Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

В липні 2015 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що в жовтні 2013 року вона домовилась з відповідачкою [PERSON] про купівлю останньою належних їй (позивачці) житлового будинку та земельної ділянки площею 0,1352 га по вул.Петровського, 4 в смт.Бородянка Київської області за 47\~000 доларів США. 24 жовтня 2013 року між сторонами було укладено договори купівлі-продажу вказаних будинку та земельної ділянки, при цьому за земельну ділянку, яку було оцінено в 144\~000 грн., відповідачка розрахувалась повністю, а за будинок за домовленістю між ними сплатила їй (позивачці) до підписання договору купівлі-продажу 64\~000 грн., що еквівалентно 8\~000 доларів США, решту суми 168\~000 грн., що еквівалентно 21\~000 доларів США, зобовязалась передати їй повністю до 25 грудня 2013 року. 27 грудня 2013 року відповідачка сплатила їй (позивачці) 2\~000 доларів США, 2 січня 2014 року ще 4\~000 доларів США, 26 січня 2014 року 500 доларів США, 30 травня 2014 року 1\~000 доларів США, після чого взагалі припинила сплачувати кошти. Вважала, що вцілому відповідачкою було сплачено їй за будинок 15\~500 доларів США і залишок несплаченої суми становить 13\~500 доларів США, що еквівалентно 283\~656 грн. Тому просила стягнути з відповідачки на свою користь вказану заборгованість в сумі 283\~656 грн. [PERSON] звернулася до [PERSON] із зустрічним позовом та просила визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1352 га, що знаходиться по вул.Петровського, 4 в смт.Бородянка Київської області, укладений сторонами 24 жовтня 2013 року, стягнути з [PERSON] на свою користь кошти, сплачені на виконання цього договору в розмірі 146\~320 грн., визнати недійсним державний акт на право власності на вказану земельну ділянку, виданий на імя [PERSON], скасувати рішення Бородянської селищної ради від 15 липня 2005 року в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. В обгрунтування своїх вимог [PERSON] посилалась на те, що влітку 2015 року, коли вона вирішила побудувати на земельній ділянці, придбаній за оспорюваним договором купівлі-продажу, гараж та встановити паркан, у неї виник конфлікт із власником сусіднього будинковолодіння по вул.Петровського,2 [PERSON] з приводу того, що його (сусіда) будинок знаходиться на межі їх земельних ділянок і паркан можна встановлювати на відстані не менше одного метра від будинку і взагалі приватизація земельної ділянки [PERSON] проведена з порушенням вимог земельного законодавства, не здійснено відступ від будинку для його обслуговування та приватизовано землю, в якій проходить газова труба до його будинку. Таким чином, фактична площа та конфігурація придбаної нею ([PERSON]Ф.) земельної ділянки не відповідає площі та конфігурації, зазначеній в державному акті на право власності на цю земельну ділянку [PERSON], до того ж, через газову трубу, яка проходить по її земельній ділянці, вона обмежена в користуванні цією ділянкою за її цільовим призначенням. Укладаючи вказаний договір купівлі-продажу земельної ділянки, вона ([PERSON]Ф.) мала намір придбати іншу земельну ділянку, ніж фактично придбала, тобто, помилилась щодо самого предмету договору. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] свій позов підтримали, викладене в ньому підтвердили, зустрічний позов не визнали, посилаючись на правомірність оспорюваних договору купівлі-продажу, державного акту та рішення селищної ради, суду, зокрема, пояснили, що перед укладенням договору купівлі-продажу відповідачкою була оглянута земельна ділянка, їй детально було розяснено і показано де що знаходиться на цій ділянці та проходження межі земельної ділянки по стіні будинку [PERSON] Газопровід до будинку № 2 по вул.Петровського був прокладений ще в 1994 році на відстані 20 см від межі ділянок в бік придбаної відповідачкою ділянки і це не заважає використовувати земельну ділянку. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] визнали частково, погодились на стягнення з відповідачки на користь позивачки суми боргу в розмірі 108\~000 грн., зустрічний позов підтримали, викладене в ньому підтвердили, суду, зокрема, пояснили, що відповідачка не має наміру повертати земельну ділянку позивачці, а лише хоче вирішити конфлікт із сусідом та передати йому частину належної їй земельної ділянки для обслуговування його будинку і газової труби, а земельну ділянку, яка залишиться, по новому приватизувати на своє імя. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні вважав, що позов [PERSON] підлягає до задоволення, так як приватизація земельної ділянки по вул.Петровського, 4 була здійснена без врахування необхідності обслуговування ним свого будинку, який стоїть на межі ділянок. До того ж, по сусідній земельній ділянці проходить його газова труба. Вислухавши пояснення позивачки, відповідачки та їх представників, третьої особи [PERSON], покази свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази по справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення, а зустрічний позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що 24 жовтня 2013 року між позивачкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, за яким позивачка, як продавець продала, а відповідачка, як покупець, купила житловий будинок № 4 по вул.Петровського в смт.Бородянка Київської області. Цей продаж за домовленістю сторін було вчинено за суму 232\~000 грн., з яких 64\~000 грн. покупець ([PERSON]Ф.) передав продавцю ([PERSON]А.) до підписання та нотаріального посвідчення цього договору, решту суми 168\~000 грн., покупець зобовязався передати повністю продавцю до 25 грудня 2013 року. Як зазначено в договорі, продавець ([PERSON]А.) вважала вказану ціну продажу вигідною для неї, її розмір не був повязаний зі збігом якихось важких для неї обставин і повністю її задовольняв (а.с.10-12). Як вбачається з копії розписки (а.с.3) та що визнається сторонами, після укладення даного договору [PERSON] сплатила [PERSON] в рахунок оплати боргу за придбаний будинок: 27 грудня 2013 року - 2\~000 доларів США, що на той час за курсом НБУ було еквівалентно 15\~986 грн. (2000 дол. США х 7,993 грн.), 2 січня 2014 року 4\~000 доларів США, що еквівалентно 31\~972 грн. (4000 дол. США х 7,993 грн.), 26 січня 2014 року 500 доларів США, що еквівалентно 3\~996,50 грн. (500 дол. США х 7,993 грн.), 30 травня 2014 року 1\~000 доларів США, що еквівалентно 11\~775 грн. (1\~000 дол. США х 11,77 грн.)., що в загальному розмірі становило 63\~729,50 грн. 8 липня 2014 року [PERSON] через Бородянську районну державну нотаріальну контору передала [PERSON] заяву, якою просила останню не пізніше десяти днів з дня вручення цієї заяви провести повний розрахунок за вищезазначеним договором купівлі-продажу (а.с.18). 18 червня 2015 року [PERSON] знову передала [PERSON] через Бородянську районну державну нотаріальну контору заяву, якою просила не пізніше 1 липня провести повний розрахунок згідно договору, зазначивши, що залишилась неоплаченою сума в розмірі 108\~000 грн., що еквівалентно 13\~500 доларів США (а.с.19). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 655 ЦК України закріплює законодавче визначення договору купівлі-продажу, згідно з яким це договір, за яким одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За загальним правилом (частина перша статті 692 ЦК України) оплата товару за договором купівлі-продажу здійснюється після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Згідно із частиною другою статті 692 ЦК України покупець повинен виконати свій обовязок щодо оплати одразу в повному обсязі, тобто сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Однак сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу (частина друга статті 692 ЦК України). У випадку, якщо договором купівлі-продажу передбачена оплата товару через певний час після його передачі покупцю, покупець повинен провести оплату в строк, передбачений договором. Якщо покупець не виконує свого обовязку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами(частина третя статті 692 ЦК України), або розірвання договору з підстав, передбачених статтею 651 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В обгрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що оскільки згідно попередньої домовленості вартість будинку сторонами була визначена в розмірі 29\~000 доларів США, а сплачено лише 15 500 доларів США, то залишок боргу складає 13\~500 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 3 липня 2015 року 283\~656 грн. Однак, як вбачається з самого договору купівлі-продажу, при його укладенні сторонами була визначена вартість будинку в розмірі 232\~000 грн. та залишок суми до сплати - 168\~000 грн. Оскільки, як встановлено судом, відповідачкою було сплачено позивачці після підписання договору купівлі-продажу 63\~729,50 грн., то залишок боргу [PERSON] становить 104\~270,50 грн. (168\~000 грн. 63\~729,50 грн.). За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене, та зважаючи на визнання позову відповідачкою в сумі саме 108\~000 грн., як зазначено в заяві позивачки від 18 червня 2015 року, суд вважає, за необхідне, частково задовольняючи позов [PERSON], стягнути з [PERSON] на користь позивачки заборгованість за договором купівлі-продажу житлового будинку від 24 жовтня 2013 року у розмірі 108\~000 грн. Також 24 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, за яким позивачка, як продавець продала, а відповідачка, як покупець, купила земельну ділянку площею 0,1352 га, кадастровий номер 3221055100:01:003:0038, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, яка розташована по вул.Петровського, 4 в смт.Бородянка Київської області. Цей продаж за домовленістю сторін було вчинено за суму 144 000 грн., яку продавець ([PERSON]А.) отримав повністю від покупця ([PERSON]Ф.) до підписання цього договору. Вказана земельна ділянка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого відповідно до рішення Бородянської селищної ради від 15 липня 2005 року (а.с.4,13-15,105,129-130). Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1-3, 5,6 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч.1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. В обгрунтування своїх вимог [PERSON] посилається на те, що спірний договір нею було укладено під впливом її помилки та обману з боку [PERSON], яка не повідомила їй, що на земельній ділянці, яку вона придбала, проходить газопровід сусіда, до того ж, дана земельна ділянка була приватизована з порушенням діючого законодавства, без врахування прав та інтересів сусіднього землекористувача, фактична площа та конфігурація придбаної нею ([PERSON]Ф.) земельної ділянки не відповідає площі та конфігурації, зазначеній в державному акті на право власності на цю земельну ділянку [PERSON] Однак, жодних доказів, які б підтверджували невідповідність фактичної площі та конфігурації придбаної [PERSON] земельної ділянки площі та конфігурації, зазначеній в державному акті на право власності на цю земельну ділянку [PERSON], суду не надано. При цьому суд не приймає до уваги посилання відповідачки на необхідність передачі сусіду [PERSON] частини її земельної ділянки для обслуговування ним його будинку та газової труби, в звязку з чим її земельна ділянка має зменшитись, оскільки, як вбачається з матеріалів справи (а.с.4,86-102,115-131,158,169,192), приватизація обох земельних ділянок здійснена відповідно до фактичного користування даними земельними ділянками на протязі тривалого часу і жодних спорів щодо цього між землекористувачами на час передачі ділянок у власність не виникало. Що ж до проходження газопроводу до будинку № 2 по вул.Петровського по краю придбаної відповідачкою земельної ділянки (як визнала позивачка, на відстані 20 см від межі), то суд вважає, що дана обставина не має істотного значення, доказів значного зниження її цінності або можливості використання за цільовим призначенням в звязку з цим суду не надано. До того ж, відповідачка не позбавлена права звернутися до власника даних комунікацій з вимогою про їх перенесення. Не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і твердження [PERSON] відносно навмисного введення [PERSON] її в оману щодо вказаних обставин. За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене, так як підстав для визнання оспорюваних договору купівлі-продажу, державного акту на право власності на земельну ділянку недійсними, скасування рішення ради не вбачається, то суд вважає за необхідне в позові відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачки [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути на відшкодування витрат по наданню правової допомоги 350 грн., а також в дохід бюджету судовий збір в розмірі 1080 грн.

Outcome: partial