Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

В квітні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про припинення стягнення аліментів в якій вказував, що він перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі від якого мають двох спільних дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 31 жовтня 2005 року з позивача на користь відповідачки на утримання дітей стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 13 жовтня 2005 року і до досягнення дітьми повноліття. Проте донька досягла повноліття, син змінив місце проживання, на цей час мешкає разом з батьком (позивачем), внаслідок чого підстави для стягнення з нього аліментів на користь відповідачки на цей час відсутні. Тому [PERSON] просив припинити стягнення з нього аліментів на підставі судового рішення від 31 жовтня 2005 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте в позові міститься його заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Свої заперечення проти позову обгрунтовували: - необгрунтованістю вимог в частині припинення стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON], яка досягла повноліття, оскільки це питання вирішується не судом, а органами державної виконавчої служби самостійно в окремому порядку в межах здійснення виконавчого провадження; -безпідставністю тверджень позивача про проживання з ним сина [PERSON], який продовжує постійно мешкати разом з матір'ю, проте тимчасово, на період навчання - за місцем знаходження навчального закладу. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі позивача, оскільки матеріали справи містять достатньо відомостей про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення відповідачки [PERSON], її представника [PERSON], показання свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 31 жовтня 2005 року з позивача на користь відповідачки на утримання дітей стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 13 жовтня 2005 року і до досягнення дітьми повноліття. Аналізуючи вимоги позивача, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття (ст. 183 СК України). Водночас відповідно до ч. 8 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» після закінчення строку, передбаченого законом для стягнення аліментів, у разі відсутності заборгованості із сплати аліментів адміністрація підприємства, установи, організації, фізична особа, фізична особа - підприємець, які проводили відрахування, повертають постанову державного виконавця про стягнення аліментів органу державної виконавчої служби з відміткою про перерахування в повному обсязі стягувачу утриманих сум аліментів. У разі якщо утримані суми аліментів стягувачу не перераховані, державний виконавець письмово повідомляє стягувачу про розмір заборгованості, роз'яснює йому права, встановлені частиною першою статті 87 цього Закону, та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Таким чином законом чітко визначено порядок перерахунку розміру аліментів в зв'язку з досягненням повноліття одним з дітей та припинення стягнення аліментів після закінчення строку, передбаченого для стягнення аліментів (досягнення дитиною (усіма дітьми) повноліття), який не передбачає судового втручання, а здійснюється самостійно державним виконавцем в межах процедур виконавчого провадження. Тому досягнення донькою позивача повноліття не є підставою для судового перерахунку розміру аліментів або окремою підставою для припинення стягнення аліментів, оскільки це питання належить до компетенції виконавчої служби. Що стосується посилання [PERSON] на зміну місця проживання іншим з дітей (сином), як підставу для припинення аліментів, то суд виходить з наступного. Згідно положень Сімейного кодексу України батьки (один з них) можуть бути звільнені від сплати аліментів у наступних випадках: якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби (ст.188 СК України); у зв'язку з укладенням договору про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо) (ст. 190 СК України). Проте згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зазначена норма в логічному поєднанні з положеннями ч. 1 ст. 179, ст. 180, ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України вказує на те, що платник аліментів, з яким після ухвалення рішення про стягнення аліментів почала проживати дитина на утримання якої стягуються аліменти, має право вимагати припинення стягнення з нього аліментів на користь іншого з батьків, за умови належного матеріального утримання дитини. В підтвердження наявності такої обставини позивач надав суду довідку Давидівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області від 21 березня 2016 року б/н з якої слідує, що з 16 січня 2016 року з ним зареєстрований та проживає син [PERSON]. Жодних інших доказів в підтвердження цієї обставини позивачем не надано. Проте зазначена в довідці інформація спростовується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме: -довідкою Чернігівського ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою від 24 березня 2016 року №53, згідно якої [PERSON]. з 27 серпня 2015 року навчається в ліцеї, який є навчальним закладом ІІІ ступеня; -копією будинкової книги для реєстрації громадян в квартирі [ADDRESS] з якої вбачається, що [PERSON] разом з матір'ю зареєстровані в цьому житловому приміщенні з 02 лютого 2006 року, відмітка про зняття його з реєстрації та вибуття на постійне чи тимчасове місце проживання в інший населений пункт відсутня; -довідкою КП «Єдність» від 18 квітня 2016 року про те, що [PERSON] дійсно мешкає в квартирі [ADDRESS], до складу її сім'ї входять син [PERSON] та донька [PERSON]; -показаннями свідків [PERSON], [PERSON], які пояснили, що [PERSON] дійсно навчається в Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою, мешкає за місцем навчання, проте періоди між навчанням (канікули) проводить в м. Вознесенську разом з матір'ю; -додатково - проїзними документами та фотокопією журналу ПАТ «Укрзалізниця» за 25 грудня 2015 року та 02 квітня 2016 року відповідно, що свідчать про перебування [PERSON] в ці періоди в м. Вознесенську. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України позивач зобов'язаний довести належними, допустимими та достатніми доказами обставини, необхідні для задоволення позову. Однак суд з врахуванням вищевстановленого вважає, що належних та достатніх доказів в підтвердження факту реєстрації та постійного проживання з ним сина [PERSON], зокрема зміни останнім місця свого проживання, позивачем не надано, тому в задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи положення ст. 88 ЦПК України також не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати.

Outcome: dismissed