Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

В липні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала на те, що 13 квітня 2013 року помер її батько [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Гагаріна, 6 в с. Гора Бориспільського району Київської області. Позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. [PERSON] звернулась до державного нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний житловий будинок у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно. Тому [PERSON] просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. Гагаріна, 6 в с. Гора Бориспільського району Київської області в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 13 квітня 2013 року. Сторони не зявились у судове засідання. Представник позивача [PERSON] подав через канцелярію суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує в повному обсязі, просить задовольнити його, розгляд справи проводити за його відсутності. Гірський сільський голова також направив до суду заяву, якою просив розглянути справу без присутності представника сільської ради. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що предявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 13 квітня 2013 року помер [PERSON] Це підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого на його імя, серії 1-ОК №276495 (а.с.30). Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Гагаріна, 6 в с. Гора Бориспільського району Київської області. За час свого життя [PERSON] заповіт не склав, тому після його смерті спадкування здійснювалось за законом. Спадкоємцями першої черги за законом є дочки спадкодавця [PERSON], [PERSON] та [PERSON] У відповідності до ч.1, ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини подати заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1273 цього ж Кодексу спадкоємець за законом може відмовитись від прийняття спадщини протягом шестимісячного стоку з дня відкриття спадщини. З копії спадкової справи №292/2013, заведеної Бориспільською районною державною нотаріальною конторою, вбачається, що [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини (а.с.28-а). В свою чергу, [PERSON] та [PERSON] подали заяви про відмову від прийняття належної їм частини спадщини (а.с.29, 29-а). Таким чином, [PERSON] є єдиною спадкоємцею, яка прийняла спадщину, що залишилась після смерті [PERSON] 02 липня 2014 року позивач отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки площею 0,0512 га, кадастровий номер 3220883200:03:002:2410 і площею 0,0512 га, кадастровий номер 3220883200:03:002:24101, що розташовані на території Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області (а.с.37, 38). Проте, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться по вул. Гагаріна, 6 в с. Гора Бориспільського району Київської області, позивач не може у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа, про що отримала постанову державного нотаріуса Бориспільської районної державної нотаріальної контори [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.6). Як вбачається з довідки, виданої Гірською сільською радою Бориспільського району від 21 червня 2017 року №900-02-28-17, померлий [PERSON] на день смерті 13 квітня 2013 року проживав та був зареєстрований в будинку за адресою: с. Гора Бориспільського району Київської області по вул. Гагаріна, буд.6, власником якого він був (а.с.7). Відповідно до свідоцтва на забудову індивідуальної садиби від 03 липня 1972 року, [PERSON] була відведена земельна ділянка площею 0,08 га для будівництва індивідуального жилого будинку і господарських будівель на землях присадибного фонду радгоспу «Бортничі» (а.с.9-10). З технічного паспорту на житловий будинок №6 по вул. Гагаріна в с. Гора Бориспільського району Київської області вбачається, що будинок побудовано в 1972 році (а.с.12-15). Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5 . Відповідно до вказаних нормативних актів передбачалась державна реєстрація будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, судом встановлено, що у відповідності до законодавства, яке діяло на момент закінчення будівництва житлового будинку та регулювало відносини пов'язані із виникненням права власності на споруджений будинок у спадкодавця [PERSON] виникло право власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи те, що позивач у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті [PERSON] Проте оформити своє право на спадщину не може у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів. Тому суд, вважає за допустиме визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовуються в Бориспільському районі, с. Гора, вул. Гагаріна, буд.6. На підставі викладеного та

Outcome: approved