Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

В липні 2018 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення з нього боргу в сумі 89034 грн. за договором позики від 09.02.2017 року. Також позивач просив суд стягнути з відповідача 3% річних в сумі 2597,91 грн. та 12065,94 грн. процентів за користування грошовими коштами за договором позики від 09.02.2017 року за період з 10.02.2017 року по 26.02.2018 року. Представник позивача просив суд розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечення проти позову не надав. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін в порядку заочного розгляду, оскільки у відповідності до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (зворотні повідомлення наявні в матеріалах справи), відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а також у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Миколаївської міської ради № 4/32 від 10.03.2011 року припинено право користування ОК СТ «Хризонтема» земельною ділянкою площею 20144 кв.м. і залишено в оренді земельну ділянку площею 22800 кв.м. по [ADDRESS]. Що стосується земельних ділянок площею 19443 кв.м. та 701 кв.м., то вони вибули з переліку орендованих ОК СТ «Хризонтема» в силу їх приватизації членами ОК СТ «Хризонтема» на підставі ч. 1 ст. 35 Земельного кодексу України. Згідно п. 1.7 Порядку надання та зміни адрес об`єктам нерухомості в місті Миколаєві, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 10.03.2011 року №4/11 надання адрес земельним ділянкам, які відповідно до законодавства надаються у власність, оренду під капітальне будівництво, постійне користування з метою будівництва об`єктів капітального характеру, здійснюється одночасно з прийняттям рішень міської ради про відведення земельних ділянок за пропозицією управління містобудування та архітектури. Для здійснення оплати усіх витрат, пов`язаних з наданням адрес належним членам ОК СТ «Хризонтема» земельним ділянкам, 09.02.2017 року [PERSON] взяв у [PERSON] , який є головою правління ОК СТ «Хризонтема», у борг 1650 дол. США. Вказані кошти відповідач зобов`язувався повернути позивачеві протягом 30 календарних днів, тобто до 08.03.2017 року. Вказане підтверджується відповідною розпискою від 09.02.2017 року. Тобто фактично між сторонами 09.02.2017 було укладено договір позики. Разом з тим, до сьогодні вказані грошові кошти відповідачем повернуті так і не були. Курс долара США, станом на 18 липня 2018 (день подачі позовної заяви) року за офіційним курсом НБУ становить 26,22 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 207 і ч. 2 ст. 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається, як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобовязанням її повернення), так і дати її отримання. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування ст.ст. 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменуванням документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки (такі висновки викладені у Постановах пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14). Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником певної грошової суми саме в борг із зобов`язанням її повернення, та дату отримання коштів. Окрім того, згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно піддягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, в результаті чого настають правові наслідки, передбачені ст. 611 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. До теперішнього часу грошові зобов`язання відповідачем не виконані та грошові кошти не повернуті. Крім того, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Крім того, згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. Щодо позовних вимог, щодо стягнення з відповідача суми боргу у подвійному розмірі, то суд приходить до переконання, що у цій частині позовних вимог слід відмовити, у зв`язку з необґрунтованістю. За аткого, підлягають задволденнб вимоги про стягнення боргу у розмірі 35397 грн, що становить еквіалент 1650 доларів США за офіційним курсом НБУ на час звернення до суду з вказаними вимогами. Також обгрунтованими є вимоги про стягнення з відповідача 3% річних за час невиконання зобовязання, що становить суму у 2135 грн. 46 коп за час просторочення виконання грошового збовязання з 09.03.2017 року . Також з огляду на вищенаведені норми права підлягають задоволенню вимоги позову у частині стягнення з відповідача процентів за корситування грошовими коштами за догвором позики за період з 10.02.2017 року по 26.02.2018 року ( у межах заявлених позовних вимог виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого в ст. 13 ЦПК України) - у розмірі 6033 грн - на рівні облікової ставки НБУ. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. За такого, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, передбаченого Умовами та правилам, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції Українищодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач не виконав зобов`язань, узятих на себе за договором позики, у зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при подачі позову, пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 435,65 грн. ((43 656,46 грн. - сума задоволених вимог:103697,98 грн.-сума зявлених позовних вимог х1036,98 грн сплаченого судового збору)

Outcome: partial