Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-17 00:00:00

В листопаді 2018 року позивач ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом. Позивач обгрунтовує свої позовні вимоги наступним. 17 серпня 2005 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», найменування якого в подальшому змінено на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 33-В/ІЦ-05 (в системі обліку банку - договір № 10403579000) з додатковими угодами №1 від 13.11.2006 року №1 від 23.01.2009 року. Згідно кредитного договору відповідачу було надано кредит в сумі 14000,00 доларів США, а відповідач зобов`язався щомісяця повертати кредит в порядку та в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але у будь-якому випадку не пізніше 16.08.2020 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту. Відповідач не виконував належним чином свої зобов`язання за договором, в зв`язку з чим станом на 20.11.2018 року має місце заборгованість в сумі 2336,39 доларів США, з яких: -2232,97 доларів США - заборгованість за кредитом; -103,42 доларів США - заборгованість за процентами; -1802,31 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 22.11.2017 по 22.11.2018 року; -159,70 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 26.11.2017 по 22.11.2018 року. З урахуванням викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором № 33-В/ІЦ-05 від 17.08.2005 року (в системі обліку банку - договір № 10403579000) по кредиту та процентам у розмірі 2336,39 доларів США, та по пені у розмірі 1962,01 грн. Покласти на відповідача судові витрати. Ухвалою суду від 14 грудня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі та визначено судовий розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач повідомлявся належним чином про розгляд справи, однак відзиву на позовну заяву не надав. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2019 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено наступне. 17 серпня 2005 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», найменування якого в подальшому змінено на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 33-В/ІЦ-05, за умовами якого відповідачу було надано кредит в сумі 14000,00 доларів США на термін до 16.08.2020 року, за використання кредитних коштів встановлено процентну ставу у розмірі 11,5% річних. Відповідно до п.5.6 кредитного договору, у випадку порушення позичальником термінів повернення кредиту (основної суми) та/або термінів сплати плати за кредит строком більше ніж на 5 календарних днів, банк має право змінити термін погашення кредиту. Відповідно до п.7.1 кредитного договору, за порушення термінів повернення кредиту та/або процентів за кредит та/або комісій позичальник сплачує банку додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню з розрахунку 0,2 відсотка від суми зазначеної заборгованості (суми кредиту та/або процентів за кредит та/або комісій), розрахованої за кожний день прострочення платежу, включаючи день сплати заборгованості. Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується заявою на видачу готівки № 10711 від 17.08.2005 року. 13 листопада 2006 року між сторонами була укладена Додаткова угода № 1 до кредитного договору. 23 січня 2009 року між сторонами була укладена Додаткова угода № 1 до кредитного договору. Відповідач не виконував належним чином свої зобов`язання за договором, в зв`язку з чим станом на 20.11.2018 року має місце заборгованість в сумі 2336,39 доларів США, з яких: -2232,97 доларів США - заборгованість за кредитом; -103,42 доларів США - заборгованість за процентами; -1802,31 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 22.11.2017 по 22.11.2018 року; -159,70 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 26.11.2017 по 22.11.2018 року. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком, наданим позивачем. Вирішуючи спір, суд звертає увагу на наступне. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Відповідно до ч.1,2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідачем не надано заперечень щодо розміру заборгованості, а саме основного боргу та нарахованих відсотків та доказів, що вказана сума була ним сплачена повністю чи частково. Стосовно визначення грошової одиниці, в якій має бути стягнутий борг, суд звертає увагу на наступне. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Саме така правова позиція висловлена Верховним судом у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути суму боргу з відповідача на користь позивача у доларах США, оскільки саме в цій валюті відповідачу був наданий кредит. Враховуючи вищенаведені положення законодавства, а також зважаючи на те, що обставини щодо невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань перед позивачем знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд, з урахуванням положень ст. 13 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства, вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень ч. 1 ст.141 ЦПК України, з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача сплачена ним сума судового збору. Враховуючи наведене,

Outcome: approved