Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

В квітні 2020 року [PERSON] (надалі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекламна агенція «РА» (надалі - відповідач), про встановлення факту припинення трудових відносин, визнання особи звільненою із займаної посади та стягнення заробітної плати. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 квітня 2020 року позовну заяву залишено без руху, встановлено процесуальний строк для усунення недоліків (а.с. 54-55). 21 травня 2020 року від позивача на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (а.с. 57-117). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 травня 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи (а.с. 118-119). Відповідач своїм правом на подавання заяв по суті справи не скористався. 01 грудня 2020 року від позивача на адресу суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до яких позивач просить суд: 1.Встановити дату звільнення [PERSON] з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекламна агенція «РА» (код ЄДРПОУ: 32776487) 08 квітня 2020 року. 2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекламна агенція «РА» (код ЄДРПОУ: 32776487) 74200,00 грн. заборгованості по невиплаченій заробітній платі. Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву в якій просив проводити розгляд справи без участі позивача, та зазначив про відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву в якій просив проводити розгляд справи без участі позивача, та зазначив про відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв та клопотань від відповідача на адресу суду не надходило. Разом з тим, відповідно до положень ч.1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів для розгляду справи по суті, а також те, що представник позивача щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , призначений на посаду директора товариства з обмеженою відповідальністю «Рекламна агенція «РА» (надалі по тексту - Товариство) та приступив до виконання обов`язків директора (за сумісництвом) Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 13.04.2020 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Рекламна агенція «РА» зареєстроване 08.05.2007 року Шевченківською районною в місті Києві державною адміністрацією, де і знаходиться реєстраційна справа. Єдиним засновником (учасником) відповідача та кінцевим бенефіціарним власником (контролером) відповідача є [PERSON] ( [ADDRESS] (а.с. 66-67), що також вбачається з статуту юридичної особи (а.с. 76-81). Позивач, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 13.04.2020 року, є керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекламна агенція «РА», функції якого виконує з 16.02.2009 (а.с. 67, 74). Як зазначає позивач, наказ про вступ на посаду директора Товариства не видавався, а обов`язки директора позивач виконує з 16.02.2009 року і станом на момент винесення рішення у справі позивач від виконання обов`язків директора вказаної юридичної особи не звільнений. Як вбачається з матеріалів справи, 15 березня 2019 року позивач звернувся із заявою про звільнення із посади директора відповідача (а.с. 91) Рішенням №1 від 21 березня 2019 року учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекламна агенція «РА», згідно порядку денного загальних зборів Товариства розглянуто питання про відкликання (звільнення) директора Товариство та передачу документів і печатки Товариства у зв`язку із отриманням 15 березня 2019 року заяви директора Товариства із проханням звільнити його із займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, вирішено звільнити директора Товариства, [PERSON] з 29 березня 2019 року. Пунктом другим вказаного рішення вирішено обрати директором вказаного Товариства [PERSON] з 01 квітня 2019 року. Пунктом три прийнятого вище рішення вирішено уповноважити директора Товариства провести державну реєстрацію змін до відомостей про товариство (а.с. 96-97). Як вбачається з матеріалів справи, позивач отримав копію рішення №1 лише 03 квітня 2019 року. Оскільки згідно прийнятого рішення №1 позивача зобов`язано передати документи Товариства у термін до 28.03.2019 року, тобто до терміну, який сплив на момент отримання рішення №1, то позивач звернувся до [PERSON] , із листом від 05.04.2019 року, про необхідність визначення нової дати прийому-передачі документів Товариства (а.с. 92). Відповідь на лист від 05 квітня 2019 року в матеріалах справи відсутня. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 08 квітня 2019 року внесено запис про зміну керівника юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекламна агенція «РА» (а.с. 75). Керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекламна агенція «РА», після внесення вказаних змін є [PERSON] , а відомості про позивача відсутні. Оцінка обставин, встановлених судом. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Кодекс законів про працю встановлює загальні вимоги до порядку розірвання трудових відносин, не враховуючи специфіку становища керівника господарського товариства. По суті, директор об`єднує в собі і статус найманого працівника (який визначається на підставі норм трудового права) і статус виконавчого органу господарського товариства (який визначається на підставі норм корпоративного права). Ні норми трудового договору, ні положення Статуту не повинні погіршувати становище директора порівняно з тим обсягом гарантій, наданих йому трудовим законодавством. Тобто, директор завжди може скористатися ст. 38 КЗпП ініціювати розірвання трудового договору за власним бажанням. Відповідно до статті 3 КЗпП до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Згідно з частиною четвертою статті 65 ГК у разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт), у якому визначаються строк найму, права, обов`язки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін. За частиною шостою статті 65 ГК керівника підприємства може бути звільнено з посади достроково на підставах, передбачених договором (контрактом), відповідно до закону. Зі змісту позовної заяви вбачається, що контракт щодо виконання обов`язків директора не укладався, запис до трудової книжки не вносився. Згідно із п. 12.4.3. Статуту відповідача, до компетенції загальних зборів товариства відноситься обрання та відкликання виконавчого органу товариства (а.с. 85), яким відповідно до п. 13.1. статуту є дирекція (а.с. 86). Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що на теперішній час трудові відносини між сторонами фактично не існують, процедура розірвання трудового договору відповідно до законодавства України про працю не виконана, однак у зв`язку з втратою зв`язку з відповідачем, провести дії щодо припинення трудових відносин у позивача не виявилося можливості. Конституційний суд України у рішеннях від 07.07.2004 р. №14-рп/2004 від 16.10.2007 р. №8-рп/2007, та від 29.01.2008 р. №2-рп/2008 зазначив, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю Конституційний суд України розглядає як природу потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст.12 ЦПК України. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що трудові відносини між позивачем та відповідачем фактично були припинені, відповідач на вимоги оформити розірвання трудових відносин не реагує, позивач позбавлений можливості звільнитися у встановленому законодавством порядку за ст.38 КЗпПУ, не має можливості розірвати між ним та відповідачем трудові відносини за власною ініціативою, що порушує його конституційні права, а тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Крім цього, позивач також просить стягнути з відповідача 74200,00 грн. заборгованості по невиплаченій заробітній платі за 53 календарних місяці з листопада 2015 року, надавши суду докази нарахування заробітної плати у розмірі 1400,00 грн. за жовтень 2015 року. Згідно ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Як вказано у ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в сумі 74200,00 грн. підлягає задоволенню. Відповідно до ст141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1681,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved