Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-04 00:00:00

В лютому 2021 року позивачі звернулися до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовною заявою до відповідача про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою. В позові посилаються на те, що земельна ділянка площею 3,7309 га (кадастровий номер 7310136300:17:001:0199) військового містечка №106 відноситься до земель оборони та перебуває на праві постійного користування КЕВ м. Чернівці, цільове призначення якої визначено для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України. Указана земельна ділянка зареєстрована за державою, землекористувачем якої є КЕВ м. Чернівці, на підставі державного акту на право користування землею серії Б №037683 від 01.03.1980, виданого виконавчим комітетом Чернівецької міської ради народних депутатів. У вересні 2020 року комісією КЕВ м. Чернівці виявлено факт самовільного зайняття цивільною особою [PERSON] частини земельної ділянки площею 0,0100 га, що знаходиться за адресою [ADDRESS] на території військового містечка №106, у вигляді змонтованого металевого паркану, який порушує межі земельної ділянки військового містечка та становить перешкоду у користуванні земельною ділянкою. [PERSON] є мешканкою та власницею сусіднього будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] (кадастровий номер 7310136300:17:001:0088), а металевий паркан в свою чергу огороджує вказаний сусідній будинок. Громадянкою [PERSON] самовільно зведена огорожа не знесена, тобто указане правопорушення не усунуто та є таким, що триває у часі. Посилаючись на норми законодавства, просять зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні самовільно зайнятої нею частини земельної ділянки (загальна площа ділянки 0,0100 га)війського містечка № [NUMBER] , яка розташована в [ADDRESS] шляхом демонтажу самовільно встановленого паркану. Ухвалою судді Шевченківського райсуду м. Чернівці від 09 березня 2021року провадження у справі за позовом Виконувача обов*язків військового прокурора Чернівецького гарнізону, Міністерства оборони України та Квартирно-Експлуатаційного відділу м. Чернівці до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою - відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Шевченківського райсуду м. Чернівці від 04 червня 2021 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Представники позивачів в судове засідання не з`явилися, попередньо надіславши заяви в яких просили справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримали, проти винесення заочного рішення у справі не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце судового розгляду про причини неявки суд не повідомила. Згідно положень ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вирішуючи позовні вимоги суд застосовує такі норми права. У статті 14 Конституції України закріплено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ч.2 ст.78 ЗК України право власності на землю гарантується, набувається і реалізується громадянами України на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Підпунктом «а» ч.1 ст.81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, зокрема на підставі придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст.319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ці ж положення закріплені у ст.41 Конституції України. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.2 ст.321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 91 ЗК України встановлено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства. За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (негаторний позов). Верховний Суд в Постанові у справі № 926/2189/17 від 12.04.2018 р. зазначив, що негаторний позов пред`являється у випадках, коли власник має своє майно у володінні, але дії інших осіб перешкоджають йому вільно його використовувати або розпоряджатися ним. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення третьої особою перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження та користування належним йому майном. Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують протиправні дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення цих правомочностей. При цьому, для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення. Отже, встановлення саме зазначених обставин входить до предмета доказування у справах за такими позовами. П. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачає, відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Частинами 2 та 3 статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Згідно з частиною 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тлумачення наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпоряджанні власністю (негаторний позов). Частинами 2 та 3 статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Підставою для подання позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є створення іншою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою цього позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо). Умовами для задоволення позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є доведена позивачем сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця). Частиною 3 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У п.3 ч.2 ст.129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне: Відповідно до державного акту на право користування землею ( а.с. 16-21) та витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку № HB-7301796042016 від 22.12.2016 року, земельна ділянка в [ADDRESS] , (кадастровий номер 7310136300:17:001:0199) належить квартирно - експлуатаційному відділу м. Чернівці та призначена для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України (а.с.22). З дослідженого в судовому засіданні акту про виявлене самовільне зайняття земель оборони або нерухомого військового нерухомого майна військового містечка №106, розташованого за адресою [ADDRESS] вбачається, що внаслідок перевірки комісією 31.08.2020 року військового містечка №106 за адресою [ADDRESS] було виявлено самовільне зайняття частини земельної ділянки орієнтовною площею 0,0100га у вигляді змонтованого металевого паркану, який порушує межу земельної ділянки військового містечка та становить перешкоду у користуванні земельною ділянкою. При моніторингу публічної кадастрової карти , самовільне зайняття ( неправомірне вилучення) здійснено жителями сусіднього будинку за адресою: [ADDRESS] . Встановлена особа, власник сусідньої ділянки [PERSON] (а.с.27). З інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна встановлено, що суміжна земельна ділянка площею 0,0812 га з кадастровим номером 7310136300:17:001: 0088 належить на праві приватної власності [PERSON] ; З урахуванням наведених вище вимог Закону, досліджених судом доказів та встановлених на їх підставі обставин, суд дійшов висновку, що позивачами доведено належними та допустимими доказами, що гр. [PERSON] самовільно зайняла частину земельної ділянки орієнтовною площею 0,0100га (кадастровий номер 7310136300:17:001:0199), що належить квартирно - експлуатаційному відділу м. Чернівці та призначена для розміщення і постійної діяльності Збройних Сил України. Тобто судом установлено наявність всіх визначених наведеними вище нормативними актами умов для задоволення позову про зобов`язання гр. [PERSON] усунути перешкоди у користуванні вказаною частиною земельної ділянки, шляхом демонтажу самовільно встановленого металевого паркану. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Міністерства оборони України та квартирно-Експлуатаційного відділу м. Чернівці до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.141 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, а саме судовий збір у розмірі 2270 грн. На підставі наведеного, ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 року, ст.ст.14, 129 Конституції України, ст.ст.15, 16, 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст.78, 81, 91, 152 ЗК України,

Outcome: approved