Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

В листопаді 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до КЖЕП про стягнення 8386,72 грн. середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні з 12 липня 2013 року і по день ухвалення рішення суду. Представник позивача та позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримали, просили про його задоволення в повному обсязі. Представник відповідача вимоги позову визнав частково. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Як вбачається із матеріалів справи, позивач перебував з КЖЕП в трудових відносинах з 01 березня 2001 року по 12 липня 2013 року на посаді водія. Звільнений у зв'язку зі скороченням штату працівників за п.1 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу № 32 від 01 липня 2013 року. Згідно довідки № 337 від 08 серпня 2013 р., заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі на час звільнення з урахуванням компенсації за невикористану відпустку та допомоги по скороченню штатів складає: 8036 грн. 16 коп. , в тому числі по заробітній платі 2266,38 грн. 06 грудня 2013 року Центральним районним судом м. Миколаєва видано Судовий наказ про стягнення з КЖЕП на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі в сумі 8036 грн. 16 коп. На теперішній час дана заборгованість не погашена навіть частково. Статтею 117 Кодексу встановлено обов'язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові у разі затримки розрахунку при звільненні його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати повного розрахунку є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Враховуючи положення п. 20 Постанови Пленуму ВСУ від 24 грудня 1999 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Суд вважає, що відповідач не довів відсутність своєї вини у затримки виплати заробітної плати та розрахунку при звільненні . Відповідно до п.21 цієї Постанови, при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (з наступними змінами і доповненнями). Таким, чином, суд, враховуючи межі заявлених позовних вимог та вимоги співмірності частки заробітної плати, що не виплачена позивачу порівняно із середнім заробітком та тривалістю невиплати заборгованості, стягнути на користь позивача на підставі ст.. 117 КЗпП України 16678грн. 38 коп. середнього заробітку за час затримки виплати повного розрахунку при звільненні ( 2310 грн. 45 коп.+ 489,63 грн. 23 робочих днів = 121 ,74 грн. середньоденної зарплати х 137 робочих днів з 12 липня 2013 року по 28 січня 2014 року) - як-то можливо обрахувати, виходячи з Довідки КЖЕП від 28.01.2014 року № 32 про середню заробітну плату позивача . Таким чином, позов слід задовольнити . В силу ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 229 ,40 грн.

Outcome: approved