overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

В лютому 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 12 235 грн. 94 коп. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що між сторонами 16 липня 2013 року укладено без номерний кредитний договір відповідно до умов якого, відповідач отримала кредит в сумі 2 000 грн. зі сплатою відсотків за корис-тування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за креди-том. Відповідач не виконує взяті на себе зобовязання по поверненню грошових коштів, внаслідок чого станом на 31 грудня 2016 року утворилась заборгованість. В судове засідання представник позивача подав заяву про слухання справи у його відсутності та просить задовольнити позовні вимоги. Відповідач, яка повідомлялась про час і місце слухання справи належним чи-ном, в судове засідання не зявилась. У відповідності до ст.169 ч.4 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом обєктивно встановлено, що 16 липня 2013 року між ПАТ КБ «Прива-тБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір відповідно до умов якого, від-повідач отримала кредит в сумі 2 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Від-повідач не виконує взяті на себе зобовязання по поверненню грошових коштів, внаслідок чого станом на 31 грудня 2016 року утворилась заборгованість в сумі 12 235 грн. 94 коп. з яких: 1 699 грн. 63 коп. заборгованість за кредитом; 9 477 грн. 46 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 500 грн. штраф фіксована частина; 558 грн. 85 коп. - штраф процентна складова. Ці обставини підтверджуються: заявою-анкетою на відкриття рахунку від 16 липня 2013 року; умовами надання споживчого кредиту фізичним особам; розра-хунком заборгованості по кредиту. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зо-бов?язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від пози-чальника процентів від суми позики,якщо інше не встановлено договором або за-коном. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ст.526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного зако-нодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оцінюючи встановлене суд приходить до висновку, що [PERSON] не вико-нала в повному обсязі взяті на себе зобовязання по кредитному договору в резуль-таті чого станом на 31 грудня 2016 року утворилась заборгованість в сумі 12 235 грн. 94 коп., які підлягають стягненню з відповідача в примусовому порядку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

В лютому 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 14 499 грн. 89 коп. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що між сторонами 12 травня 2009 року укладено без номерний кредитний договір, відповідно до умов якого, відповідач отримав кредит в сумі 10 000 грн. зі сплатою відсотків за корис-тування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за креди-том. Відповідач не виконує взяті на себе зобовязання по поверненню грошових коштів, внаслідок чого станом на 31 січня 2017 року утворилась заборгованість. В судове засідання представник позивача подав заяву про слухання справи у його відсутності та просить задовольнити позовні вимоги. Відповідач, який повідомлявся про час і місце слухання справи належним чином, в судове засідання не зявився. У відповідності до ст.169 ч.4 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом обєктивно встановлено, що 12 травня 2009 року між ПАТ КБ «Прива-тБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір відповідно до умов якого, відповідач отримав кредит в сумі 14 499 грн. 89 коп. зі сплатою відсотків за корис-тування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за креди-том. Відповідач не виконує взяті на себе зобовязання по поверненню грошових коштів, внаслідок чого станом на 31 січня 2017 року утворилась в сумі 14 499 грн. 89 коп. з яких: 482 грн. 49 коп. заборгованість за кредитом; 9 857 грн. 39 коп. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 2 993 грн. 35 коп. забор-гованість з комісії за користування кредитом; 500 грн. штраф фіксована частина; 666 грн. 66 коп. штраф процентна складова. Ці обставини підтверджуються: заявою-анкетою на відкриття рахунку від 12 травня 2009 року; умовами надання споживчого кредиту фізичним особам; розра-хунком заборгованості по кредиту. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зо-бов?язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від пози-чальника процентів від суми позики,якщо інше не встановлено договором або за-коном. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ст.526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного зако-нодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оцінюючи встановлене суд приходить до висновку, що [PERSON] не ви-конав в повному обсязі взяті на себе зобовязання по кредитному договору в ре-зультаті чого станом на 31 січня 2017 року утворилась заборгованість в сумі 14 499 грн. 89 коп., які підлягають стягненню з відповідача в примусовому порядку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

В лютому 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 18 346 грн. 29 коп. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що між сторонами 23 березня 2007 року укладено без номерний кредитний договір відповідно до умов якого, відповідач отримала кредит в сумі 3 700 грн. зі сплатою відсотків за корис-тування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за креди-том. Відповідач не виконує взяті на себе зобовязання по поверненню грошових коштів, внаслідок чого станом на 31 січня 2017 року утворилась заборгованість. В судове засідання представник позивача подав заяву про слухання справи у його відсутності та просить задовольнити позовні вимоги. Відповідач, яка повідомлялась про час і місце слухання справи належним чи-ном, в судове засідання не зявилась. У відповідності до ст.169 ч.4 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом обєктивно встановлено, що 23 березня 2007 року між ПАТ КБ «При-ватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір відповідно до умов якого, відповідач отримала кредит в сумі 3 700 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Від-повідач не виконує взяті на себе зобовязання по поверненню грошових коштів, внаслідок чого станом на 31 січня 2017 року утворилась заборгованість в сумі 18 346 грн. 29 коп. з яких: 2 466 грн. 63 коп. заборгованість за кредитом; 14 429 грн. 84 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 500 грн. штраф фіксована частина; 849 грн. 82 коп. - штраф процентна складова. Ці обставини підтверджуються: заявою-анкетою на відкриття рахунку від 23 березня 2007 року; умовами надання споживчого кредиту фізичним особам; розра-хунком заборгованості по кредиту. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зо-бов?язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від пози-чальника процентів від суми позики,якщо інше не встановлено договором або за-коном. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ст.526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного зако-нодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оцінюючи встановлене суд приходить до висновку, що [PERSON] не ви-конала в повному обсязі взяті на себе зобовязання по кредитному договору в ре-зультаті чого станом на 31 січня 2017 року утворилась заборгованість в сумі 18 346 грн. 29 коп., які підлягають стягненню з відповідача в примусовому порядку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

В лютому 2017 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що 18 лютого 2014 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чортківського районного управління юстиції в Тернопільській області, актовий запис № 33. Від подружнього життя в них є син [PERSON], [INFO]. Крім того, дружина ще має сина від попереднього шлюбу. Протягом останнього року сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. На даний момент спільного господарства вони не ведуть, втратили почуття любові та поваги один до одного, а тому він просить шлюб розірвати. [PERSON] просить визначити місце проживання сина разом з ним за адресою: м. Чортків, вул. Незалежності, 70/4. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить задовольнити з мотивів, наведених в позовній заяві. Відповідачка [PERSON] позов визнає. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що з 18 лютого 2014 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чортківського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 33. Від шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO]. Сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, втратили почуття любові та поваги один до одного. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивача, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Малолітнього сина сторін після розірвання шлюбу суд залишає проживати з батьком.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

В лютому 2017 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що 29 квітня 2011 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 376. Від подружнього життя в них 6 жовтня 2011 року народилася дочка [PERSON]. Подружні відносини у них не склалися в силу несумісності характерів, різних поглядів на життя, різних інтересів. З червня 2015 року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Реєстрація шлюбу з відповідачкою перешкоджає йому зареєструвати інший шлюб. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, в своїй заяві, яку він направив до суду, просить справу розглянути без його участі, позов підтримує і просить його задовольнити. Відповідачка [PERSON] також не з'явилась в судове засідання, в заяві, яка надійшла від неї до суду, вона позов визнає, просить справу розглянути без її участі. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що з 29 квітня 2011 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували у відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 376. Від шлюбу в них народилася дочка [PERSON], [INFO]. Подружні відносини між сторонами не склалися в силу несумісності характерів, різних поглядів на життя, різних інтересів. З червня 2015 року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, миритись не бажають. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивача, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

В лютому 2017 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Звиняцької сільської ради Чортківського району Тернопільської області, третьої особи без самостійних вимог Чортківської районної державної нотаріальної контори про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві позивач вказав, що [INFO] помер його дід [PERSON], який проживав в с. Звиняч Чортківського району. За життя він склав заповіт, посвідчений 23 листопада 2001 року секретарем Звиняцької сільської ради Чортківського району, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповів своєму онукові [PERSON], проживаючому в с. Звиняч Чортківського району. Спадкове майно складається з земельної ділянки площею 1,4508 га на території Звиняцької сільської ради Чортівського району, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. [PERSON] звернувся в Чортківську районну державну нотаріальну контору з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, однак отримав письмову відмову так як Державний акт на ім'я спадкодавця був технічно підготовлений, але виписаний після його смерті. У разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. За наведених обставин позивач просить визнати за ним право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після смерті діда. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити з мотивів, зазначених в позовній заяві. Представник відповідача - Звиняцької сільської ради Чортківського району Тернопільської області в судове засідання не з'явився, від сільської ради надійшла заява про слухання справи за відсутності представника, сільська рада позов визнає. Представник третьої особи - Чортківської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, від нотаріальної контори до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази в справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких мотивів. Згідно з ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що [INFO] помер дід позивача [PERSON], після його смерті [PERSON] відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу України є спадкоємцем його майна і спадщина належить йому з часу її відкриття. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на спадкове майно, задовольнивши позов.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

В лютому 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з названою вище позовною заявою, в якій зазначив, що перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 28.04.2016 року Корабельним районним у м. Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції, актовий запис № 129. Від даного шлюбу дітей не мають. Просить розірвати шлюб, посилаючись на те, що з відповідачем по справі сімейні стосунки припинені по причині відсутності між ними взаємного порозуміння та поваги один до одного, що призвело до суперечок, до втрати почуття любові один до одного. Позивач вважає, що подальше сумісне життя і збереження сім'ї з відповідачем є неможливим. Майнового спору вони не мають. Посилаючись на наведене, [PERSON] просив позов задовольнити. В судове засідання сторони не з'явилися. Позивач [PERSON] надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, була належним чином та своєчасно повідомлена про час та місце судового засідання, в тому числі шляхом розміщення оголошення в газету «Южная правда», заяв від неї не надходило, причина її неявки суду не відома. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України Дослідивши докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні ним правовідносини. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 28.04.2016 року, шлюб зареєстрований Корабельним районним у м. Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції, актовий запис № 129. Від даного шлюбу дітей не мають. У відповідності до ст.ст. 110-112, 114 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що збереження спільного життя подружжя та шлюбу суперечить інтересам сторін, це має істотне значення, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

В лютому 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що 14 листопада 1987 року він з відповідачкою уклали шлюб, який зареєстрували в с. Ягільниця Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 8. Дитина від шлюбу [PERSON], [INFO], є повнолітньою і має вже свою сім'ю. Спільне життя у них не склалося в силу несумісності характерів, втрати поваги один до одного. Вони вже не один раз намагалися зберегти сімю, однак переконалися, що є зовсім різними людьми. Подальше спільне проживання і збереження шлюбу стало неможливим, на примирення не згідний, тому просить шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява про слухання справи за його відсутності. Відповідачка [PERSON] також не з'явилась в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що 14 листопада 1987 року сторони уклали шлюб і зареєстрували в с. Ягільниця Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 8. Проте спільне життя в сторін не склалося в силу несумісності характерів, втрати поваги один до одного. Вони прийшли до висновку, що є різними людьми і миритись не бажають. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивача, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved