Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

В лютому 2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому зазначає, що з 25.01.1997 року по 08.01.2003 рік вона перебувала в шлюбі з [PERSON] 06.12.2002 року рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя шлюб між ними було розірвано. Під час перебування в шлюбі позивач та [PERSON] придбали у спільну сумісну власність однокімнатну квартиру [ADDRESS], право власності на яку зареєстровано за [PERSON] Жодних документів, що грошові кошти є особистою власністю того чи іншого з подружжя не має. 26.09.2015 року позивач дізналася про те, що 05.07.2009 року помер [PERSON], відкрилася спадщина за заповітом [PERSON] від 14.12.2007 р.,яким [PERSON] заповів все належне йому майно донці [PERSON], інші спадкоємці за законом син [PERSON] прав спадкоємця не набув в силу існування заповіту. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.10.2012 року задоволено позов [PERSON] про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем [PERSON] Однак до сьогоднішнього дня відповідач [PERSON] не вживала жодних заходів щодо оформлення спадщини після померлого [PERSON], встановлений законом строк для прийняття спадщини пропустила. Посилаючись на те,що в інший,позасудовий спосіб,захистити її майнові права неможливо, позивач просить суд на підставі, 319,368,372,1226,1270,1272,1276,1277 ЦК України, 69-71 СК України визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS], визнати рівними частки цієї квартири [PERSON] та [PERSON], припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS], визнати за позивачкою право часткової власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав з підстав визначених в позові та пояснив, що з 25.01.1997 року по 08.01.2003 рік його довірителька перебувала в шлюбі з [PERSON] Під час перебування в шлюбі позивач та [PERSON] придбали у спільну сумісну власність однокімнатну квартиру [ADDRESS], право власності на яку зареєстровано за [PERSON] Підстав вважати, що зазначена квартира була придбана лише за кошти [PERSON] не має. 06.12.2002 року рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя шлюб між ними було розірвано. У 2009 року помер [PERSON], відкрилася спадщина за заповітом [PERSON] яким останній заповів все належне йому майно донці [PERSON], інші спадкоємці за законом син [PERSON] та позивачка прав спадкоємця не набули в силу існування заповіту. Однак відповідач [PERSON] після смерті батька не вживала жодних заходів щодо оформлення спадщини, встановлений законом строк для прийняття спадщини пропустила. Вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, так як спадкова квартира була придбана у спільну сумісну власність подружжя, тому права позивача підлягають захисту. В судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснила, що 05.07.2009 року помер її батько [PERSON], після якого відкрилась спадщина за заповітом, яким батько заповів їй все належне йому майно. Викладені в позові обставини щодо придбання позивачкою та померлим батьком квартири під час шлюбу за спільні кошти не відповідають дійсності, оскільки квартира була придбана її батьком за кошти від продажу іншої квартири,право власності на спірну квартиру було зареєстровано за [PERSON] Крім того позивачкою було пропущено строк звернення до суду за захистом свого права, просила суд застосувати позовну давність та відмовити в позові [PERSON] з підстав визначених ст..9,10,11, ч. 3 ст. 29 КпШС ЦК України, ст. 71 ЦК України (1963 року). В судове засідання, представник відповідача [PERSON] громади в особі Запорізької міської ради не з*явився подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечував. Відповідач [PERSON] не з*явився з невідомої суду причини, повідомлявся шляхом направлення судових повісток, причин неявки суду не повідомив, пояснень по справі не надав. В судове засідання представник третьої особи П*ятої Запорізької державної нотаріальної контори не з*явився, подав заяву про розгляд справи без їх участі. Всебічно вивчивши обставини справи,дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 1997 року. Шлюб між ними розірваний 07 травня 2003 року на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.12.2002 року, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу. В матеріалах справи наявний договір\~купівлі-продажу від 17\~жовтня 2000 року, відповідно якого [PERSON] придбав квартиру № 5 по вул. Цегельній в м. Запоріжжі, яка зареєстрована за ним на праві власності та яку він заповів [PERSON] 14.12.2007 року. В судовому засіданні відповідачем [PERSON] заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. Відповідно до положень статей 9,10,11 та ч.3 ст.29 КпШС України, ст. 71 ЦК України (1963 року) які були чинні на час розірвання шлюбу між сторонами, для вимог про поділ спільного сумісного майна розлученого подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності, перебіг якого обчислюється з дня, коли один з подружжя дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на це майно. Аналогічні положення щодо строку позовної давності та початку її перебігу при розподілі майна подружжя містять статті 20,72 СК України. [PERSON] після розірвання шлюбу не скористалася своїм правом звернутися до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, а тому права на поділ майна, як і на прийняття спадщини померлого 05.07.2009 року [PERSON] не має. Відповідно до постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі» Суд встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таким чином, суд встановив,що вимоги позивача не підлягають задоволенню оскільки вона після розірвання шлюбу не скористалася своїм правом звернутися до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя,\~та дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 88, 169, 208-209, 212, 213-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 9,10,11, ч. 3 ст. 29 КпШС ЦК України, ст. 71 ЦК України (1963 року) суд

Outcome: dismissed