Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

В квітні 2019 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , в якому просив визнати недійсним свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] від 15 жовтня 2015 року та скасувати реєстрацію транспортного засобу - автомобіля HYUNDAI ACCENT 2008 року випуску державний помер [NUMBER] за [PERSON] , що була проведена 15 жовтня 2015 року. 03.07.2019 року відповідачем [PERSON] надано письмовий відзив, в якому зазначила, що з 2017 року на цей час не має можливості користуватись і розпоряджатись вищезазначеним автомобілем, так як їм незаконно заволодів [PERSON] .Тому, їй не зрозуміле ствердження позивача про позбавлення її можливості користуватися власним майном - спірним автомобілем. Крім того, просила застосувати строк позовної давності до позовних вимог позивача про визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого 15 жовтня 2015 року центром надання послуг м. Балаклія Харківської області, зареєстрованого в реєстрі за № [NUMBER], оскільки строк позовної давності за ним сплинув. На підставі вищевикладеного, просила у позові відмовити повністю. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні не заперечували проти позовних вимог, просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні підтримала наданий відзив, проти позову заперечувала та просила в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши сторони, їх представників, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Згідно зі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, захисту інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересів разі його невизнання, або порушення. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язків в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим та органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. 15.10.2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля HYUNDAI ACCENT, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] . Відповідно до вказаного договору [PERSON] продав, а [PERSON] придбала вищезазначений автомобіль. Даний факт підтверджується копією листа Територіального сервісного центру МВС № 6344 вих. номер 18 від 04.07.2016 року. В зв`язку з наведеним, новому власнику автомобіля [PERSON] було видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] від 15 жовтня 2015 року, в якому вона зазначена єдиним власником транспортного засобу, окрім того, в свідоцтві зазначений [PERSON] , як особа яка має право керувати автомобілем. Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17.02.2016 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсного правочину відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 17.05.2016 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17 лютого 2016 року скасоване. Позов [PERSON] задоволено частково. Визнано договір купівлі-продажу автомобіля «HYUNDAI ACCENT», 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] , укладений між [PERSON] та [PERSON] 15 жовтня 2015 року недійсним в 1/2 частки в спільній сумісній власності подружжя. В іншій частині в задоволенні позову [PERSON] було відмовлено. Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 29.11.2016 року позовну заяву [PERSON] задоволено частково. Визнано за [PERSON] , право власності на 1/2 частину автомобіля HYUNDAI ACCENT, державний номер [NUMBER] , бежевого кольору,2008 року випуску, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , що зареєстрований на ім`я [PERSON] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 30000,00 грн. від продажу будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 02.02.2017 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено. Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 29.11.2016 року залишено без змін. Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21.05.2018 року позовні вимоги за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] , про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено в повному обсязі. Витребувано автомобіль марки «HYUNDAI ACCENT», свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 15.10.2015 року, із чужого незаконного володіння від [PERSON] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 684.14 грн. за сплату судового збору та 500 грн. за проведення оцінки автомобіля, а всього 1184.14 грн. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним (фіктивним) відмовлено у повному обсязі. Постановою Апеляційного суду Харківської області від 13.09.2018 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21 травня 2018 року залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду від 31.10.2018 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою [PERSON] на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 13 вересня 2018 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - [PERSON] , про витребування майна з чужого незаконного володіння; за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - [PERSON] , про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним (фіктивним), відмовлено. Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і не оспорюються сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонених законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Тобто в силу припису зазначеної статті правомірність правочину презюмується, і обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Стосовно застосування строків позовної давності, то суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов`язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому, початок перебігу позовної давності пов`язується з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). Оскільки рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 29.11.2016 року залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 02.02.2017 року, відповідно до якого визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину автомобіля HYUNDAI ACCENT, державний номер [NUMBER] , бежевого кольору, 2008 року випуску, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , що зареєстрований на ім`я [PERSON] , то в даному випадку строк позовної давності не застосовується. Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Таким чином, позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved