Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

В липні 2018 року позивачі звернулися до суду з позовом, у якому з врахуванням заяви про зміну підстав позову просили суд визнати за ними за набувальною давністю право власності на квартиру [ADDRESS] в рівних частках по ? кожному, залишивши судові витрати за ними. На обґрунтування своїх вимог вказують про те, що вони добросовісно заволоділи квартирою [ADDRESS], Зарічненського району, Рівненської області, якою більше 20 років відкрито та безперервно володіють нею, а саме проживають уній, здійснюють ремонт та оплату за використану електроенергію та телекомунікаційні послуги. Вважають, що набули права власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю. З вказаних підстав просять позов задовольнити. В судовому засіданні позивач [PERSON] пред'явлений позов підтримав, суду пояснив, що у 1996 році їм з дружиною як молодим спеціалістам було надано частину житлового будинку на [ADDRESS] З червня 1997 року вони вселилися і по даний час проживають у цьому будинку. За час проживання зробили капітальний ремонт, побудували хлів та гараж. Просив позов задовольнити. Згідно відзиву відповідач вказує про те, що будинок, в якому проживають позивачі було передано на баланс Зарічненській дорожній дільниці після чергової реорганізації. Позивачі на той час вже проживали в будинку. Позивачі проводили ремонт будинку, підтримували його в належному стані, справно сплачували квартплату. ДП «Рівненський облавтодор» протягом останніх 30-40 років ремонт лінійного будинку не здійснювало. Спірне майно обліковується на балансі відповідача, знаходиться у його господарському віданні, без права розпорядження (а.с.48-49). В судовому засіданні представник відповідача Полюхович М.С. підтвердив викладені позивачем обставини. Поти задоволення позову не заперечує, поклався на розсуд суду. Суд, заслухавши учасників справи, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що 05 січня 1999 року позивачі на підставі угоди № 2 з Зарічненським райавтодором вселилися в спірний будинок (а.с.23). За цією угодою Зарічненська райШД у зв'язку з тим, що ця будівля не експлуатується, від чого занепадає і приходить в непридатний стан, передається на термін п'ять років для використання як житло. Згідно з п. 6 цієї угоди при необхідності квартиронаймачем може ставитися питання про викуп у власність після виготовлення необхідної документації в обласному бюро технічної інвентаризації та погодженні з фондом державного майна. З довідки Морочненської сільської ради Зарічненського району Рівненської області від 03 липня 218 року № 8253 вбачається, що позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] з 27 червня 1997 року, а [PERSON] з 14 квітня 1998 року зареєстровані та проживають по даний час у цьому будинку (а.с.17). За технічним паспортом, лінійний будинок [ADDRESS] на яку претендують позивачі має загальну площу 54,7 кв.м. (а.с.21). Згідно прикладеної до відзиву довідки балансова вартість лінійного будинку на [ADDRESS] становить 9200,00 грн., залишкова вартість складає 2881,00 грн. (а.с.55) В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що позивачі з червня 1997 року відкрито і безперервно користуються частиною житлового будинку № [ADDRESS] За час безперервного проживання зробили ремонт цього будинку, замінили вікна, двері, підлогу, побудували хлів та гараж. У відповідності до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. В судовому засіданні встановлено, що позивачі 05 січня 1999 року добросовісно заволоділи нерухомим майном відповідача і продовжують відкрито, безперервно володіти цим нерухомим майном більше десяти років, відповідач не заперечує проти позову, відтак суд вважає, що наявні достатні правові підстави для задоволення позову. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачі просять залишити за ними понесені ними судові витрати в сумі 704,80 грн., суд з врахуванням ч. 3 ст. 13 ЦПК України, за якою учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, не розподіляє судові витрати між сторонами. На підставі ст.ст. 328, 344 ЦК України,

Outcome: approved