Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

В листопаді 2015 року представник позивача звернувся до суду із даним позовом у якому просив визнати недійсним виконавчий напис № 1369 від 21.10 2015 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Позов обґрунтовано тим, що на його адресу надійшла постанова головного державного виконавця Мовчун Т.С. Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 8.10.2015 року про відкриття виконавчого провадження про звернення стягнення на майно, а саме земельну ділянку площею 0,15 га, яка розташована в адміністративних межах Ясногородської сільської ради Вишгородського району Київської області кадастровий номер 3221889001:19:277:0026, що належить [PERSON] на праві власності. Підставою для відкриття виконавчого провадження був зазначений виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Представник позивача вважає, що виконавчий напис нотаріуса не підлягає виконанню у звязку з тим, що він вчинений з порушенням норм порядку вчинення нотаріальних дій, а саме не встановлено факт безспірності заборгованості, не визначений її дійсний розмір, у звязку з чим просив визнати його недійсним та скасувати. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити із викладених у ньому підстав. Вважав, що нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис про звернення стягнення на нерухоме майно, передане в іпотеку, так як не мав доказів про безспірність вимог банку , адресованих до [PERSON] що виникли на підставі договорів кредитування між банком та позивачем. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не прибула. Про день, час розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Представник третьої особи Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України в судове засідання також не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Заслухавши позицію учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом зазначається наступне. У судовому засіданні встановлено, 5 червня 2008 року в рахунок забезпечення виконання договору про надання кредиту від 5 червня 2008 року № 137/П/04/2008-840, укладених між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON], був укладений договір іпотеки, відповідно до якого було передано в іпотеку ПАТ КБ «Надра» земельну ділянку площею 0,15 га, яка розташована в адміністративних межах Ясногородської сільської ради Вишгородського району Київської області кадастровий номер 3221889001:19:277:0026 (а.с. 5-10). 21 жовтня 2014 року приватним нотаріусом [PERSON] був вчинений виконавчий напис № 1369 про звернення стягнення на зазначене нерухоме майно та на підставі якого головним державним виконавцем Державної виконавчої служби України [PERSON] 8 жовтня 2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с. 44, 47). З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне. Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до стаття 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Про умови вчинення виконавчих написів йдеться у статті 88 того ж Закону України. Так, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Як вбачається із матеріалів справи, в провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває зустрічна позовна заява [PERSON] до відповідача про оспорення кредитного договору, договору іпотеки майна, на яке нотаріус звернула стягнення шляхом вчинення виконавчого напису від 21.10.2015 року № 1369. Відповідно до пункту 2.3. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Також, згідно пункту 1.2., 3.2. Глави 16 того ж Порядку, заборгованість або інша відповідальність боржника має бути безспірною і не потребує додаткового доказування; дії нотаріуса при вчиненні виконавчого напису можуть бути спрямовані на перевірку безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Крім того, за змістом приписів статті 35 Закону України «Про іпотеку», необхідно дотримуватися певних процедур реалізації іпотекодержателем права на задоволення своїх вимог на підставі виконавчого напису нотаріуса. Зокрема, напису повинна передувати у часі письмова вимога до боржника та майнового поручителя про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, і лише після спливу такого строку та у разі невиконання вимог іпотекодержателя останній набуває права застосовувати позасудові заходи щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі шляхом вчинення виконавчого напису. Відповідно до статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 11 ЦПК України йдеться про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом обовязок щодо сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи виконано. З урахуванням викладеного, встановлених фактичних обставин по справі, норм матеріального та процесуального права, які врегульовують правовідносини між учасниками судового розгляду справи, суд приходить до висновку про відсутність належних доказів, які б давали підстави стверджувати про дотримання нотаріусом вимог Закону про безспірність відповідальності боржника перед стягувачем при вчиненні оспорюваного виконавчого напису № 1369 від 21.10 2015 року. Так як приватним нотаріусом [PERSON] навіть не було враховано наявність судового спору між позивачем та банком щодо визнання недійсним договору іпотеки. Також, суду не було надано належних доказів виконання вимог Закону України «Про іпотеку» викладених у статті 35, а саме щодо надсилання на адресу позивача письмової вимоги про порушення і, відповідно, дотримання нотаріусом строків, визначених не лише у названому Законі України, а й в Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Відповідно до пункту 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» від 31 січня 1992 року № 2 при вирішенні питання щодо обґрунтованості позовних вимог суди мають виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи службової особи компетенцією і порядком їх вчинення, не допускаючи при цьому як потурання відхиленням від зазначеного порядку, так і формального скасування нотаріальної дії, коли ці відхилення не вплинули на її вчинення. Отже, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що предявлений позов [PERSON] підлягає задоволенню, а порушене право позивача захисту з боку держави.

Outcome: approved