Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-17 00:00:00

В липні 2017 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що з відповідачем зареєстрували шлюб 06 жовтня 2014 року в Білівській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №7. В шлюбі є двоє повнолітніх дітей. За час спільного подружнього життя належної сімї не склалося, тому що в них різні погляди на сімейне життя та обовязки, через що в сімї відбувалися сварки. Подружні відносини припинилися в 2014 році одразу після реєстрації шлюбу, оскільки позивачка виїхала в Сполучені Штати Америки. З того часу спільне господарство не ведеться, спору про спільне майно немає. Просить розірвати шлюб, на примирення не згідна. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, від неї надійшла заява, в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує, строк на примирення просить не надавати, оскільки проживає за кордоном та миритися не буде. Представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] позов не визнає, суду пояснив, що буде згідний на розірвання шлюбу, якщо позивачка надасть йому кошти на лікування. Підтвердив суду, що з [PERSON] не проживає з 2014 року. Вислухавши пояснення представника позивачки, відповідача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON] уклали шлюб 06 жовтня 2014 року, який зареєстрували в Білівській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №07, про що свідчить свідоцтво про шлюб. За час спільного проживання належної сім'ї не склалося. Сторони проживають окремо з 2014 року, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, вони втратили почуття любові та довіри один до одного. Сім`я фактично розпалася та існує лише формально. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч. ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між ними носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved