Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

В лютому 2015 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів в сумі 65000,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач [PERSON] шахрайськими діями та шляхом обману заволоділа грошовими коштами позивача на загальну суму 65000,00 грн., які [PERSON] передавала частинами під впливом погроз шляхом зняття сум коштів з власних рахунків та передачі їх [PERSON] Окрім того, передачу суми коштів в розмірі 41000,00 грн. відповідач підтвердила особисто в суді під час розгляду справи № 761/22900/13-ц, а грошові готівкові кошти на суму 24000,00 грн. позивач під впливом погроз передавала частинами відповідачу в наступному порядку: 23.02.2012 року в сумі 10000,00 грн. під час особистої зустрічі та 10.05.2012 року в сумі 15000,00 грн., 1000,00 грн. з яких відповідач потім повернула. Посилаючись на викладене, позивачка просила суд позов задовольнити та стягнути з відповідача 65000,00 грн. грошових коштів У зв'язку із закінченням терміну повноважень судді Гриньковської Н.Ю., 22.04.2015 року згідно із протоколом автоматичного розподілу справ між суддями, справу передано на розгляд судді Рибаку М.А. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала та просила суд про його задоволення. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнала та просила суд відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених в письмових запереченнях на позовну заяву. Пояснила, що ніякого примусу щодо позивача з приводу передачі грошових коштів не вчинювала, договори про передачу коштів із позивачем не укладала, не заперечувала про зарахування 14000,00 грн. на її рахунок, проте вказувала що [PERSON] перерахувала кошти без усілякого примусу та за попередньою домовленістю, спростувала визнання факту передачі суми коштів в розмірі 41000,00 грн. в суді під час розгляду справи № 761/22900/13-ц. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частиною 2 тієї ж статті регламентовано, що Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Також відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Доказів укладення сторонами договору у письмовій формі або набуття відповідачем грошових коштів на суму 65000,00 грн. без достатньої правової підстави суду не надано, окрім того, посилання позивача на передачу коштів відповідачу під впливом насильства, погроз або обману не підтверджується жодним допустимим доказом. Судом встановлено, та не заперечується сторонами у справі, що позивач передав відповідачу суму коштів в розмірі 15000,00 грн., 1000,00 грн. з яких відповідач згодом повернув (а.с. 55-68), проте доказів того, що вказана сума коштів (14000,00 грн.) була передана відповідачу під впливом погроз суду не надано. Окрім того, з виписки по рахунку відповідача та наданих суду квитанцій про здійснення банківських операцій, вбачається, що платником та отримувачем по них є [PERSON]. (а.с. 64, 65, 67, 68, 103, 104). Також в матеріалах справи містяться квитанції та заяви на видачу готівки на ім'я [PERSON] (а.с. 55-59). Проте, жодних доказів перерахування коштів з рахунків позивача на рахунок відповідача суду не надано. Посилання позивача на те, що передачу суми коштів в розмірі 41000,00 грн. відповідач підтвердила особисто в суді під час розгляду справи № 761/22900/13-ц судом відхиляються, оскільки із тексту рішення Шевченківського районного суду міста Києва у вказаній справі не вбачається визнання [PERSON] факту отримання вказаної суми коштів від позивача (а.с. 83-91). Разом з тим, в платіжному дорученні від 10.07.2012 року платником та отримувачем коштів в сумі 41000,00 грн. є [PERSON]. (а.с. 66). Подальше зарахування коштів [PERSON] в сумі 48600,00 грн. платіжним дорученням від 10.07.2012 року не підтверджує обов'язку повернення вказаної суми коштів позивачу. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено обов'язку відповідача повернути грошові кошти в сумі 65000,00 грн., як і не доведено тієї обставини, що вказані кошти були передані позивачем відповідачу під впливом насильства, погроз або обману. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed