Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

В квітні 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з зазначеною позовною до відповідача [PERSON], в обґрунтування якої вказала, що в жовтні 2009 року до неї звернувся відповідач з проханням надати йому у борг 50\~000 грн. до травня 2010 року. В рахунок виконання [PERSON]Л своїх зобовязань, останній запропонував, як заставу, у разі неповернення боргу переоформити на її імя належну йому житлову квартиру, розташовану в м. Новий Буг по вул. Гребеннікова, 14 «А», кв. 13, або ж передати їй в оренду земельну ділянку, площею 5,18 га, строком на 25 років, що отримана ним у спадщину, із врахуванням того, що нею буде утримуватися орендна плата в рахунок погашення боргу. Про зазначені умови відповідачем було складену відповідну розписку від 12.10.2009 року в присутності свідків та для підтвердження серйозності своїх намірів останній також надав їй оригінал правовстановлюючого документу на згадану квартиру. На протязі травня 2010 року відповідач борг їй не повернув, запропонував їй почекати ще два роки поки він оформить спадкові права на земельну ділянку площею 5,18 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яку він потім, як і обіцяв за розпискою, передасть їй у оренду. Згодом, у травні 2013 року за для оформлення вищезазначених спадкових прав, він попросив її додатково надати йому в рахунок боргу ще 2600 грн., і пообіцяв остаточно вирішити питання з боргом до липня 2013 року. Обумовлені 2600 грн. вона йому передала за видатковим касовим ордером, підписаним відповідачем 12.05.2013 року. Проте, навіть до цього часу, відповідач їй борг на загальну суму 52\~600 грн. не повернув, свою квартиру на її імя не переоформив, договору оренди земельної ділянки з нею на 25 років не уклав, тобто не виконав жодної з умов, які ним же були запропоновані за розпискою. Ба більше, переоформивши земельну ділянку за спадком на своє імя, [PERSON] передав її в оренду іншому орендареві. Відтак, посилаючись на вказані обставини, позивачка просила суд визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири в м. Новий Буг по вул. Гребеннікова, 14 «А», кв. 13 відповідно до розписки від 12.10.2009 року та визнати за нею право власності на вказану квартиру. 13.01.2016 року позивачка [PERSON] через канцелярію суду передала заяву про уточнення та зміну позовних вимог, де просила стягнути із відповідача по справі 16772,89 грн ( борг, індекс інфляції, 3 % річних) та моральну шкоду в сумі 3000,00 грн. Однак, зважаючи на те, що дана заява була подана після початку розгляду справи судом по суті ( допиту сторін, свідків, дослідження письмових матеріалів справи) тому суд не прийняв її до розгляду, оскільки відповідно до ч.1 ст.31ЦПК України позивач має право змінити предмет чи підставу позову лише до початку слухання справи по суті. А протягом усього часу розгляду справи позивач має збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову. Позивачка в судове засідання не зявилась, направила суду заяву про розгляд справи без її участі, просила уточнену позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином. Його інтереси представляла адвокат [PERSON] Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення, мотивуюче тим, що відповідач не отримував від позивачки 50000,00 грн, і жодних розмов, щодо укладення договору купівлі-продажу квартири між сторонами не велось, істотні умови такого договору не обговорювались. Однак відповідач дійсно отримував від позивача [PERSON] 10000,00 грн, однак не в борг, а як орендну плату, за договором оренди земельної ділянки. Оскільки така сума передавалась в рахунок майбутніх років оренди, позивач мала перестороги, що відповідач не дотримає слова і не передасть їй земельну ділянку в оренду, змусила його написати розписку про отримання коштів, та передати їй оригінали правовстановлюючих документів на квартиру, оскільки на той час мав потребу в коштах. Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, допитавши свідків, вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши письмові докази, що містяться у справі, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи установлено, що 12.10.2009 року між сторонами було укладено договір позики у простій письмовій формі у вигляді розписки, за умовами якого відповідач [PERSON] отримав у борг від позивачки [PERSON] гроші, які зобовязався повернути в травні 2010 року, при цьому сума позики сторонами у розписці обумовлена не була. Позивачка наголошує про надання позики у сумі 50\~000 грн., хоча відповідач в свою чергу в судовому засіданні вказував на отримання у борг лише 10\~000 грн. Окрім цього, за умовами вказаної розписки відповідач запропонував, як заставу, у разі неповернення боргу у вказаний термін, переоформити на імя позивачки належну йому двокімнатну квартиру, що розташована в м. Новий Буг по вул. Гребеннікова, 14 «А», кв. 13, або ж передати позивачці в оренду земельну ділянку, площею 5,18 га, строком на 25 років, що отримана ним у спадщину, із врахуванням того, що [PERSON] буде утримуватися орендна плата в рахунок погашення боргу. Відповідач, як в обумовлений в розписці строк до травня 2010 року так і усно визначений ним до липня 2013 року суму позики не повернув, тому позивач вирішив задовольнити свої вимоги за рахунок майна боржника визначеної у розписці, як заставного майна - двокімнатної квартири. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Проте, зі змісту складеної відповідачем розписки, не вбачається про укладення сторонами саме договору купівлі-продажу квартири, оскільки в ньому відсутні притаманні для даного виду правочину необхідні істотні умови. Зокрема, сторонами в розписці не була узгоджена сума грошових коштів, яка підлягає сплаті покупцем продавцеві, при цьому не акцентовано головної умови договору купівлі-продажу - реального бажання [PERSON] придбати вказану квартиру. Так, предметом вказаного правочину слугувала позика грошових коштів, і очікування позивачки від вказаного договору лише своєчасне повернення [PERSON] всієї суми позики, в той час як квартира виступала за їхніми домовленостями лише заставним майном для забезпечення виконання основного зобовязання. Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України (в редакції 2003 року) договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації. За приписами статті 657 ЦК України (в редакції 2003 року) та ч. 1 ст. 13 Закону України «Про заставу» як договір купівлі-продажу, так і договір застави нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. За змістом ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо ж сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.\~ Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не передавав у фактичне володіння [PERSON] належної йому квартири, а остання не надавала йому грошових коштів саме в рахунок продажу цієї квартири. Пояснення сторін у справі та досліджені при судовому розгляді справи докази (показання свідків [PERSON] та [PERSON], наявні у справі документи) несвідчать про те, що сторони дійшли згоди щодо усіх істотних умов саме договору купівлі-продажу квартири і відбулося повне чи часткове виконання такого договору, а тому, зважаючи на те, що до того ж сторони його не посвідчили нотаріально, такий договір не відбувся і не може бути визнаний судом дійсним. Згідно\~ст. 10 ЦПК України\~обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для\~всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно\~ст.60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень. Дійсні спірні правовідносини, що склалися між сторонами регулюються параграфом 1 глави 76 ЦК України, і саме із застосуванням вказаних норм позивачка має можливість захистити свої порушенні права. Проаналізувавши зазначені вище обставини по справі та законодавчі акти, які регулюють виниклі між сторонами правовідносини, у їх сукупності, суд вважає, що позивачкою не вірно обраний спосіб захисту порушеного права, що є наслідком залишення її позовних вимог про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири без задоволення. Вимога [PERSON] про визнання права власності за нею на вищезазначену квартиру, що є похідною від основної вимоги про визнання угоди дійсною, задоволенню також не підлягає. Судові витрати понесені позивачкою у звязку з повною відмовою у задоволенні її позовних вимог, в силу вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, підлягають зарахування на її рахунок.

Outcome: dismissed