Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

В листопаді 2021 року на адресу Роздільнянського районного суду Одеської області надійшла вищевказана позовна заява. Свої вимоги позивач мотивує тим, що сторони зареєстрували шлюб 03 березня 2018 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] , виданим Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №295. Від шлюбу спільних дітей не мають, але відповідач згоду на розірвання шлюбу не надає. Спільне життя з відповідачем не склалося, внаслідок чого між сторонами припинились шлюбні стосунки, перестали вести спільне господарство та мешкають окремо. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 09.11.2021 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження.(а.с.14). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про день та час слухання справи була сповіщена належним чином, в матеріалах справи є відповідні докази. До суду надала заяву в якій свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на розірванні шлюбу з відповідачем, просила судове засідання провести за її відсутністю, не заперечувала проти винесення заочного рішення.(а.с.8). Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у встановленому законом порядку, про що свідчить рекомендоване повідомлення, однак до суду не зявився, причин не повідомив, ніяких заяв не подавав. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином - поштою, рекомендованим листом з повідомленням, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або слухання справи у його відсутність, суду не надходило. Відзиву на позов до суду не подав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). В порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, перевіривши докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року N 11, проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ст. 112 ч.2 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання чоловіка й дружини та збереження шлюбу суперечать інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 03 березня 2018 року Київським районним у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області на підставі актового запису №295, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . (а.с.4). Під час судового розгляду встановлено, що ПІБ позивача є [PERSON] , що підтверджується ксерокопією ID карти № [NUMBER] , виданим 5103 та свідоцтвом про шлюб, де зазначено прізвище дружини після одруження « [PERSON] », а натомість з позовом звернулась « [PERSON] » та відповідно провадження було відкрито за позовом [PERSON] , тому подальший розгляд справи продовжується за позовом [PERSON] до [PERSON] . Неповнолітніх дітей сторони не мають. Причиною розпаду сім`ї є те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, між сторонами припинилися шлюбні стосунки та вони перестали вести спільне господарство, проживають окремо. Позивач на розірвання шлюбу наполягає, відновлювати подружні відносини не має наміру. При таких обставинах суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка і жінки й роблять їх спільне життя надалі неможливим, тому, що збереження родини суперечило б інтересам сторін. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що сторони проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, суд приходить до висновку, що шлюб між подружжям існує лише формально, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати в сумі 908грн. покладаються на позивача.

Outcome: approved