Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

В Кузнецовський міський суд Рівненської області звернувся [PERSON] із первісним позовом до [PERSON] і [PERSON], в якому просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 95952 (девяносто пять тисяч девятсот пятдесят дві) грн. 08 коп., з яких: 67768 (шістдесят сім тисяч сімсот шістдесят вісім) грн. 00 коп. основний борг; 7853 (сім тисяч вісімсот пятдесят три) грн. 68 коп. 30 (тридцять) процентів річних від суми неповернутої позики за прострочення виконання грошового зобовязання за період часу з 26 травня 2014 року до 06 січня 2015 року включно; 20330 (двадцять тисяч триста тридцять) грн. 40 коп. штраф у розмірі 30 (тридцять) процентів від суми неповернутої позики. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначив, що 18 квітня 2014 року він уклав договір позики з [PERSON] та [PERSON], згідно з п.1.1. якого позикодавець передає позичальникам у власність грошову суму у розмірі 50697 (пятдесят тисяч шістсот девяносто сім) грн., що еквівалентно 4300 (чотирьом тисячам триста) дол. США на день укладення договору, а позичальники зобовязуються повернути вказану суму позики на умовах та в строки, визначені даним договором. Покликаючись на п.п.2.1.2 п.2.1. зазначеного договору, позивач зазначив, що сторони узгодили, що курс гривні по відношенню до долара США, який застосовується для розрахунку суми позики, що підлягає поверненню позичальниками позикодавцю за цим договором становить 11,79 грн. за 1 долар США. Згідно з доводами [PERSON] відповідно до п.п.2.2.1 п.2.2. вказаного договору позикодавець зобовязаний передати позичальникам суму грошових коштів, зазначених у п.1.1 цього договору, у день його підписання сторонами. Позивач вказав, що на виконання взятих на себе за договором зобовязань позикодавець передав позичальникам грошові кошти в сумі 50697 (пятдесят тисяч шістсот девяносто сім) грн. 00 коп., що еквівалентно 4300 (чотирьом тисячам триста) доларів США. на день укладення договору, що підтверджується розпискою від 18 квітня 2014 року, підписаною відповідачами. У позовній заяві [PERSON] навів графік, передбачений п.п.2.1.1 п.2.1 договору, та зазначив, що відповідно до нього позичальники зобовязані повернути позикодавцю суму грошових коштів наступним чином: до 25 травня 2014 року 7242 (сім тисяч двісті сорок дві) грн. 43 коп., що еквівалентно 614 (шістсот чотирнадцять) доларів США 29 центів на день укладення договору; до 25 червня 2014 року 7242 (сім тисяч двісті сорок дві) грн. 43 коп., що еквівалентно 614 (шістсот чотирнадцять) доларів США 29 центів на день укладення договору; до 25 липня 2014 року 7242 (сім тисяч двісті сорок дві) грн. 43 коп., що еквівалентно 614 (шістсот чотирнадцять) доларів США 29 центів на день укладення договору; до 25 серпня 2014 року 7242 (сім тисяч двісті сорок дві) грн. 43 коп., що еквівалентно 614 (шістсот чотирнадцять) доларів США 29 центів на день укладення договору; до 25 вересня 2014 року 7242 (сім тисяч двісті сорок дві) грн. 43 коп., що еквівалентно 614 (шістсот чотирнадцять) доларів США 29 центів на день укладення договору; до 25 жовтня 2014 року 7242 (сім тисяч двісті сорок дві) грн. 43 коп., що еквівалентно 614 (шістсот чотирнадцять) доларів США 29 центів на день укладення договору; до 25 листопада 2014 року 7242 (сім тисяч двісті сорок дві) грн. 43 коп., що еквівалентно 614 (шістсот чотирнадцять) доларів США 26 центів на день укладення договору. Проте, як стверджує позивач, позичальниками не виконано зобовязання з повернення наданих грошових коштів за договором, внаслідок чого у відповідачів виникла заборгованість у розмірі 67768 (шістдесят сім тисяч сімсот шістдесят вісім) грн. 00 коп., що еквівалентно 4300 (чотирьом тисячам триста) доларів США, виходячи з того, що відповідно до офіційного курсу валют, встановленого Національним банком України станом на 06 січня 2015 року, 1 долар США становить 15 (п'ятнадцять) грн. 76 коп. Зокрема, згідно з розрахунком позивача основний борг [PERSON] і [PERSON] перед ним матиме наступний вигляд: 26 травня 2014 року 614 (шістсот чотирнадцять) доларів США 29 центів, що становить 7242 (сім тисяч двісті сорок дві) грн. 43 коп. (станом на день укладення договору) та наростаючим підсумком 614 (шістсот чотирнадцять) доларів США 29 центів, що становить 9681 (девять тисяч шістсот вісімдесят одна) грн. 21 коп. (станом на день підписання позовної заяви); 26 червня 2014 року 614 (шістсот чотирнадцять) доларів США 29 центів, що становить 7242 (сім тисяч двісті сорок дві) грн. 43 коп. (станом на день укладення договору) та наростаючим підсумком 1228 (одна тисяча двісті двадцять вісім) доларів США 58 центів, що становить 19362 (девятнадцять тисяч триста шістдесят дві) грн. 42 коп. (станом на день підписання позовної заяви); 26 липня 2014 року 614 (шістсот чотирнадцять) доларів США 29 центів, що становить 7242 (сім тисяч двісті сорок дві) грн. 43 коп. (станом на день укладення договору) та наростаючим підсумком 1842 (одна тисяча вісімсот сорок два) долара США 87 центів, що становить 29043 (двадцять девять тисяч сорок три) грн. 63 коп. (станом на день підписання позовної заяви); 26 серпня 2014 року 614 (шістсот чотирнадцять) доларів США 29 центів, що становить 7242 (сім тисяч двісті сорок дві) грн. 43 коп. (станом на день укладення договору) та наростаючим підсумком 2457 (дві тисячі чотириста пятдесят сім) доларів США 16 центів, що становить 38724 (тридцять вісім тисяч сімсот двадцять чотири) грн. 84 коп. (станом на день підписання позовної заяви); 26 вересня 2014 року 614 (шістсот чотирнадцять) доларів США 29 центів, що становить 7242 (сім тисяч двісті сорок дві) грн. 43 коп. (станом на день укладення договору) та наростаючим підсумком 3071 (три тисячі сімдесят один) долар США 45 центів, що становить 48406 (сорок вісім тисяч чотириста шість) грн. 05 коп. (станом на день підписання позовної заяви); 26 жовтня 2014 року 614 (шістсот чотирнадцять) доларів США 29 центів, що становить 7242 (сім тисяч двісті сорок дві) грн. 43 коп. (станом на день укладення договору) та наростаючим підсумком 3685 (три тисячі шістсот вісімдесят пять) доларів США 74 центи, що становить 58087 (пятдесят вісім тисяч вісімдесят сім) грн. 26 коп. (станом на день підписання позовної заяви); 26 листопада 2014 року 614 (шістсот чотирнадцять) доларів США 26 центів, що становить 7242 (сім тисяч двісті сорок дві) грн. 42 коп. (станом на день укладення договору) та наростаючим підсумком 4300 (чотири тисячі триста) доларів США 00 центів, що становить 67768 (шістдесят сім тисяч сімсот шістдесят вісім) грн. 00 коп. (станом на день підписання позовної заяви). При цьому [PERSON] керується ст.526, ч.ч.1, 2, 3 ст.530, ч.1 ст.542, ст.629, ч.ч.1, 2, 3 ст.1049 ЦК України, п.п.1, 9 і 11 Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого постановою правління Національного банку України №496 від 12 листопада 2003 року, та п.п.2.1.3 п.2.1 договору позики від 18 квітня 2014 року, яким передбачено, що у випадку, якщо станом на день повернення суми позики (чи її частини) має місце відхилення офіційного курсу долара США, встановленого Національним банком України до національної валюти України, в сторону збільшення від курсу, встановленого сторонами, сума позики в національній валюті, вказана у п.1.1 договору, повертається позичальниками позикодавцю з урахуванням розміру збільшення зазначеного курсу. Заявлені вимоги щодо стягнення 30 (тридцяти) процентів річних від суми неповернутої позики за прострочення виконання грошового зобовязання за період часу з 26 травня 2014 року до 06 січня 2015 року включно у розмірі 498 (чотириста девяносто вісім) доларів США 33 центи, що станом на 06 січня 2015 року еквівалентно 7853 (семи тисячам вісімсот пятдесяти трьом) грн. 68 коп., позивач мотивує ст.ст.6, 610, ч.2 ст.625, ч.1 ст.627 і ч.1 ст.1050 ЦК України, положеннями п.3.1 договору позики від 18 квітня 2014 року, якими встановлено, що за невиконання чи неналежне виконання своїх зобовязань сторони несуть відповідальність, передбачену умовами цього договору та чинним законодавством, у повному обсязі, та положеннями п.п.2.1.4 п.2.1 вказаного договору, згідно з якими сторони погодили, що позичальники зобовязані у випадку несвоєчасного повернення суми позики, додатково сплачувати позикодавцю 30 (тридцять) процентів річних від суми неповернутої позики. Згідно з розрахунком, викладеним у позовній заяві [PERSON], вказана сума 498 (чотириста девяносто вісім) доларів США 33 центи, в еквіваленті 7853 (сім тисяч вісімсот пятдесят три) грн. 68 коп., обрахована за ставкою 30 (тридцять) процентів річних, визначена наступним чином: від суми боргу в розмірі 614 (шістсот чотирнадцять) доларів США 29 центів за 31 день прострочення з 26 травня 2014 року до 25 червня 2014 року 15 (пятнадцять) доларів 65 центів (246 (двісті сорок шість) грн. 64 коп. станом на день підписання позовної заяви); від суми боргу в розмірі 1228 (одна тисяча двісті двадцять вісім) доларів США 58 центів за 30 днів прострочення з 26 червня 2014 року до 25 липня 2014 року 30 (тридцять) доларів США 29 центів (477 (чотириста сімдесят сім) грн. 37 коп. станом на день підписання позовної заяви); від суми боргу в розмірі 1842 (одна тисяча вісімсот сорок два) долара США 87 центів за 31 день прострочення з 26 липня 2014 року до 25 серпня 2014 року 46 (сорок шість) доларів США 96 центів (740 (сімсот сорок) грн. 09 коп. станом на день підписання позовної заяви); від суми боргу в розмірі 2457 (дві тисячі чотириста пятдесят сім) доларів США 16 центів за 31 день прострочення з 26 серпня 2014 року до 25 вересня 2014 року 62 (шістдесят два) долара США 61 цент (986 (девятсот вісімдесят шість) грн. 73 коп. станом на день підписання позовної заяви); від суми боргу в розмірі 3071 (три тисячі сімдесят один) долар США 45 центів за 30 днів прострочення за період часу з 26 вересня 2014 року до 25 жовтня 2014 року 75 (сімдесят пять) доларів США 73 центи (1193 (одна тисяча сто девяносто три) грн. 51 коп. станом на день підписання позовної заяви; від суми боргу в розмірі 3685 (три тисячі шістсот вісімдесят пять) доларів США 74 центи за 31 день прострочення за період часу з 26 жовтня 2014 року до 25 листопада 2014 року 93 (девяносто три) долари США 91 цент (1480 (одна тисяча чотириста вісімдесят) грн. 02 коп. станом на день підписання позовної заяви; від суми боргу 4300 (чотири тисячі триста) доларів США 00 центів за 49 днів прострочення за період часу з 26 листопада 2014 року до 06 січня 2015 року 173 (сто сімдесят три) долари США 18 центів (2729 (дві тисячі сімсот двадцять девять) грн. 32 коп. станом на день підписання позовної заяви. Вимоги про стягнення штрафу в сумі 20330 (двадцять тисяч триста тридцять) грн. 40 коп. (в еквіваленті 1290 (одна тисяча двісті девяносто) доларів США), обчисленої в розмірі 30 (тридцять) процентів від суми неповернутої позики в сумі 4300 (чотири тисячі триста) доларів США (67768 (шістдесяти семи тисяч сімсот шістдесяти восьми) грн. 00 коп. станом на день підписання позовної заяви), позивач обґрунтовує ч.ч.1, 2 ст.549 ЦК України і положеннями п.п.3.3.1 п.3.3. договору позики від 18 квітня 2014 року, якими визначено, що позичальники у випадку несвоєчасного повернення суми позики та/або її частини повинні сплатити на користь позикодавця штраф у розмірі 30 (тридцять) процентів від суми неповернутої позики. В подальшому [PERSON] збільшив позовні вимоги, заявлені до [PERSON] і [PERSON], подавши в суд відповідну письмову заяву від 24 березня 2015 року. Зокрема, з мотивів збільшення курсу долара США відносно національної валюти України відповідно до офіційного курсу валют, встановленого Національним банком України станом на 17 березня 2015 року в розмірі 22 (двадцять дві) грн. 25 коп. за 1 долар США, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у загальному розмірі 135465 (сто тридцять пять тисяч чотириста шістдесят пять) грн. 34 коп., з яких: 95675 (девяносто пять тисяч шістсот сімдесят пять) грн. 00 коп. еквівалент суми основного боргу у розмірі 4300 (чотири тисячі триста) доларів США станом на 17 березня 2015 року; 11087 (одинадцять тисяч вісімдесят сім) грн. 84 коп. еквівалент 30 (тридцяти) процентів річних в розмірі 498 (чотириста девяносто вісім) доларів США 33 центи станом на 17 березня 2015 року; 28702 (двадцять вісім тисяч сімсот дві) грн. 50 коп. еквівалент штрафу в розмірі 1290 (одна тисяча двісті девяносто) доларів США станом на 17 березня 2015 року. До початку судового розгляду даної справи по суті відповідно до ст.123 ЦПК України відповідачі за первісним позовом [PERSON] і [PERSON], покликаючись на ч.1 ст.1051 ЦК України, предявили зустрічний позов до [PERSON], в якому просять суд визнати договір позики від 18 квітня 2014 року оспорюваним на тій підставі, що грошові кошти насправді не були одержані від позикодавця [PERSON] Вказані вимоги зустрічного позову [PERSON] і [PERSON] обґрунтовуються недобросовісністю позивача за первісним позовом та тим, що 18 квітня 2014 року ними і [PERSON] було підписано договір позики від 18 квітня 2014 року, проте грошові кошти, що визначені умовами цього договору (п.1.1) у розмірі 50697 (пятдесят тисяч шістсот девяносто сім) грн. 00 коп., що еквівалентно 4300 (чотирьом тисячам триста) доларів США на день укладення договору, насправді не були передані позикодавцем для позичальників. З врахуванням уточнень заявлених позовних вимог [PERSON] і [PERSON] на підставі ч.3 ст.215, ст.235 ЦК України просять визнати оспорюваний договір позики від 18 квітня 2014 року, укладений між ними і [PERSON], удаваним та встановити, що насправді між цими сторонами 18 квітня 2014 року був вчинений договір купівлі-продажу автомобіля, згідно умов якого [PERSON] продав, а [PERSON] та [PERSON] купили автомобіль, марки BMW, модель 5201, рік випуску 1999, колір синій, номер шасі (кузова, рами) WBAHB51000BD33974, реєстраційний номер [NUMBER], за ціною 4300 (чотири тисячі триста) доларів США, що на день укладення договору еквівалентно 50697 (пятдесяти тисячам шістсот девяносто семи) грн. 00 коп. Такі зустрічні вимоги [PERSON] та [PERSON] обґрунтовують тим, що укладаючи 18 квітня 2014 року договір позики сторони договору насправді вважали, що вчинили договір купівлі-продажу автомобіля, марки BMW, модель 5201, рік випуску 1999, колір синій, номер шасі (кузова, рами) WBAHB51000BD33974, реєстраційний номер [NUMBER], за яким [PERSON] продав, а [PERSON] і [PERSON] купили цей автомобіль за ціною 4300 (чотири тисячі триста) доларів США, що на день укладення договору еквівалентно 50697 (пятдесяти тисячам шістсот девяносто семи) грн. 00 коп., визначивши порядок розрахунку за придбаний автомобіль в договорі позики. Згідно тверджень [PERSON] і [PERSON], викладених у зустрічному позові, вони не отримували будь-яких коштів від [PERSON] по спірному договору позики від 18 квітня 2014 року, а насправді сторони цього договору вчинили договір купівлі-продажу вказаного автомобіля, що підтверджується рядом доказів, в тому числі показаннями свідків та особистими поясненнями сторін. Уточнивши заявлені вимоги, відповідачі за первісним позовом і позивачі за зустрічним позовом [PERSON] і [PERSON], у письмовій заяві від 05 жовтня 2015 року, просять суд визнати оспорюваний договір позики, укладений між [PERSON] і [PERSON] та [PERSON] 18 квітня 2014 року, удаваним та встановити, що насправді між такими сторонами 18 квітня 2014 року був вчинений договір купівлі-продажу автомобіля, за яким [PERSON] продав, а [PERSON] та [PERSON] купили автомобіль, марки BMW, модель 520І, рік випуску 1999, колір синій, номер шасі (кузова, рами) WBAHB51000BD33974, реєстраційний номер [NUMBER], за ціною 4300 (чотири тисячі триста) доларів США, що на день укладення договору еквівалентно 50697 (пятдесяти тисячам шістсот девяносто семи) грн. 00 коп. У вказаній заяві [PERSON] і [PERSON] зазначили, що 18 квітня 2014 року ними і [PERSON] був підписаний договір позики від 18 квітня 2014 року, проте оскільки грошові кошти, визначені умовами цього договору (п.1.1), насправді не були передані позикодавцем для позичальників, оспорюваний ними правочин договір позики від 18 квітня 2014 року згідно з ч.3 ст.215, ч.1 ст.1051 ЦК України підлягає визнанню його судом недійсним. При цьому відповідачі за первісним позовом і позивачі за зустрічним позовом покликались на обставини, зясовані в ході судового розгляду даної справи в судовому засіданні 29 вересня 2015 року під час дачі особистих пояснень [PERSON] і [PERSON], зокрема, що сторони договору позики, укладаючи вказаний договір, насправді вважали, що вчинили договір купівлі-продажу автомобіля, марки BMW, модель 520І, рік випуску 1999, колір синій, номер шасі (кузова, рами) WBAHB51000BD33974, реєстраційний номер [NUMBER], за яким [PERSON] продав, а [PERSON] і [PERSON] купили такий автомобіль за ціною 4300 (чотири тисячі триста) доларів США, що на день укладення договору еквівалентно 50697 (пятдесяти тисячам шістсот девяносто семи) грн. 00 коп., визначивши порядок розрахунку за придбаний покупцями автомобіль у договорі позики. Згідно з твердженнями [PERSON] і [PERSON], слідуючи вимогам ст.235 ЦК України, договір позики від 18 квітня 2014 року є удаваним правочином, оскільки вчинений він для приховання іншого правочину, який дійсно мав місце договір купівлі-продажу автомобіля. Зазначені вимоги зустрічної позовної заяви [PERSON] і [PERSON] [PERSON] вважає безпідставними та просить суд відмовити в їх задоволенні, про що вказав у письмових запереченнях від 20 серпня 2015 року. Свої заперечення [PERSON] обґрунтовує тим, що згідно договору позики від 18 квітня 2014 року [PERSON] та [PERSON] отримали від нього позику у розмірі 50697 (пятдесят тисяч шістсот девяносто сім) грн. 00 коп., що еквівалентно 4300 (чотирьом тисячам триста) доларів США, і зобовязались повернути суму позики відповідно до графіку, визначеному у згадуваному договорі, проте у встановлений договором строк позивач ([PERSON]П.) грошових коштів не отримав. Вимогу зустрічного позову про визнання договору позики від 18 квітня 2014 року оспорюваним з підстав неодержання позичальниками від позикодавця грошових коштів [PERSON] вважає такою, що сформульована з порушенням юридичної техніки, оскільки згідно з ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з доводами позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом заперечення особою дійсності правочину (договору) є свідченням того, що такий правочин (договір) є оспорюваним, тому правочин (договір) набуває статусу оспорюваного з моменту виникнення спірних правовідносин щодо нього і не потребує визнання судом такого правочину (договору) оспорюваним. Окрім цього, заперечуючи проти зустрічного позову, [PERSON] вказав, що факт отримання від нього [PERSON] та [PERSON] грошових коштів у сумі 50697 (пятдесят тисяч шістсот девяносто сім) грн. 00 коп., що еквівалентно 4300 (чотирьом тисячам триста) доларів США, підтверджується розпискою від 18 квітня 2014 року (копія якої є у матеріалах справи). При цьому позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом зазначив, що 19 лютого 2014 року позивачами по зустрічному позову була предявлена вимога про повернення оригіналу розписки (копія вимоги з копією конверта, у якому ця вимога була отримана додається), в якій вони вимагали повернути оригінал розписки в строк до 23 лютого 2015 року та водночас вказували про відсутність жодних зобовязань перед ним по договору позики від 18 квітня 2014 року і повернення всієї суми грошових коштів, а саме суми, що еквівалентна 4300 (чотирьом тисячам триста) доларів США, що підтверджує факт отримання [PERSON] і [PERSON] грошових коштів. Свої заперечення проти зустрічного позову [PERSON] і [PERSON] [PERSON] обґрунтовує також тим, що факт неотримання [PERSON] і [PERSON] грошових коштів по договору позики від 18 квітня 2014 року не може підтверджуватися показаннями свідків, оскільки відповідно до ч.1 ст.218 ЦК України і абзацу 2 п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, факт його вчинення та виконання зобовязань, що виникли з правочину не може доводитися свідченням свідків. Позивач за первісним позовом і відповідач за зустрічним позовом вважає, що показання свідків щодо факту неотримання від нього відповідачами за первісним позовом і позивачами за зустрічним позовом грошових коштів є недопустимим доказом. Під час судового розгляду даної справи в режимі відеоконференції позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та його представники адвокати [PERSON] і [PERSON] повністю підтримали вимоги за первісним позовом, заявленим до [PERSON] і [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, з врахуванням збільшення їх розміру згідно з письмовою заявою [PERSON] від 24 березня 2015 року та в повному обсязі не визнали позовні вимоги [PERSON] і [PERSON] за зустрічним позовом про оспорювання договору позики від 18 квітня 2014 року та визнання його недійсним. При цьому [PERSON] і [PERSON] не дали згоди на їх допит судом як свідків про відомі їм обставини, що мають значення для справи, що передбачена ст.62 ЦПК України. У судовому засіданні позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] пояснив, що 18 квітня 2014 року у офісі адвоката [PERSON] за адресою: м.Львів, вул.Липинського, 36 він уклав із [PERSON] і [PERSON] договір позики та в присутності [PERSON] і [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 50697 (пятдесят тисяч шістсот девяносто сім) грн. 00 коп. готівкою. Згідно з поясненнями [PERSON] цього ж дня 18 квітня 2014 року він видав довіреність, нотаріально її посвідчив, після чого безоплатно передав [PERSON] і [PERSON] у користування автомобіль, марки BMW, модель 520І, рік випуску 1999, колір синій, номер шасі (кузова, рами) WBAHB51000BD33974, тип ТЗ легковий седан-В, реєстраційний номер [NUMBER], який належить йому на праві приватної власності, домовившись в усній формі, що по закінченню дії зазначеної довіреності (25 листопада 2014 року) [PERSON] і [PERSON] повернуть йому вказаний автомобіль. [PERSON] зазначив, що він позичив грошові кошти та дав у користування автомобіль [PERSON], оскільки останній звернувся до нього з цього приводу за 1 місяць до 18 квітня 2014 року. При цьому [PERSON] пояснив, що він не памятає при яких обставинах він познайомився із [PERSON] і [PERSON], зазначивши, що знав їх раніше приблизно за 1 рік 2 роки до моменту укладення договору позики і видачі довіреності на автомобіль і відносини з ними були доброзичливими, а з серпня 2014 року після того, як [PERSON] і [PERSON] перестали спілкуватися по телефону відносини з ними погіршилися. [PERSON] підтвердив, що після цього він зустрічався 1 раз із [PERSON] і [PERSON] у м.Кузнецовськ Рівненської області, щоб зясувати чому вони не повертають гроші. Даючи пояснення, у судовому засіданні [PERSON] також вказав, що автомобіль, марки BMW, модель 520І, рік випуску 1999, колір синій, номер шасі (кузова, рами) WBAHB51000BD33974, тип ТЗ легковий седан-В, реєстраційний номер [NUMBER], йому [PERSON] і [PERSON] не повернули, але з позовом про витребування у [PERSON] і [PERSON] зазначеного автомобіля він не звертався. Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом адвокат [PERSON] зазначила, що розписка [PERSON] і [PERSON] від 18 квітня 2014 року підтверджує факт передачі [PERSON] позики грошових коштів у сумі 50697 (пятдесят тисяч шістсот девяносто сім) грн. 00 коп. Окрім цього, представник [PERSON] пояснила, що [PERSON] і [PERSON] самі підтверджують факт укладення спірного договору позики і передачі їм грошей 18 квітня 2014 року, вказавши у письмовій вимозі про повернення оригіналу розписки, що грошові кошти за договором позики від 18 квітня 2014 року вони повернули. У додаткових письмових поясненнях від 30 вересня 2015 року позивач за первісним позовом і відповідач за зустрічним позовом [PERSON] вказав на визнання [PERSON] у судовому засіданні 29 вересня 2015 року при його допиті як свідка факту підписання ним особисто та його дружиною [PERSON] договору позики від 18 квітня 2014 року та розписки про одержання коштів згідно договору у сумі 50697 (пятдесят тисяч шістсот девяносто сім) грн. 00 коп., а також факту підготовлення, підписання та відправлення 24 лютого 2015 року засобами поштового звязку на імя [PERSON] вимоги про повернення оригіналу розписки, що за таких умов відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню. У цих письмових поясненнях [PERSON] акцентував увагу на тому, що у зазначеній вимозі [PERSON] і [PERSON] вказали, що ними 18 квітня 2014 року було укладено договір позики з [PERSON], на підставі якого позикодавець передав позичальникам грошову суму у розмірі 50697 (пятдесят тисяч шістсот девяносто сім) грн. 00 коп., та що 18 квітня 2014 року ними було складено та підписано розписку, відповідно до якої позичальниками отримано від позикодавця грошові кошти в сумі, що визначена договором позики, тобто 50697 (пятдесят тисяч шістсот девяносто сім) грн. 00 коп., зазначивши, що вказана сума позики ніби-то була повернута позикодавцю, однак останній не повернув позичальникам оригіналу розписки. В подальшому у судове засідання в режимі відеоконфернеції [PERSON] та його представники адвокати [PERSON] і [PERSON] не зявилися, будучи належним чином повідомленими судом про час, дату і місце судового розгляду справи. 12 жовтня 2012 року і 26 жовтня 2015 року від [PERSON]П в суд надійшли письмові клопотання від 09 жовтня 2015 року і від 22 жовтня 2015 року відповідно про розгляд даної справи за його відсутності та за відсутності його представників. Зі змісту вказаних клопотань слідує, що [PERSON] повністю підтримує свої позовні вимоги, заявлені до [PERSON] і [PERSON] у первісному позові про стягнення заборгованості за договором позики, з врахуванням збільшення їх розміру та повністю заперечує проти вимог зустрічної позовної заяви про визнання договору оспорюваним, заявленої до нього [PERSON] і [PERSON], з підстав, викладених у письмових запереченнях. Під час судового розгляду справи [PERSON], [PERSON] та представник [PERSON] [PERSON] повністю не визнали позовні вимоги [PERSON] за первісним позовом про стягнення заборгованості за договором позики та повністю підтримали вимоги за зустрічним позовом, заявленим до [PERSON] про оспорювання договору позики та визнання його удаваним. З показань, наданих у судовому засіданні відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом [PERSON] під час допиту як свідка за його згодою згідно з ст.62 ЦПК України, слідує, що 18 квітня 2014 року він із дружиною [PERSON] з однієї сторони і [PERSON] з іншої сторони підписали договір позики, запропонований [PERSON], в якому передбачено, що останній передає їм позику грошову суму у розмірі 50697 (пятдесят тисяч шістсот девяносто сім) грн. 00 коп., що на день укладення договору в еквіваленті становить 4300 (чотири тисячі триста) доларів США. Проте, як стверджує [PERSON], цих грошових коштів [PERSON] їм насправді не передав, а фактично продав автомобіль, марки BMW, модель 520І, рік випуску 1999, колір синій, номер шасі (кузова, рами) WBAHB51000BD33974, тип ТЗ легковий седан-В, реєстраційний номер [NUMBER], за ціною 4300 (чотири тисячі триста) доларів США, що на день укладення договору еквівалентно 50697 (пятдесяти тисячам шістсот девяносто семи) грн. 00 коп., в розстрочку із помісячною виплатою вказаних коштів відповідно до графіку, передбаченого у п.п.2.1.1. п.2.1. р.2 договору позики від 18 квітня 2014 року. Згідно з показаннями [PERSON] саме за наполяганням [PERSON] був укладений зазначений договір позики від 18 квітня 2014 року, як гарантія проведення з ним розрахунку за придбаний автомобіль, з умовою передачі йому грошових коштів готівкою на руки, оскільки згідно із застереженням його представника адвоката [PERSON] (присутньої при оформленні цього договору) при переведенні грошових коштів на картковий рахунок буде зніматися банківський збір. [PERSON] зазначив, що при укладенні оспорюваного договору позики від 18 квітня 2014 року його реальна воля була спрямована на купівлю у [PERSON] автомобіля, марки BMW, модель 520І, рік випуску 1999, колір синій, номер шасі (кузова, рами) WBAHB51000BD33974, тип ТЗ легковий седан-В, реєстраційний номер [NUMBER], за 4300 (чотири тисячі триста) доларів США, що на день укладення договору еквівалентно 50697 (пятдесяти тисячам шістсот девяносто семи) грн. 00 коп., в розстрочку із здійсненням помісячного розрахунку в порядку та розмірі, визначеними у п.п.2.1.1. п.2.1. р.2 договору позики від 18 квітня 2014 року. [PERSON] підтвердив, що після підписання вказаного договору позики 18 квітня 2014 року [PERSON] видав нотаріально посвідчену довіреність на представництво його інтересів з питань експлуатації та керування автомобілем та безкоштовно передав вказаний автомобіль разом із вказаною довіреністю, технічним паспортом на автомобіль та ключами з умовою здійснення подальшого розрахунку відповідно до п.п.2.1.1. п.2.1. р.2 договору позики від 18 квітня 2014 року. Згідно з доводами [PERSON] протягом чотирьох місяців з травня 2014 року до серпня 2014 року включно ним і [PERSON] було сплачено [PERSON] за вказаний автомобіль приблизно 2400 (дві тисячі чотириста) доларів США по 620-650 (шістсот двадцять шістсот пятдесят) доларів США щомісячно. Вказані грошові кошти, як вказав [PERSON], в звязку із зайнятістю на роботі він передавав [PERSON] для подальшої передачі [PERSON], а [PERSON] з цією метою 4 рази їздив у м.Львів та передавав зазначені гроші [PERSON], який в свою чергу в телефонному режимі кожного разу підтверджував факт одержання коштів. Окрім цього, [PERSON] пояснив, що в звязку з необхідністю лікування старшої дитини він не зміг здійснити повний розрахунок за автомобіль і після приїзду до нього в м.Кузнецовськ Рівненської області [PERSON] у листопаді 2014 року з питань виплати іншої частини грошових коштів за автомобіль він та [PERSON] зустрілися із [PERSON], який їхав із м.Київ на обїзній автодорозі Київ-Чоп біля м.Рівне у грудні 2014 році та передали останньому автомобіль, марки BMW, модель 520І, рік випуску 1999, колір синій, номер шасі (кузова, рами) WBAHB51000BD33974, тип ТЗ легковий седан-В, реєстраційний номер [NUMBER], у технічно справному стані. [PERSON] не визнав також пояснень [PERSON] про їх попереднє знайомство, зазначивши, що раніше до укладення оспорюваного договору позики від 18 квітня 2014 року і придбання вказаного автомобіля він [PERSON] не знав, вперше його побачив 18 квітня 2014 року, попередньо до цього за тиждень домовившись по телефону про зустріч та купівлю-продаж з розстрочкою платежу зазначеного автомобіля, відносно якого [PERSON] на інтернет сайті «slando» чи «auto.ria.ua» розмістив оголошення про продаж. [PERSON] підтвердив підписання ним вимоги про повернення оригіналу розписки від 18 квітня 2014 року, адресованої [PERSON], та пояснив, що фактично останній не позичав йому і [PERSON] жодних грошових коштів і оскільки він сплатив [PERSON] понад 2000 (дві тисячі) доларів США, розраховуючись за придбаний автомобіль, марки BMW, модель 520І, рік випуску 1999, колір синій, номер шасі (кузова, рами) WBAHB51000BD33974, тип ТЗ легковий седан-В, реєстраційний номер [NUMBER], та повернув вказаний автомобіль [PERSON], то вважає, що зобовязання щодо здійснення розрахунку за цей автомобіль ним виконані і боргу перед [PERSON] не існує. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] надала суду свою згоду на здійснення її допиту як свідка згідно з ст.62 ЦПК України. [PERSON] засвідчила, що підписаний сторонами в даній справі договір позики від 18 квітня 2014 року є удаваним, оскільки фактично у такий спосіб 18 квітня 2014 року був оформлений інший договір, який насправді мав місце договір купівлі-продажу автомобіля від 18 квітня 2014 року, за яким [PERSON] продав, а вона і [PERSON] купили автомобіль, марки BMW, модель 520І, рік випуску 1999, колір синій, номер шасі (кузова, рами) WBAHB51000BD33974, тип ТЗ легковий седан-В, реєстраційний номер [NUMBER], за ціною 4300 (чотири тисячі триста) доларів США, що на день укладення договору еквівалентно 50697 (пятдесяти тисячам шістсот девяносто семи) грн. 00 коп. із розстрочкою платежу у порядку та в розмірі, що передбачені в п.п.2.1.1. п.2.1 р.2 договору позики від 18 квітня 2014 року. [PERSON] ствердила, що підписуючи зазначений договір позики від 18 квітня 2014 року, її реальний намір і воля були спрямовані саме на вчинення купівлі у [PERSON] автомобіля, марки BMW, модель 520І, рік випуску 1999, колір синій, номер шасі (кузова, рами) WBAHB51000BD33974, тип ТЗ легковий седан-В, реєстраційний номер [NUMBER], за вказаних умов, а не на позику у [PERSON] грошових коштів у сумі 50697 (пятдесят тисяч шістсот девяносто сім) грн. 00 коп., що на день укладення договору еквівалентно 4300 (чотирьом тисячам триста) доларів США. При цьому [PERSON] пояснила, що саме з ініціативи та за наполяганням [PERSON] і його представника юриста, щоб не проводити оцінку транспортного засобу і не платити комісію за банківські послуги, в даному випадку 18 квітня 2014 року був оформлений договір позики, а не договір купівлі-продажу вказаного автомобіля, та з умовами здійснення розрахунку у готівковій формі шляхом передачі грошових коштів на руки, а не на картковий рахунок. Згідно з показаннями [PERSON] 18 квітня 2014 року вона і [PERSON] жодних грошових коштів не позичали у [PERSON], з яким раніше не були знайомі, і [PERSON] не передавав їм жодних грошових коштів. [PERSON] пояснила, що [PERSON] на сайті «slando» розмістив оголошення про продаж автомобіля, марки BMW, модель 520І, рік випуску 1999, колір синій, номер шасі (кузова, рами) WBAHB51000BD33974, тип ТЗ легковий седан-В, реєстраційний номер [NUMBER], за 4300 (чотири тисячі триста) доларів США із зазначенням імені, гривневого еквіваленту ціни автомобіля та номеру мобільного телефону. [PERSON] вказала, що домовившись із раніше незнайомим [PERSON] в телефонному режимі про купівлю-продаж зазначеного автомобіля із розстрочкою платежу, 18 квітня 2014 року вона і [PERSON] зустрілися із [PERSON] у м.Львів, де за наполяганням останнього у його знайомого юриста на імя [PERSON] був оформлений удаваний договір позики від 18 квітня 2014 року і розписка від 18 квітня 2014 року про передачу грошових коштів. Насправді, як стверджує [PERSON], у вказаному договорі позики від 18 квітня 2014 року був передбачений лише порядок і розміри здійснення розрахунку за автомобіль, марки BMW, модель 520І, рік випуску 1999, колір синій, номер шасі (кузова, рами) WBAHB51000BD33974, тип ТЗ легковий седан-В, реєстраційний номер [NUMBER], придбаний у розстрочку (п.п.2.1.1. п.2.1. р.2), а в іншій частині даний договір не відповідає дійсності та реальній волі його сторін. Згідно з показаннями [PERSON] після цього 18 квітня 2014 року [PERSON] оформив у нотаріуса та видав їй і [PERSON] довіреність на представництво його інтересів з питань експлуатації і керування зазначеним автомобілем терміном дії до 25 листопада 2014 року, тобто до закінчення строку, узгодженого та встановленого сторонами для повного розрахунку за автомобіль, та передав вказаний автомобіль разом із ключами і технічним паспортом. З показань [PERSON] слідує, що всього вона і [PERSON] сплатили [PERSON] за автомобіль, марки BMW, модель 520І, рік випуску 1999, колір синій, номер шасі (кузова, рами) WBAHB51000BD33974, тип ТЗ легковий седан-В, реєстраційний номер [NUMBER], понад 2400 (дві тисячі чотириста) доларів США. При цьому [PERSON] вказала, що в звязку із зайнятістю [PERSON] на роботі та необхідністю здійснення нею догляду за малолітніми хворобливими дітьми зазначені грошові кошти були передані [PERSON] [PERSON], який з цією метою у період часу з травня 2014 року до серпня 2014 року наприкінці кожного місяця протягом 4 разів їздив у м.Львів та передавав грошові кошти в розмірі 615 (шістсот пятнадцять) доларів США, 650 (шістсот пятдесят) доларів США, 620 (шістсот двадцять) доларів США та 600-610 (шістсот-шістсот десять) доларів США [PERSON], який в свою чергу зустрічав [PERSON] у м.Львів на Стрийській автостанції та підтверджував їй у телефонній розмові факт одержання грошових коштів. Згідно з показаннями [PERSON] в звязку із необхідністю лікування її малолітньої дитини [PERSON], [INFO], та через підвищення курсу долара США вона і [PERSON], починаючи з вересня 2014 року, не сплачували грошових коштів [PERSON] за придбаний в нього автомобіль, марки BMW, модель 520І, рік випуску 1999, колір синій, номер шасі (кузова, рами) WBAHB51000BD33974, тип ТЗ легковий седан-В, реєстраційний номер [NUMBER], спочатку клопотали відстрочити платіж та по приїзду [PERSON] у м.Кузнецовськ Рівненської області обіцяли розрахуватись з ним в подальшому. Проте, як зазначила [PERSON], в звязку з скрутним фінансовим становищем сімї вона і [PERSON] вирішили повернути [PERSON] вказаний автомобіль, а раніше сплачені йому грошові кошти зарахувати в якості оплати фактичного користування цим автомобілем. З показань [PERSON] слідує, що попередньо домовившись про зустріч вона і [PERSON] в грудні 2014 року передали [PERSON] автомобіль, марки BMW, модель 520І, рік випуску 1999, колір синій, номер шасі (кузова, рами) WBAHB51000BD33974, тип ТЗ легковий седан-В, реєстраційний номер [NUMBER], в робочому стані на окружній автодорозі Київ-Чоп біля м.Рівне. [PERSON] пояснила, що між нею і [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони після укладення оспорюваного договору позики від 18 квітня 2014 року виникли довірливі відносини, оскільки [PERSON] в телефонному режимі завжди підтверджував факт отримання ним грошових коштів від [PERSON], з розумінням ставився до здійснення щомісячних платежів за автомобіль протягом травня 2014 року серпня 2014 року включно не в дату, вказану у п.п.2.1.1 п.2.1 р.2 даного договору, тому розписок у підтвердження фактів отримання ним грошових коштів у загальній сумі понад 2400 (дві тисячі чотириста) доларів США та отримання автомобіля, марки BMW, модель 520І, рік випуску 1999, колір синій, номер шасі (кузова, рами) WBAHB51000BD33974, тип ТЗ легковий седан-В, реєстраційний номер [NUMBER], він не писав. [PERSON] ствердила, що після повернення вказаного автомобіля [PERSON] їй і [PERSON] не телефонував і жодних претензій щодо стану цього транспортного засобу чи іншого характеру не предявляв. Згідно з показаннями [PERSON] договір позики від 18 квітня 2014 року не відповідає її реальній волі та реальній волі [PERSON], оскільки вона і [PERSON] не позичали і не мали наміру позичати у [PERSON] грошові кошти. При вирішенні даного спору [PERSON] просила суд звернути увагу на відмову [PERSON] від дачі ним показань під присягою свідка та подальшу його повторну неявку в судове засідання, що свідчить про неправдивість його пояснень і безпідставність заявлених вимог. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що оспорюваний договір позики від 18 квітня 2014 року є удаваним правочином, оскільки 18 квітня 2014 року між [PERSON] і [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони насправді було укладено договір купівлі-продажу автомобіля, марки BMW, модель 520І, рік випуску 1999, колір синій, номер шасі (кузова, рами) WBAHB51000BD33974, тип ТЗ легковий седан-В, реєстраційний номер [NUMBER], із розстрочкою платежу із визначенням порядку та способу здійснення розрахунку [PERSON] і [PERSON] за придбаний у [PERSON] вказаний автомобіль у п.п.2.1.1. п.2.1. р.2 договору позики від 18 квітня 2014 року. Згідно з доводами [PERSON] показання, надані [PERSON] і [PERSON] у судовому засіданні під час їх допиту як свідків, підтверджують, що 18 квітня 2014 року [PERSON] і [PERSON] не позичали у [PERSON] 50697 (пятдесят тисяч шістсот девяносто сім) грн. 00 коп., що в еквіваленті становить 4300 (чотири тисячі триста) доларів США, і [PERSON] вказаних грошових коштів 18 квітня 2014 року [PERSON] і [PERSON] не передавав, а фактично продав [PERSON] і [PERSON] за вказаною ціною автомобіль, марки BMW, модель 520І, рік випуску 1999, колір синій, номер шасі (кузова, рами) WBAHB51000BD33974, тип ТЗ легковий седан-В, реєстраційний номер [NUMBER], в розстрочку, передбачивши порядок і спосіб здійснення розрахунку у п.п.2.1.1. п.2.1. р.2 договору позики від 18 квітня 2014 року. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] пояснила, що в звязку із сімейними та фінансовими труднощами [PERSON] і [PERSON] при купівлі вказаного автомобіля у [PERSON] 18 квітня 2014 року не могли сплатити йому однією сумою (разовим платежем) вартість зазначеного автомобіля в розмірі 4300 (чотири тисячі триста) доларів США, що в еквіваленті становить 50697 (пятдесят тисяч шістсот девяносто сім) грн. 00 коп., тому домовились із [PERSON] про здійснення помісячного розрахунку, який оформили у вигляді договору позики від 18 квітня 2014 року. За таких обставин, [PERSON] зазначила, що договір позики від 18 квітня 2014 року укладено сторонами для приховання дійсного договору купівлі-продажу вказаного автомобіля, що, окрім показань [PERSON] і [PERSON], допитаних як свідків, підтверджується нотаріально посвідченою довіреністю на представництво інтересів з питань експлуатації та керування цим автомобілем, виданою [PERSON] незнайомим йому людям [PERSON] і [PERSON] тою ж самою датою 18 квітня 2014 року із строком дії до 25 листопада 2014 року, що співпадає із строком здійснення [PERSON] і [PERSON] повного розрахунку, передбаченого у п.п.2.1.1. п.2.1. р.2 договору позики від 18 квітня 2014 року, а також показаннями свідка [PERSON] про придбання [PERSON] і [PERSON] вказаного автомобіля в 2014 році у м.Львів та здійснення ними щомісячного розрахунку із [PERSON] за придбаний автомобіль у період часу з травня 2014 року до серпня 2014 року включно в загальній сумі понад 2400 (дві тисячі чотириста) доларів США. Згідно з доводами представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] в даному випадку сторони при укладенні договору позики від 18 квітня 2014 року фактично мали на меті та вважали, що в такий спосіб укладають договір купівлі-продажу автомобіля від 18 квітня 2014 року, за яким [PERSON] продав, а [PERSON] і [PERSON] купили автомобіль, марки BMW, модель 520І, рік випуску 1999, колір синій, номер шасі (кузова, рами) WBAHB51000BD33974, тип ТЗ легковий седан-В, реєстраційний номер [NUMBER], за ціною 4300 (чотири тисячі триста) доларів США, що на день укладення договору еквівалентно 50697 (пятдесяти тисячам шістсот девяносто семи) грн. 00 коп. При вирішенні даного спору [PERSON] просила суд також врахувати навмисне ухилення [PERSON] від дачі показань щодо фактичних обставин укладення оспорюваного договору та його подальшу неявку в судові засідання. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] вказала на безпідставність позовних вимог [PERSON] до [PERSON] і [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики також з мотивів недоведення [PERSON] належними і допустимими доказами передачі ним [PERSON] і [PERSON] 18 квітня 2014 року в позику грошових коштів у сумі 50697 (пятдесят тисяч шістсот девяносто сім) грн. 00 коп., що в еквіваленті становить 4300 (чотири тисячі триста) доларів США, та невиникнення солідарного обовязку відповідачів за первісним позовом за договором позики від 18 квітня 2014 року в силу подільності предмету грошових коштів. Свідок [PERSON] у судовому засіданні надав показання, в яких підтвердив факт передачі ним [PERSON] (особі, зображеній на фото, наявному в справі,) грошових коштів від [PERSON] у період часу з травня 2014 року до серпня 2014 року наприкінці кожного місяця щоразу в розмірі понад 600 (шістсот) доларів США в якості оплати за купівлю [PERSON] і [PERSON] у [PERSON] в 2014 році у м.Львів автомобіля, марки BMW, модель 520І, рік випуску 1999, колір синій, номер шасі (кузова, рами) WBAHB51000BD33974, тип ТЗ легковий седан-В, реєстраційний номер [NUMBER], в розстрочку. Свідок [PERSON] зазначив суду, що вказані грошові кошти він особисто возив у м.Львів, де передавав їх [PERSON], а останній його зустрічав на автостанції, забирав грошові кошти, перераховував їх, підтверджував у телефонному режимі [PERSON] або [PERSON] факт отримання грошових коштів та ніколи не мав претензій щодо їх недостачі. Окрім цього, з показань свідка [PERSON] слідує, що наприкінці грудня 2014 року за проханням [PERSON] і [PERSON] він залишився в них вдома із малолітніми дітьми, а [PERSON] і [PERSON] в цей час їздили на зустріч із [PERSON] та повертали йому автомобіль, марки BMW, модель 520І, рік випуску 1999, колір синій, номер шасі (кузова, рами) WBAHB51000BD33974, тип ТЗ легковий седан-В, реєстраційний номер [NUMBER], оскільки в звязку з необхідністю лікування дитини в них виникли фінансові труднощі. Заслухавши пояснення позивача за первісним позовом і відповідача за зустрічним позовом [PERSON], його представників адвокатів [PERSON] і [PERSON], показання відповідачів за первісним позовом і позивачів за зустрічним позовом [PERSON] і [PERSON], надані під час їх допиту як свідків, пояснення представника [PERSON] [PERSON] та показання свідка [PERSON], суд дослідив і оцінив письмові докази справи в їх сукупності та взаємозвязку, і прийшов до висновку, що в задоволенні первісного позову [PERSON] до [PERSON] і [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики необхідно відмовити у звязку з безпідставністю його вимог та задоволити вимоги зустрічного позову [PERSON] і [PERSON] до [PERSON] про оспорювання договору позики та визнання його удаваним. Такий висновок суду ґрунтується на наступних встановлених фактичних обставинах та правових підставах. 18 квітня 2014 року у м.Львів [PERSON], зазначений як позикодавець, з одного боку та [PERSON], зазначений як позичальник-1, та [PERSON], зазначена як позичальник-2, з другого боку підписали договір позики від 18 квітня 2014 року. Вказаним договором позики від 18 квітня 2014 року передбачено наступне. У п.1.1. р.1 позикодавець передає позичальникам у власність грошову суму у розмірі 50697 (пятдесят тисяч шістсот девяносто сім) грн. 00 коп., що еквівалентно 4300 (чотири тисячі триста) дол. США на день укладення договору, надалі позика, а позичальники зобовязуються повернути вказану суму позики на умовах та в строки, визначені даним договором. У п.п.2.1.1. п.2.1 р.2 позичальники зобовязані: повернути позикодавцю суму грошових коштів, зазначених у п.1.1. цього договору, згідно наступного графіку: до 25 травня 2014 року повернути суму у розмірі 7242,43 грн., що еквівалентно 614,29 дол. США на день укладення договору; до 25 червня 2014 року повернути суму у розмірі 7242,43 грн., що еквівалентно 614,29 дол. США на день укладення договору; до 25 липня 2014 року повернути суму у розмірі 7242,43 грн., що еквівалентно 614,29 дол. США на день укладення договору; до 25 серпня 2014 року повернути суму у розмірі 7242,43 грн., що еквівалентно 614,29 дол. США на день укладення договору; до 25 вересня 2014 року повернути суму у розмірі 7242,43 грн., що еквівалентно 614,29 дол. США на день укладення договору; до 25 жовтня 2014 року повернути суму у розмірі 7242,43 грн., що еквівалентно 614,29 дол. США на день укладення договору; до 25 листопада 2014 року повернути суму у розмірі 7242,42 грн., що еквівалентно 614,26 дол. США на день укладення договору. У п.п.2.1.2. п.2.1. р.2 сторони узгодили, що курс гривні по відношенню до долара США, який застосовується для розрахунку суми позики, що підлягає поверненню позичальниками позикодавцю за цим договором становить 11,79 гривень за 1 долар США. У п.п.2.1.3. п.2.1. р.2 у випадку, якщо станом на день повернення суми позики (чи її частини), має місце відхилення офіційного курсу долара США, встановленого Національним Банком України до національної валюти України, в сторону збільшення від курсу, встановленого сторонами, сума позики в національній валюті, вказана у п.1.1. договору, повертається позичальниками позикодавцю з урахуванням розміру збільшення зазначеного курсу. У п.2.1.4. п.2.1. р.2 у випадку несвоєчасного повернення суми позики, додатково сплачувати позикодавцю 30% річних від суми неповернутої позики. У п.2.2. р.2 позикодавець зобовязаний: п.2.2.1. передати позичальникам суму грошових коштів, зазначених у п.1.1. цього договору, у день його підписання сторонами; п.2.2.2. прийняти від позичальників суму грошових коштів, зазначених у п.1.1. цього договору, в день її повернення позичальниками; 2.2.3. повернення суми позики здійснюється позичальниками у готівковій формі. У п.3.1. р.3 за невиконання чи неналежне виконання своїх зобовязань сторони несуть відповідальність, передбачену умовами цього договору та чинним законодавством, у повному обсязі. У п.3.2 р.3 позичальники несуть перед позикодавцем солідарну відповідальність за повернення суми позики, сплату неустойки (штрафу, пені), а також за відшкодування збитків, завданих позикодавцю невиконанням або неналежним виконанням умов даного договору. У п.3.3. р.3 при неповерненні суми позики своєчасно (тобто згідно графіку платежів, встановленого у п.2.1.1. даного договору) позикодавець вправі буде предявити цей договір до стягнення в строки і у порядку, передбачені чинним законодавством України, та вимагати при цьому повернення йому частини позики, що залишилась несплаченою, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення. У п.3.3.1. позичальники у випадку несвоєчасного повернення суми позики та/або її частини повинні сплатити на користь позикодавця штраф у розмірі 30% від суми неповернутої позики. Відповідно до вимог, передбачених у ч.ч.3, 5 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч.ч.1, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зазначений договір позики від 18 квітня 2014 року в даному випадку оспорюють відповідачі за первісним позовом та позивачі за зустрічним позовом [PERSON] і [PERSON] з мотивів його удаваності. Статтею 235 ЦК України визначено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Пленум Верховного Суду України у п.25 постанови №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст.235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені ст.216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний. Дослідивши та оцінивши всі докази, надані сторонами в даній справі, в їх сукупності та взаємозвязку, суд встановив, що вказаний договір позики від 18 квітня 2014 року є удаваним правочином, оскільки укладений він [PERSON] із [PERSON] і [PERSON] для приховання іншого правочину, який насправді сторони вчинили договору купівлі-продажу автомобіля від 18 квітня 2014 року, за умовами якого [PERSON] продав, а [PERSON] і [PERSON] купили автомобіль, марки BMW, модель 520І, рік випуску 1999, колір синій, номер шасі (кузова, рами) WBAHB51000BD33974, тип ТЗ легковий седан-В, реєстраційний номер [NUMBER], за ціною 4300 (чотири тисячі триста) доларів США, що на день укладення договору еквівалентно 50697 (пятдесяти тисячам шістсот девяносто семи) грн. 00 коп. Факт підписання (укладення) договору позики від 18 квітня 2014 року визнано сторонами по справі [PERSON], [PERSON] і [PERSON] та їх представниками у судовому засіданні, що слідує із наданих ними пояснень і показань як свідків. Вказана обставина є встановленою, оскільки згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Укладаючи цей удаваний договір позики від 18 квітня 2014 року, його сторони діяли умисно, усвідомлюючи, що укладають саме такий договір, приховуючи інший фактично ними вчинений. При цьому сторони вказаного договору позики від 18 квітня 2014 року ([PERSON], [PERSON] і [PERSON]В.) діяли свідомо для досягнення особистої користі, їх дії насправді були направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують справжню єдину взаємоузгоджену волю учасників даного правочину, спрямовану на купівлю-продаж автомобіля, марки BMW, модель 520І, рік випуску 1999, колір синій, номер шасі (кузова, рами) WBAHB51000BD33974, тип ТЗ легковий седан-В, реєстраційний номер [NUMBER], за ціною 4300 (чотири тисячі триста) доларів США, що на день укладення договору еквівалентно 50697 (пятдесяти тисячам шістсот девяносто семи) грн. 00 коп. Фактична поведінка сторін засвідчила їхню волю саме до настання відповідних правових наслідків насправді укладеного договору купівлі-продажу вказаного автомобіля. 18 квітня 2014 року у м.Львів [PERSON] передав [PERSON] і [PERSON] належний йому на праві приватної власності автомобіль, марки BMW, модель 520І, рік випуску 1999, колір синій, номер шасі (кузова, рами) WBAHB51000BD33974, тип ТЗ легковий седан-В, реєстраційний номер [NUMBER], разом із ключами та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Даний факт передачі вказаного автомобіля підтверджується показаннями відповідачів за первісним позовом та позивачів за зустрічним позовом - [PERSON] і [PERSON], наданими ними у судовому засіданні під час їх допиту за згодою як свідків згідно з ст.62 ЦПК України та визнається позивачем за первісним позовом і відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] З довіреності від 18 квітня 2014 року, посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] 18 квітня 2014 року, що зареєстровано в реєстрі за №137 (бланк ВТТ 874412), слідує, що 18 квітня 2014 року [PERSON], розуміючи значення своїх дій та правові наслідки цього документу, діючи на підставі попередньої домовленості з повіреним, уповноважив [PERSON] та/або [PERSON] (кожен з яких діє самостійно та незалежно один від одного) представляти його інтереси з питань експлуатації, а також на період дії цієї довіреності керувати цим автомобілем на території України та за її межами (після отримання відповідного дозволу в органах ДАІ), на підставі відповідного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого у встановленому порядку органами ДАІ, належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВСС 045970, виданого 13 жовтня 2007 року Львівським відділом реєстраційно-екземенаційної роботи ДАІ, автомобілем, марки BMW, модель 520І, рік випуску 1999, колір синій, номер шасі (кузова, рами) WBAHB51000BD33974, тип ТЗ легковий седан-В, реєстраційний номер [NUMBER]. Зміст вказаної довіреності від 18 квітня 2014 року свідчить, що для цього [PERSON] надав [PERSON] та/або [PERSON] (кожен з яких діє самостійно та незалежно один від одного) право стежити за технічним станом автомобіля, бути його представником в ДАІ (в тому числі при оформленні дозволу для виїзду за кордон) і страхових органах, в т.ч. з правом одержання страхового відшкодування, подавати від його імені та одержувати на його імя заяви, необхідні довідки і документи, їх дублікати, розписуватися за нього, а також виконувати всі інші дії, повязані з цією довіреністю. Отже, таким чином [PERSON] надав [PERSON] і [PERSON] повноваження на вчинення від його імені, як власника автомобіля, марки BMW, модель 520І, рік випуску 1999, колір синій, номер шасі (кузова, рами) WBAHB51000BD33974, тип ТЗ легковий седан-В, реєстраційний номер [NUMBER], юридичних дій з питань експлуатації та керування цим автомобілем на території України та за її межами (після отримання відповідного дозволу в органах ДАІ). Вказана довіреність від 18 квітня 2014 року видана [PERSON] в м.Львів без права передоручення строком дії до 25 листопада 2014 року. Дана довіреність зареєстрована в Єдиному реєстрі довіреностей 18 квітня 2014 року за №40909725, що підтверджується витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей №26666276, виданим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] 18 квітня 2014 року. Судом встановлено, що цього ж дня 18 квітня 2014 року у м.Львів між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] і [PERSON] з іншої сторони було підписано (укладено) удаваний договір позики від 18 квітня 2014 року, у п.2.1.1. п.2.1. р.2 якого передбачено порядок виконання грошових зобовязань [PERSON] і [PERSON] щодо повернення [PERSON] суми грошових коштів у розмірі 50697 (пятдесят тисяч шістсот девяносто сім) грн. 00 коп., що на день укладення договору еквівалентно 4300 (чотири тисячі триста) доларів США, згідно наступного графіку: до 25 травня 2014 року повернути суму у розмірі 7242,43 грн., що еквівалентно 614,29 дол. США на день укладення договору; до 25 червня 2014 року повернути суму у розмірі 7242,43 грн., що еквівалентно 614,29 дол. США на день укладення договору; до 25 липня 2014 року повернути суму у розмірі 7242,43 грн., що еквівалентно 614,29 дол. США на день укладення договору; до 25 серпня 2014 року повернути суму у розмірі 7242,43 грн., що еквівалентно 614,29 дол. США на день укладення договору; до 25 вересня 2014 року повернути суму у розмірі 7242,43 грн., що еквівалентно 614,29 дол. США на день укладення договору; до 25 жовтня 2014 року повернути суму у розмірі 7242,43 грн., що еквівалентно 614,29 дол. США на день укладення договору; до 25 листопада 2014 року повернути суму у розмірі 7242,42 грн., що еквівалентно 614,26 дол. США на день укладення договору. Встановлений сторонами договору за їх обопільною згодою вказаний порядок, розмір та строк виконання зазначених грошових зобовязань [PERSON] і [PERSON] перед [PERSON] сторонами по справі та їх представниками не оспорюється, а заперечується лише їх суть. Аналіз доказів, наданих сторонами та їх представниками, вказує на те, що зазначені договірні зобовязання [PERSON] і [PERSON] щодо передачі [PERSON] грошових коштів у сукупному розмірі 50697 (пятдесят тисяч шістсот девяносто сім) грн. 00 коп., що на день укладення договору еквівалентно 4300 (чотири тисячі триста) доларів США, до 25 листопада 2014 року, тобто до дати закінчення строку дії зазначеної довіреності [PERSON] від 18 квітня 2014 року, мають іншу правову природу, оскільки виникли не із договору позики, а із насправді вчиненого сторонами договору купівлі-продажу автомобіля, марки BMW, модель 520І, рік випуску 1999, колір синій, номер шасі (кузова, рами) WBAHB51000BD33974, тип ТЗ легковий седан-В, реєстраційний номер [NUMBER], та є фактичними зобовязаннями [PERSON] і [PERSON] перед [PERSON] щодо здійснення оплати вказаного придбаного автомобіля із розстроченням платежу. Укладаючи зазначений договір від 18 квітня 2014 року, [PERSON], [PERSON] і [PERSON] удавали, що вчиняють договір позики, а насправді вчинили договір купівлі-продажу вказаного автомобіля, передбачивши порядок здійснення покупцями розрахунку за придбаний товар під видом їх зобовязань як позичальників за цим договором позики. Отже, фактично сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору купівлі-продажу зазначеного автомобіля. При цьому [PERSON] і [PERSON] діяли під впливом тяжкої обставини (скрутне фінансове становище, необхідність лікування малолітньої дитини [PERSON], [INFO], потреба сімї в забезпеченні автомобілем) та в звязку з цим мали на меті придбати автомобіль з розстрочкою платежу, а [PERSON] в такий спосіб продав автомобіль, отримавши гарантію здійснення в майбутньому [PERSON] і [PERSON] повного розрахунку, а також вигоду економію в часі і в грошових витратах через те, що за таких умов відпала потреба в проведенні оцінки транспортного засобу та знятті транспортного засобу з реєстраційного обліку. Наведені обставини доведені показаннями відповідачів за первісним позовом і позивачів за зустрічним позовом [PERSON] і [PERSON], наданими ними за їх згодою під час допиту в судовому засіданні як свідків відповідно до ст.62 ЦПК України, що зазначені в цьому судовому рішенні, із врахуванням частково визнаних обставин [PERSON] та його представниками у сукупності та взаємозвязку із дослідженими судом викладеними в цьому судовому рішенні показаннями свідка [PERSON], а також фотознімками, на яких свідок [PERSON] впізнав [PERSON], як особу, якій передав грошові кошти в загальній сумі понад 2400 (дві тисячі чотириста) доларів США щомісячними чотирьохразовими платежами в сумі понад 600 (шістсот) доларів США в період часу з травня 2014 року до серпня 2014 року включно в якості оплати [PERSON] і [PERSON] за придбаний ними автомобіль, марки BMW, модель 520І, рік випуску 1999, колір синій, номер шасі (кузова, рами) WBAHB51000BD33974, тип ТЗ легковий седан-В, реєстраційний номер [NUMBER], та письмовими доказами: довіреністю, виданою [PERSON] 18 квітня 2014 року, посвідченою приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] 18 квітня 2014 року і зареєстрованою в реєстрі за №137 (бланк ВТТ 874412), витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей №26666276, виданим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] 18 квітня 2014 року, договором позики від 18 квітня 2014 року, свідоцтвом про шлюб [PERSON] і [PERSON] серії 1-ГЮ №055367, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області 21 травня 2010 року (актовий запис №77 від 21 травня 2010 року), свідоцтвом про народження [PERSON], [INFO] (малолітньої дитини [PERSON]В.), серії І-ГЮ №194225, повторно виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кузнецовського міського управління юстиції у Рівненській області 04 вересня 2013 року (актовий запис №353 від 23 липня 2007 року), свідоцтвом про народження [PERSON], [INFO] (малолітньої дитини [PERSON] і [PERSON]В.) серії І-ГЮ №188179, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кузнецовського міського управління юстиції у Рівненській області 05 червня 2013 року (актовий запис №242 від 05 червня 2013 року), та документами про статус, інвалідність, хворобливий стан здоровя та потреби в лікуванні і реабілітації [PERSON] посвідченням серії Д №424899, виданим Рівненською обласною державною адміністрацією 16 жовтня 2013 року, вкладкою №704986 С до посвідчення дитини, яка визнана інвалідом, інвалідність якої повязана з Чорнобильською катастрофою, серії Д №424899, виданою Рівненською обласною державною адміністрацією 25 грудня 2013 року, медичним висновком №244 на дитину, що стала інвалідом внаслідок аварії на ЧАЕС в віці до 16 років, від 23 листопада 2013 року, випискою із амбулаторної карти [PERSON], виданою ДЗ «Спеціалізована медико-санітарна частина №3 МОЗ України» та висновком №2, виданим НРЦ «Левеня» 19 листопада 2014 року. Суд також врахував, що окрім факту придбання [PERSON] і [PERSON] у [PERSON] в м.Львів 18 квітня 2014 року автомобіля, марки BMW, модель 520І, рік випуску 1999, колір синій, номер шасі (кузова, рами) WBAHB51000BD33974, тип ТЗ легковий седан-В, реєстраційний номер [NUMBER], на умовах купівлі-продажу з розстроченням платежу та здійсненням розрахунків у спосіб, строк та в порядку, передбаченому в договорі позики від 18 квітня 2014 року, показаннями відповідачів за первісним позовом і позивачів за зустрічним позовом [PERSON] і [PERSON], наданими ними за їх згодою під час допиту в судовому засіданні як свідків відповідно до ст.62 ЦПК України, та показаннями свідка [PERSON], підтверджується також факт виконання [PERSON] і [PERSON] зобовязань перед [PERSON] щодо здійснення ними оплати вказаного автомобіля в загальній сумі понад 2400 (дві тисячі чотириста) доларів США щомісячними чотирьохразовими платежами в сумі понад 600 (шістсот) доларів США в період часу з травня 2014 року до серпня 2014 року включно та повернення [PERSON] і [PERSON] [PERSON] в грудні 2014 року автомобіля, марки BMW, модель 520І, рік випуску 1999, колір синій, номер шасі (кузова, рами) WBAHB51000BD33974, тип ТЗ легковий седан-В, реєстраційний номер [NUMBER]. Наведені показання [PERSON], [PERSON] і [PERSON] узгоджуються з поясненнями [PERSON] про те, що з серпня 2014 року його відносини із [PERSON] і [PERSON] погіршилися через відсутність з ними звязку та про те, що він не звертався з позовом до [PERSON] і [PERSON] про витребування вказаного автомобіля. Частиною 2 ст.218 ЦК України передбачено, що якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Діючим цивільним законодавством України не встановлена недійсність правочину купівлі-продажу рухомого майна (автомобіля) у разі недодержання вимоги щодо письмової форми. Встановлені судом фактичні обставини в даному випадку свідчать, що 18 квітня 2014 року [PERSON] передав, а [PERSON] і [PERSON] прийняли автомобіль, марки BMW, модель 520І, рік випуску 1999, колір синій, номер шасі (кузова, рами) WBAHB51000BD33974, тип ТЗ легковий седан-В, реєстраційний номер [NUMBER], та в подальшому у період часу з травня 2014 року до серпня 2014 року включно [PERSON] і [PERSON] сплатили через [PERSON], а [PERSON] прийняв часткову оплату за вказаний автомобіль в загальній сумі понад 2400 (дві тисячі чотириста) доларів США щомісячними платежами в розмірі понад 600 (шістсот) доларів США. Таким чином, шляхом вчинення зазначених дій [PERSON], [PERSON] і [PERSON] та прийняття ними відповідно виконання кореспондуючих дій другої сторони підтверджується фактичне вчинення 18 квітня 2014 року в м.Львів між [PERSON] і [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони договору купівлі-продажу вказаного автомобіля, який було приховано сторонами удаваним договором позики від 18 квітня 2014 року. Окрім цього, позивачем за первісним позовом і відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] та його представниками не доведено належними і допустимими доказами факт передачі [PERSON] [PERSON] і [PERSON] позики грошових коштів у розмірі 50697 (пятдесят тисяч шістсот девяносто сім) грн. 00 коп., що на день укладення договору еквівалентно 4300 (чотири тисячі триста) доларів США. У підтвердження даної обставини, яка повністю заперечується відповідачами за первісним позовом і позивачами за зустрічним позовом, та представником [PERSON], [PERSON] і його представники не надали суду оригіналу або належним чином засвідченої копії розписки [PERSON] і [PERSON] Отже, наведені обставини свідчать, що між сторонами [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] і [PERSON] з іншої сторони виникли інші права та обов'язки, ніж ті, що передбачені удаваним правочином. Зазначені відносини сторін, слідуючи вимогам ч.2 ст.235 ЦК України, регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили, - договору купівлі-продажу (ст.ст.655-692 ЦК України). Зокрема, статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ч.1 ст.656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Відповідно до ст.662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Слідуючи ст.663 ЦК України, продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст.530 цього Кодексу. Статтею 664 ЦК України визначено, що обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Відповідно до ст.689 ЦК України покупець зобов'язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов'язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Згідно з ст.691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до ст.632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Якщо ціну встановлено залежно від ваги товару, вона визначається за вагою нетто, якщо інше не встановлено договором купівлі-продажу. Якщо договором купівлі-продажу встановлено, що ціна товару підлягає зміні залежно від показників, що зумовлюють ціну товару (собівартість, затрати тощо), але при цьому не визначено способу її перегляду, ціна визначається виходячи із співвідношення цих показників на момент укладення договору і на момент передання товару. Якщо продавець прострочив виконання обов'язку щодо передання товару, ціна визначається виходячи із співвідношення цих показників на момент укладення договору і на день передання товару, встановлений у договорі, а якщо такий день не встановлений договором, - на день, визначений відповідно до ст.530 цього Кодексу. Положення цієї частини про визначення ціни товару застосовуються, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання. Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу. Якщо продавець зобов'язаний передати покупцеві крім неоплаченого також інший товар, він має право зупинити передання цього товару до повної оплати всього раніше переданого товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. За таких обставин, які свідчать про удаваність договору позики від 18 квітня 2014 року, підстави для задоволення вимог первісного позову [PERSON] до [PERSON] і [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики відсутні. Доводи позивача за первісним позовом і заперечення відповідача за зустрічним позовом щодо недопустимості в даній справі доказів показань свідків у підтвердження факту неотримання [PERSON] і [PERSON] грошових коштів за договором позики від 18 квітня 2014 року з підстав, визначених ч.1 ст.218 ЦК України, - безпідставні та не ґрунтуються на вимогах закону. Статтею 59 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з ч.1 ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Отже, за змістом ст.218 ЦК України заборона для суду обґрунтовувати своє рішення свідченням свідків стосується виключно випадків недодержання сторонами письмової форми правочину. В даному ж випадку відповідачі за первісним позовом і позивачі за зустрічним позовом оспорюють договір позики від 18 квітня 2014 року, укладений між ними і [PERSON] у письмовій формі, покликаючись на те, що цей правочин є удаваним, тому норма права, передбачена в абзаці 2 ч.1 ст.218 ЦК України до спірних правовідносин сторін не застосовується. Така правова позиція викладена в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 січня 2010 року (справа 6-3496св09). За таких обставин, зустрічний позов [PERSON] і [PERSON] до [PERSON] про оспорювання договору позики та визнання його удаваним необхідно задоволити, визнати оспорюваний договір позики, укладений між [PERSON] з однієї сторони і [PERSON] та [PERSON] з іншої сторони 18 квітня 2014 року, удаваним та встановити, що 18 квітня 2014 року між [PERSON] з однієї сторони і [PERSON] та [PERSON] з іншої сторони був вчинений договір купівлі-продажу автомобіля, за умовами якого [PERSON] продав, а [PERSON] і [PERSON] купили автомобіль, марки BMW, модель 520І, рік випуску 1999, колір синій, номер шасі (кузова, рами) WBAHB51000BD33974, тип ТЗ легковий седан-В, реєстраційний номер [NUMBER], за ціною 4300 (чотири тисячі триста) доларів США, що на день укладення договору еквівалентно 50697 (пятдесяти тисячам шістсот девяносто семи) грн. 00 коп. Враховуючи наведені обставини, на підставі ст.ст.203, ч.ч.1, 3 ст.215, 235, ст.ст.655-692 ЦК України,

Outcome: approved