Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

В листопаді 2016 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS], яка належала [PERSON], померлої 05 серпня 2014 року. В обґрунтування клопотання посилається на те, що вона є спадкоємицею другої черги, незважаючи на те, що її право на спадкове майно, яке відкрилося після смерті сестри, ніхто не оспорює, вона невзмозі отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, в звязку з неможливістю надання нею правовстановлюючого документу на квартиру, який би був зареєстрований в встановленому законом порядку на імя померлої. Тому, вона звернулася до суду для визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом. Позивач у судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та просила позовні вимоги задовольнити, посилаючись на обставини зазначені в позові. Відповідно до листів голови Слобожанської селищної ради та голови правління ОК «ЖБК «Романтик-1» вбачається, що просять розглядати справу без участі їх представників та прийняти рішення відповідно до чинного законодавства. Приватний нотаріус [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги залишити без задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 серпня 2014 року померла сестра позивача [PERSON], про підтверджується свідоцтвом про смерть cepiї I-KH №591653 від 12.08.2014 року, виданого відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS]. Квартира є кооперативною i обслуговується обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «Романтик-1» (надалі - ЖБК «Романтик-1»). Квартира складається з 2 (двох) кімнат житловою площею 27,7 кв. м., загальною площею 45,5 кв. м. та була надана в користування [PERSON] на підставі ордера №292 від 18 червня 1992 року на житлове приміщення, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська. [PERSON] була членом ЖБК «Романтик-1» та проживала в спірній квартирі що підтверджується довідкою від 17.08.2016 року, виданою головою правління ЖБК «Романтик-1» [PERSON] [PERSON], як член ЖБК «Романтик-1» вносила плату за кооперативну квартиру. Часткова сплата внесків підтверджується зокрема двома банківськими квитанціями «Сберегательного банка СССР» №666533 від 04.07.1990 року та №403095 14.03.1991 року на загальну суму у poзмірі 5500 руб. Відповідно до довідки голови правління ЖБК «Романтик-1» [PERSON] від 17.08.2016 року «про виплату пайового внеску» вбачається, що 15.05.1996 року [PERSON] повністю сплатила пайові внески за квартиру у загальному розмірі 18500 руб. Факт родинних відносин між спадкодавцем та позивачем підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] виданого Жовтневим РАГС м. Дніпропетровська 16 березня 1961 року Серія ІІ-УР № 921173 про народження сестри позивача [PERSON], відповідно до якого батьками записано [PERSON] та [PERSON]. Після укладення шлюбу спадкодавця змінила дівоче прізвище з «Дячок» на «Ткаченко», що підтверджується витягом № 00016672771 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 20.05.2016 року. 21 жовтня 2011 року [PERSON] розірвала шлюб з [PERSON], що підтверждується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу № 00016673017 від 20.05.2016 року. Відповідно до свідоцтва про народження позивача серія I-AB №073704 від 17 січня 1969 року виданого Жовтневим Будинком щастя м. Дніпропетровська батьками її також є [PERSON] та [PERSON]. Після укладення шлюбу позивачка змінила дівоче прізвище з «Дячок» на «Тупалова», що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія Ш-КИ №411268 від 01 серпня 1987 року, яке видано Жовтневим відділом РАГС м. Дніпропетровська. Після смерті сестри позивача [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно - квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (після перейменування - вул. 8 Березня, смт. Слобожанське, Дніпровського району Дніпропетровської області). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. [PERSON] заповіту не залишила. Спадкоємців першої черги спадкування не має. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так i з боку матері. Враховуючи той факт, що [PERSON] заповіту не залишила, а спадкоємців за законом першої черги не має, позивач є спадкоємицею після померлої [PERSON] відповідно до ст. 1262 ЦК України, як спадкоємець за законом другої черги, бо [PERSON] є рідною сестрою позивача [PERSON] Відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після померлої сестри [PERSON], але отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25 травня 2016 року, оскільки вона у встановлений законом строк спадщину не прийняла, на час відкриття спадщини не проживала iз спадкодавицею, нотаріусу або до органу місцевого самоврядування у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини не подавала. Окрім цього, підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії слугувало відсутність документу, що посвідчує право власності [PERSON] на спадкове майно - квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з поважністю причин пропуску [PERSON] строку для прийняття спадщини після смерті сестри [PERSON] вона звернулася до суду з заявою про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22.09.2016 року по справі №175/2247/16-ц, яке набрало законної сили, позивачка отримала додатковий строк для прийняття спадщини після смерті сестри [PERSON], а саме три місяці. 24 жовтня 2016 року, [PERSON] подала приватному нотаріусу Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] заяву про прийняття спадщини після померлої сестри, але як зазначає позивач остання усно відмовила їй про відсутність підстав надати [PERSON] свідоцтва про право власності на квартиру в порядку спадкування після померлої [PERSON] , оскільки нею не усунуто всіх перешкод відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25 травня 2016 року. Згідно ч.1\~ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Виходячи із ч.1\~ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 ЦПК України. Позивачка [PERSON] в підтвердження свого позову, не надала до суду належних доказів, що спадкодавець мала право власності на вище вказану квартиру. Окрім цього, посилання позивачки на факт усної відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії не заслуговують на свою увагу, оскільки згідно п.п. 212, 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 року за N 20/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Таким чином суду не надано відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відмовляючи позивачу у вимозі про визнання права власності на квартиру, суд виходить із обовязку сторони довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог, відсутністю такого права у суду у збиранні доказів, а також виходить із принципу диспозитивності цивільного судочинства, за яким суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до\~ЦПК України, в межах заявлених ними вимог\~і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Також, ухвалюючи саме таке рішення, суд керується ст.58,59 ЦПК України щодо належності та допустимості доказів. Суд вважає, що докази щодо вимоги про визнання права власності на квартиру є належними, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, але є недопустимими, оскільки такі докази повинні бути підтверджені саме певними засобами доказування. Також позивачка не ставить питання про продовження наданого додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки не використала рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області в своїх інтересах та не реалізувала свого права отримати спадщину шляхом звернення до нотарісу. Таким чином, встановивши вказані обставини на підставі зібраних по справі доказів, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом являються необґрунтованими і не підлягають задоволенню, оскільки відсутні докази, що підтверджують факт прийняття у встановленому законом порядку спадщини , а звідси і посилання позивача на прийняття нею вказаної квартири у спадщину, на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, являються безпідставними.

Outcome: dismissed