Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції» дана цивільна справа розглядається Куйбишевським районним судом Запорізької області на підставі розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 вересня 2014 року №27/0/38-14. У липні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» (далі ОКП «Донецьктеплокомуненерго») про стягнення заборгованості з заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 30 квітня 2009 року він працював на посаді слюсаря по ремонту контрольно-вимірювальних приладів та автоматики у Виробничій одиниці «Сніжнетепломережа» ОКП «Донецьктеплокомуненерго», яка є відокремленим підрозділом ОКП «Донецьктеплокомуненерго» без права юридичної особи, та звільнився 28 листопада 2014 року на підставі ст.38 Кодексу законів про працю України, за власним бажанням. З дня звільнення по час звернення до суду відповідач не виплатив йому заборгованість з заробітної плати в сумі 4\~664 грн. 84 коп., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (за 166 днів) у сумі 60\~506 грн. 16 коп.. Позивач [PERSON] просить стягнути належні йому суми з ОКП «Донецьктеплокомуненерго», яке є юридичною особою та не виконує свої зобовязання щодо виплати заробітної плати, а також відшкодувати завдану моральну шкоду у сумі 5\~000 грн. 00 коп.. Позивач [PERSON] у відповідній письмовій заяві, поданій до суду, вказав про те, що він підтримує заявлені вимоги по тих підставах, які ним були викладені в позовній заяві (а.с.31). Відповідач ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі свого повноважного представника надав судові письмові заперечення проти позову. В обґрунтування доводів заперечень проти позову відповідач зазначив, що у нього виникають сумніви щодо достовірності інформації, наданої [PERSON] у довідці про заборгованість по заробітній платі, достовірності самої довідки та інших документів, завірених печаткою Виробничої одиниці «Сніжнетепломережа» ОКП «Донецьктеплокомуненерго» (далі ВО «Сніжнетепломережа»), яка вважається недійсною. При вирішенні справи необхідно надати правову оцінки тому факту, що ВО «Сніжнетепломережа» наприкінці вересня 2014 року була захоплена невідомими озброєними особами. Слід прийняти до уваги всі наявні загальновідомі обставини, тобто наявність воєнного конфлікту на Сході України та проведення антитерористичної операції, що суттєво відобразилось не економічному стані та загальному рівні України. На переконання відповідача, врахуванню підлягає сертифікат (висновок) №2644/05-4 від 28 серпня 2014 року, виданий торгово-промисловою палатою України, яким засвідчено настання обставин непереборної сили з 02 липня 2014 року ОКП «Донецьктеплокомуненерго» при здійснені господарської діяльності на території Донецької області. Зазначені обставини виключають наявність вини в діях відповідача як обовязкової умови для задоволення вимог [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Такими ж безпідставними представляються відповідачу вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у сумі 5\~000 грн. 00 коп., оскільки невідомо в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно [PERSON], з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується (а.с.32-37,42). Сторони та їх представники в судове засідання не зявились, про час і місце слухання справи були повідомлені належним чином, до суду подали заяви з проханням слухати справу без їх участі (а.с.21,30,31,55,56). Виходячи з наведеного, а також положень частини другої статті 158 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін та їх представників. У відповідності до вимог частини другої статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, зясувавши позиції сторін, викладені у письмових заявах, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Згідно статті 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до статті 115 [PERSON] України, статті 24 Закону України «Про оплату праці»\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до статті 116 [PERSON] України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. З матеріалів справи випливає, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з ОКП «Донецьктеплокомуненерго», зокрема, за наказом №87-к від 30 квітня 2009 року був переведений на посаду слюсаря по ремонту контрольно-вимірювальних приладів та автоматики ВО «Сніжнетепломережа», яке є відокремленим підрозділом відповідача без права юридичної особи (а.с.5-8). Наказом №482-к від 28 листопада 2014 року [PERSON] був звільнений на підставі статті 38 [PERSON] України, за власним бажанням (а.с.7 зворотна сторона). Під час звільнення з позивачем не було проведено повного розрахунку та наявна заборгованість по заробітній платі, а саме, за період з 01 листопада 2014 року по 30 листопада 2014 року заборгованість складає 4\~664 грн. 84 коп. (а.с.4). Відповідно до статей 115 і 116 [PERSON] України\~відсутність заборгованості перед позивачем із заробітної плати має довести роботодавець, а не позивач. Звертаючись до суду з позовом позивач [PERSON] на обґрунтування своїх вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі надав відповідну довідку, яка видана ВО «Сніжнетепломережа» №1230 від 28 листопада 2014 року про розмір заборгованості 4 664 грн. 84 коп., що виникла за вищевказаний період. Заперечення відповідача проти позову в частині наявності сумнівів щодо достовірності відомостей, викладених у довідці, не заслуговують на увагу, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях, що є недопустимим. В матеріалах справи відсутні будь-які належні докази щодо недостовірності відомостей, викладених в довідці підприємства про розмір заборгованості по заробітній платі, оформленої відповідно діючого трудового законодавства за підписом директора і головного бухгалтера та затвердженої печаткою виробничої одиниці. Крім того, на час надання вказаної довідки посадові особи, які посвідчили відомості викладені у довідці, продовжували виконувати свої обов'язки та не були звільненні, а питання щодо визнання недійсною печатки виробничої одиниці вирішувалося лише у серпні 2015 року (а.с.4,11-15,54). Посилання відповідача на захоплення фінансової та технічної документації не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості із заробітної плати, оскільки відповідачем не надано належних доказів щодо виплати позивачу заробітної плати за вказаний період. Таким чином, вимоги позивача [PERSON] в частині стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 4\~664 грн. 84 коп., яка утворилася за період з 01 листопада 2014 року по 30 листопада 2014 року, підлягають задоволенню. Разом з тим, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід відмовити. Суд виходить з того, що відсутня вина відповідача в невиплаті позивачу заробітної плати, а тому підстав для задоволення позовних вимог у зазначеній частині не має. Суд не приймає до уваги доводи позивача [PERSON], оскільки відповідно до частини першої статті 117 [PERSON] України в разі несплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені в статті 116 [PERSON] України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до роз'яснень, викладених у\~постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»,\~установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 [PERSON] України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Отже, підставою відповідальності власника (підприємства) відповідно до зазначеної норми закону є склад правопорушення, який включає два юридичних факти порушення роботодавцем строків розрахунку при звільненні (стаття 116 [PERSON] України) та його вина. Відсутність вини відповідача підтверджується матеріалами справи, а саме, заявами в порядку\~статті 214 Кримінального процесуального кодексу України\~на ім'я слідчого СВ Ізюмського МВ МВС України в Харківської області, начальника Служби Безпеки України, міністра МВС України про відкриття кримінального провадження з приводу захоплення приміщення, матеріальних цінностей та документації, з яких випливає, що невідомими особами захоплено майно відповідача (у тому числі ВО «Сніжнетепломережа») правова та фінансова-бухгалтерська документація, що призвело до неможливості соціального захисту працівників. За фактами, викладеними у заявах, проведено перевірку та внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12014050000000849 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого\~статтею 341 Кримінального кодексу України (а.с.43-46). Крім того, до часу розгляду цивільної справи судом відповідач надав сертифікат (висновок) про настання обставин непереборної сили №2644/05-4 від 28 серпня 2014 року, за яким Торгово-промислова палата України засвідчила настання обставин непереборної сили з 02 липня 2014 року ОКП «Донецьктеплокомуненерго» при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотримання законодавчих актів України, які стосуються справлення та сплати податків та обовязкових платежів (а.с.47). Таким чином, суд дійшов висновку, що відсутня вина відповідача ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в невиплаті позивачу [PERSON] заробітної плати. Згідно статті 2371 [PERSON] України\~відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до пункту 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Встановивши факт тривалої невиплати [PERSON] заробітної плати (в межах одного року), тобто порушення прав працівника у сфері оплати його праці, суд дійшов висновку, що вказане порушення призвело до моральних страждань позивача, втрати ним нормальних життєвих звязків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а тому є підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі статтею 2371 [PERSON] України. [PERSON] України не містять будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівника, а тому посилання відповідача на наявність складних обставин та на обумовлені ними причини невиплати заробітної плати не спростовують вищевказані висновки суду. Зокрема, суд виходить з того, що висновок Торгово-промислової палати України про настання обставин непереборної сили №2644/05-4 від 28 серпня 2014 року не може бути підставою для відмови у позові про відшкодування моральної шкоди, оскільки даний висновок стосується, перш за все, податкових зобовязань відповідача, не звільняє підприємство від обовязку з виплати заборгованості по заробітній платі, яка утворилась з липня 2014 року, і не може бути підставою для покладання тягаря майнових та моральних втрат працівника, який виконував свої трудові обовязки перед роботодавцем. При визначенні суми відшкодування моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи моральні та фізичні страждання [PERSON] у зв`язку з порушенням його прав, суд вважає, що вимога позивача про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню частково в розмірі 500 грн. 00 коп., і ця сума повинна бути стягнута з відповідача. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Частиною третьою статті 2 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. При зверненні до суду (31 липня 2015 року згідно відмітки відділу поштового звязку (а.с.16-17)) позивач [PERSON] судовий збір з позовної заяви не сплачував. Законом України від 22 травня 2015 року №484-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», який набрав чинності 01 вересня 2015 року, внесено зміни до Закону України «Про судовий збір». Враховуючи, що заявлені [PERSON] позовні вимоги майнового характеру задоволені частково в сумі 4\~664 грн. 84 коп., відповідно до\~статті 4 Закону України «Про судовий збір»\~на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1\~218 грн. 00 коп. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (для юридичних осіб 1,5% від задоволених позовних вимог, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року). Згідно статті 13 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28 грудня 2014 року №80-VIІІ мінімальна заробітна плата з 01 січня 2015 року встановлена в розмірі 1\~218 грн. 00 коп.. Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справа у пункті 12 своєї постанови від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у випадку обєднання в одній заяві вимог майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою\~статті 6 Закону України «Про судовий збір»\~підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру, наприклад, знаття арешту з майна та визнання права власності на це майно. При цьому судовий збір може бути сплачений окремо за кожною вимогами або загальною сумою за всіма позовними вимогами.\~\~ Виходячи із змісту позовної заяви, [PERSON] були заявлені вимоги як майнового так і не майнового характеру. Враховуючи, що заявлені [PERSON] позовні вимоги немайнового характеру задоволені частково в сумі 500 грн. 00 коп., відповідно до\~статті 4 Закону України «Про судовий збір»\~на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 121 грн. 80 коп. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, виходячи з розрахунку: 1\~218 грн. 00 коп. (розмір судового збору для юридичних осіб із позовних заяв немайнового характеру) * 500 грн. 00 коп. (розмір задоволених позовних вимог немайнового характеру) / 5\~000 грн. 00 коп. (розмір заявлених вимог немайнового характеру) = 121 грн. 80 коп.. Таким чином, загальна сума судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача ОКП «Донецьктеплокомуненерго» на користь держави, складає 1\~339 грн. 80 коп.. В іншій частині судові витрати, які стосуються сплати судового збору, слід віднести на рахунок держави, оскільки позивач за трудовим спором звільнений від сплати судових витрат.

Outcome: partial