Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

Вінницька міська рада в грудні 2020 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання спадщини відумерлою. Позов мотивовано тим, що [PERSON] померла [INFO] у м. Вінниці, про що у відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції здійснено актовий запис про її смерть за № 2241 від 14.08.2018 року. За даними довідки КП «ВМБТІ» № 837 від 01.12.2020 року відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи на квартиру [ADDRESS] померлій [PERSON] належала квартира [ADDRESS] . У встановлений законом строк спадщина за померлою [PERSON] спадкоємцями не прийнята та відповідно до ч. 1 ст. 1289 ЦК України свідоцтво про право на спадщину не видавалось спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. З підстав зазначених вище Вінницька міська рада звернулася до суду та просила визнати квартиру [ADDRESS] відумерлою спадщиною та передати її у власність Вінницькій міській територіальній громаді в особі Вінницької міської ради. Представник Вінницької міської ради в судовому засіданні позов підтримала. Відповідач повторно в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. З урахуванням приписів статті 280 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали заяви та надані докази, суд вважає заяву про визнання спадщини відумерлою обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.03.2020 року залишено без розгляду заяву Вінницької міської ради про визнання спадщини відумерлою у зв`язку з виявленням спору про право. Відповідно листа Вінницького МВ ДРАЦС № 2364-20.21-35 від 29.10.2020 року у Вінницькому МВ ДРАЦС ЦЗмУ МЮ (м. Хмельницький) виявлено актовий запис про смерть № 2241 від 14.08.2018 року на [PERSON] , [INFO] . Реєстрація смерті відбулася на підставі заяви [PERSON] . Згідно довідки КП «ВМБТІ» від 01.12.2020 року № 837 відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи на квартиру [ADDRESS] - власником даної квартири є [PERSON] згідно свідоцтва про право власності на житло від 24.06.1993 року № [NUMBER] . Квартира зареєстрована КП «ВООБТІ» за [PERSON] 25.10.1993 року за № 1485/9477. Загальна площа квартири 43,5 кв.м., житлова 27,0 кв.м. Третьою вінницькою державною нотаріальною конторою 21.09.2018 року було заведену спадкову справу № 371/2018 після смерті [INFO] [PERSON] . Як вбачається з матеріалів спадкової справи на майно [PERSON] . [PERSON] зверталась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Їй було роз`яснено процедуру звернення до суду з метою встановлення факту проживання однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкритя спадщини відповідно до вимог ст. 1264 ЦК України. Однак, свідоцтво про право на спадщину не видано. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до положень ст. 1299 ЦК України якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Відповідно до ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Статтею 1277 ЦК України визначено, що в разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. У разі якщо на об`єкті нерухомого майна на момент відкриття спадщини знаходиться рухоме майно, що входить до складу спадщини, таке рухоме майно переходить у власність територіальної громади, якій передано нерухоме майно. Заява про визнання спадщини відумерлою може також бути подана кредитором спадкодавця, а якщо до складу спадщини входять земельні ділянки сільськогосподарського призначення - власниками або користувачами суміжних земельних ділянок. У такому разі суд залучає до розгляду справи органи місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини та/або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини. Особи, які мають право або зобов`язані подавати заяву про визнання спадщини відумерлою, мають право на одержання інформації з Спадкового реєстру про заведену спадкову справу та видане свідоцтво про право на спадщину. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням. Територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов`язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до статті 1231 цього Кодексу. Якщо власниками відумерлого майна стали декілька територіальних громад, вимоги кредиторів спадкодавця задовольняються територіальними громадами пропорційно до вартості відумерлого майна, набутого у власність кожною з них. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, повністю підтверджений матеріалами справи та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved