Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

В квітні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» про зобовязання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що працював у державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1». Під час роботи у відповідача у 1976 році, 1981 році та 23 грудня 1986 року з ними сталися нещасні випадки на виробництві внаслідок яких він втратив 55% працездатності. За останнім нещасним випадком йому висновком МСЕК від 23 серпня 1995 року вперше встановлено 30% втрати працездатності. Відповідач сплачував йому щомісячні суми відшкодування шкоди до 01 квітня 2001 року на підставі Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472. Проте відповідач в порушення п. 39 цих Правил не виплатив йому одноразову допомогу. Тому просив суд зобовязати державне підприємство «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» нарахувати та виплатити йому одноразову допомогу по трудовому каліцтву від 23 грудня 1986 року, зобовязати відповідача нарахувати та виплатити грошову компенсацію в звязку з несвоєчасною виплатою одноразової допомоги за період з 23 серпня 1995 року по день фактичної її виплати в порядку, встановленому ст. 34 Закону України «Про оплату праці» та постановою Кабінету Міністрів України № 1427 від 20 грудня 1997 року, а також стягнути з відповідача 16 500 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом. Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 07 липня 2014 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Зобовязано державне підприємство «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» нарахувати та виплатити [PERSON] одноразову допомогу по трудовому каліцтву від 23 грудня 1986 року. Зобовязано державне підприємство «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» нарахувати та виплатити [PERSON] грошову компенсацію в звязку з несвоєчасною виплатою одноразової допомоги за період з 23 серпня 1995 року по день фактичної її виплати в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України № 276 від 26 травня 1992 року, тобто виходячи із середньої заробітної плати гірничого робітника очисного забою пятого розряду за січень-квітень 1992 року з наступним перерахуванням щомісячної суми відшкодування шкоди на коефіцієнт підвищення часових тарифних ставок на підприємстві. Стягнуто з державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 1 500 грн., а також на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, заперечуючи проти права позивача на отримання грошової компенсації в звязку з несвоєчасною виплатою одноразової допомоги. Сторони в судове засідання апеляційного суду не зявилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, тому суд відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України розглянув справу без їх участі без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису згідно із ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши письмові матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно скасувати в частині зобовязання відповідача виплатити позивачеві грошову компенсацію в звязку з несвоєчасною виплатою одноразової допомоги та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову в цій частині з таких підстав. Відповідно до положень п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Задовольняючи позовні вимоги в частині зобовязання державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» виплатити [PERSON] грошову компенсацію в звязку з несвоєчасною виплатою одноразової допомоги, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача в цій частині є законними і підлягають задоволенню. Проте з таким висновком погодитися не можна. Як вбачається із змісту позовних вимог, позивач просив суд зобовязати нарахувати та виплатити грошову компенсацію в звязку з несвоєчасною виплатою одноразової допомоги за період з 23 серпня 1995 року по день фактичної її виплати в порядку, встановленому ст. 34 Закону України «Про оплату праці» та постановою Кабінету Міністрів України № 1427 від 20 грудня 1997 року. Відповідно до ст. 34 Закону України «про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. З 01 січня 2001 року набрав чинності Закон України від 19 жовтня 2000 року «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати». З метою реалізації цього Закону постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати. Зазначеною постановою також установлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, нарахованої працівникові за період роботи з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2000 р., проводиться відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (Офіційний вісник України, 1997 р., число 52, с. 50; 1999 р., N 17, ст. 739), до ліквідації заборгованості із заробітної плати за зазначений період. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 19 грудня 2011 року у справі N 6-58цс11 та яка відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України є обовязковою для врахування судом при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, статтями 4, 11 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці» передбачено повне відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що включає й повне відшкодування працівникові втраченого заробітку. Статтею 13 цього Закону роботодавця зобов'язано перераховувати розмір відшкодування шкоди в разі зміни вартості життя у порядку, визначеному КМУ. Відповідно до ст. 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» встановлена компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати, яка здійснюється відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. За змістом зазначених законів та положень п. 43 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків (постанова КМУ від 23 червня 1993 року № 472, чинна на час втрати працівником працездатності), у разі несвоєчасної виплати або несвоєчасного визначення сум відшкодування такої шкоди стягненню підлягає компенсація за втрату частини доходу у звязку із затримкою її виплати у порядку, визначеному ст. 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» та Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (постанова КМУ від 20 грудня 1997 року № 1427), який діяв із 01 січня 1998 року до 31 грудня 2000 року. Відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» (набрав чинності 01 січня 2001 року) КМУ постановою від 21 лютого 2001 року № 159 затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, згідно з яким у разі затримки виплати компенсації підлягають щомісячні суми відшкодування шкоди, нараховані за період, починаючи з 01 січня 2001 року, а якщо таке порушення мало місце з 01 січня 1997 року до 31 грудня 2000 року, компенсація цих сум проводиться відповідно до Положення, затвердженого постановою КМУ від 20 грудня 1997 року № 1427, до ліквідації заборгованості. Дійсно, відповідно до Правил, відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, складається, в тому числі, з виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому. Але така допомога носить одноразовий характер, а тому застосування до правовідносин, що виникли у звязку з затримкою у виплаті одноразової допомоги, ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» неправомірне, оскільки норми цього Закону застосовуються до тих грошових доходів, які громадяни одержують на території України, та які не мають разового характеру, а тому ухвалене судом першої інстанції в цій частині необхідно скасувати та в задоволенні цих позовних вимог відмовити. Оскільки позивачем заявлені вимоги як нематеріального характеру зобовязання вчинити певні дії, так і матеріального відшкодування моральної шкоди та кожна з цих вимог має бути оплачена судовим збором, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп. (243 грн. 60 коп. + 243 грн. 60 коп.) в звязку з чим рішення суду в цій частині необхідно змінити. З інших підстав рішення суду не оскаржується.

Outcome: partial