Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

В.о. голови правління КС «Імперіал ЛТД» Бондар В.А. звернувся до суду з даним позовом в якому зазначив, що 11.06.2013 року між КС «Імперіал ЛТД» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 3317, згідно якого Позивач надав Відповідачу кредит у розмірі 31100 грн. Кредит було надано на умовах строковості, зворотності та цільового використання. Плата за користування кредитом відповідно до п. 3.1 становить 70% річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Строк дії договору становить 24 фактичних місяця від дати отримання Відповідачем кредиту та діє до повного виконання зобов`язань Відповідачем. 11.06.2013 року КС «Імперіал ЛТД» та [PERSON] , [PERSON] уклали договір поруки № 3317/1 відповідно до якого [PERSON] взяла на себе обов`язок відповідати за зобов`язаннями відповідача, що випливають з кредитного договору № 3317 від 11.06.2013 р. 11.06.2013 року КС «Імперіал ЛТД» та [PERSON] , [PERSON] уклали договір поруки № 3317/2 відповідно до якого [PERSON] взяв на себе обов`язок відповідати за зобов`язаннями відповідача, що випливають з кредитного договору № 3317 від 11.06.2013 р. 11.06.2013 року КС «Імперіал ЛТД» та [PERSON] , [PERSON] уклали договір поруки № 3317/3 відповідно до якого [PERSON] взяв на себе обов`язок відповідати за зобов`язаннями відповідача, що випливають з кредитного договору № 3317 від 11.06.2013 р. При складенні договорів поруки поручителі були попереджені про солідарну відповідальність з відповідачем, яку він несе в разі неналежного виконання умов Кредитного договору та повідомлено про істотні умови Кредитного договору. За згодою сторін (п.3.3 Кредитного договору та Додатку № 1 до Кредитного договору) було складено графік погашення кредиту, згідно з якими відповідач зобов`язувався до 25 числа кожного місяця сплачувати відсотки за користування кредитом та сам кредит. Однак, незважаючи на прийняті зобов`язання, Відповідач постійно порушує графік сплати кредиту, не доплачує необхідні до сплати суми. Станом на 25.12.2016 року, сума заборгованості за користування кредитом становить 110283,42 грн. Відповідно до договорів поруки № 3317/1, 3317/2, 3317/3 поручителі несуть відповідальність у випадку, коли відповідач не виконує або неналежним чином виконує свої грошові зобов`язання відповідно до Кредитного договору. Позивач повідомляв відповідачам про сплату боргу, спілкувався з боржниками по телефону, але боржники не прийняли заходи щодо погашення заборгованості за кредитом. Просить суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість в сумі 110283,42 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ст. 274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 22 вересня 2020 року, якою скасовано заочне рішення Сватівського районного суду Луганської області від 05 квітня 2017 року по цивільній справі за позовом кредитної спілки «Імперіал ЛТД» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу, призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву. В судовому засіданні представник позивача - Дубова Т.І. зазначила, що просить позов задовольнити та стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які зареєстровані та мешкають в с. Урало - Кавказ Краснодонського району в судове засідання не з`явились, причину неявки суду не повідомили, про місце, день та час слухання справи були повідомлені належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до вимог ст.1-1 ЗУ «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції». Представник відповідача [PERSON] - адвокат Доброрез В.В. в судовому засіданні просив взяти до уваги поданий ним відзив, та відмовити у задоволенні позову, а також прийняти рішення про поворот виконання рішення суду. Суд, вислухавши сторін, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні матеріали справи, надані докази, вважає, що позовні вимоги КС «Імперіал ЛТД» підлягають задоволенню частково з наступних підстав: Так, 11.06.2013 року між КС «Імперіал ЛТД» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 3317, згідно якого Позивач надав Відповідачу кредит у розмірі 31100 грн. Кредит було надано на умовах строковості, зворотності та цільового використання. Плата за користування кредитом відповідно до п. 3.1 становить 70% річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Строк дії договору становить 24 фактичних місяця від дати отримання Відповідачем кредиту та діє до повного виконання зобов`язань Відповідачем.Плата за користування кредитом відповідно до п. 3.1 становить 70 % річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. (а.с.4-5). 11.06.2013 року КС «Імперіал ЛТД» та [PERSON] , [PERSON] уклали договір поруки № 3317/1 відповідно до якого [PERSON] взяла на себе обов`язок відповідати за зобов`язаннями відповідача, що випливають з кредитного договору № 3317 від 11.06.2013 р.(а.с.6). 11.06.2013 року КС «Імперіал ЛТД» та [PERSON] , [PERSON] уклали договір поруки № 3317/2 відповідно до якого [PERSON] взяв на себе обов`язок відповідати за зобов`язаннями відповідача, що випливають з кредитного договору № 3317 від 11.06.2013 р. (а.с.7). 11.06.2013 року КС «Імперіал ЛТД» та [PERSON] , [PERSON] уклали договір поруки № 3317/3 відповідно до якого [PERSON] взяв на себе обов`язок відповідати за зобов`язаннями відповідача, що випливають з кредитного договору № 3317 від 11.06.2013 р. (а.с.8). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України). Згідно зі ст. ст. 526, 530, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно із ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. На підставі зазначеного, суд вважає, що позивачем доведено, що КС «Імперіал ЛТД» та [PERSON] 11.06.2013 року року уклали між собою кредитний договір та узгодили умови договору щодо розміру процентів за користування кредитними коштами. За доводами позовної заяви відповідач [PERSON] зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв`язку із чим станом на 25.12.2016 року виникла заборгованість у загальному розмірі 110283 грн 42 коп., яка складається з: 24914 грн - заборгованість за кредитом, 85383,42 грн заборгованість по процентам за користування кредитом. За умовами п. 2.1. укладеного 11.06.2013 року кредитного договору строк дії договору становить 24 фактичних місяців від дати отримання кредиту. Суд, перевіряючи наданий позивачем розрахунок заборгованості вважає, що позивачем доведена наявність заборгованості за кредитним договором від 11.06.2013 року, укладеного з відповідачем за тілом кредиту в сумі 24914 грн. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку КС «Імперіал ЛТД» не повернуті, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд, шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення заборгованості за тілом кредиту в сумі 24914 грн. Щодо стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами суд зазначає. Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення виконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Саме на таке порушення посилається позивач у позовній заяві та аргументує підстави для стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 3 ст.1056-1 ЦК України, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пунктах 34-35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. У пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1060 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до позовних вимог позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість по процентам за користування кредитом станом на 25.12.2016 року у сумі 85383,42 грн. Враховуючи викладене, суд вважає, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом та після 30.06.2015 року ( строк дії договору) позивач не мав права нараховувати відповідачу проценти за користування кредитними коштами. Оскільки право позивача нараховувати проценти за користування кредитом припинилося з 30.06.2015 року, то вимога позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості по процентами за користування кредитом за період з 30.06.2015 року не підлягає задоволенню за необґрунтованістю. Разом з тим, згідно розрахунку заборгованості вбачається, що за період з 11.06.2013 - по 30.06.2015 нараховано 54086,47 грн процентів за користування кредитом, а [PERSON] за вказаний період сплачено 20688,02 грн процентів, таким чином у [PERSON] залишився обов`язок сплатити різницю процентів в сумі 33398,45 грн.. Щодо позовних вимого пред`явлених до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , суд зазначає. Пунктами 4.1, 4.2. договору поруки визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого ним зобов`язання за кредитним договором. Порука припиняється , якщо кредитор протягом строків позовної давності , визначених у п. 5,2 цього договору, не пред`явить вимоги до Поручителя Однак, п. 5.2 договору поруки не містить визначення строків позовної давності. Вказані пункти 4.1,4.2, 5.2 аналогічні в трьох договорах поруки укладених з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Під виконанням сторонами зобов`язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором. Як установлено по справі, боржник [PERSON] (а відтак і поручителі) взяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 11.06.2015, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Отже, у разі пред`явлення кредитором вимог до поручителя більше ніж через три роки, як передбачено договором поруки, після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов`язання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред`явить вимоги до поручителя. За таких обставин, суд, приймаючи до уваги, строк виконання основного зобов`язання, встановлений сторонами договору - 11.06.2015 року, та те, що позивач КС «Імперіал ЛТД» звернувся з позовом до суду - 19.06.2017 року, приходить до висновку, що кредитор пред`явив вимоги до поручителів більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання основного зобов`язання, а тому, не може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов`язання, так як, порука припинена в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України. Таким чином, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме стягненню підлягає з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором №3317 від 11.06.2013 року у розмірі 58312 (п`ятдесят вісім тисяч триста дванадцять) гривень 47 копійок, яка складається із тіла кредиту в сумі 24914,00 грн., відсотків за користування кредитом в сумі 33398,45 грн. Відповідно до ч. 1 ст 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача [PERSON] також слід стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 8 40,80 грн. Крім того, ст. 444 ЦПК України передбачено, що у разі відмови у позові, суд вирішує питання про поворот виконання. Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. Судом встановлено, що відповідно до довідки наданої Сорокинським міськрайонним відділом державної виконавчої служби СМУМЮ (Харків) № 6911 від 05.11.2020 з пенсії [PERSON] , на підставі рішення Сватіваського районного суду від 05.04.2017 (справа № 426/577/17, виконавче провадження № 59642309), на користь КС «Імперіал ЛТД» було стягнуто частину боргу в сумі 20901,93 грн (а.с.183) Враховуючи, що стягнення заборгованості з [PERSON] здійснювалося на підставі виконавчого листа, виданого на підставі заочного рішення, яке в даний час скасовано та прийняте нове рішення, де відмовлено у солідарному стягненню з [PERSON] , суд приходить до висновку, що вимога про поворот виконання підлягає задоволенню, за для усунення усіх правових наслідків, створених виконавчим листом за заочним рішенням, яке в даний час скасоване. На підставі викладеного,

Outcome: partial