Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

в липні 2019 року представник позивача ТОВ «ФК «Женева», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Фінанс» звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив суд стягнути із відповідача на користь позивача збитки, пов`язані із знеціненням валюти на день платежу в сумі 763053,09 грн.; 3 % річних від простроченої суми за кредитним договором № 0556/07/01-А від 26.12.2007 р. на загальну суму 68737,49 грн.; пеню (неустойку) в сумі 271688,68 грн., а також судовий збір в сумі 16552,18 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 26.12.2007 року між АКБ «Форум», правонаступником якого із 19.04.2010 року є ПАТ «Банк Форум» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0556/07/01-А, відповідно до якого відповідачу було надано кредит на придбання автомобіля «Порш» в розмірі 90000,00 доларів США, зі строком повернення до 26.12.2012 року, та сплатою 12 % річних. 25.02.2012 року між ПАТ «Банк Форум» та [PERSON] було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № 0556/07/01-А, відповідно до якого було змінено строк повернення кредитних коштів до 25.12.2017 р. Відповідач належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання щодо погашення кредиту, та рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19.09.2014 р. у справі № 752/15478/13-ц, було стягнуто солідарно із [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором на загальну суму 277140,49 грн. 14.03.2018 року між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «ФК «Женева» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 1050-Ф, за яким ТОВ «ФК «Женева» придбала права вимоги по кредитам, зокрема, за кредитом, боржником за яким є [PERSON] та загальний борг якої складає суму в розмірі 33247,69 доларів США, що згідно офіційного курсу валют НБУ станом на 14.03.2018 р. становило 861643,38 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24.07.2018 року, було замінено стягувача у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа № 752/15478/13-ц з ПАТ «Банк Форум» на ТОВ «ФК «Женева». В ході проведення виконавчих дій з боржника [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Женева» було перераховано суму в розмірі 244676,87 грн., що, в свою чергу, станом на 26.11.2018 року становить 8804,5 доларів США. З огляду на викладене, а також враховуючи знецінення гривні та той факт, що в примусовому порядку з [PERSON] за рішенням суду було стягнуто 244676,87 грн., що еквівалентно 8804,50 доларів США на дату стягнення, а тому позивач вважає, що із врахуванням боргу, який було стягнуто за рішенням суду у справі № 752/15478/13-ц (59358,18 доларів США), - залишок боргу за договором станом на 28.11.2018 року складає суму в розмірі 50553,68 доларів США та саме ця сума становить збитки, пов`язані із знеціненням валюти на день платежу та підлягає стягненню в судовому порядку. Крім того, позивач вказує на те, що, в зв`язку з тим, що борг відповідачем погашений не був впродовж тривалого часу, 16.11.2018 р. приватним нотаріусом Ірпінського нотаріального округу Київської області Кондртюком В.С. було вчинено виконавчий напис № 191 про стягнення із [PERSON] 26019,62 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 13.11.2018 р. становило 997536,66 грн. Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Ляпіним Д.В. було відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого напису, яке було об`єднано із виконавчим провадженням по виконанню виконавчого листа у справі № 752/15478/13-ц. Розпорядженням № 57737193 від 26.11.2018 р. ТОВ «ФК «Женева» було перераховано на виконання виконавчого напису суму в розмірі 641833,55 грн., що станом на дату перерахунку склало суму в розмірі 23095,85 доларів США. Враховуючи наведене, та, оскільки, залишок боргу [PERSON] станом н 26.11.2018 р. склав суму в розмірі 50553,68 доларів США (59358,18 доларів США - 8804,50 доларів США), то із врахуванням розміру боргу стягнутого із відповідача за виконавчим написом - 23095,85 доларів США, збитки, пов`язані із знеціненням валюти на день платежу вираховуються наступним чином: 50553,68 доларів США - 23095,85 доларів США = 27457,83 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 26.11.2018 р. складає суму в розмірі 763053,09 грн., в зв`язку з чим саме ця сума і становить збитки, пов`язані із знеціненням валюти на день платежу та підлягає стягненню в судовому порядку. З огляду на викладене, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просить суд стягнути із відповідача в примусовому порядку збитки, пов`язані із знеціненням валюти на день платежу в сумі 763053,09 грн., а також 3 % річних від простроченої суми за період із 25.11.2015 р. по 25.11.2018 р. в сумі 68737,49 грн., та пеню (неустойку) за період з 28.05.2018 р. по 29.05.2019 р. в сумі 271688,68 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суд м. Києва від 04.07.2019 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20.01.2020 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12.02.2020 року, у справі було замінено позивача ТОВ «ФК «Женева» на його правонаступника ТОВ «Вердикт Фінанс». Представник позивача в судове засідання не з`явився. Суду подав письмове клопотання про розгляд справи без його участі, просив позовні вимоги задовольнити, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу без його участі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та просив в їх задоволенні відмовити, посилаючись на підстави, які викладені в письмовому відзиві на позов. Одночасно вказав, що рішенням суду у справі № 752/15478/13-ц заборгованість з відповідача була стягнута в гривні. Курсова різниця, на яку посилається сторона позивача не може бути упущеною вигодою, оскільки, кредитор міг і не отримати такі доходи, та коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвело до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток. Оскільки, відсутні докази наявності збитків, правових підстав для їх стягнення немає, а відтак в позові слід відмовити. Крім того, відсутнє нормативне обґрунтування та розрахунок трьох відсотків річних, а тому відсутні підстави для їх стягнення з відповідача, а в частині позовної вимоги про стягнення пені відповідачем було заявлено про застосування встановлених законом строків позовної давності. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріли справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав. Судом встановлено, що 26.12.2007 року між АКБ «Форум», правонаступником якого із 19.04.2010 року є ПАТ «Банк Форум» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0556/07/01-А, відповідно до якого відповідачу було надано кредит на придбання автомобіля «Порш» в розмірі 90000,00 доларів США, зі строком повернення до 26.12.2012 року, та сплатою 12 % річних. 25.02.2012 року між ПАТ «Банк Форум» та [PERSON] було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № 0556/07/01-А, відповідно до якого було змінено строк повернення кредитних коштів до 25.12.2017 р. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19.09.2014 р. у справі № 752/15478/13-ц, було стягнуто солідарно із [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором на загальну суму 277140,49 грн., а також судовий збір в сумі 3441,00 грн. Рішення суду набрало законної сили та на його виконання судом було видано виконавчі листи. 14.03.2018 року між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «ФК «Женева» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 1050-Ф, за яким ТОВ «ФК «Женева» придбала права вимоги по кредитам, зокрема, за кредитом, боржником за яким є [PERSON] та загальний борг якої складає суму в розмірі 33247,69 доларів США, що згідно офіційного курсу валю НБУ станом на 14.03.2018 р. становило 861643,38 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24.07.2018 року, було замінено стягувача у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа № 752/15478/13-ц з ПАТ «Банк Форум» на ТОВ «ФК «Женева». Судом встановлено, що відповідно до договору № 20-11/2018 року про відступлення прав вимоги за кредитними договором від 20.11.2018 року, ТОВ «ФК «Женева» відступило ТОВ «Вердикт Фінанс» право грошової вимоги до позичальника за кредитним договором № 0556/07/01-А від 26.12.2007 року, та ТОВ «Вердикт Фінанс» набуло статусу кредитора по відношенню до позичальника за вказаним договором, та в ході розгляду даної справи ухвалою суду було замінено первісного позивача ТОВ «ФК «Женева» на його правонаступника ТОВ «Вердикт Фінанс». Крім того, слід зазначити, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Д.В. перебувало виконавче провадження № 57205210 з примусового виконання виконавчого листа № 752/15478/13-ц, виданого Голосіївським районним судом м. Києва 23.10.2014 р. про стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 0556/07/01-А від 26.12.2007 року в сумі 277140,49 грн. Постановою приватного виконавця Ляпіна Д.В. від 21.12.2019 року, вказане виконавче провадження було закінчено, в зв`язку з тим, що боржником [PERSON] було стягнуто повну суму за виконавчим документом. Стороною позивача зазначалося про те, що 16.11.2018 р. приватним нотаріусом Ірпінського нотаріального округу Київської області Кондртюком В.С. було вчинено виконавчий напис № 191 про стягнення із [PERSON] 26019,62 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 13.11.2018 р. становило 997536,66 грн., однак, доказів наведеним твердженням стороною позивача суду надано не було. В обґрунтування позову стороною позивача зазначено про те, що із врахуванням боргу, яка була стягнута за рішенням суду у справі № 752/15478/13-ц (59358,18 доларів США), - залишок боргу за договором станом на 28.11.2018 року складає суму в розмірі 50553,68 доларів США та саме ця сума становить збитки, пов`язані із знеціненням валюти на день платежу та підлягає стягненню в судовому порядку. Однак, із наведеними доводами сторони позивача суд не погоджується, оскільки, відповідно до рішення Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 752/15478/13-ц заборгованість із [PERSON] була стягнута в національній валюті - гривні, та на час ухвалення судового рішення кредитор погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника в національній валюті України, останнє, набрало законної сили, та стягувачем було пред`явлено виконавчий лист до примусового виконання, а тому позивач, на переконання суду, не мав права на стягнення курсової різниці, оскільки визнав зобов`язання у національній валюті, у якій і звернув його до виконання. Дійшовши до такого висновку суд зазначає наступне. Згідно зі статті 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом та території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом ( частини перша, друга статті 192 ЦК України). Такі випадки передбачені ст.193, ч. 4 ст. 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року №959-XII «Про зовнішньо економічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Згідно зі ст. 524 України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України -гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим, ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає , що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У пункті 8 статті 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Заявляючи вимоги про стягнення курсової різниці, позивач вказував, зокрема, і на те, що йому було завдано збитків у результаті порушення його цивільних прав, а тому позивач має право на їх відшкодування. Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до частини 2 статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права ( реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене ( упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст.22 ЦК України, оскільки ч.1 визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відповідно до ст. 22 ЦК України, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Визначення поняття збитків наводяться також у частині 2 ст.224 Господарського кодексу України, відповідно до якої під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. Відповідно до ч. 4 ст. 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів ( упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (ст. 614 ЦК України). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Вказаної правової позиції дотримувався також Верховний Суд України в постанові від 18 травня 2016 року у справі №6-237цс16. Суд вважає, що «курсова різниця» жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток. Вказане відповідає Постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №750/8676/15-ц. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи стороною позивача не доведено обґрунтування позову в частині завдання збитків, пов`язаних із знеціненням валюти на день платежу, зокрема, щодо неправомірності поведінки відповідача, наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, суд вважає, що в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. З огляду на те, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення на користь позивача збитків, а позовні вимоги про стягнення трьох відсотків річних та пені є похідними від первісної вимоги, а тому суд вважає, що в задоволенні і цих вимог слід також відмовити. Приймаючи до уваги те, що в задоволенні позову суд відмовляє по суті, пред`явлених позовних вимог, заява сторони відповідача про застосування до позовних вимог в частині стягнення пені строків позовної давності судом не вирішувалось. В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем по фактично понесеним.

Outcome: dismissed