Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

В липні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання майна особистою приватною власністю та поділ майна подружжя. В подальшому вказана справа була об'єднана в одне провадження із справою за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням. Відповідач в свою чергу звернувся до суду з позовом про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17 лютого 2017 р. позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя була залишена без розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та пояснила, що в шлюбі з відповідачем [PERSON] перебувала з 08 жовтня 2005 року. Спільних дітей з відповідачем не має. Шлюб розірвано 09 жовтня 2015 року. Згоди про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя між ними досягнуто не було. На думку [PERSON], під час шлюбу придбано майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності вартістю 2 049 795 грн. 30 коп., а саме: квартири [ADDRESS] - вартістю 1 076 011 грн. 30 коп.; Автомобіль TOYOTA CAMRY, 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER], бежевого кольору, номер кузова [NUMBER] - вартістю 468 000 гривень; Майно домашнього вжитку на загальну суму - 505 784 грн.. а саме : Холодильник ELECTROLUX вартістю 19 176 гривень ; Електровитяжка VENTO вартістю 6 095 грн.; Телевізор LG 55 вартістю 28 000 гривень ; Пусодомийна машина BOSCH вартістю 14 362 грн.; Електрична плита ELECTROLUX вартістю 7 486 гривень ; Кондиціонер LG ART cool вартістю 12 765 гривень ; Комплект фільтру води « Профі стандарт » вартістю 3 450 грн.; Мікрохвильова піч ELECTROLUX вартістю 13 725 гривень ; Духова електрична шафа ELECTROLUX вартістю 9 625 гривень ; Бойлер електричний GARANTERM вартістю 5 200 грн.; Дзеркало в ванній кімнаті овальне з орнаментом вартістю 2 500 грн.; Шафа - купе дзеркальна з орнаментом вартістю 27 500 гривень; Гардероб з полицями дзеркальний з фіанітом вартістю 23 100 грн.; Пральна машина ELECTROLUX вартістю 18 500 гривень; Зволожувач повітря ORION вартістю 2 600 грн.; . Диван шкіряний розкладний білого кольору вартістю 26 000 гривень ; Стіл для обідів дерев'яний розкладний білого кольору з 4-ма стільцями вартістю 26 000 грн.; Кухня вбудована біла з робочою поверхнею та полицею вартістю 92 000 грн.; Кухонна мийка вартістю 5 200 грн.; Спальний гарнітур білий з фарбованого дуба: двоспальне ліжко вартістю 26 000 грн.; дві при ліжкові тумбочки вартістю 15 600 грн.; косметичний стіл з овальним дзеркалом вартістю 14 300 грн.; табуретка вартістю 1 300 грн.; комод вартістю 18 200 грн. Матрац спальний виробництва Італія вартістю 26 000 грн.; Картина - [INFO] (художник [PERSON]) у золотистій рамці вартістю 5 200 грн.; Електричний пилосос ZELMER вартістю 4 700 грн.; Чотири полиці скляні з діодним підсвітленням вартістю 3 700 грн.; Два світильники балконні ( бра ) білого кольору вартістю 2 600 грн.; Біле покривало на ліжко та дві наволочки до нього вартістю 2 000 грн.; Ковдра сінтапонова та дві подушки вартістю 4 000 грн.; Супутникова тарілка та тюнер вартістю 4 500 грн.; Супутникова тарілка та тюнер ( НТВ + ) вартістю 7 900 грн. ; Дві щтори із гардинами та тюлем вартістю 26 500 грн. Позивачка просить суд визнати 35/100 квартири [ADDRESS] її особистою приватною власністю на підставі ч. 1 ст. 57 Сімейного Кодексу України, як на майно, що було придбано за її особисті кошти. Крім того, позивачка просить суд виділити їй частку майна на суму 1 076 011 грн. 30 коп., а саме 65/100 частки квартири [ADDRESS] вартістю 1 076 011 грн. 30 коп. та визнати за [PERSON] ( індивідуальний податковий номер [NUMBER] ) право власності на 65/100 частки квартири [ADDRESS] в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя. Крім того, [PERSON] просить визнати за нею право на користування квартирою [ADDRESS] та зобов'язати [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод у здійсненні нею права користування квартирою [ADDRESS], та усунути перешкоди [PERSON] у праві користування квартирою [ADDRESS], зобов'язавши [PERSON] передати [PERSON] ключі від вхідних дверей даної квартири. Відповідачу позивач просила виділити майно на суму 973 784 гривень : Холодильник ELECTROLUX вартістю 19 176 гривень ; Електровитяжка VENTO вартістю 6 095 грн.; Телевізор LG 55 вартістю 28 000 гривень ; Пусодомійна машина BOSCH вартістю 14 362 грн.; Електрична плита ELECTROLUX вартістю 7 486 гривень ; Кондиціонер LG ART cool вартістю 12 765 гривень ; Комплект фільтру води « Профі стандарт » вартістю 3 450 грн.; Мікрохвильова піч ELECTROLUX вартістю 13 725 гривень ; Духова електрична шафа ELECTROLUX вартістю 9 625 гривень ; Бойлер електричний GARANTERM вартістю 5 200 грн.; Дзеркало в ванній кімнаті овальне з орнаментом вартістю 2 500 грн.; Шафа - купе дзеркальна з орнаментом вартістю 27 500 гривень; Гардероб з полицями дзеркальний з фіанітом вартістю 23 100 грн.; Пральна машина ELECTROLUX вартістю 18 500 гривень; Зволожувач повітря ORION вартістю 2 600 грн.; . Диван шкіряний розкладний білого кольору вартістю 26 000 гривень ; Стіл для обідів дерев'яний розкладний білого кольору з 4-ма стільцями вартістю 26 000 грн.; Кухня вбудована біла з робочою поверхнею та полицею вартістю 92 000 грн.; Кухонна мийка вартістю 5 200 грн.; Спальний гарнітур білий з фарбованого дуба : двоспальне ліжко вартістю 26 000 грн.; дві при ліжкові тумбочки вартістю 15 600 грн.; косметичний стіл з овальним дзеркалом вар-тістю 14 300 грн.; табуретка вартістю 1 300 грн.; комод вартістю 18 200 грн. Матрац спальний виробництва Італія вартістю 26 000 грн.; Картина - [INFO] (художник [PERSON]) у золотистій рамі вартістю 5 200 грн.; Електричний пилосос ZELMER вартістю 4 700 грн.; Чотири полиці скляні з діод ним підсвітленням вартістю 3 700 грн.; Два світильники балконні ( бра ) білого кольору вартістю 2 600 грн.; Біле покривало на ліжко та дві наволочки до нього вартістю 2 000 грн.; Ковдра синтепонова та дві подушки вартістю 4 000 грн.; Супутникова тарілка та тюнер вартістю 4 500 грн.; Супутникова тарілка та тюнер ( НТВ + ) вартістю 7 900 грн. ; Дві штори із гардинами та тюлем вартістю 26 500 грн. Врахувати під час поділу спільного сумісного майна подружжя вартість легкового автомобіля марки TOYOTA CAMRY, 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER], бежевого кольору, номер кузова [NUMBER] в сумі 468 000 гривень, відчуження якого було здійснено [PERSON] без згоди [PERSON] Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги свого довірителя підтримав, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представники в судовому засіданні позовні вимоги позивача [PERSON] не визнавали, просили відмовити у задоволенні позовних вимог та пояснили, що 08 жовтня 2005 року [PERSON] зареєстрував шлюб з позивачкою - [PERSON] у відділі реєстрації цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва. На сьогодні шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2015 р. Спільних дітей у сторін по справі не має. Згоди на добровільний поділ майна подружжя, що є спільною сумісною власністю між відповідачем та позивачем не досягнуто. Відповідач [PERSON] просив суд відмовити [PERSON] в заявлених нею позовних вимогах за недоведеністю. Від третьої особи - ПАТ « Укрсоцбанк » до суду надійшла письмова заява про розгляд справи за відсутності представників третьої особи ( том 1 а.с. 219 ). Представник ПАТ « Укрсоцбанк » просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] по даній справі повністю. Третя особа [PERSON] до суду не з'явилася, письмових заяв до суду від неї не надходило. Про розгляд справи [PERSON] повідомлена належним чином. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи судом встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини. Сторони перебували у шлюбі з 08 жовтня 2005 року. Від даного шлюбу спільних дітей у сторін по справі не має. Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2015 р. Відповідно до рішення суду про розірвання шлюбу 06.04.2015 р. [PERSON] просив суд надати час для примирення з дружиною, яка проти цього заперечувала. Під час розгляду справи про розірвання шлюбу [PERSON] визнав, що з його боку мала місце зрада дружині. [PERSON] з вересня 2014 р. проживає окремо та не веде спільного господарства з [PERSON], але відновила сімейні стосунки з [PERSON] в червні 2015 р. В подальшому вони вели спільне господарство, частково виконали зобов'язання по погашенню кредиту, але в липні 2015 р. їх стосунки були припинені, оскільки [PERSON] продовжував підтримувати стосунки з іншої жінкою. Вказані обставини не підлягають доказуванню у відповідності до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України. Згоди на добровільний поділ майна подружжя, що є спільною сумісною власністю між сторонами не досягнуто. Під час шлюбу сторонами по справі було придбано наступне майно : квартира [ADDRESS] - вартістю 1 655 402 грн. 00 коп.; Автомобіль TOYOTA CAMRY, 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER], бежевого кольо-ру, номер кузова [NUMBER] - вартістю 468 000 гривень; Майно домашнього вжитку на загальну суму - 505 784 грн.. а саме : Холодильник ELECTROLUX вартістю 19 176 гривень ; Електровитяжка VENTO вартістю 6 095 грн.; Телевізор LG 55 вартістю 28 000 гривень ; Пусодомійна машина BOSCH вартістю 14 362 грн.; Електрична плита ELECTROLUX вартістю 7 486 гривень ; Кондиціонер LG ART cool вартістю 12 765 гривень ; Комплект фільтру води « Профі стандарт » вартістю 3 450 грн.; Мікрохвильова піч ELECTROLUX вартістю 13 725 гривень ; Духова електрична шафа ELECTROLUX вартістю 9 625 гривень ; Бойлер електричний GARANTERM вартістю 5 200 грн.; Дзеркало в ванній кімнаті овальне з орнаментом вартістю 2 500 грн.; Шафа - купе дзеркальна з орнаментом вартістю 27 500 гривень; Гардероб з полицями дзеркальний з фіанітом вартістю 23 100 грн.; Пральна машина ELECTROLUX вартістю 18 500 гривень; Зволожувач повітря ORION вартістю 2 600 грн.; . Диван шкіряний розкладний білого кольору вартістю 26 000 гривень ; Стіл для обідів дерев'яний розкладний білого кольору з 4-ма стільцями вартістю 26 000 грн.; Кухня вбудована біла з робочою поверхнею та полицею вартістю 92 000 грн.; Кухонна мийка вартістю 5 200 грн.; Спальний гарнітур білий з фарбованого дуба : двоспальне ліжко вартістю 26 000 грн.; дві при ліжкові тумбочки вартістю 15 600 грн.; косметичний стіл з овальним дзеркалом вар-тістю 14 300 грн.; табуретка вартістю 1 300 грн.; комод вартістю 18 200 грн. Матрац спальний виробництва Італія вартістю 26 000 грн.; Картина - [INFO] (художник [PERSON]) у золотистій рамі вартістю 5 200 грн.; Електричний пилосос ZELMER вартістю 4 700 грн.; Чотири полиці скляні з діод ним підсвітленням вартістю 3 700 грн.; Два світильники балконні ( бра ) білого кольору вартістю 2 600 грн.; Біле покривало на ліжко та дві наволочки до нього вартістю 2 000 грн.; Ковдра синтепонова та дві подушки вартістю 4 000 грн.; Супутникова тарілка та тюнер вартістю 4 500 грн.; Супутникова тарілка та тюнер ( НТВ + ) вартістю 7 900 грн. ; Дві щтори із гардинами та тюлем вартістю 26 500 грн. Позивачка просить суд визнати 35/100 квартири [ADDRESS] її особистою приватною власністю на підставі ч. 1 ст. 57 Сімейного Кодексу України, як на майно, що було придбано за її особисті кошти. Позивачка вважає, що їй слід виділити частку майна на суму 1 076 011 грн. 30 коп., а саме : 65/100 частки квартири [ADDRESS] вартістю 1 076 011 грн. 30 коп. та визнати за [PERSON] ( індивідуальний податковий номер [NUMBER] ) право власності на 65/100 частки квартири [ADDRESS] в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя. [PERSON] також просить визнати за нею право на користування квартирою [ADDRESS] та зобов'язати [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод у здійсненні нею права користування квартирою [ADDRESS], та усунути перешкоди [PERSON] у праві користування квартирою [ADDRESS], зобов'язавши [PERSON] передати [PERSON] ключі від вхідних дверей даної квартири. У відповідності до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо ) самостійного заробітку ( доходу ). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка визнаються рівними. У відповідності до ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю , якщо інше не встановлено договором або законом ( ч. 3 ст. 368 ЦК України ). У відповідності до ч. 2 ст. 369 ЦК України, розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу ( ч. 1 ст. 68 Сімейного кодексу України ). Не має правового значення на ім'я кого з подружжя оформлено та зареєстроване спільне сумісне майно подружжя. Крім того, чоловік та жінка мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, яке належить їм на праві спільної сумісної власності. Як під час перебування в шлюбі, так і після його розірвання щодо розпорядження об'єктами спільної сумісної власності одним із подружжя діє вимога про надання згоди другим з подружжя як співвласником, що відповідає вимогам ст. 65 СК України, так і вимогам ст. 369 ЦК України. Але при цьому слід розмежовувати ці правовідносини на ті, що виникли у шлюбі, на які розповсюджуються вимоги ст. 65 СК України, від тих, що склалися після розірвання шлюбу, на які поширюються вимоги ст. 369 ЦК України. Згідно п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що саме по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Судом встановлено, що спірна квартира була придбана сторонами під час шлюбу на підставі договору про участь у фонді фінансування будівництва № КНТР-011638/кв від 31 липня 2006 року. Квартира [ADDRESS] була зареєстрована в КП Київське МБТІ 10 квітня 2008 р. за реєстровим номером 45425 на ім'я [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 03 квітня 2008 р. Позивач [PERSON] надавала свою письмову згоду на укладення [PERSON] договору про участь у фонді фінансування будівництва ( том 1 а.с. 7, 37-42 ). 01 серпня 2006 року на рахунок ККУП « ФК « Житлоінвест » [PERSON] було перераховано 100 800 грн., а 04 вересня 2006 р. на рахунок ККУП « ФК « Житлоінвест » [PERSON] було перераховано 13 860 грн. ( том 1 а.с. 15 - 16 ). 20.09.2006 р. між [PERSON] та АКБ « Укрсоцбанк » було укладено договір кредиту № 42.06-07/388 на суму 41 000 доларів США для фінансування будівництва вищевказаного нерухомого майна. [PERSON], як дружина [PERSON] виступила поручителем за кредитним договором ( договір поруки № 02-10/2538 від 18.09.2006 р. ) та надала згоду на отримання даного кредиту. На момент розгляду справи в суді непогашена заборгованість за вищевказаним кредитним договором становить 4 672 долари США 98 центів ( том 1 а.с. 220 ). Позовних вимог про поділ даної заборгованості між сторонами по справі не було заявлено. Меморіальним ордером № 10-008 від 21.09.2006 р. гроші в сумі 213 000 грн. було перераховано ПАТ « Укрсоцбанк » безпосередньо на компанію забудовника - КК УП « Фінансова компанія « Житло - інвест » ( том 1 а.с. 17 ). 01 серпня 2006 року на рахунок ККУП « ФК « Житло-інвест » [PERSON] було перераховано 100 800 грн., а 04 вересня 2006 р. на рахунок ККУП « ФК « Житлоінвест » [PERSON] було перераховано 13 860 грн. Таким чином, судом встановлено, що всього за квартиру [ADDRESS] протягом серпня - вересня 2006 року сторонами було сплачено 327 660 грн. За договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеному 24 червня 2006 р. [PERSON] отримала від покупця даної квартири 175 000 гривень, як вартість ? частини проданої квартири, що належала [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації комунального житлового фонду Дарницької райдержадміністрації м. Києва 11 серпня 2000 р. та на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Сьомою Київською державною нотаріальною конторою 03 червня 2006 року ( том 1 а.с. 12-14, 43, 50 ). Враховуючи те, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24 червня 2006 року отримала 175 000 грн. від покупця квартири [PERSON] як ? частину вартості проданої квартири. Саме частина отриманих за договором купівлі-продажу квартири коштів в сумі 114 660 грн. було витрачено позивачем на інвестування за договором про участь у фонді фінансування будівництва № КНТР-011638/кв від 31 липня 2006 року. Суд бере до уваги свідоцтво про смерть матері позивача - [PERSON], в якому зазначена дата її смерті - [INFO] ( том 1 а.с. 54 0; свідоцтво про право на спадщину за законом від 03 червня 2006 року та копію трудової книжки відповідача [PERSON], в якій вказано про те, що 26 серпня 2004 року [PERSON] був звільнений з займаної посади менеджеру з продажу ЗАТ « Індустріальні та дистрибуційні системи» за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. До 03.05.2006 р. [PERSON] не має записів в трудовій книжці ( том 1 а.с. 58-62 ). Грошові перекази в загальній сумі 114 660 грн. на рахунок ККУП « ФК « Житло-інвест» було здійснено [PERSON] 01.08.2006 р. та 04.09.2006 р. через три місяці після поновлення його офіційної роботи. Доказів на підтвердження походження 114 660 грн., що є інвестиційними коштами на придбання спірної квартири суду відповідачем [PERSON] надано не було. Про відсутність у відповідача власних коштів на придбання спірної квартири також свідчить отриманий відповідачем в банку кредит, гроші за яким цільовим платежем були спрямовані на фінансування будівництва спірної квартири. Судом не було отримано від сторін по справі інших доказів про походження 114 660 грн., що були сплачені на рахунок ККУП « ФК « Житло-інвест » [PERSON] 01.08.2006 р. та 04.09.2006 р. як перші два платежі на фінансування будівництва спірної квартири, окрім доказів про те, що дані гроші належали позивачу [PERSON] як її власні кошти, що були отримані позивачем від продажу її частки квартири, яку вона набула в порядку приватизації та спадкування. Також, суд приймає до уваги те, що [PERSON] подав до суду позовну заяву до [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю подружжя грошових коштів в сумі 175 000 грн., отриманих [PERSON] від продажу квартири [ADDRESS]. Таким чином, [PERSON] фактично визнав обставину отримання [PERSON] грошових коштів в сумі 175 00 грн. від продажу 24 червня 2006 року належної [PERSON] ? частини квартири [ADDRESS], що була отримана [PERSON] в порядку приватизації та спадкування. Таким чином, судом було встановлено, що на придбання спірної квартири [PERSON] було використано її особисті кошти в сумі 114 660 грн., що складає 35,00 % від вартості спірної квартири в сумі 327 660 грн., що була сплачена сторонами за договором про участь у фонді фінансування будівництва № КНТР-011638/кв від 31 липня 2006 року. Частина із сплачених за спірну квартиру інвестиційних коштів в сумі 114 660 грн. належала особисто [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є : майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивачу [PERSON] на праві особистої приватної власності належить 35\\100 квартири [ADDRESS]. На праві спільної сумісної власності сторонам належить лише 65/100 квартири [ADDRESS] Суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за нею права особистої власності на 35/100 квартири [ADDRESS] є доведеними та підлягають задоволенню у повному обсязі. Також суд приходить до висновку про те, що 65/100 вказаної квартири також належить виділити [PERSON], яка внесла 10.03.2016 р. на депозитний рахунок суду грошову суму в розмірі 51 113 грн. 65 коп. ( том 2 а.с. 58 ), як грошову компенсацію за різницею вартості спільного майна подружжя. Одночасно суд вважає необхідним зазначити в судовому рішенні про необхідність стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за різницею вартості спільного майна в сумі 51 113 грн. 65 коп. Судом встановлено, що під час шлюбу [PERSON] було придбано 07 серпня 2012 року легковий автомобіль марки TOYOTA CAMRY, 2006 року випуску, бежевого кольору, номер кузова [NUMBER] ( том 1 а.с. 8 ). Відповідач подав до суду письмову довідку з органів поліції. в якій зазначається про те, що спірний автомобіль був проданий [PERSON] за довідкою рахунком ААЕ 085144 від 03 квітня 2015 р., що була видана ТОВ « Авто-Пауер » ( том 2 а.с. 106. 153 ). Спірний автомобіль був придбаний за 100 000 грн. [PERSON], яка залучена до участі в справі як третя особа. З органів поліції до суду надійшла письмова довідка на підтвердження того, що на момент розгляду даної справи в суді спірний легковий автомобіль марки TOYOTA CAMRY, 2006 року випуску, бежевого кольору, номер кузова [NUMBER] перебуває в [PERSON] ( том 2. а.с. 245 ). Сторони по справі не заперечували той факт, що спірний автомобіль був придбаний ними під час шлюбу на спільні кошти. Суд приймає до уваги те, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2015 р. про розірвання шлюбу було встановлено те, що сторони не вели спільного господарства та проживали окремо з вересня 2014 р. по червень 2015 р. 06 квітня 2015 р. [PERSON] попросив суддю Голосіївського районного суду м. Києва надати їм з [PERSON] час для примирення. При цьому, [PERSON] без відповідного письмового дозволу своєї дружини розпорядився 03.04.2015 р. спірним авто-мобілем, що на момент його відчуження [PERSON] мав статус спільного сумісного майна подружжя. Суд приходить до висновку про те, що після припинення ведення спільного господарства подружжя в вересні 2014 р. до моменту відновлення ведення спільного господарства подружжям в червні 2015 р.. [PERSON] не мав права без письмової згоди своєї дружини здійснювати продаж спірного автомобіля. Тому суд приходить до висновку врахувати під час поділу спільного сумісного майна подружжя вартість легкового автомобіля марки TOYOTA CAMRY, 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER], бежевого кольору, номер кузова [NUMBER] в сумі 468 000 гривень, відчуження якого було здійснено [PERSON] без згоди його дружини - [PERSON] Суд не приймає до уваги позицію представників [PERSON] про необхідність виходити з вартості спірного автомобіля в 100 000 грн., що вказана в довідці рахунку від ААЕ 085144 від 03 квітня 2015 р., що була видана ТОВ « Авто-Пауер » ( том 2 а.с. 106. 153 ), оскільки відповідач [PERSON] не узгоджував із [PERSON] ціну продажу спірного автомобіля та не довів під час розгляду справи того, що отримані ним від продажу автомобіля кошти були витрачені на потреби сім'ї. Наявність у спільній сумісній власності подружжя вищевказаного майна домашнього вжитку, яке знаходиться в спірній квартирі [ADDRESS], сторонами по справі не заперечується, а тому не підлягає доказуванню у відповідності до вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України. Суд вважає за можливе виділити майно домашнього вжитку відповідачу [PERSON] на загальну суму 505 784 грн. Таке рішення суду враховує ту обставину, що [PERSON] більше двох років одноособово користувався даним майном домашнього вжитку, перешкоджабчи [PERSON] користуватися як спірною квартирою, так і спірним рухомим майном, що знаходиться в квартирі [ADDRESS]. На підтвердження своїм позовних вимог позивач надала звіт про оцінку житлової квартири [ADDRESS], виготовлений суб'єктом оціночної діяльності - ТОВ « Експерт оцінка плюс » від 07 грудня 2015 року, який був виконаний спеціалістом, що має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача, видане Фондом державного майна України, та зареєстрований в Державному реєстрі оцінювачів. Відповідно до даного звіту про оцінку житлової квартири [ADDRESS] - вартість спірної квартири станом на дату оцінки становить 1 655 402 грн. ( том 2, а.с. 5-33 ). Також позивач надала до суду звіт про оцінку транспортного засобу марки TOYOTA модель CAMRY, бежевого кольору, 2006 року випуску, виготовлений суб'єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] від 31 березня 2016 р., який був виконаний спеціалістом, що має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача, видане Фондом державного майна України, та зареєстрований в Державному реєстрі оцінювачів. Відповідно до даного звіту про оцінку транспортного засобу марки TOYOTA модель CAMRY, бежевого кольору, 2006 року випуску - вартість спірного автомобіля станом на дату оцінки становить 477 168 грн. ( том 2, а.с. 246-250; том 3 а.с. 1-19 ). Відповідач [PERSON] надав до суду консультаційний висновок щодо ринкової оцінки вартості об'єктів рухомого майна від 07 листопада 2016 р., виготовлений ТОВ « Оціночна консалтингова компанія » , який був виконаний спеціалістом, що має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача, видане Фондом державного майна України, та зареєстрований в Державному реєстрі оцінювачів ( том 3 а.с. 65-86 ). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження дійсної вартості спірної квартири. За клопотанням відповідача по даній справі була призначена судова комплексна експертиза для визначення ринкової вартості спірної квартири. Оплата вартості судової комплексної експертизи була покладена судом в рівних частках на позивача та відповідача. Позивач здійснила оплату судової комплексної експертизи на підтвердження чого надала суду світлокопії платіжних документів ( том 3, а.с. 95 - 96 ). Відповідач оплату за проведення експертизи не здійснив і справа експертною установою була повернена до суду першої інстанції без проведення експертизи. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що рахунки на оплату експертизи були направлені на адресу відповідача експертною установою, а також про необхідність проведення оплати експертизи відповідача було повідомлено судом ( том 3. а.с. 56-57; а.с. 62-63 ). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 146 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке це для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнані. Суд бере до уваги те, що відповідач [PERSON] не виконав вимоги експертів про надання доступу до спірної квартири, та майна, що розташовано в даній квартирі, та не забезпечив проведення експертного дослідження спірного автомобіля відповідно до письмового клопотання експертів. Позивач [PERSON] надала суду документи, що були запитані експертами та не ухилялася від участі в експертизі. Тому суд вважає за можливе прийняти до уваги та постановити судове рішення на підставі наданих суду позивачкою [PERSON] даних про вартість спірного нерухомого та рухомого майна. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] не визнає права [PERSON] на спірну квартиру [ADDRESS] та перешкоджає позивачу користуватися даною спірною квартирою, що підтверджується неодноразовими зверненнями [PERSON] до правоохоронних органів та ЖРЕО, то суд приходить до висновку про те, що вимоги [PERSON] про усунення перешкод позивачу у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом зобов'язання [PERSON] передати [PERSON] ключі від вхідних дверей даної квартири підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved