Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

Військовий прокурор Київського гарнізону Гладій Є.В. (далі - прокурор), який діє в інтересах Міністерства внутрішніх справ України (далі - позивач-1, МВС України), Головного управління Національної гвардії України (далі - позивач-2, ГУ Нацгвардії України), Військової частини № [NUMBER] Національної гвардії України (далі - позивач-3, ВЧ № [NUMBER] ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ) в якому просить стягнути з відповідача на рахунок ВЧ № [NUMBER] грошові кошти в розмірі 269 097,47 грн.. та стягнути з відповідача на користь Військової прокуратури Центрального регіону України судові витрати у вигляді сплаченого судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 28.01.2016 року відповідач, керуючи автомобілем УАЗ-31519, д.н.з. [NUMBER] , рухаючись на червоне світло світлофору, здійснив дорожньо-транспортну пригоду (далі - ДТП), внаслідок чого було пошкоджено належний третій особі автомобіль Suzuki Grand Vitara, д.н.з. [NUMBER] , який за експертним висновком від 19.02.2016 року № 609 відновленню не підлягає. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 13.05.2016 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 11.07.2016 року, відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі - КУпАП). На виконання судових рішень у справі № 757/42258/16-ц за позовом [PERSON] (потерпіла особа) до ВЧ № [NUMBER] , третя особа: [PERSON] , про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, ВЧ № [NUMBER] перерахувала на користь [PERSON] 269 097,47 грн.., що підтверджується випискою з рахунків. Отже, позивач вважає, що сплачені кошти підлягають стягненню з відповідача в порядку регресу. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.01.2018 року справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва [PERSON] . На виконання ч. 6 ст. 187 ЦПК України, 19.02.2018 року суд звернувся до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.03.2018 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відкрито провадження у цивільній справі за позовом Військового прокурора Київського гарнізону Гладія Євгена Васильовича, який діє в інтересах Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної гвардії України, Військової частини № [NUMBER] Національної гвардії України до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 26.04.2018 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.04.2018 року у зв`язку із неявкою відповідача щодо якого відсутні докази про отримання ним повідомлення про дату час та місце судового засідання, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи в судовому засіданні було відкладено до 23.05.2018 року. 23.05.2018 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника ВЧ № 2260 надійшла заява про перенесення (відкладення) справи. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.05.2018 року, у зв`язку із задоволенням клопотання представником позивача-3, розгляд справи відкладено до 07.06.2018 року. 06.06.2018 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 07.06.2018 року у зв`язку із технічними проблемами, які унеможливлюють розгляд справи, справу було знято зі складу та наступне судове засідання призначено на 30.07.2018 року. 30.07.2018 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просив відмовити в задоволенні позову, оскільки вважає, що відповідач несе матеріальну відповідальність лише в межах середнього місячного заробітку. Крім того, представник відповідача також звернувся до суду із заявами про витребування доказів та про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.07.2018 року в задоволенні заяви представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено. Протокольними ухвалами Печерського районного суду м. Києва від 30.07.2018 року, в задоволені клопотання про витребування доказів відмовлено, та, у судовому засіданні оголошено перерву до 04.09.2018 року, у зв`язку із надходженням відзиву та наданням строку на подання заперечень на відзив. 04.09.2018 року справу знято з складу, у зв`язку із перебуванням судді на лікарняному, наступне судове засідання призначено на 08.10.2018 року. 06.08.2018 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника МВС України та ГУ Нацгвардії України надійшла відповідь на відзив в якій останній просив позов задовольнити. 13.08.2018 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника ВЧ № [NUMBER] надійшла відповідь на відзив в якій останній просив позов задоволнити. 30.08.2018 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від Військового прокурора Київського гарнізону Є. Гладія надійшла відповідь на відзив в якій останній просив позов задовольнити. 04.10.2018 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача надійшли заперечення на відповіді на відзив в яких останній просив в позові відмовити. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.10.2018 року зобов`язано ВЧ № [NUMBER] надати довідку про заробітну плату відповідача та, на підставі ч. 2 ст. 240 ЦПК України, в судовому засіданні оголошено перерву до 28.11.2018 року. 28.11.2018 року справу знято зі складу, у зв`язку із перебуванням судді на лікарняному, наступне судове засідання призначено на 17.01.2019 року. 22.12.2018 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від ВЧ № 2260 на виконання ухвали суду надійшла заява про доручення документів, а саме, довідки від 04.12.2018 року № 209 про доходи [PERSON] 17.01.2019 року справу знято зі складу, у зв`язку із зайнятістю судді в іншому засіданні, наступне судове засідання призначено на 04.04.2019 року. 04.04.2019 року справу знято зі складу, у зв`язку із перебуванням судді на лікарняному, наступне судове засідання призначено на 25.06.2019 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.06.2019 року, у зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи щодо яких відсутні докази про вручення їм повідомлення про дату, час і місце судового засідання, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи в судовому засіданні відкладено до 04.11.2019 року. 04.11.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 04.11.2019 року справу знято зі складу, у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному, наступне судове засідання призначено на 04.02.2020 року. В судове засідання 04.02.2020 року з`явились представник прокурора та представники позивачів. Представник відповідача в удове засідання 04.02.2020 року не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення судової повістки 14.11.2019 року, 03.02.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з його перебуванням у відрядженні. Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про розгляд справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представника відповідача, оскільки останній не надав будь-яких доказів в обґрунтування заявленого клопотання, а в матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву та всі необхідні для розгляду справи документи. В судовому засіданні представник прокурора підтримав позовні вимоги з викладених у позовній заяві підстав та просив їх задовольнити. Представник МВС, який одночасно є представником ГУ Нацгвардії України в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з викладених у відповіді на відзив підстав та просив їх задовольнити. Представник ВЧ № 2260 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з викладених у відповіді на відзив підстав та просив їх задовольнити. Вислухавши вступне слово представника прокурора, представників позивачів, дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Суд встановив, що 28.01.2016 року водій ВЧ № [NUMBER] [PERSON] , керуючи автомобілем УАЗ-31519, д.н.з. [NUMBER] , рухаючись на червоне світло світлофору, здійснив на перехресті вул. Кутузова - бул. Лесі Українки в м. Києві ДТП, внаслідок чого було пошкоджено автомобіль Suzuki Grand Vitara, д.н.з. [NUMBER] . Постановою Печерського районного суду м. Києва від 13.05.2016 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 11.07.2016 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення (а.с.22-23). Відповідно до ч. ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, обставини, встановлені у постанові суду від 13.05.2016 року у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили11.07.2016 року, доказуванню не підлягають. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15.08.2017 року у справі № 757/42258/16-ц стягнуто з ВЧ № [NUMBER] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 264 069,25 грн. та 5,33 грн. судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 14.11.2017 року, з урахуванням ухвали цього ж суду про виправляння описки від 13.02.2018 року, рішення Печерського районного суду м. Києва від 15.08.2017 року в частині вирішення вимог про відшкодування майнової шкоди та судових витрат змінено в частині вимог про відшкодування моральної шкоди та ухвалено нове про часткове задоволення цих вимог. Стягнуто з ВЧ № [NUMBER] на користь [PERSON] у відшкодування майнової шкоди 264 069,25 грн., 3 000,00 грн.. у відшкодування моральної шкоди, 3 798,22 грн. судового збору, 1 176,00 грн. витрат за проведення експертизи, а всього 272 043,47 грн. Зобов`язано [PERSON] після відшкодування йому у повному обсязі майнової шкоди в сумі 264 069,25 грн. передати ВЧ № [NUMBER] у власність пошкоджений автомобіль Suzuki Grand Vitara, д.н.з. [NUMBER] , поклавши на відповідача всі витрати, пов`язані з переоформленням права власності. В іншій частині рішення суду залишено без змін. На виконання вказаного судового рішення ВЧ № [NUMBER] перерахувала на рахунок [PERSON] 269 097,47 грн., що підтверджується випискою по рахунку (а.с.28-29). Оцінюючи спірні правовідносини суд виходить з такого. Частиною 1 ст. 3 КЗпП України визначено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій, незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Частиною 3 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Як відомо з матеріалів справи, на момент ДТП відповідач проходив військову службу за контрактом про проходження громадянами України військової служби осіб сержантського і старшинського складу в Національній гвардії України. Зважаючи на те, що з ВЧ № [NUMBER] відповідач уклав контракт про проходження військової служби, а не трудовий договір, тому він набув статусу військовослужбовця, а не працівника. Між ВЧ № [NUMBER] та відповідачем виникли не трудові відносини, а відносини щодо виконання військового обов`язку (проходження військової служби), які не врегульовані нормами КЗпП України. Водночас, законодавчо визначена можливість зарахування часу проходження громадянами військової служби до їх страхового стажу (стажу роботи), як і наявність у трудовій книжці відповідного запису про проходження військової служби, не може вказувати на виникнення між ВЧ № [NUMBER] і відповідачем трудових відносин та набуття ним статусу працівника. У зв`язку з цим, помилковими є доводи відповідача щодо необхідності застосування до спірних правовідносин статей 130, 132, 134 КЗпП України. Відповідно до абз. 1 п. 1 Положення воно визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіяних шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами. Отже, нормами Положення установлено підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних під час виконання ними службових обов`язків, а не будь-яких інших категорій осіб по відношенню до військового обов`язку. Як відомо з матеріалів справи, наказом командира ВЧ № [NUMBER] від 06.03.2018 року № 14 о/с відповідача було звільнено з військової служби в запас Збройних Сил України. Також п. 2 наказу командира ВЧ № [NUMBER] від 27.03.2018 року № 66 (по стройовій частині) з 27.03.2018 припинено (розірвано) дію контракту, укладеного з відповідачем, та виключено нього зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення. З огляду на положення ч. 9 ст. 1, ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» на час розгляду справи відповідач є особою, звільненою з військової служби, а не військовослужбовцем. Таким чином, беручи до уваги ті обставини, що між ВЧ № [NUMBER] і відповідачем трудові відносини не виникали, відповідач не має статусу військовослужбовця, а є особою звільненою з військової служби, суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин норми статей 22, 1191 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 3 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За правилами ст. 1191 ЦК України, особа яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Оскільки постановою Печерського районного суду м. Києва від 13.05.2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП, яка сталася 28.01.2016 року на перехресті вул. Кутузова - бул. Лесі Українки в м. Києві, а ВЧ № [NUMBER] на виконання судового рішення перерахувала на відшкодування матеріальної шкоди [PERSON] 269 097,47 грн., що підтверджується випискою, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України стягненню з відповідача на користь позивача 269 097,47 грн. на відшкодування шкоди в порядку регресу. Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, позивачем понесені в якості судових витрат витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 036,46 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 25.01.2018 року № 22. Відповідачем не надано належних доказів на підтвердження понесення судових витрат. Оскільки, суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 4 036,46 грн. у відшкодування судових витрат. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 22, 1166, 1187, 1191 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved