Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

В квітні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Ганнівської сільської ради, в якому просив визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 4,32 га в умовних кадастрових гектарах землі, яка перебувала у колективній власності КСП ім. Давиденка с. Ганнівка та визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 4,4036 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на землях колишнього КСП ім. Давиденка в с. Ганнівка в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла 11 серпня 2013 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач мав сертифікат на земельну частку (пай) серії ЧН № 0224440, площею 4,32 га, а його померлій матері [PERSON] належав державний акт на право власності на земельну ділянку серії 111-ЧН № 042168, площею 4,4036 га. Однак вказані документи були втрачені, у зв»зку з чим позивачем 24 січня 2015 року у газеті «[PERSON] вісті» було опубліковано відповідне оголошення про визнання сертифікату недійсним та про втрату державного акту. Не маючи можливості захистити свої права та отримати документи на вказані земельні ділянки, позивач звернувся в суд з цим позовом. Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 08 червня 2015 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи. Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що єдиним способом захистити свої права на земельну частку (пай), так і спадкові права при втраті правовстановлюючого документу є звернення до суду із позовом про визнання права власності, що не суперечить ст.ст. 328, 392 ЦК України. Також апелянт вказує, що при втраті власником сертифікату на право на земельну частку (пай) єдиним способом захисту майнових прав є також звернення до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай), а не права власності як вказано в рішенні суду першої інстанції, враховуючи положення ст. 392 ЦК України, Земельного кодексу України, Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власником земельних часток (паїв)», Указу Президента України від 08 серпня 1995 року «Про прядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам організаціям», постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ». Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 15 липня 2015 року рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 08 червня 2015 року скасовано, а провадження у справі закрито. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2016 року ухвала апеляційного суду Чернігівської області від 15 липня 2015 року скасована, а справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу та пояснив, що іншого способу поновити права [PERSON] на земельні ділянки окрім вирішення справи в судовому порядку чинне законодавство не передбачає, тому просив скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали даної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.4 ст.338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Згідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України передбачає під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України. При цьому, як передбачено в ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 213 ЦК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Проте, зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає. Перевіряючи доводи скарги, апеляційним судом встановлено наступне. [PERSON] є сином померлої 11 серпня 2013 року [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження. 11 лютого 2014 року [PERSON] звернувся до [PERSON] районної державної нотаріальної контори Чернігівської області із заявою про прийняття спадщини після померлої 11 серпня 2013 року [PERSON] Проте, постановою державного нотаріуса від 20 травня 2015 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої 11.08.2013 року [PERSON] у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів в матеріалах спадкової справи, необхідних для вчинення нотаріальної дії, а саме - документу на земельну ділянку, що належала померлій. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що звернення позивача до суду з даним позовом є порушенням порядку оформлення його майнових та спадкових прав, оскільки ним не виконано всіх дій, передбачених чинним законодавством для досудового врегулювання спору. Проте, з таким висновком районного суду не погоджується апеляційний суд через невідповідність висновків суду обставинам справи і, як наслідок, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що відповідно до пп. 3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на судовий захист оспорюваних або не визнаних прав. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Пунктами 16, 17 Перехідних положень ЗК України громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Разом з тим, за правилами ч. 6 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку, а ст. 2 вказаного Закону передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] посилався на те, що не може у встановленому законом порядку оформити право власності на земельні ділянки у зв'язку із втратою правовстановлюючих документів, а саме: належного йому сертифіката на право на земельну частку (пай) та належного померлій матері державного акта про право власності на земельну ділянку, та неможливістю отримати їх дублікати. З огляду на викладене, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Зі змісту ч. 5 ст. 11 ЦК України випливає, що цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Згідно з абз. 2, 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням наведених положень закону, право на спадщину мають особи, які її прийняли. Разом із тим, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому законодавством. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, зокрема у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також втрати ним документа, який посвідчує право власності. З матеріалів справи вбачається, що позивачем були подані оголошення в газету «[PERSON] відомості», які були опубліковані 24 січня 2015 року, про втрату державного акту на право власності на землю по колишньому КСП ім. Давиденка серії ІІІ-ЧН № 042168, виданого [PERSON] райдержадміністрацією і зареєстрованого у Книзі реєстрації державних актів під № 145 від 25.11.2002 року, загальною площею 4,4036 га, виданого на ім»я [PERSON] та про втрату сертифікату на земельну частку (пай) по колишньому КСП ім. Давиденка серії ЧН № 0224440, виданого [PERSON] райдержадміністрацією і зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів за № 52 від 05.09.1996 року, виданого на ім»я [PERSON] Крім того, з довідки Відділу Держземагенства у [PERSON] районі Чернігівської області від 05.03.2015 року № 29-28-0.2-507/2-15 (а.с. 6) вбачається, що [PERSON] дійсно отримував сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ЧН № 0224440, площею 4,32 га, а його померла мати [PERSON] отримувала державний акт на право власності на земельну ділянку серія ІІІ ЧН № 042168 площею 4,4036 га, який втрачений, що унеможливлює позивачеві отримати право власності на успадковане майно. Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, Ганнівська сільська рада не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] (а.с. 19). Зазначені обставини в апеляційному суді ніким не спростовані і не заперечувались. Зважаючи на сукупність обставин справи та наявних у справі доказів та ураховуючи, що видача дублікату чи повторного сертифікату на земельну частку (пай) чинним законодавством України не передбачена, апеляційний суд приходить до переконання, що права [PERSON] підлягають судовому захисту. Отже, позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованими і підлягають задоволенню, оскаржуване рішення необхідно скасувати та ухвалити нове рішення по суті спору із визнанням за [PERSON] права на земельну частку (пай) площею 4,32 га в умовних кадастрових гектарах із земель колишнього КСП ім.Давиденка в адміністративних межах Ганнівської сільської ради Носівського району Чернігівської області згідно сертифікату на земельну частку (пай) по колишньому КСП ім. Давиденка серії ЧН № 0224440, виданого на ім»я [PERSON] [PERSON] райдержадміністрацією і зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів за № 52 від 05.09.1996 року. За [PERSON] необхідно визнати в порядку спадкування після померлої 11 серпня 2013 року [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 4,4036 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва по колишньому КСП ім. Давиденка, розташовану в адміністративних межах Ганнівської сільської ради Носівського району Чернігівської області, що належала спадкодавцеві [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ІІІ-ЧН № 042168, виданого [PERSON] райдержадміністрацією Чернігівської області та зареєстрованому у книзі реєстрації державних актів за № 145 від 25.11.2002 року.

Outcome: approved