Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

В лютому 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу в розмірі 290\~119,42 грн., а також судові витрати в розмірі 6901,19 грн. В судове засідання позивачка не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину своєї неявки суд не сповістив. Фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів, згідно ст.197 ЦПК України не здійснюється. Судом встановлено, що 24.03.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] позичила у [PERSON] грошові кошти в розмірі 277\~110,00 грн. на період до кінця 2014 року, розмір процентів за користування позикою в договорі обумовлено не було. (а.с. 6). [PERSON] повернута сума боргу в розмірі 13\~000,00 гривень, залишок боргу складає 264\~110,00 гривень, сума нарахованих процентів 25\~445,02 гривень ( з 01.04.2014 р. по 14.04.2014 р. - 6,5% х 264\~110х14дн/365х 100% = 658,47 грн.; з 15.04.2014 р. по 16.07.2014 р. - 9,5% х 264\~110 х 92дн/365х 100% = 6\~324,17 грн.; з 17.07.2014 р. по 12.11.2014 р. - 12,5% х 264\~110 х 119 дн/365х 100% = 10\~763 39 грн.; з 13.11.2014 р. по 26.01.2015 р. 14,0% х 264\~110 х 76 дн/365х 100% = 7 698,99 грн. На даний час борг відповідачкою за позикою не сплачено. Внаслідок прострочення [PERSON] грошового зобовязання по позики 3% річних від суми позики складає 564,40 грн. ( 264\~110,00 х3%/365х26). Таким чином , розмір заборгованості [PERSON] за договором позики з урахуванням 3% річних складає 290\~119,42 грн., а саме: сума основного боргу 264\~110,00 грн.; сума процентів 25\~445,02 грн.; сума 3% річних 564.40 грн. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з матеріалів справи, строк повернення грошових коштів по розписці від 24.03.2014 року сплинув 31.12.2014 року . Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Відповідно ст.533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях, якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті; сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом валюти на день платежу. З огляду на наведене вище, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми боргу за розпискою від 24.03.2014 року в розмірі 264\~110,00 ( а.с. 6) є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Окрім цього, позивач просить суд стягнути з відповідача проценти за користування позикою в розмірі 25\~445,02 грн., 3 % річних на неповернуту суму боргу, в розмірі 564,40 гривен. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому судом взято до уваги правові підходи, наведені в п.1 розділу «Спори, що виникають із договорів позики, кредитних договорів» листа ВСУ від 01.02.2014р. «Висновки Верховного [PERSON] України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2013р.», де зазначено: «…1. Письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа, наданого для підтвердження позовних вимог, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного [PERSON] України від 18 вересня 2013р. у справі №6-63цс13)». Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Оскільки у Договорах позики не передбачено сплату процентів за користування грошовими коштами, а отже відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України їх розмір і порядок сплати визначається на рівні облікової ставки НБУ, та підлягає до стягнення сума заборгованості по процентах протягом всього часу користування позикою за період з 01.04.2014 по 26.01.2015 (в межах позовних вимог вказаних позивачем). Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу належать до судових витрат. Судом встановлено, що відповідач порушив свої зобов'язання за розпискою від 24.03.2014 року, при цьому допустила прострочення виконання грошового зобов'язання. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 79 ЦПК України до судових витрат серед іншого належать і витрати на правову допомогу. Згідно зі ст. ст. 82, 88 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація\~;виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. На підтвердження витрат надано договір про надання юридичних послуг № 53 від 20.01.2015 року укладений між позивачем та [PERSON] та квитанцією №1 від 26.01.2015 року. З урахуванням наведеного, суд вважає, що підлягають задоволенню вимоги позивача щодо відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 4000грн. На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] є законними і обґрунтованими, тому відповідач повинен сплатити позивачу суму основного боргу за розпискою 264 110,00 грн., сума відсотків по боргу за час прострочення 3% річних від простроченої суми, яка складає за весь час прострочення грошового зобовязання 564 грн.40 коп., а також судові витрати, понесенні позивачем при зверненні до суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved