Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

В листопаді 2019 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позову позивачі зазначали, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину після своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] . З серпня 2004 року [PERSON] з членами її родини [PERSON] , [PERSON] постійно проживали за вказаною адресою. Іншого житла родина не має. 28 листопада 2007 року між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» та [PERSON] було укладено договір споживчого кредиту в сумі 14300 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між цими ж сторонами було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого [PERSON] передала в іпотеку ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] . В 2018 році їй стало відомо, що правонаступником ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» є ТОВ «ФК «Фінрайт», до якого вона неодноразово зверталася з проханням надати їх розрахунок заборгованості за кредитним договором, однак відповіді не отримала. ТОВ «ФК Фінрайт» звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації за собою права власності на квартиру [ADDRESS] після чого уклав договір купівлі продажу вказаної квартири з [PERSON] , який, в свою чергу, 22 липня 2019 року подарував її [PERSON] 16 липня 2019 року [PERSON] отримала довідку про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні з Центру надання адміністративних послуг та дізналася, що вона та члени її сім`ї більше не зареєстровані в квартирі [ADDRESS] . В зв`язку з чим вона звернулася до суду з позовом про визнання протиправним і скасування рішення державного реєстратора, визнання недійсним звернення стягнення на предмет іпотеки, яка перебуває в провадженні Комінтернівського районного суду м. Харкова. Після її звернення до суду з вказаним позовом 29 серпня 2019 року із застосуванням грубої фізичної сили позивачів примусово виселили з вказаної квартири. Посилаючись на вказані обставини, а також на вимоги ч. 2 ст. 109, 156 ЖК України позивачі просили: усунути їм перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом вселення з передачею ключів від вхідних дверей з компенсацією витрат на виготовлення дублікатів та зобов`язати відповідача не чинити їм перешкод у користуванні вказаною квартирою. В судове засідання [PERSON] не з`явилася, направила до суду свого представника, який позовні вимоги підтримав в повному обсязі. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2020 року провадження у справі в частині позовних вимог [PERSON] закрито з підстав, передбачених п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Відповідач до суду не з`явився, направив до суду свого представника, який проти задоволення позовних вимог заперечував. При цьому посилався на те, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 22 липня 2019 року. Позивачі не є членами сім`ї нового власника, тому на підставі ст. 156 ЖК України не мають права користування квартирою. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлені наступні обставини та відповідні до них правовідносини. 26 жовтня 2007 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] та зареєструвала у встановленому законом порядку право власності на квартиру [ADDRESS] . [PERSON] та члени її родини [PERSON] та [PERSON] зареєстрували своє місце проживання за вказаною адресою та постійно там проживали. 28 листопада 2007 року між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, за яким остання в забезпечення належного виконання кредитних зобов`язань за договором кредиту передала Банку в іпотеку вищезазначену квартиру (а.с. 16-17). 19 січня 2018 року між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «ФК Фінрайт» укладено договір про відступлення права вимоги до [PERSON] за договорами кредиту та іпотеки, про що позивач [PERSON] повідомлено листом від 19 січня 2018 року. 31 липня 2018 року [PERSON] придбав у ТОВ «ФК «Фінрайт» квартиру [ADDRESS] . Як зазначено в п. 2 Договору купівлі-продажу квартира належить ТОВ «ФК «Фінрайт» на праві власності на підставі Іпотечного договору № 3.07111920.х. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Печенізькою районною державною адміністрацією Харківської області 24.07.2018. Договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Лавіндою Н.О. Іващенко Д.В. є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 22 липня 2019 року укладеним з [PERSON] . З 28 серпня 2019 року позивачі фактично позбавлені права користування вищезазначеною квартирою без рішення суду. Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до статті 156 ЖК України коло членів сім`ї власника житла, правовий статус яких визначається цією статтею, є аналогічним членам сім`ї наймача, які визначені частиною другою статті 64 ЖК України. До них належать дружина (чоловік) наймача, діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Виселення із займаного житлового приміщення допускається лише з підстав, встановлених законом (ст. 109 ЖК), добровільно або в судовому порядку. Підстави і порядок виселення з житлового приміщення встановлюються Житловим кодексом, відповідно до якого виселення може бути: з наданням іншого упорядженого житлового приміщення; з наданням іншого житлового приміщення; без надання житлового приміщення. Наймачі та члени їх сімей, які проживають в житлових будинках державного і громадського житлового фонду, можуть бути виселені з наданням іншого упорядженого житлового приміщення, якщо будинок (житлове приміщення): підлягає знесенню; загрожує обвалом; підлягає переобладнанню на нежитловий. Пунктом 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, гарантовано кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Рішення суду про виселення позивачів з квартири [ADDRESS] відсутні. З врахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку про необхідність поновлення прав позивачів шляхом їх вселення у вказане житло з передачею ключів від вхідних дверей квартири та зобов`язання відповідача не чинити перешкоди позивачам у здійсненні права користування житлом. Позовні вимог в частині стягнення компенсації з відповідача за виготовлення дублікатів ключів від вхідних дверей задоволенню не підлягають, що не позбавляє права позивачів звернутися до суду з такими вимогами в разі понесення таких витрат. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial