Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

В лютому 2020 року [PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначив, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 1974 року. Але спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння з питань сімейного життя та різних життєвих поглядів. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. З огляду на те, що фактичні шлюбні відносини між сторонами припинилися, позивач вважає , що примирення між ними неможливе , тому просить суд розірвати шлюб. Ухвалою суду від 25.02.2020 у справі відкрито спрощене позовне провадження з призначенням судового засідання. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлялася про дату час та місце судового розгляду. В призначене судове засідання не прибула, про причини неявки суд не повідомила, жодних клопотань та відзиву на позовну заяву не подала. Від позивача надійшла до суду заява про розгляд справи за його відсутності , в якій також позивач зазначив , що не заперечує проти заочного розгляду справи, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.(а.с. 16). Суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до ст.ст.280,281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, а від відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відомостей про причини неявки не надійшло. Дослідивши матеріали справи‚ суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 03.08.1974 між сторонами зареєстровано шлюбВиконавчим комітетом Жулянської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області , актовий запис №42, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 7). З матеріалів позовної заяви вбачається, що від шлюбу сторони спільних неповнолітніх дітей не мають. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Матеріали справи свідчать про те, що сторони вже тривалий час не підтримують шлюбних стосунків, не мають намір відновлювати сім`ю. Враховуючи те, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та відносини сторін, суд приходить до висновку, що примирення між сторонами і збереження їх сім`ї виключається і шлюб між ними має бути розірваний. З урахуванням наведеного‚ на підставі ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved