловий будинок, так як в цьому житловому будинку вона проживати не буде у зв`язку з тим, що має житло та розділити кошти від його продажу. Проте [PERSON] не хотів продавати батьківський будинок, так як хотів там проживати із сім`єю. [INFO] її брат [PERSON] помер. Спадщину після його смерті прийняла дружина [PERSON] . 17 серпня 2018 року державним нотаріусом Першої Дубенської державної нотаріальної контори Рівненської області на ім`я [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частину житлового будинку по [ADDRESS] . Після смерті брата вона звернулась до його дружини [PERSON] з пропозицією продати належний їм житловий будинок. Вона пояснювала відповідачці, що у зв`язку з тим, що їй належить більша частина житлового будинку, якою протягом багатьох років фактично користувався її брат з відповідачкою, а їй необхідності проживати в будинку немає, тому вона хоче отримати кошти за належну їй частину житлового будинку чи шляхом його продажу, чи шляхом викупу належної їй частини відповідачкою. Проте [PERSON] відмовилась від продажу житлового будинку чи викупу належної їй частини житлового будинку і далі продовжує користуватись належною позивачці часткою у житловому будинку. Вона раніше проживала з батьками в даному житловому будинку, проте в подальшому з чоловіком переїхали проживати у власний будинок і залишили всі ключі батькам. Після відмови відповідачки продати житловий будинок вона її просила надати ключі від житлового будинку та хвіртки, щоб вона мала вільний доступ до житлового будинку і могла користуватись своєю власністю. Але відповідачка відмовилась надавати їй доступ до житлового будинку, який раніше належав батьків, а також відмовилась дати ключі як від будинку, так і від господарських будівель та хвіртки. У зв`язку з чим у неї взагалі не було можливості користуватись належною їй власністю. Так як відповідачка користується всім житловим будинком, а її частка житлового будинку не виділена в натурі і не визначені приміщення, якими вона має право законно користуватись, тому це завдає їй значні незручності стосовно розпорядження своїм майном. В 2017 році вона вирішила продати належну їй частину житлового будинку, проте для цього потрібно було належну їй частку виділити в натурі в окремий об`єкт. 24 травня 2017 року вона відправила відповідачці листа з проханням врегулювання даного питання в добровільному порядку. Проте даний лист відповідачкою був проігнорований. Вона неодноразово приходила до житлового будинку по [ADDRESS] , щоб поговорити з відповідачкою та подивитись в якому стані знаходиться будинок, проте відповідачка не впускала її навіть за ворота і не бажала з нею говорити. Через таку неправомірну поведінку відповідачки вона позбавлена права користуватись та розпоряджатись належною їй часткою у батьківському житловому будинку. У зв`язку з цим 04 вересня 2017 року вона звернулась до Дубенського міськрайонного суду Рівненської області із позовною заявою про виділ частки із спільного майна в натурі. 03 квітня 2018 року ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області у справі №559/1923/17 забуло призначено будівельно-технічну експертизу. Проте відповідачка [PERSON] доступу до житлового будинку не дала, тому в експерта не було можливості провести необхідні дослідження і дати відповіді на поставлені в ухвалі суду питання. Будь-якої домовленості між нею та відповідачкою щодо порядку володіння та користування житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами не досягнуто, так як відповідачка не бажає зі нею ні спілкуватись, ні отримувати кореспонденцію. Просить усунути їй перешкоди в користуванні будинком з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , шляхом надання їй доступу до житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а також зобов`язати [PERSON] не чинити їй перешкоди в подальшому в користуванні житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами та надати ключі від житлового будинку, хвіртки, воріт, від всіх інших приміщень і забезпечити вільний доступ до зазначено житлового будинку. Ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 15.01.2020 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 21.09.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.12.2020, 09:30. Проте, за клопотанням представника відповідачки, розгляд справи відкладено на 05.04.2021, 13:00 год. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Рідченко М.В. позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позові, який просили задовольнити у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи. 05.04.2021 до суду надійшла заява представника [PERSON] - адвоката Мацея А.М. про відкладення судового засідання у зв`язку із зайнятістю в інших судових засіданнях, а саме: у Рівненському ОАС 05.04.2021 о 10:00 та Луцькому міськрайонному суді 05.04.2021 о 15:00. Суд зауважує, що попереднє судове засідання у даній справі було відкладено за клопотанням представника відповідача - адвоката Мацея А.М., з яким було завчасно узгоджено дату наступного судового засідання на 13:00 год. 05.04.2021, тому суд вважає неявку сторони відповідача у судове засідання без поважних причин, а дії представника відповідача розцінює як зловживання своїми процесуальними правами. Згідно п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Позивачка та її представник просять розгляд справи провести у відсутності відповідача та її представника. Тому суд розглядає справу за відсутності сторони відповідача. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно частини 1 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (ч. 2 ст. 263 ЦПК України). Частиною 5 статті 263 ЦПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України ( далі за текстом ЦК України), кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 41 Конституції України закріплено також, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між сторонами виник спір із правовідносин, що регулюють право власності та право користування житловим приміщенням. Як встановлено в судовому засіданні, 21 січня 2008 року державним нотаріусом Першої Дубенської державної нотаріальної контори Рівненської області на ім`я [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частин житлового будинку по [ADDRESS] (а.с. 9). У витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17714432 від 12.02.2008, [PERSON] зазначена власником 2/3 частин житлового будинку по [ADDRESS] (а.с. 10). Як свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №184368454 від 10.10.2019, 17 серпня 2018 року державним нотаріусом Першої Дубенської державної нотаріальної контори Рівненської області на ім`я [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частину житлового будинку по [ADDRESS] (а.с. 11-12). 24 травня 2017 року [PERSON] було направлено відповідачці листа з проханням врегулювати питання поділу житлового будинку на окремі об`єкти в добровільному порядку (а.с. 13, 14). Ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 25 вересня 2017 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про виділ частки із спільного майна в натурі. 03 квітня 2018 року ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області у справі №559/1923/17 призначено будівельно-технічну експертизу. 21 січня 2019 року судовим експертом було надано повідомлення №8270 про неможливість надання висновку судової будівельно-технічної експертизи. У повідомленні зазначено, що огляд досліджуваного об`єкта - житлового будинку по [ADDRESS] не відбувся в зв`язку із незабезпеченням доступу до об`єкта дослідження [PERSON] . У зв`язку незабезпеченням доступу до об`єкта дослідження експерт не має можливості провести необхідні дослідження і дати відповіді на поставлені в ухвалі суду питання (а.с. 15-21). Таким чином, житловий будинок по [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності позивачу та відповідачу. І право власності на дане домоволодіння у сторін виникло правомірно, в результаті спадкування. Згідно положень ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1,3,4 ст. 355, ч. 1 ст. 366 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч.1.2, 3 ст. 258 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Таким чином, як позивач так і відповідач мають право володіти, користуватись і розпоряджатись часткою, яка належить їм на праві спільної часткової власності. Позивачка згідно поданого позову посилається на те, що відповідачка чинить їй перешкоди у користуванні належною їй частиною житлового приміщення. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що його мама [PERSON] є власником 2/3 частини житлового будинку по [ADDRESS] . Поки був живий дідусь, вони мали ключі від будинку, а після його смерті замки були поміняні, на воротах почепили замок, двері постійно зачинені. З 2017 року ні в будинок, ні в двір їх не пускають, ключів не дають. На контакт відповідачка не йде, змінила номер телефону. Доступу експерту до будинку для проведення відповідних досліджень по ухвалі суду, відповідачка не надала. Відповідно до ч.3, 4, 5 ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно позивачка має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю частиною житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження факт порушення прав позивачки щодо користування належною їй на праві власності частиною домоволодіння, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог. Отже понесені позивачкою судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 1536, 80 грн. підлягають стягненню з відповідачки.

Outcome: approved