Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-28 00:00:00

В листопаді2019 року позивач звернулась до суду з позовною заявою в якій просила виділити їй в натурі в одноосібну власність 30/100 частин у праві спільної часткової власності на житловий будинок по [ADDRESS] , які складаються з наступних приміщень вказаного житлового будинку: коридор 1-1 площею 4,2 кв.м.; житлова 1-2 площею 11,1 кв.м.; передпокой 1-3 площею 5,6 кв.м.; житлова 1-4 площею 12,0 кв.м.; житлова 1-5 площею 13,3 кв.м.; житлова 1-6 площею 8,3 кв.м; коридор 1-7 площею 2,7 кв.м; коридор 1-8 площею 7,2 кв.м.; кухня 1-9 площею 6,4 кв.м.; санвузол 1-10 площею 6,3 кв.м.; загальною площею 77,1 кв.м. та житловою 44,7 кв.м., а також господарських та побутових будівель та споруд: погріб «Мпд», вбиральня «П», гараж «К», огорожі №3, 5, 20-22, замощення «І». В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на праві власності належить 30/100 вищевказаного житлового будинку, інші 70/100 частина належать на праві власності відповідачу. Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 03.07.2015 відповідачу було виділено його частину в натурі, та в результаті присвоєно вказаній частині іншу адресу, а саме: [ADDRESS] . На сьогоднішні день позивач є єдиною власницею 30/100 частки житлового будинку [ADDRESS] , проте її частка не виділена в натурі. За такого, позивач вимушена звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 08.01.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. У судове засідання, призначене на 23.04.2020 на 10:50 годину, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач надала до суду письмову заяву в якій просить розгляд справи провести за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач надав до суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі та проти їх задоволення не заперечує. Згідно вимог\~статті 247\~ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 29.03.2004 на підставі рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради №451 від 24.03.2004, позивачу належить 11/100 частки житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.12.2009, посвідченого державним нотаріусом Другої Миколаївської державної нотаріальної контори Рибачук О.В., позивачу на праві спільної часткової власності належить 19/100 частки вищевказаного житлового будинку. Таким чином судом встановлено, що позивачу на праві власності належить 30/100 частки спірного житлового будинку, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03.01.2020 № 195587481. З матеріалів цивільної справи та інвентаризаційної справи встановлено, що інші 70/100 частини вказаного житлового будинку належали відповідачу. Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 03.07.2015 відповідачу виділено в натурі в приватну власність 70/100 частини у праві спільної часткової власності на спірний житловий будинок, припинено право спільної часткової власності на нього. З матеріалів реєстраційної справи по спірному житловому будинку, встановлено, що Рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради №875 від 09.10.2015 вищезазначену частку спірного житлового будинку, що належить на праві власності відповідачу, виділено в окрему адресу [ADDRESS] , [ADDRESS] частці, яка належить позивачу, залишено адресу [ADDRESS] . Відповідно до положень\~статті 356 ЦК України\~власність двох чи більше осіб із зазначенням частки\~кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із частинами першою, третьою\~статті 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Частиною першою\~статті 364 ЦК України\~передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із\~майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми\~виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Так, відповідно до частини другої\~статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга\~статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку\~статті 364 ЦК України\~право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні\~статті 181 ЦК України Як вбачається з позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, враховуючи, що у позивача відсутні інші способи захисту цивільних прав та інтересів, та визнання відповідачем позовних вимог в повному обсязі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. У зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України з державного бюджету позивачу підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при зверненні до суду з позовом. Інші 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору, відповідно до статті 141 ЦПК України підлягають стягненню на її користь з відповідача.

Outcome: approved