Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

В мотивуванні свої вимог позивач вказав, 23.12.2009р. позивачем та відповідачем укладено кредитний договір №002-20512-231209. Відповідно до вищевказаного договору, позивач відкрив кредитну лінію відповідачу. Відповідно до вимог ст.1049, 1050 ЦК України, відповідач повинен відповідно до графіку повертати кредит та сплачувати платежі встановлені договором кредиту. Відповідач станом на 17.07.2015р. порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість. Тому позивач на підставі вимог ст.1049, 1054 Цивільного кодексу України вимагає: - стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по кредитному договору на загальну суму 2846.54грн. Відповідач заперечень суду не надав. Позивач на позові наполягав, що вказав в заяві наданої суду. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, заявив про застосування строку позовної давності. Дослідивши і оцінивши в сукупності докази матеріалів справи, судом встановлено: Статтями 10, 11 ЦПК України зазначено, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказами матеріалів справи доведено факт укладення 23.12.2009р. позивачем та відповідачем кредитного договору №002-20512-231209, що свідчить копія договору. Відповідно до вищевказаного договору, позивач відкрив відповідачу кредитну лінію у сумі 30000грн. Отже, позивачем зобов'язання за договором виконані в повному обсязі. За вимогами ст.ст. 11, 13 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обовязків, зокрема, є договори і інші правочини. Особа здійснює цивільні права і обовязки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Таким чином, між сторонами виникли договірні правовідносини визначені ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобов'язується надати кредитні кошти (кредит) - позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до договору, позичальник зобов'язаний повертати кредит щомісяця в строки визначені договором. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, і одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. За статтею 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Станом на 17.07.2015р. по договору кредиту заборгованість відповідача складає на суму 2846.54грн. Порушенням зобов'язання, згідно ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, тобто - неналежне виконання. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язанні якщо він не приступив до його виконання або не виконав його в строк, встановлену договором або Законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Таким чином наявна заборгованість по оплаті передбачених Договором платежів свідчить про невиконання відповідачем своїх зобовязань по договору. Отже відповідач, порушив зобовязання за договором кредиту. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правої наслідки, встановлені договором або законом. Представник відповідача вимагає про застосування до вказаним правовідносинам строку позовної давності. Вимогами статей 256, 257 ЦК України визначено: Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. З урахуванням вимог вказаних статей, особа в даному випадку є позивач в межах трирічного строку має право на звернення до суду за захистом своїх прав, яки він вважає порушеними. Згідно до вимог статті 261 ЦК України, початок перебігу позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Матеріалами справи встановлено, що останній платіж відповідач здійснив у січні 2012р. Отже, початок строку позовної давності почав відлік з лютого 2015р. Представник відповідача заявляє про застосування строку позовної давності. Враховуючи правову позицію представника відповідача та вимоги статті 267 ч.2, 3, 4\~ЦК України якою визначено, особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, враховуючи викладено, строк позовної давності сплив у лютому 2015р., а з урахуванням, що позов був подано до суду у серпні 2015р, а тому правова позиція представника відповідача щодо відмови в задоволенні позовних вимог, заслуговує на увагу.

Outcome: dismissed