Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

В лютому 2016 року заявник звернулася до суду з заявою, в якій просить визнати [PERSON], [INFO] безвісно відсутнім. Свої вимоги обґрунтовує тим, що знаходиться у шлюбі з [PERSON]. 03 жовтня 2013 року від спільного проживання у них народилася донька [PERSON]. З моменту реєстрації шлюбу вони проживали у її батьків за адресою м. Донецьк, вул. Пухова, буд. 35 кв. 16.З липня 2014 року місцезнаходження чоловіка їй невідоме, з ним втрачено будь який звязок. На теперішній час виникла необхідність в визнанні [PERSON] безвісно відсутнім. Визнання [PERSON] безвісно відсутнім необхідно заявнику для можливості вільного пересування з дитиною за межі України. Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року № 27/0/38-14 дана позовна заява підлягає розгляду Дзержинським міським судом Донецької області. Заявник в судове засідання не зявилася, надавши суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, заявлені вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні. Представник заінтересованої особи Служби у справах дітей Донецької обласної державної адміністрації в судове засідання не зявився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, вирішення справи залишив на розсуд суду. Належно повідомлений представник заінтересованої особи Державної прикордонної служби України в судове засідання не зявився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи за його відсутності суду не надавав, тому суд розглядав справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні заяви необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Судом встановлено на підставі свідоцтва про шлюб (а.с. 11), що заявник по справі [PERSON] 10 травня 2013 року уклала шлюб з [PERSON]. Після реєстрації шлюбу подружжя обрало спільне прізвище [PERSON]. 03 жовтня 2013 року під час спільного проживання у подружжя [PERSON] народилася донька [PERSON]. В свідоцтві про народження батьком дитини записаний [PERSON] (а.с. 12). Як зазначила [PERSON] в своїй заяві, її чоловік [PERSON] проживав разом з нею і їх спільною дитиною за адресою:м. Донецьк, вул. Пухова, 35/6 . В липні 2014 року [PERSON] пішов з дому і більше не повертався. На теперішній час ні в неї, ні в родичів її чоловіка відомостей про його місцезнаходження немає, з ним втрачено будь який звязок. Заявник разом зі своїми батьками доклала всіх можливих зусиль для встановлення місцезнаходження [PERSON], але все виявилось безрезультатним. Також заявник зверталася до органів Національної поліції в м. Києві з заявою про оголошення розшуку [PERSON] В той же час заявник на доведеність факту відсутності її чоловіка [PERSON] за місцем проживання більше одного року не надала суду жодного доказу. Відповідно до ч.1 ст.248 ЦПК України суд до початку розгляду справи встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи реєстрації місця проживання осіб або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме. У зв'язку з тим, що м. Донецьк знаходиться на неконтрольованій території, де органи державної влади не здійснюють повноваження , запитати відповідні організації неможливо. В той же час судом були зроблені запити до УПФУ у м. Дзержинську про можливе працевлаштування [PERSON] на території України у цей період, запит до Прикордонної служби України про можливе перетинання [PERSON] державного кордону у цей період, а також до Торецького відділення поліції про можливе перебування [PERSON] у розшуку. Відповідно до отриманої інформації з управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області № 1754/06 від 17.03.2016 року (а.с. 46) вбачається, що в базі даних ІКІС СПОВ щодо сплати страхових внесків по фізичній особі [PERSON] відсутні будь - які відомості. Отже, в цей період [PERSON] на території України офіційно не працював. Згідно інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Адміністрації Держприкордонслужби № 0.64-5671/0/15-16 від 25.03.2016 року (а.с. 52) відомостей про перетинання державного кордону [PERSON], [INFO] в період часу з червня 2014 року по теперішній час в базі даних не виявлено. За відомостями Торецького ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області від 11.03.2016 року (а.с. 43) [PERSON], [INFO] з 15.02.2016 року значиться в розшуку як безвісти зниклий за Шевченківським відділенням поліції ГУНП м. Києва, ОРС «Розшук» за кримінальним провадженням ЄРДР № 12016100100000779 від 22.01.2016 за ч. 1 ст. 115 КК України. Але, як пояснив в судовому засіданні представник заявника, досудове розслідування за даним кримінальним провадження було розпочате за зверненням заявника [PERSON] Через неможливість проведення будь-яких слідчих дій на території м. Донецька [PERSON] був оголошений у розшук. Отже, лише розпочате досудове розслідування за зверненням заявника не є доказом відсутності [PERSON] протягом року у місці проживання. Інших відомостей саме про відсутність [PERSON] в місці постійного проживання судом не здобуто та заявницею не надано. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення\~ або\~ не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України). Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За загальними положеннями ЦПК України, обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищезазначене, суд вважає недоведеним факт відсутності [PERSON], [INFO] в місці його постійного проживання протягом одного року, а тому заявлені вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed