Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що з серпня 2014 року вона проживала спільно з відповідачем до квітня 2016 року. Від спільного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] . Перешкод у спілкуванні та побаченні з дитиною, а також у виконанні інших батьківських обов`язків вона відповідачу не чинила ні до, ні після їхнього спільного проживання. [PERSON] не хворіє на душевну хворобу та не перебуває у тривалих відрядженнях. Тому, у нього є всі можливості для належного виконання батьківських обов`язків. Проте, за час спільного проживання та з припиненням їхніх відносин, [PERSON] вихованням дитини не займається, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не цікавиться її навчанням та підготовкою до самостійного життя. Вказане виявляється у відсутності забезпечення дитини необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, у відсутності спілкування з дитиною в обсягах достатніх для п нормального самоусвідомлення. [PERSON] не відвідує дитини більше 3 років, (з квітня 2016 року не проживає разом) не водить його в парки, на атракціони, в зоопарк на циркові чи лялькові вистави, на інші культурні та розвиваючі для дітей заходи. Відповідач не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу та не створює умов для отримання дитиною освіти. Після того як вони з відповідачем перестали спільно проживати, жодної матеріальної допомоги на дитину він не надавав. [PERSON] відмовляється здійснювати будь-які виплати та надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Викладене вказує, на винність поведінки відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов`язками, категоричне небажання та ухилення від участі у вихованні, навчанні та розвитку дитини. Просить позбавити його батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , та стягнути на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позові, який просили задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 04.02.2021 позовних вимог не познав, пояснив, що мав сумніви щодо свого батьківства стосовно дитини, але до суду з позовом не звертався. До грудня 2019 року він надавав матеріальну допомогу на утримання дитини, а після звернення позивачки до суду з даним позовом переставав надавати матеріальну допомогу. Під час телефонних розмов позивачка повідомляла, що не хоче травмувати психіку дитини, тому була проти його відвідувань. Заперечив щодо позбавлення його батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. В судове засідання 18.02.2021, о 09:30 год. відповідач та його представник не з`явився, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 10.02.2021 задоволено клопотанням представника відповідача - адвоката Осійчука І.І. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції між Дубенським міськрайонним судом та Костопільським районним судом Рівненської області. Проте, в зал суду для участі у судовому засіданні в режимі відео конференції, відповідач та його представник 18.02.2021 року о 09:30 год. не з`явились. Заяв, клопотань до суду не надходило. Суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідача в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи про права та взаємовідносини сторін, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи: органу опіки та піклування Дубенської міської ради Кобилянський Р.Ф., підтримав позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення. Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, докази по справі, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , його батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 6). Згідно акта №53 від 08.11.2019 про проживання без реєстрації, вивданого ТОВ «Житловик-Дубно», [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] з 2016 року (а.с. 7). Як свідчить довідка №43 від 10.12.2019, [PERSON] відвідує ДНЗ №5 м. Дубно з 01.09.2019. Дитиною опікується мама. Батько дошкільний заклад не відвідує, дитину не забирає та не приводить (а.с. 8). Згідно письмового висновку Органу опіки та піклування Дубенської міської ради № 2197/05-02-29/19 від 10.06.2019, вважають за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дитини: [PERSON] , [INFO] (а.с. 47-48). За змістом ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Згідно із п.2 ч.1 ст.164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як роз`яснено у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і у сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позивачем було надано до суду достатньо доказів того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітнього сина і подання зазначеного позову є насамперед способом захисту прав та інтересів дитини. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківського обов`язку відносно свого сина. Він не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя. Відповідач не спілкується з дитиною, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти. Зазначене є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини: [PERSON] , [INFO] , відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що позивачка не надала відповідних доказів того, що відповідач офіційно працевлаштований та має стабільний заробіток, а також рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини, позов підлягає до часткового задоволення. Суд вважає, що є підстави для призначення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Згідно вимог ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. За таких обставин позивач у справі про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, що є підставою для стягнення із відповідача в порядку ст.141 ЦПК України 840 гривень 80 копійок судового збору в дохід держави.

Outcome: partial