Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

в обгрунтування своїх вимог позивачі зазначають, що їм на праві власності належить житловий будинок №154 по вул. Довбуша (Жданова) в м.Коломиї Івано-Франківської області. У вказаному будинку також зареєстроване місце проживання дочки позивачки - відповідачки [PERSON] та онуків - інших відповідачів. Однак, відповідачі фактично з 2001 року не проживають у зазначеному будинку, не беруть участі у витратах по його утриманні, не сплачують комунальні послуги. Проте, добровільно зняти з реєстрації своє місце проживання відповідачі не бажають. В звязку з цим позивачі просять визнати останніх такими, що втратили право на користування зазначеним будинком. Позивач [PERSON] та представник позивачки [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених в позовній заяві, та просять вказаний позов задовольнити. Вони пояснили, що відповідачка [PERSON] з дітьми - іншими відповідачами з 2001 року фактично проживають в Російській Федерації, однак, точної адреси їх проживання позивачам невідомо. Реєстрація місця проживання відповідачів перешкоджає позивачам у здійсненні їх права власності на спірне житло та приватизації земельної ділянки. Сторона позивачів згідна на заочний розгляд даної справи. Відповідачі в судове засідання повторно не зявилися, про час та місце розгляду справи були двічі повідомлені належним чином - за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем їх проживання у спірному будинку. Надіслані на адресу відповідачів судові виклики в судові засідання 02.12. та 23.12.2015 року відповідачам не вручені в звязку з тим, що за вказаною адресою відповідачі не проживають. Причин своїх неявок відповідачі суду не повідомили та не звернулися із заявами про розгляд справи в їх відсутності (а.с.28, 31, 44, 56). Тому відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачі не заперечують проти такого вирішення справи. Представник третьої особи [PERSON] вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки малолітній відповідач фактично не ніколи не проживав в спірному будинку, а місцем його проживання є місце проживання його батьків. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідка, третьої особи, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що на підставі рішення Коломийського міськнарсуду Івано-Франківської області від 04.08.1987 року (справа 2-292/1987 р.) та свідоцтва про право на спадщину, виданого 17.11.2006 року державним нотаріусом Коломийської міської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за №2299, позивачам на праві спільної часткової власності (по 1/2 частині) належить вищевказаний житловий будинок (а.с.5-7). Довідкою №587, виданою абонентним відділом комунального підприємства Житлоінфоцентр 05.11.2015 року, а також довідкою, виданою Коломийським РВ УДМС України в Івано-Франківській області 05.12.2015 року №17/5161, стверджується факт реєстрації місця проживання відповідачів в спірному будинку (а.с.8, 43). Відповідно до положень ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з вимогами ч.1 ст.6 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив факт непроживання відповідачів у спірному будинку приблизно з 2002 року. На підставі досліджених доказів судом встановлено, що відповідачі протягом визначеного ч.2 ст.405 ЦК України строку не проживають без поважних причин в спірному будинку. В звязку з цим їх слід визнати такими, що втратили право на користування вказаним житловим приміщенням. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі наведеного, ст.405 ЦК України, ст.6 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні та,

Outcome: approved