Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

В листопаді 2014 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Свої вимоги мотивував тим, що 28.07.2001 р. його мати [PERSON] придбала у відповідачів [ADDRESS], оформивши договір купівлі-продажу на УТБ «Миколаїв-Гарант». [INFO]. [PERSON] померла, однак позивач не має можливості оформити свої спадкові права, оскільки договір купівлі-продажу квартири не був посвідчений нотаріально. Всі умови договору сторонами були виконані, вказаний договір був зареєстрований в ММБТІ, проте нотаріальне посвідчення договору на теперішній час неможливе. Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд визнати дійсним договір купівлі - продажу нерухомого майна - [ADDRESS], укладений між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON], [PERSON], [PERSON] з іншої сторони, посвідчений на Універсальній товарній біржі «Миколаїв-Гарант» 28.07.2001 р. Відповідно до заяви, позивач просив про розгляд справи без його участі, підтримав вимоги, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі та представник третьої особи в судове засідання не з'явились, повідомлялись судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомили. Згідно ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 28.07.2001 р. між [PERSON], [PERSON], [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON] з іншої сторони, був укладений договір № 2-111 купівлі - продажу квартири [ADDRESS], посвідчений на Універсальній товарній біржі «Миколаїв-Гарант». Всі умови договору сторони виконали, вказаний договір був зареєстрований в ММБТІ за № 17811 від 14.08.2001 р. Однак [INFO]. померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді вищезазначеної квартири. Позивач [PERSON] є сином померлої та спадкоємцем за заповітом, однак на теперішній час він не має можливості належним чином оформити свої спадкові права, оскільки договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири не був посвідчений нотаріально. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу укладено сторонами під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР), ст. 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно ст. 47 цього Кодексу недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору. Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. У відповідності до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників вправі визнати угоду дійсною. На час укладання договору купівлі-продажу сторони ухилилися від його нотаріального посвідчення. За таких обставин суд вважає, що заявлені позивачем вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу квартири обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі статей 47, 227 ЦК УРСР, ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за № 9 «про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та

Outcome: approved