Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

В листопаді 2018 року заявниця звернулася до суду із заявою, в якій просила встановити факт неналежності заборони на все майно фізичної особи [PERSON], [INFO], місце народження: с. Хутірське Царичанського району Дніпропетровської області, ідентифікаційний номер [NUMBER], який помер [INFO]. Заявниця [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримала та просила задовольнити (а.с.102). Зацікавлена особа державний нотаріус Дніпровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєва Л.В. у судове засідання не з'явилася, але надала до суду лист про розгляд справи без присутності представника нотаріальної контори (а.с.86). Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання (ст. 316 ЦПК України). Встановлено, що [INFO] помер чоловік заявниці [PERSON] (а.с.12). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне спадкодавцю майно. Ще за часи життя, 06 листопада 2010 року [PERSON] склав заповіт, за яким все своє майно де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, яке на день смерті буде йому належати, в тому числі земельна ділянка (пай) №760 площею 3,390 га, яка розташована на території с. Степове Степнянської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, заповідав своїй дружині [PERSON], [INFO] (а.с.11). Заповіт було посвідчено секретарем Степнянської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №86 (а.с.13). Після смерті чоловіка, у встановлений законом строк, [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Дніпровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвої Л.В. з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.44), внаслiдок чого нотаріусом було відкрито спадкову справу №570/2011, що підтверджується відповідним Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.45). Однак, у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO] [PERSON] було відмовлено, оскільки на все майно спадкодавця було накладено арешт, що підтверджується даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про що заявниці було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06 листопада 2018 року (а.с.67) та рекомендовано звернутися до суду. За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №144218393 від 06 листопада 2018 року, у відомостях з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна зазначено тип обтяження: заборона (архівний запис). Реєстраційний номер 5545857, зареєстровано 27.08.2007 12:05:41 за №5545857 реєстратором: Красноградська державна нотаріальна контора, 62000, Харківська область, Красноградський район, м. Красноград, вул. Полтавська, 70. Підстава обтяження: договір застави Б/н, радгосп «Красноградський». Об'єкт обтяження: невизначене майно, окреме майно. Власник: [PERSON], [PERSON], Причина відсутності коду: архівний запис. Додаткові дані: Архівний номер: 1895184HARKOV22825, Архівна дата: 25.11.1999, Дата виникнення: 01.08.1975, № реєстра: 6, внутр. №9901573A2CF0552C392E (а.с.22). Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно листа Красноградської державної нотаріальної контори №174/01-16 від 07 серпня 2018 року, встановлено, що в архівних Книгах по накладенню та зняттю заборони відчуження нерухомого майна та в Алфавітній книзі обліку реєстрації заборон відчуження нерухомого та рухомого майна, а також арештів, накладених та таке майно судами, слідчими органами, і реєстрації зняття таких заборон та арештів Красноградської державної нотаріальної контори Харківської області за 2007 рік відсутня будь-яка інформація щодо [PERSON], а також інформація про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, власником якого є [PERSON], тож ідентифікувати запитувану особу не є можливим (а.с.60) та рекомендовано звернутися до Харківського обласного державного нотаріального архіву. Як вбачається з листа Харківського обласного державного нотаріального архіву №3646/01-21 від 20 грудня 2018 року, архів не має можливості надати інформацію про правові підстави та копії документів, які слугували підставою для накладення вказаної заборони, оскільки за наявними в архіві даними, згідно з документами фонду №18 «Красноградська державна нотаріальна контора Харківської області» в «Алфавітній книзі обліку накладення заборони відчуження жилих будинків, квартир та іншого нерухомого майна» та в «Реєстрі для реєстрації заборон відчуження жилих будинків, квартир та іншого нерухомого майна» за 1999 рік інформацію про накладення заборони на майно [PERSON] - не знайдено; однак в справі «Реєстрі для реєстрації заборон відчуження жилих будинків, квартир та іншого нерухомого майна» проведений запис №6 від 01 серпня 1975 року про реєстрацію заборони відчуження майна [PERSON]; в графі «Найменування банку і інших органів, за вимогою яких накладена заборона, номер і дата документу» є запис - «Радгосп «Красноградський». Окрім цього архівом перевірено, що за обліковими документами фонду №18 згідно з описом №2 справ тривалого (понад 10 років) зберігання за 1975 рік розпорядження по накладенню і зняттю заборони відчуження нерухомого майна за 1975 рік архіву не передавалися. Ідентифікація особи власника [PERSON], 1939 року народження з особою майно, якої обтяжено не уявляється можливим в зв'язку з відсутністю додаткової інформації в документах фонду №18 (а.с.39). Згідно ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Зазначені принципи сформульовано і в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід'ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ст. 34 Закону України «Про нотаріат», накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю. Відповідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат», нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позик (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотеко держателя; в усіх інших випадках, передбачених законом. Той факт, що арешт, накладений на все майно фізичної особи: [PERSON] не стосується спадкодавця [PERSON], померлого [INFO], останнє місце реєстрації: [ADDRESS] та його майна підтверджується наступним. [PERSON] народився 14 червня 1939 року в селі Хутірське Царичанського району Дніпропетровської області. У відповідності до збереженої копії паспорта [PERSON], [INFO], останній був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 05 жовтня 1990 року, де проживав до своєї смерті, тобто до [INFO]. В інших містах колишнього СРСР та України зокрема в Харківській області з дня народження по дату смерті, спадкодавець [PERSON] не проживав та не працював. Проведеними діями нотаріуса не можливо було встановити факт того, що спадкодавець та особа, на майно якої накладено заборону це різні люди. На підставі зібраних по справі доказів, суд прийшов до висновку, що вищевказана заборона на нерухоме майно стосується іншої особи, а не спадкодавця в даній справі, це випливає з того, що [PERSON] ніякого відношення до Харківської області немає, спадкодавець ніколи в Харківській області не проживав, не перебував, не навчався, не працював, ніякої нерухомості спадкодавець в Харківській області не набував, близьких родичів у Харківській області у [PERSON] не було. В даному випадку спадкоємець [PERSON] не може звернутися до суду з вимогою зняти існуючу заборону, так як вона стосується зовсім іншої особи, а не спадкодавця по справі. З моменту вчинення запису в Державному реєстрі заборони на нерухоме майно №5545857, ні до ні після смерті ніяких звернень від органів влади, юридичних установ та фізичних осіб до [PERSON] та до його спадкоємця [PERSON] не було. Заявниця прийняла спадщину, вступила у володіння та управління майном, що належало її чоловіку. Таким чином, в зв'язку з тим, що оформити свої спадкові права у нотаріальному порядку заявниця не має можливості, її права підлягають судовому захисту. За таких підстав, заявлені вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved