Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

В лютому 2014 року [PERSON] звернулась до суду із позовом із врахуванням заяви про уточнення позовних вимог до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, в обґрунтування якого вказала, що є спадкоємцем майна за заповітом [PERSON], до складу якого входить 18/25 частин житлового будинку та надвірних будівель по вул. Коцюбинського, 5 в м. Хмельницькому, також на підставі державного акту на право приватної власності на землю [PERSON] є власником земельної ділянки по вул. Коцюбинського, 5 в м. Хмельницькому площею 0,0372 га. В зазначеному будинковолодінні проведено самочинне будівництво, яке не прийнято на сьогодні в експлуатацію. З січня 2007 року відповідач [PERSON] без згоди позивача вселився у вказане будинковолодіння та вимагає реєстрації місця проживання у будинку. Оскільки відповідач є ніхто по відношенню до позивача, створює неможливі умови проживання для позивача, [PERSON] просить суд видалити [PERSON] з обєкта будівництва та земельної ділянки по вул. Коцюбинського, 5 в м. Хмельницькому. [PERSON] звернувся до [PERSON] із зустрічною позовною заявою про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, стягнення вартості Ѕ частини будматеріалів використаних на самочинно побудований житловий будинок по вул. Коцюбинського, 5, в обґрунтування якого вказав, що проживав з [PERSON] однією сім'єю з 1995 р. по лютий 2007р. без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання однією сім'єю вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство, за спільні кошти купували майно, будували будинок по вул. Коцюбинського, 5, де в даний час проживають. З 1995 р. [PERSON] та [PERSON] разом проживали деякий час в кв. № 114 по Львівському шосе, 16 у м. Хмельницькому. [PERSON] у порядку спадкування належала 18/25 частин житлового будинку по вул. Коцюбинського, 5 у м. Хмельницькому. Будинок потребував значного відновлювального ремонту. У 2002 р. [PERSON] та [PERSON] почали будівництво нового будинку, розваливши старий, залишивши частину фундаменту під новий. У 2003 р. побудували коробку, зробили перекриття та накрили будинок. У 2004 р. виконали оздоблювальні роботи, добудували масандру. У 2005 р. встановили навколо будинку огорожу з бетонних плит, побудували гараж і вольєр, залили подвір'я. У 2006 р. провели в будинку опалення, облицювали та поклеїли шпалери, а у 2007 р. вселились в будинок, де проживають до теперішнього часу. В 2007 році [PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання за собою права власності на частину будинку і рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 20.07.2007 року позов задоволено та визнано за нею право власності на будинок. В грудні 2007 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] із позовом про визнання за собою права власності на частину будинку. Після, чого ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 15.07.2008 року за заявою [PERSON] суд скасував рішення від 20.07.2007 за нововиявленими обставинами. І на теперішній час спірний будинок не прийнятий в експлуатацію. Оскільки [PERSON] не може претендувати на визнання за собою права власності на 1/2 частину будівельних матеріалів в натурі, він не позбавлений можливості претендувати на вартість 1/2 частини будівельних матеріалів, використаних на будівництво сомачинно новозбудованого житлового будинку за адресою вул. Коцюбинського, 5 в м. Хмельницькому, у звязку з чим просить встановити факт спільного проживання із [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу в період з 1995 року по лютий 2007 року включно, стягнути з [PERSON] на свою користь вартість 1/2 частини будматеріалів, використаних на самочинно новозбудований житловий будинок за адресою вул. Коцюбинського, 5 в м. Хмельницькому. Ухвалою суду від 22.04.2014 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, стягнення вартості Ѕ частини будматеріалів використаних на самочинно побудований житловий будинок по вул. Коцюбинського, 5 прийнято до спільного розгляду із позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності. Заявою від 27.08.2015 року [PERSON] уточнив позовні вимоги та просив встановити факт спільного проживання із [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу в період з 1995 року по лютий 2007 року включно та визнати незавершений будівництвом житловий будинок, готовністю 99% по вул. Коцюбинського, 5 в м. Хмельницькому спільною частковою власністю [PERSON] та [PERSON] в рівних частках за кожним. В судовому засіданні позивач-відповідач, представник позивача-відповідача первісний позов підтримали, вимоги зустрічного позову заперечили, надали пояснення в яких вказали, що [PERSON] та [PERSON] не жили однією сімєю, не мали спільного бюджету, не було у них домовленості на спільне будівництво будинку. Оскільки [PERSON] проживає у спірному будинку, то цим створює перешкоди у користуванні [PERSON] власністю. Відповідач-позивач, представник відповідача-позивача в судовому засіданні первісний позов не визнали, зустрічний позов підтримали, надали пояснення в яких вказали, що позивач з [PERSON] проживав однією сім'єю з 1995 р. до 2007р. без реєстрації шлюбу. У 2002 р. сторони почали будівництво нового будинку, розваливши старий, залишивши частину фундаменту під новий. У 2003 р. побудували коробку, зробили перекриття та накрили будинок. У 2004 р. виконали оздоблювальні роботи, добудували масандру. У 2005 р. встановили навколо будинку огорожу з бетонних плит, побудували гараж і вольєр, залили подвір'я. У 2006 р. провели в будинку опалення, облицювали та поклеїли шпалери, а у 2007 р. вселились в будинок, де проживають до теперішнього часу. Однак, після переїзду у 2007 р. в новий будинок по вул. Коцюбинського, 5 між сторонами почались конфлікти, до цього часу сторони спір не врегулювали, просить зустрічний позов задовольнити, в задоволенні первісного позову відмовити, подали заяву щодо застосування строку позовної давності щодо вимог первісного позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину належить 18/25 частин жилого будинку, а також земельна ділянка площею 327 кв.м. по Коцюбинського, 5, на підставі державного акту серія ХМ № 21846. В 2002 році [PERSON] та [PERSON] самочинно почали будівництво нового будинку, розваливши старий, залишивши частину фундаменту під новий. У січні 2007 року [PERSON] та [PERSON] на належній [PERSON] на праві власності земельній ділянці завершили будівництво (самочинно) житлового будинку, загальною площею 116 кв.м., що складається з двох поверхів та почали проживати у цьому новозбудованому будинку. [PERSON] звертаючись із позовом про видалення [PERSON] з обєкту незавершеного будівництва та земельної ділянки вказала правову підставу ст.ст. 386,392 ЦК України, обґрунтовуючи порушення її прав власника на користування вказаними обєктами. За змістом частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право володіння, користування та розпорядження своїм майном належить тільки власникові (стаття 317 ЦК України) Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. До речей як складової поняття майна, зокрема нерухомих, відповідно до положень статті 181 ЦК України належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Права та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (стаття 182 частина перша ЦК України) Відповідно до статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва. Пунктом 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що відповідно до положень ст. ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Сторонами визнається обставина, що новозбудований житловий будинок по вул. Коцюбинського, 5 є самочинним будівництвом, оскільки реконструкція будинку проведена без відповідного дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженої проектної документації. Доказів щодо реєстрації за собою права власності на обєкт незавершеного будівництва [PERSON] не надано, не здобуто таких і судом. А тому вимоги [PERSON] про усунення перешкод шляхом видалення [PERSON], не підлягають задоволенню оскільки будь-яких доказів на підтвердження позовних вимог позивачем не надано, окрім того обраний спосіб захисту не відповідає ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, згідно із ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно. СК України набрав чинності з 01 січня 2004 року й до сімейних відносин, які існували на зазначену дату норми цього Кодексу не застосовувалися, а КпШС України не передбачав можливість встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно із частиною першою Прикінцевих положень Сімейного кодексу України цей Кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року. Відповідно до ст. ст. 16, 17 Закону України «Про власність», ст. 22 КпШС України, який був чинним до 01 січня 2004 року, спільною сумісною власністю визнавалось майно, нажите подружжям за час шлюбу (майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю). В інших випадках спільна власність громадян визнавалась частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено й учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їхніх часток, розмір частки кожного з них визначався ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. Отже, враховуючи вищевказані положення закону вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім'єю між сторонами у період з 1995 року до 01 січня 2004 року (набрання чинності СК України), не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON] в частині встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу за період з 01.01.2014 року по лютий 2007 року, то такий факт знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Так, свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні показали, що [PERSON] та [PERSON] разом будували будинок по вул. Коцюбинського, 5 в м. Хмельницького, у них були відносини притаманні подружжю. Щодо позовних вимог [PERSON] в частині визнання незавершеного будівництвом житлового будинку, готовністю 99% по вул. Коцюбинського, 5 в м. Хмельницькому спільною частковою власністю [PERSON] та [PERSON] в рівних частках за кожним, то в цій частині вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. У розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт від органів архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) раніше отримано право власності. Об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти, не є об'єктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України), а тому не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України (постанова судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 4 грудня 2013 р. у справі № 6-130цс13). Відповідно до ч.6 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. Згідно висновку повторної судової будівельно-технічної експертизи № 13/15 від 27.07.2015 року кошторисна вартість будівельних матеріалів та робіт використаних при самочинному будівництві будинку по вул. Коцюбинського, 5 в м. Хмельницькому на дату проведення дослідження відповідно становить : будівельних робіт 482527грн., будівельних матеріалів 297640грн., ступінь будівельної готовності самочинно побудованого будинку по вул. Коцюбинського, 5 у м. Хмельницькому 99%. В судовому засіданні сторони погодились із визначеною вартістю, також [PERSON] вказала, що [PERSON] має право на компенсацію за витрачені матеріали та виконану роботи, проте сторони не можуть дійти згоди щодо розміру такої компенсації. Згідно з положенням глави 6 розділу ІV ЦПК України про окреме провадження юридичний факт встановлюється тоді, коли від нього залежить виникнення, зміна чи припинення правовідносин, тобто у випадку визнання права власності за позивачем на будівельні матеріали. Однак, юридичний факт, якщо від його встановлення ніякі права не виникають, сам по собі не встановлюється. У зв'язку з відмовою [PERSON] у позовних вимогах про визнання незавершений будівництвом житловий будинок, готовністю 99% по вул. Коцюбинського, 5 в м. Хмельницькому спільною частковою власністю [PERSON] та [PERSON] в рівних частках за кожним, суд не знаходить підстав для вирішення вимоги позивача щодо встановлення факту проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу чоловіка та жінки.

Outcome: dismissed