Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-26 00:00:00

В листопаді 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. В обґрунтування позову позивач вказала, що відповідно до договору дарування квартири від 03.12.2018 року вона є власником квартири, яка розташована у [ADDRESS] . У її квартирі зареєстровані вона, її донька, [PERSON] та [PERSON] .. [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у вищевказаній квартирі 22.10.2009 року ще за попереднього власника. Дозвіл на реєстрацію та на проживання вона їм не давала, вони не є членами її сім`ї, ніяких угод про порядок користування квартирою вони не укладали. Вона неодноразово зверталась з листами (23.01.2019 року, 13.03.2019 року) до [PERSON] , [PERSON] з проханням знятись із реєстрації, однак в добровільному порядку вони відмовляються це робити. У зв`язку з реєстрацією відповідачів у квартирі, вона не може повноправно здійснювати свої права власника, на власний розсуд володіти, користуватися і розпоряджатися належним їй майном. Оскільки колишній власник ( [PERSON] ) втратив право власності на цю квартиру 03.12.2018 року при даруванні квартири їй, то і право користування квартирою втратили члени його сім`ї, та особи, які були зареєстровані в цій квартирі. Тому позивач просить визнати [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] такими, що втратили прав користування житловим приміщенням, а саме: квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та зняти їх з реєстрації. В судовому засіданні позивач позов підтримала, суду пояснила, що відповідачі не бажають знятись з реєстрації, вони не є членами її сім`ї, в квартирі не проживають, а наявність їх реєстрації впливає на можливість розпоряджатися квартирою. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, суду пояснив, що не чинить ніяких перешкод в користуванні позивачкою її квартирою. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлялась у встановленому законом порядку. Заслухавши пояснення позивача, відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується: договором дарування квартири від 03.12.2018 року; технічним паспортом на квартиру [ADDRESS] ; Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №147860441 від 03.12.2018 року. Згідно довідки Відділу реєстрації місця проживання Управління з питань реєстрації ХМР №Є-03-52461 від 04.11.2019 року, [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до листів від 23.01.2019 року, 13.03.2019 року [PERSON] зверталась до [PERSON] , [PERSON] з вимогою добровільно звільнити приміщення, що згідно з документами є її власністю та добровільно знятись з реєстрації. Відповідно до акту КП «Управляюча муніципальна компанія «Озерна» від 17.03.2020 року, сусіди позивача - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які проживають відповідно в кв. [ADDRESS] підтвердили факт не проживання [PERSON] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК УРСР - зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі ст. 155 цього Кодексу жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. За таких обставин рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку. Відповідачі не являються членами сім`ї позивача, між власником квартири і відповідачами відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування квартирою, відповідачі в квартирі не проживають. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачі втратили право користування квартирою [ADDRESS] , а вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В задоволенні решти вимог, слід відмовити, враховуючи положення ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Судовий збір в сумі 768,40 грн., слід стягнути з відповідачів на користь позивача в рівних частинах , а саме по 384,20грн. з кожного, відповідно до ст.141 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved