Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що між банком та Мірзоєвим [PERSON] був укладений кредитний договір. Позичальнику були надані грошові кошти, встановлений термін їх повернення. Однак відповідач не виконує покладені на нього зобовязання, має заборгованість за даним кредитним договором. В якості забезпечення зобовязань Позичальника за Кредитним договором між Банком та [PERSON] та Мірзаєвим [PERSON] були укладені Договори поруки, відповідно до умов яких Поручителі зобовязалися перед Банком відповідати за виконання Позичальником взятих на себе зобовязань, що випливають з кредитного договору. Тому позивач звернувся до суду; просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідачів наявну заборгованість, та судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, пояснив суду про обставини, що описані вище; надав суду копію додаткової угоди до кредитного договору № ROC0GA00000014 від 06 листопада 2012 року. Відповідачі не зявилися в судове засідання. Подали до суду заперечення проти позову та заяву про застосування позовної давності, обгрунтовуючи її тим, що позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Представник відовідачів позов не визнав. Зазначає, що банком були проведені невірні розріхунки; також банк пропустив строки для звернення до суду. Судом приймається до уваги, що за положеннями частини 3 статті 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки. Тому суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості розгляду справи без участі сторін, які не зявилися. Суд вважає, що по справі є можливість ухвалити судове рішення на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до укладеного договору № ROC0GA00000014 від 10.07.2007 року, Мірзоєв [PERSON] (далі - Відповідач-1) отримав кредит у розмірі 67000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 07.07.2017 року. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. В порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач-1 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором Відповідач-1 станом на 13.08.2015 року має заборгованість 75994,11 доларів США, що відповідно до службового розпорядження НБУ від 13.08.2015 р. за курсом 21,38 гривень за один долар США складає 1624754,15 грн., яка за розрахунком банку, складається з наступного: - 39355,39 доларів США - заборгованість за кредитом; - 13345,76 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом; - 2640,00 доларів США - заборгованість з комісії за користування кредитом; - 17023,06 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до умов договору: - 11,69 доларів США - штраф (фіксована частина). - 3618,21 доларів США - штраф (відсоткова складова). Розрахунок суми заборгованості додається банком. В якості забезпечення зобовязань Позичальника за Кредитним договором, між Банком та [PERSON] (Відповідач - 2) та Мірзаєвим [PERSON] (Відповідач - 3) були укладені Договори поруки, відповідно до умов яких Поручителі зобовязалися перед Банком відповідати за виконання Позичальником взятих на себе зобовязань, що випливають з кредитного договору. За договором поруки Поручитель поручається перед Кредитором боржника за виконання останнім свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ст. 553 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно до Додаткової угоди від 06 листопада 2012 року, наданої представником позивача, було здійснено збільшення процентної (відсоткової) ставки, що збільшило обсяг відповідальності поручителів, що є підставою для визнання договорів поруки припиненими. І хоча така позовна вимога не була заявлена відповідачами, виходячи з усталеної судової практики окремий позов про це заявляти не потрібно. Отже, відсутні підстави для задоволення позову про солідарне стягнення наявної заборгованості. Обов'язок сплачувати кредитні кошти залишається тільки в позичальника. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга\~статті 258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята\~статті 261 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша\~статті 259 ЦК України). У відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У відповідності до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Також, в Додатковій угоді зазначено термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки-пені, штрафів - 50 (п'ятдесят) років, тому строки позовної давності, в даному випадку, не пропущені. Відповідачі, в свою чергу, подали до суду заперечення на позов, де зазначили свій розрахунок заборгованості, який суд не може взяти до уваги, оскільки вони (відповідачі) не є спеціалістами в даній сфері, і обгрунтованість цього розрахунку не підтверджена спеціалістами у відповідній галузі. Надалі суд враховує наступне. У відповідності до правової позиції Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Згідно положень ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Також протиправним є стягнення комісії за обслуговування кредиту, про що наявна усталена судова практика (постанова Верховного Суду України від 16.11.2016 року, справа № 6-1746цс16). Оскільки банком не наданий окремий розрахунок щодо розмежування нарахування пені та комісії, то суд вважає, що при відмові у стягнення зазначеної грошової суми суд може стягнути один з нарахованих банком штрафів. Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Розглянувши справу в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин, враховуючи положення ст.ст. 525, 526, 530, 1050, ч.1 ст. 1054 ЦК України суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 88 ЦПК України.

Outcome: approved