Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

В квітні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту зазначивши, що 18.11.2007 року між банком та відповідачкою було укладено «Договір про надання банківських послуг» №б/н про надання кредиту в сумі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При цьому, відповідачка зобов'язалася здійснювати погашення кредиту та процентів та дала свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та іншими банківськими нормативними актами, складає між ним та банком відповідний Договір, що підтверджується підписом у заяві. Проте, в порушення вимог чинного цивільного законодавства України та зазначених умов договору, відповідачка зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 31.01.2016 року виникла заборгованість в загальному розмірі 15031,60 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачки разом із відповідними судовими витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити із викладених в ньому підстав, зазначивши при цьому, що оскільки відповідачка не заперечувала проти перевипуску наступних кредитних карток після видачі їй першої картки, договір вважався пролонгованим на термін дії останньої картки у відповідності до Правил і умов надання банківських послуг, які разом із заявою відповідачки фактично утворювали договір банківського кредиту без укладення окремого юридичного документу під назвою «Договір». Крім того, як вбачається з роздруківки руху коштів по картці, востаннє відповідач користувалася ними 18.10.2013 року, а тому і строки позовної давності при зверненні до суду позивачем 26.04.2016 року порушені не були. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали і просили суд застосувати строк позовної давності до заявленого позову, оскільки останній платіж по кредиту вона здійснювала 19.10.2009 року, а позивач до суду з вказаним позовом звернувся 26.04.2016 року, тобто, із пропуском встановленого законом строку позовної давності. Водночас, представник відповідачки поставив під сумнів сам факт укладання договору банківського кредиту, оскільки окремий юридичний документ - «договір», з цього приводу, між сторонами не укладався. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом об'єктивно встановлено, що 18.11.2007 року між ЗАТ КБ «ПрирватБанк» та [PERSON], було укладено «Договір про надання банківських послуг» № б/н, згідно якого відповідачка отримала кредит в сумі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов'язків ЗАТ КБ «ПриватБанк», у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування позивача з ЗАТ КБ «ПриватБанк» на ПАТ КБ «ПриватБанк». При цьому, відповідачка зобов'язалася здійснювати погашення кредиту та процентів, підтвердивши свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на офіційному сайті банку у вільному доступі, складає між нею та банком відповідний «Договір про надання банківських послуг», що підтверджується її підписом у заяві. Наведені позивачем обставини в обґрунтування позовних вимог підтверджуються наявними в матеріалах справи заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку; витягом з Умов та правилами надання банківських послуг; розрахунком заборгованості за договором допущеної відповідачем; тарифами банку по престижних картках; установчими та ліцензійними документами банку, а також іншими матеріалами справи. Разом з тим, нормами ст. 205 та 207 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій(електронній)формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважаться таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, твердження представника відповідача про обов'язковість укладення окремого документу під назвою «договір» не відповідають положенням зазначених вище статтей та нормам ст. 1055 ЦК України, якою визначено просту письмову форму кредитного договору. Так, відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Водночас, згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно п. 3.2 та п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь - якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. В свою чергу, згідно п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Крім того, згідно п. 6.6 Умов надання банківських послуг позичальник, у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу Банку повинен виконати зобов'язання з поверненням кредиту (утому числі простороченого кредиту Овердрафту), оплати Винагороди банку. Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість відповідачки станом на 31.01.2016 року становить 15 031,60 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом в сумі 1966,43 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 9373,19 грн., заборгованість за пеню та комісію 2500,00 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн. та штраф (процентна ставка) 691,98 грн. Так, власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 6.7 Умов та правил надання банківських послух. Крім того, відповідно до п. 8.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Водночас, у відповідності до п.9.12. Умов передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той самий строк. Таким чином, суд визнає обґрунтованими твердження представника позивача щодо пролонгації дії договору між сторонами шляхом перевипуску нових карток у зв'язку із відсутністю заперечень відповідачки проти цього після видачі їй першої кредитної карти, на строк дії останньої виданої їй банком картки, у відповідності до Правил і умов надання банківських послуг, які разом із заявою відповідачки фактично утворювали договір банківського кредиту без укладення окремого юридичного документу під назвою «Договір». Дані обставини повністю підтверджуються наданими представником банку письмовими доказами, зокрема, довідкою про надання карток [PERSON]; довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти; витягами з Єдиної клієнтської бази та випискою про рух коштів (96-108), тощо. Разом з тим, у відповідності до ст.ст. 256 та 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, яка в загальному встановлюється тривалістю у три роки. Однак, як вбачається з роздруківки руху коштів по картках [PERSON], востаннє відповідач користувалася ними 18.10.2013 року, а тому і строки позовної давності при зверненні до суду позивачем 26.04.2016 року порушені не були, у зв'язку з чим позовна давність до вимог банку застосована бути на може. Враховуючи викладене, а також положення ст. 599 ЦК України, згідно якої зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, суд приходить до висновку, що не виконуючи належним чином зобов'язання за вказаним Договором надання банківських послуг, відповідач порушив зазначені вище норми чинного цивільного законодавства України та умови кредитного договору, тому з огляду на доведеність цих обставин позивачем перед судом, даний позов ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню в повному обсязі. Разом з тим, згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалюється рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому сплачений судовий збір в розмірі 1378,00 грн., також підлягає стягненню із відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, у відповідності ст.ст. 256, 526, 1050, 1054, 1055 ЦК України, а також ст.ст. 15, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved