Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

В лютому 2011 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та просив стягнути заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати і зазначав, що 25 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством (далі ВАТ) «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладений кредитний договір №192/565 від 25 липня 2008 року, внаслідок якого [PERSON] отримала кредит у сумі 125 000,00грн. під 23% річних, строком на 240 місяців на придбання квартири. За умовами договору [PERSON] зобов'язана здійснювати погашення кредиту в розмірі 521,00 грн. щомісячно та сплачувати щомісячно проценти за користування кредитом. 25 липня 2008 року для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та [PERSON] та [PERSON] укладені договори поруки № 192/565. Станом на 03 лютого 2011 року заборгованість за невнесені в строк платежі за кредитом та процентами складає 26 295,97 грн., залишок по кредиту складає 119 790,00 грн., разом сума боргу складає 146 085,97 грн. і в теперішній час не сплачена. Рішенням Харцизького міського суду Донецької області від 16 листопада 2011 року позовні вимоги ВАТ «Державний ощадний банк України» задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON], на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором № 192/565 від 25 липня 2008 року в сумі 146 085,97 грн та на відшкодування понесених судових витрат: по сплаті судового збору - 1 460,87 грн., на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 120,00 грн.. В апеляційній скарзі відповідач [PERSON], посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення. Апелянт посилається на те, що судове рішення ухвалено на підставі сумнівних розрахунків заборгованості, наданих позивачем, які суд не перевірив та не врахував суми, стягнуті за цим же кредитним договором по рішенню Харцизького міського суду від 12 листопада 2009 року. Незаконне рішення суду поставило її в скрутне матеріальне становище, оскільки банк стягує з неї по 1 000 грн. соціальних виплат, що призначені на утримання дітей. В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача [PERSON] підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Представник позивача [PERSON] просила відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення суду без змін. Інші учасники процесу в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про отримання судової повістки (форма № 119). Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1049 ЦК УКраїни передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимогам Цивільного Кодексу України та інших актів цивільного законодавства. Стаття 554 ЦК України встановлює, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що 25 липня 2008 року між ВАТ «Державним ощадним банком України» та [PERSON] укладений кредитний договір № 192/565 і [PERSON] отримала кредит у сумі 125 000,00 грн. під 23% річних строком на 240 місяців на придбання квартири. 25 липня 2008 року між ВАТ «Державним ощадним банком України» та відповідачами [PERSON], [PERSON] укладені договори поруки № 192/565, згідно з якими поручителі несуть солідарну відповідальність за борговими зобов'язаннями [PERSON] Задовольняючи позовні вимоги банку, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з наданого позивачем розрахунку станом на 3 лютого 2011 року сума заборгованості за кредитним договором № 192/565 складає 146 085,97 грн., з яких - 26 295,97грн. - заборгованість за невнесені в строк платежі за кредитом та процентами; 119 790,00 грн. - залишок по кредиту, і ця сума підлягає стягненню з відповідачів в повному обсязі, солідарно. Проте, як вбачається з наданого розрахунку, 26 295,97 грн. - заборгованість за невнесені в строк платежі за кредитом та процентами складається з 24 998,49 грн. - прострочені проценти, 1 297,48 - пеня, яка нарахована за період з 1 липня 2009 року по 3 лютого 2011 року за 583 дні. Але за змістом пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) передбачено спеціальну позовну давність в один рік. З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що стягненню підлягає сума неустойки за один рік, яка складає 812,32 грн., а рішення суду підлягає зміні і з відповідачів солідарно на користь позивача належить стягнути заборгованість за договором про іпотечний кредит № 192/565 від 25 липня 2008 року станом на 3 лютого 2011 року в розмірі 145 600 гривень 81 коп., з яких: 119 790,00 грн. - прострочений основний борг, 24 998,49 грн. - прострочені відсотки, 812,32 грн. - пеня; а також понесені судові витрати: по сплаті судового збору в розмірі 1 456 грн., по сплаті витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 гривень. Доводи апелянта про те, що в іпотеку нею передана квартира без державної реєстрації та без згоди органу опіки та піклування, не впливають на висновки суду про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, оскільки з моменту державної реєстрації договору купівлі-продажу, а не прав на власність, законодавство пов'язує момент придбання покупцем права власності на нерухоме майно, якщо інше не передбачено в самому договорі купівлі-продажу. Під час оформлення документів про надання кредиту самим апелянтом заповнена та підписана заява про те, що вона на момент видачі кредиту неповнолітніх та малолітніх дітей не має, а в нотаріальній конторі апелянт підписав заяву про те, що стосовно вказаного нерухомого майна відсутнє зменшення або обмеження прав охоронюваних законом інтересів неповнолітніх та малолітніх дітей. Посилання апелянта на те, що банк повинен припинити нарахування процентів з 1 червня 2009 року відповідно до додаткового договору від 25 травня 2010 року, суперечить встановленим у справі обставинам, оскільки банк правильно зупинив нарахування процентів за кредитним договором відповідно до укладеного 25 травня 2010 року додаткового договору з 9 лютого 2011 року, тобто з моменту звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитом, оскільки положення додаткового договору зворотньої сили не мають і не поширюються на ті відносини, що існували між сторонами до його укладення. Доводи апелянта про те, що судом при визначенні суми заборгованості не врахована сума, яка була стягнута за рішенням суду від 12 листопада 2009 року, є голослівними та спростовуються наданими представником позивача розрахунками заборгованості, які спростовують твердження апелянта.

Outcome: partial