Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

В лютому 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить стягнути з них в солідарному порядку грошові кошти в сумі 6150,00 доларів США, що станом на день звернення до суду з позовною заявою за офіційним курсом НБУ 27,3579 грн. за 1 долар США становить 168251,09 грн., а також понесені судові витрати в сумі 1682,51 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просить задовольнити, пояснивши, що відповідачі позичили у позивача 11.07.2012 року 7700 доларів США, які зобовязувались повернути до 20-го листопада того ж року. Кошти повернуті частково в сумі 1550 доларів США, решта 6150,00 не повернуті, тому просить стягнути їх в судовому порядку. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. Співвідповідач та її представник в ході судового розгляду справи заперечувала проти позову, посилаючись на те, що не підписувала розписки про отримання позикових коштів. В судове засідання 26 жовтня 2015 року (після проведення почеркознавчої експертизи) не зявилась, про час та місце судового розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, про причини неявки не повідомила. За таких обставин суд вважає за можливе розгляд справи закінчити за відсутності відповідача та співвідповідача в судовому засіданні. Заслухавши представника позивача, співвідповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних мотивів. Встановлено, що між сторонами 11.07.2012 року був укладений договір позики, за яким позивач передав, а відповідачі отримали в борг 7700 доларів США, які зобовязались повернути в два етапи: 3500 доларів США до 20 вересня, а також решту коштів до 20 листопада. Вказані обставини підтверджуються відповідною розпискою, наявною в матеріалах справи. Заперечення співвідповідача щодо того, що насправді в розписці підпис проставлений не нею, спростовуються висновком експерта від 2.10.2015 року № 206п, наявним у справі, згідно котрого за результатами проведеної судової почеркознавчої експертизи встановлено, що підписи в розписці від 11.07.2012 року, виданій позивачу, як на лицьовій (в графі «[PERSON]Б.), так і на зворотній стороні (в графі «11.07.2012 р.») виконані [PERSON] Позивач обов'язок передачі коштів за договором виконав, тоді як відповідачами не в повному обсязі виконано свій обовязок з повернення в установлений між сторонами строк суми боргу. Зокрема, 21.09.2012 року позивач звернувся до відповідачів з вимогою добровільно повернути кошти, після чого кошти на загальну суму 1550 доларів США. 10.12.2012 року позивач звернувся до відповідачів з вимогою добровільно сплатити решту заборгованості в сумі 6150 доларів США до 31.12.2012 року, однак її виконано до даного часу не було. Копії вказаних письмових вимог наявні в матеріалах справи. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Вище зазначена сума заборгованості, оскільки її не сплачено добровільно, підлягає стягненню з відповідачів солідарно на користь позивача в судовому порядку. Їх солідарний обовязок випливає з того, що в розписці на підтвердження позики і відповідач, і співвідповідач взяли на себе зобовязання повернути всю суму боргу. Разом з тим, як розяснено в абз. 2 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року N 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. При цьому, у відповідності до правової позиції Верховного Суду України, висловленої ним в постанові від 2.07.2014 року у справі N 6-79цс14, аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст. 192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня. Офіційний курс НБУ станом на час ухвалення рішення суду становить 2257,4677 гривень за 100 доларів США. Таким чином, належна позивачеві сума в іноземній валюті має бути присуджена йому з відповідачів в національній валюті згідно вище вказаного офіційного курсу Національного банку України. Така сума становитиме: 6150,00 доларів США х 2257,4677 гривень : 100 доларів США = 138834,26 грн. Тим самим позов слід задовольнити частково стягнувши кошти не в іноземній, а в національній валюті України гривні і за курсом не станом на дату подання позовної заяви, а станом на дату ухвалення рішення суду. Позивачем понесено судові витрати у справі, які складаються з судового збору в сумі 1682,51 грн. і мають бути присуджені йому з відповідачів в силу ст. 88 ЦПК України пропорційно до задоволених позовних вимог, тобто в сумі по 694,17 грн. з кожного (1388,34 грн. судового збору : 2 відповідача = 694,17 грн.). На підставі викладеного та

Outcome: partial