Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

В липні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила усунути перешкоди в користуванні належним їй на праві приватної власності житловим будинком за адресою: [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON] з даного житлового будинку без надання іншого жилого приміщення та заборони [PERSON], [PERSON], [PERSON] перебувати в будинку та на присадибній земельній ділянці. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 03 липня 2015 року за нею в порядку спадкування за законом визнано право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. Відповідачі ніколи не були членами її родини та без відповідних правових підстав вселилися в належний їй на праві власності житловий будинок, а тому підлягають виселенню. Для запобігання можливості порушення її прав в майбутньому слід заборонити відповідачам перебувати в садибі за адресою : [ADDRESS]. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 28 серпня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду є незаконним. Апелянт посилається на те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] самоправно зайняли належне їй домогосподарство. Апелянт вказує на те, що між нею та [PERSON] була усна домовленість лише на користування спірним домоволодінням для обробки присадибної земельної ділянки, що і стало підставою для написання розписки у травні 2013 року. Апелянт зазначає, що між нею та відповідачами не укладався договір найму жилого приміщення. Апелянт посилається на те, що в ході розгляду справи [PERSON] підтвердила, що до житлового будинку ніколи не вселялася, а тому і розписка не відіграє жодного доказового значення в позиції відповідачів [PERSON] і [PERSON] Апелянт вказує на те, що висновок суду першої інстанції про отримання нею завдатку в рахунок майбутнього укладення договору купівлі-продажу житлового будинку не підтверджений належними доказами по справі. Апелянт зазначає, що на момент написання розписки в травні 2013 року її майнові права на житловий будинок не були належним чином оформлені, право власності на спірний будинок виникло у нею в липні 2015 року, а договір найму жилого приміщення може укладатися лише з власником житла. Апелянт зазначає, що місцем реєстрації відповідачів є жиле приміщення по вул. Незалежності 50 в с. Обичів, що також вказує на відсутність її згоди на вселення відповідачів до житлового будинку по [ADDRESS]. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 03 липня 2015 року за [PERSON] в порядку спадкування за законом визнано право власності на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS]; 20 липня 2015 року проведена державна реєстрація права власності на вказане домоволодіння. 17 травня 2013 року дана розписка, відповідно до якої [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 8200 грн. за будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]; іншу частину коштів у розмірі 8200 грн. [PERSON] зобов'язувалась передати після оформлення будинку. Згідно з довідками виконкому Обичівської сільської ради № 228 від 04 серпня 2015 року та № 295 від 08 жовтня 2015 року за адресою : [ADDRESS] фактично мешкають [PERSON], [PERSON], малолітня [PERSON] та малолітня [PERSON] Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що між сторонами склалися відносини найму жилого приміщення, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач за три місяці повідомляла відповідачів про розірвання договору найму, відповідачем надано письмові докази про внесення завдатку в рахунок майбутнього укладення договору купівлі-продажу даного житлового будинку. Проте, з таким висновком не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного. В ході розгляду справи не оспорювалось, що відповідачі не є членами сім»ї позивачки. Відповідно до ст.. 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі. За змістом ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За змістом ч.2 ст. 158 ЖК України договір найму жилого приміщення повинен містити вказівку про предмет договору, строк договору, права та обов»язки наймодавця і наймача та інші умови найму. В матеріалах справи відсутні будь-які докази , які б підтверджували, що між позивачкою та [PERSON], [PERSON] був укладений договір найму житлового будинку по [ADDRESS]. Довідка виконавчого комітету Обичівської сільської ради № 213 від 21 липня 2015 року про проведення [PERSON] ремонтних робіт в житловому будинку по [ADDRESS], довідка виконавчого комітету Обичівської сільської ради № 228 від 04 серпня 2015 року про вселення [PERSON], [PERSON] та малолітніх дітей до вказаного житлового будинку за згодою позивачки, розписка від 17 травня 2013 року про отримання позивачкою від [PERSON] грошових коштів в сумі 8200 грн. не є належними і допустимими доказами на підтвердження укладання між позивачкою та [PERSON], [PERSON] договору найму житла. Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] без відповідних правових підстав проживають в житловому будинку по [ADDRESS], а тому підлягають виселенню з даного житлового будинку без надання іншого жилого приміщення. В своїх запереченнях на позов відповідач [PERSON] зазначала, що в житловий будинок по [ADDRESS] вона ніколи не вселялась та ніколи в ньому не проживала ( а.с. 11). Дані обставини не заперечувала і позивачка в своїй апеляційній скарзі ( а.с. 56). Згідно з довідками виконкому Обичівської сільської ради № 228 від 04 серпня 2015 року та № 295 від 08 жовтня 2015 року за адресою : [ADDRESS] фактично мешкають [PERSON], [PERSON], малолітня [PERSON] та малолітня [PERSON] За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що позивачкою не надано доказів того, що відповідачка [PERSON] проживає в житловому будинку по [ADDRESS], а тому у задоволенні позовних вимог про виселення [PERSON] з даного жилого приміщення слід відмовити. Не підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині заборони [PERSON], [PERSON], [PERSON] перебувати в будинку та на присадибній земельній ділянці по [ADDRESS], оскільки в ході розгляду справи позивачкою не надано будь-яких доказів того, що в майбутньому відповідачі будуть вчиняти дії, спрямовані на порушення її права власності, і такі твердження позивачки є припущеннями, на яких не може ґрунтуватися судове рішення. З урахуванням приписів ст.. 88 ЦПК України на користь позивачки з відповідачів [PERSON] та [PERSON] слід стягнути у відшкодування судових витрат по 255 грн. 78 коп. з кожного ( 243.6 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції та 267.96 коп. за розгляд справи в апеляційній інстанції).

Outcome: partial