Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що відповідачка, проживаючи з сином позивачки в незареєстрованому шлюбі, [INFO] народила доньку [PERSON] . З часу народження дитини відповідачка вихованням дитини не займалась, постійно залишала дитину та зникала в невідомому напрямку Малолітня дитина повністю перебувала під наглядом та на утриманні позивачки. Зазначає, що на даний час [PERSON] отримує соціальну допомогу при народженні дитини, яку витрачає на власні потреби. 10.05.2018 року [PERSON] в присутності приватного нотаріуса написала заяву, якою надала згоду позивачці на виховання [PERSON] , та реєстрацію місця проживання дитини в будинку позивачки за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що вищезазначені обставини свідчать про свідоме невиконання відповідачкою своїх обов`язків, закріплених СК України. Зважаючи, що відповідачка ухиляється від виконання обов`язків з виховання дочки, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток позивачка звернулась до суду з даним позовом та просить його задовольнити, позбавивши батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно її малолітньої дитини: доньки [PERSON] , [INFO] Також просять стягнути з відповідачки аліменти на утримання її малолітньої доньки у розмірі по 1000 грн., щомісячно, з дня подання позову і до повноліття дитини. Відповідачкою не було заявлено клопотань; та не був поданий відзив. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала та пояснила суду про обставини, що описані вище. Додатково пояснила, що відповідачка після народження дитини проживала з нею лише 2 місяці, після цього залишала дитину то на кілька тижнів, то на півроку. Зазначає, що дитина перебуває повністю на утриманні позиваки. Крім того, позивачка пояснила, що зі слів відповідачки, остання не заперечує щодо задоволення позову та позбавлення її батьківських прав. Відповідачка в судовому засіданні пояснила, що проживала з дитиною в 2018 протягом 10 днів, а в березні 2019 року теж була один день вдома та спілкувалася з дитиною. Заявлений позов не визнає. Додатково пояснила, що перебувала на лікуванні тривалий час, тому не могла займатися вихованням дитини. На пропозицію суду надати відповідні докази на підтвердження своїх заперечень запевнила, що такі докази надасть. В останнє судове засідання відповідачка не з`явилася. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідачка є належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Крім того, на веб-сайті суду розміщується список справ, що призначені судом до розгляду, і така інформація є відкритою, загальнодоступною та зрозумілою; і при бажанні відповідачка мала можливість отримати інформацію про дату і час розгляду справи. Від сторони не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без її участі. Тому суд вважає за можливе продовжити розгляд справи без участі відповідачки зважаючи, що нею були надані усні пояснення. Представника служби у справах дітей Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області в судовому засіданні позов підтримала, щодо його задоволення не заперечує. Пояснила суду, що служба у справах дітей обізнана з цією ситуацією. Але, оскільки поведінка відповідачки по відношенню до дитини на краще не змінилася, то представник підтримує рішення виконавчого комітету Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] проживала з [PERSON] без шлюбу, і [INFO] [PERSON] народила доньку [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис про народження № 55, зроблений 04 серпня 2017 року виконавчим комітетом Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області Відомості про батька дитини записані в порядку ч.1 ст. 135 СК України за вказівкою матері. З часу народження дитини відповідачка вихованням дитини не займалась, постійно залишала дитину на досить тривалий проміжок часу. Малолітня дитина повністю перебувала під наглядом та на утриманні позивачки, і на даний час проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. 10.05.2018 [PERSON] в присутності приватного нотаріуса написала заяву, якою надала згоду позивачці на виховання [PERSON] та реєстрацію місця проживання дитини в будинку позивачки за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка надавала суду пояснення з даного приводу. Вона не заперечила обставини, про які зазначила позивачка. Також, маючи змогу спростувати доводи позивачки, відповідачка не скористалась наданими їй правами; відзив суду не подала; зі слів позивачки, позов визнає. В останнє судове засідання не з`явилася, тим самим продемонструвавши байдужість до розгляду справи. Отже, при розгляді справи були підтверджені доводи позивачки про те, що відповідачка не цікавиться життям дитини, не приділяє уваги її вихованню, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Відповідно до висновку та рішення, виконавчий комітет Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області вважає за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав стосовно її дитини, оскільки вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідачка не виконує приписи СК України щодо належного виховання та матеріального забезпечення дитини. Даний факт був підтверджений і показаннями свідків [PERSON] , який пояснив суду, що дитину виховує позивачка; та [PERSON] , яка пояснила, що відповідачка відмовлялась їхати з дитиною до лікарні, мотивуючи це тим, що вона не має що одягнути. Додатково [PERSON] пояснила, що відповідачка часто залишала дитину на позивачку під різними приводами, та тривалий час у будинку не з`являлася. При прийнятті рішення суд зважає на положення діючого законодавства. Позивачка покликалася на положення ч.2 ст. 150 СК України (батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток); на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці). Суд погоджується з тими доводами, які були наведені позивачкою. Обов`язки та права батьків щодо виховання дитини є основними серед всього комплексу батьківських прав та обов`язків, які закріплені сімейним законодавством. Всі інші права та обов`язки батьків щодо їхніх дітей покликані забезпечувати належне виконання батьками свого основного обов`язку - виховувати дитину. Стаття 150 СК України визначає, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Батьки зобов`язані також піклуватися про фізичний розвиток дитини, який, в свою чергу, тісно пов`язаний зі здоров`ям дитини. Обов`язку батьків піклуватися про духовний розвиток дитини кореспондує право дитини на духовний розвиток, яке включає в себе: право на освіту; право на прояв своїх здібностей; право на свободу світогляду і віросповідання; право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Таким чином, батьки мають сприяти одержанню дитиною належної освіти, прояву нею своїх здібностей, розширенню її світогляду, її самовизначенню щодо сповідання певної релігії або не сповідання ніякої, її зайняттям літературною, художньою, науковою, технічною творчістю. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. За положеннями ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно Сімейного законодавства України, обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей. В судовому засіданні було встановлено, що відповідачка не виконує положення ст. 150 СК України, положення інших законодавчих актів щодо обов`язків з виховання та утримання дитини. А згідно до ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Стаття 164 СК України передбачає підстави для позбавлення судом батьківських прав батьків щодо їх дітей, і такі обставини знайшли своє підтвердження при розгляді справи. Зважаючи на наведене суд дійшов висновку, що заявлений позов в частині позбавлення батьківських прав підлягає до задоволення, оскільки він є обґрунтованим і доведеним. Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів з відповідачки на утримання малолітньої доньки, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. З огляду на зазначене, у позивачки виникає право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. За положеннями ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно Сімейного законодавства України, обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~182\~СК Українирозмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний\~гарантований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~не може\~бути меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Частина 1 статті 184 СК України визначає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Позивачкою було заявлено позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі по 1000 грн. щомісячно, з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні встановлені обставини, що дають змогу для задоволення позову про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі. На думку суду, відповідачка має змогу сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини, у твердій грошовій сумі, в розмірі по 1000 грн. щомісячно. Адже ця сума є максимально наближена до розміру 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У будь-якому випадку розмір аліментів на одну дитину має бути не меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Надалі суд звертає увагу на наступне. Законом України від 17.05.2017 № 2037-VIII (набрав чинності з 8.07.2017) внесено зміни до Сімейного кодексу України, які стосуються аліментних зобов`язань. При цьому збільшено мінімальний розмір аліментів, що має стягуватися на одну дитину - 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки мінімальний розмір аліментів, що стягується на одну дитину, визначений законодавчими актами України, то додаткове ухвалення рішення суду з цього приводу не потребується. Так само не потребується зазначення у рішенні суду про мінімальний розмір аліментів, що має стягуватися на одну дитину. Приймаючи рішення про задоволення позову суд в частині стягнення аліментів на утримання сина, суд виходить з приписів статті 13 ЦПК України, та приймає до уваги розмір прожиткового мінімуму, який встановлений законодавством України для дитини відповідного віку; та що обов`язок з утримання дітей покладений на обох батьків. На думку суду, за вказаних умов визначений розмір аліментів є компромісним, та враховуватиме баланс інтересів сторін та інтереси дитини. При цьому суд має можливість зазначити конкретного одержувача аліментів на утримання дитини. Адже станом на час постановлення рішення - це позивачка [PERSON] . Після набрання рішенням законної сили ним буде той, на чиєму утриманні перебуватиме дитина. А тому стягувач аліментів, який буде отримувати аліменти на утримання дитини, має визначатися на кожен період часу в залежності від того, на чиєму утриманні (під чиєю опікою) перебуватиме дитина. Окрім того, аліменти є власністю дитини. Позивачка не заявила про те, щоб понесені нею судові витрати були стягнуті з відповідача на її користь. Адже кожна із сторін має право розпоряджатися своїми правами на власний розсуд. І в даному випадку позивачка не бажає відшкодовувати понесені нею судові витрати. А суд не може прийняти рішення, вийшовши за межі заявлених позивачкою вимог. Таким чином понесені позивачкою судові витрати залишаються покладеними на неї ж. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: approved