overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

В липні 2017 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши, що 25.09.2004 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану адміністрації м. Таганрога Ростовської області, актовий запис № 1448. Мають сина [PERSON], [INFO]. Просила розірвати шлюб, оскільки сумісне проживання не можливе з причин постійних сварок та образ, спільні стосунки між ними повністю припинені, кожен з них бажає створити нову сімю. Просила розірвати шлюб, оскільки вважає що сім`ю зберегти неможливо. Позивачка в судове засідання не зявилась, надала заяву, в якій підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та день слухання справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, у звязку з чим, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, який уклали 25.09.2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану адміністрації м. Таганрога Ростовської області, актовий запис № 1448. Від шлюбу народився син [PERSON], 06.09.2005 року. На теперішній час сторони не шлюбні стосунки між сторонами припинені, спільного господарства не ведуть. Таким чином, судом встановлено, що вимога підлягає задоволенню, а шлюб розірванню, оскільки підстави для збереження родини відсутні, сторони не проживають однією сім?єю, втратили почуття любові та поваги один до одного.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

В липні 2017 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. В позовній заяві позивачка вказала, що має на праві приватної власності житловий будинок [ADDRESS]. В даному житловому будинку проживали і зареєстровані син позивачки [PERSON], невістка [PERSON], і внук [PERSON] В 2010 році вони виїхали проживати за кордон, залишились на постійне проживання в США і повертатись в Україну наміру не мають, добровільно не знімаються з реєстрації, а шлюб між сином та невісткою розірвано. [PERSON] має намір відчужити житловий будинок шляхом продажу, однак звернувшись до нотаріуса із цим питанням, їй повідомлено про неможливість здійснення даного правочину, так як зареєстровані у ньому відповідачі. Тому позивачка просить визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримують, просять задовольнити з мотивів, наведених у позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилися, про причини неявки суду не повідомили, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивачки та її представника, свідків, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 04.04.2007 року та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 14135724 від 04.04.2007 року. З копії будинкової книги вбачається, що в [ADDRESS] зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] Актами про встановлення факту непроживання від 1 вересня 2016 року, 1 січня 2017 року 10 травня 2017 року встановлено, що [PERSON], [PERSON] по місцю прописки не проживають, комунальними послугами не користуються, особистих речей та іншого майна в будинку не утримують. Зі слів сусідів на даний час проживають за кордоном. Факт їхнього непроживання в житловому будинку [PERSON] понад один рік підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи з наведеного, позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] без поважних причин не користуються житлом з 2010 року, тобто понад один рік.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

В липні 2017 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 24 січня 1987 року вони з відповідачем уклали шлюб, який зареєстрували в с. Косів Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 1. Від шлюбу мають двох дітей, які на даний час є повнолітніми. На сьогоднішній день вони утворили вже свої сім'ї. Спільне життя у них не склалося в силу несумісності характерів, втрати поваги один до одного. Вони вже не один раз намагалися зберегти сімю, але переконалися, що є зовсім різними людьми, і тому вона вирішила шлюб розірвати. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, від неї надійшла заява про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] також не з'явився в судове засідання, від нього до суду поступила заява про розгляд справи у його відсутності, позов він визнає і не заперечує щодо його задоволення. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що з 24 січня 1987 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували в с. Косів Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 1. На даний час неповнолітніх дітей від шлюбу не мають. Спільне життя в сторін не склалося в силу несумісності характерів, втрати поваги один до одного. В них зовсім різні погляди на життя та побут, а тому подальше спільне проживання і збереження шлюбу стало неможливим. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

В липні 2017 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 2 серпня 1997 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб в міському відділі РАГСу м. Чорткова Тернопільської області, актовий запис № 130. Від спільного подружнього життя в них є двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Подружнє життя в них не склалося, подальші стосунки стали неможливими.. Фактично їх сімя розпалася, існує формально, тому позивачка прийшла до висновку про необхідність розірвання шлюбу, дітей просить залишити проживати з нею. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнає. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що з 2 серпня 1997 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували в міському відділі РАГСу м. Чорткова Тернопільської області, актовий запис № 130. Від спільного подружнього життя в них є одна неповнолітня дочка [PERSON], [INFO]. Подружнє життя в сторін не склалося, вони понад рік не спілкуються, а тому подальші стосунки неможливі. Фактично їх сімя розпалася, існує формально. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Неповнолітню дочку сторін суд залишає проживати з матірю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

В липні 2017 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 9 січня 2004 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Зеленської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, актовий запис № 1. Від шлюбу в них є двоє неповнолітніх дітей: дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Протягом чотирьох років з відповідачем разом не проживають, спільного господарства не ведуть. [PERSON] проживає в іншому населеному пункті, не бажає жити з дружиною та дітьми. Фактично їх сімя розпалася, існує лише формально, тому позивачка просить шлюб розірвати, дітей залишити проживати з нею та відновити їй дошлюбне прізвище [PERSON]. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнає. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що з 9 січня 2004 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували у виконавчому комітеті Зеленської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, актовий запис № 1. Від шлюбу в них є двоє неповнолітніх дітей: дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Сторони протягом чотирьох років спільно не проживають, спільного господарства не ведуть. Причиною припинення сімейних відносин стали постійні сварки та суперечки. Фактично їх сімя розпалася, існує лише формально. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Після розірвання шлюбу неповнолітніх дітей сторін суд залишає проживати з матірю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

В липні 2017 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до Колиндянської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві позивачка вказала, що є спадкоємцем за законом після смерті сина [PERSON], який помер [INFO]. Спадкову масу після його смерті складає житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]. В травні 2017 року [PERSON] звернулася в Чортківську районну державну нотаріальну контору з метою одержання свідоцтва про право на спадщину за законом, однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва у зв'язку з тим, що не надані правовстановлюючі документи, які б підтверджували право власності померлого на вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Тому вона просить визнати за нею право власності на спадкове майно після смерті сина в судовому порядку. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представник відповідача - Колиндянської сільської ради не з'явився на розгляд справи, від сільської ради до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника, сільська рада не має заперечень щодо позову і позовні вимоги визнає. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши письмові докази в справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких мотивів. Згідно з ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 61 вищезазначеного Кодексу обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що [INFO] помер син позивачки [PERSON], після його смерті позивачка відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу України є спадкоємцем його майна і спадщина належить їй з часу її відкриття. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно, задовольнивши позов.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

В липні 2017 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. В позовній заяві позивач вказала, що звернулися до приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу Доліби О.В. щодо оформлення спадкових прав за заповітом, після смерті [INFO] бабусі [PERSON]. Однак приватний нотаріус своїм листом № 15/01-16 від 21 червня 2017 року рекомендувала звернутися до суду для вирішення питання про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Вказаний строк пропущений з поважних причин, оскільки вона перебувала на роботі закордоном. В зв'язку з цим просять визначити їй додатковий строк у вигляді двох місяців. Позивачка [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримують, просять задоволити. Відповідач [PERSON] не заперечує проти визначення позивачці додаткового строку на прийняття спадщини. Свідок [PERSON] підтвердила те, що [PERSON] перебувала на роботі в Росії і тому пропустила строк прийняття спадщини. Суд, вислухавши пояснення позивачки та її представника, відповідача, свідка, дослідивши письмові докази в справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких мотивів. Згідно з ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Оскільки судом встановлено, що строк для прийняття спадщини позивачкою пропущено з поважних причин, то

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

В липні 2017 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 01 вересня 1990 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у с. Чорна Тиса Рахівського району Закарпатської області, актовий запис № 24. Від подружнього життя в них є повнолітні діти. Причиною розірвання шлюбу є відсутність спілкування між ними. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд, вислухавши сторони та дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що 01 вересня 1990 року сторони зареєстрували шлюб у с. Чорна Тиса Рахівського району Закарпатської області, актовий запис № 24. Від подружнього життя неповнолітніх дітей у них немає. Проживають без спілкування, що є причиною розірвання шлюбу. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

В липні 2017 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на час навчання. В позовній заяві позивачка вказала, що їхній з відповідачем доньці [PERSON], [INFO] виповнилося 18 років. На даний момент вона є студенткою першого курсу денної форми навчання Тернопільського інституту соціальних та інформаційних технологій, в звязку з чим потребує матеріальної допомоги. Просить стягнути в її користь на утримання дочки з [PERSON] аліменти в розмірі ? частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з часу звернення до суду і до закінчення її навчання. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала заяву, в якій просить справу слухати в її відсутності, позов підтримує, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать повідомлення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Позивачка [PERSON] з відповідачем [PERSON] розірвали шлюб в 2002 році, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-ИД №014211 від 12 травня 2007 року виданого відділом актів реєстрації цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №288. Від шлюбу в них є дочка [PERSON], [INFO], про що свідчить її свідоцтво про народження. В довідці №062-17, виданій 23 червня 2017 року Тернопільським інститутом соціальних та інформаційних технологій [PERSON] дійсно є студенткою факультету соціально-економічного управління Тернопільського інституту соціальних та інформаційних технологій І курсу, денної форми навчання. Період навчання з 01 вересня 2016 року по 30 червня 2020 року, платна форма навчання. Відповідно до ст. 180, ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, за рішенням суду аліменти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або твердій сумі. Відповідно до ч.1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, тому позов підлягає задоволенню. Стаття 200 Сімейного кодексу України визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. З відповідача [PERSON] підлягає стягненню також судовий збір на рахунок спеціального фонду державного бюджету.

Outcome: approved