Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

В обгрунтування позовних вимог АБ «Укргазбанк» покликається на те, що 28.08.2003 року між АБ «Укргазбанк» (надалі - Банк) та [PERSON] було укладено кредитний договір № 02/А, зі змінами і доповненнями, що вносилися додатковими угодами №1 від 28.01.2003 та №2 від 01.09.2004. Відповідно до п.1.1 кредитного договору Банк надав Позичальнику споживчий кредит на придбання автомобіля Skoda Oktavia 1.6 LX, в сумі 70200,00 гривень на строк з 28 серпня 2003 року по 27серпня 2008 року із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 20 % річних. Банк виконав свої зобов`язання в повному обсязі. У зв`язку з невиконанням Позичальником умов Кредитного договору Банком було подано позов до суду про стягнення суми кредитної заборгованості з [PERSON] 12.01.2006 року Рівненським міським судом Рівненської області винесено рішення №2-1697/06 про стягнення заборгованості з [PERSON] в загальній сумі 82730,87 грн. На виконання даного рішення суду видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження № 17582057. На даний час рішення суду не виконане в повному обсязі. Факт укладання між АБ «Укргазбанк» та [PERSON] Кредитного договору № 02/А, з змінами і доповненнями, що вносилися додатковими угодами №1 від 28.01.2003 та №2 від 01.09.2004; факт отримання кредитних коштів та факт порушення умов кредитного договору та договору поруки встановлено судовим рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12.01.2006 по справі №2-1697/06, а тому дані обставини доказуванню не підлягають. З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до етапі 625 ЦК України. Оскільки відповідно до рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12.01.2006 по справі №2-1697/06 до стягнення підлягає сума боргу саме в національній валюті України - гривні, за період часу, протягом якого відповідачем вказане рішення суду не було виконано, сума коштів, що згідно рішення суду підлягала стягненню, знецінилась внаслідок девальвації, таким чином позивач вправі вимагати від відповідачів застосування наслідків порушення виконання рішення суду у вигляді сплати інфляційних втрат. Відповідно до розрахунку від 10.04.2020 інфляційні втрати АБ «Укргазбанк» за час прострочення виконання грошових зобов`язань (встановлених рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12.01.2006 по справі №2-1697/06) становлять 77051, 89 грн., три відсотки річних за час прострочення виконання грошових зобов`язань становлять 30755, 29 грн. Всього: 77051, 89 грн. + 30755, 29 грн. = 107807, 18 грн. На даний час відповідач ухиляється від виконання даного зобов`язання і заборгованість не погашає, що є порушенням законних прав позивача. Тому просять стягнути з відповідача на користь АБ «Укргазбанк» 107807, 18 грн. (77051, 89 грн. - інфляційні втрати + 30755, 29 грн. - три відсотки річних за час прострочення виконання грошових зобов`язань), а також понесені судові витрати в сумі 2102, 00 грн. Ухвалою Рівненського міського суду від 24 червня 2020 року справу передано на розгляд за підсудністю до Дубенського міськрайонного суду Рівненської області. Ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 24 вересня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. 30 листопада 2020 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому [PERSON] зазначає, що позивач визнає той факт, що на даний час його грошові зобов`язання встановлені не кредитним договором, а відповідним судовим рішенням про стягнення конкретної суми коштів. У заяві не уточнюється чи розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних здійснено із повної суми боргу чи іншої частини. Тобто, вихідних даних для розрахунків у позові чітко не описано, а зазначено лише отримані результати розрахунків. Рішенням Рівненського міського суду від 12.01.2006 у справі № 2-1697/06 кредитний договір, укладений між ним та ВАТ АБ «Укргазбанк» було розірвано за позовом самого банку. З огляду на це в силу положень ст. 653 ЦК України умови договору про нарахування пені та процентів за кредитним договором припинили свою дію, як і будь-які інші зобов`язання сторін за тим же договором. Проте, позивач продовжує нараховувати заборгованість по процентах починаючи з 16.11.2005 і отримує при цьому суму 324209, 84 грн.), заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів (і отримує суму 96\~246, 68 грн.), заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту (і отримує суму 10\~004, 81 грн.). Крім того, позивач проводить розрахунок заборгованості за несвоєчасне погашення процентів (3% річних), беручи при цьому за основу суму заборгованості - 276 130,62 грн. та здійснює розрахунок суми збільшення заборгованості з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення процентів, також беручи за основу суму заборгованості - 276\~130, 62 грн. До того ж, свої розрахунки банк називає розрахунком заборгованості саме за кредитним договором, а не за судовим рішенням від 12.01.2006. І з цих розрахунків вбачається, що вони стосуються зовсім не того, про що банк пише у своїй позовній заяві. У своєму позові банк запевняє, що нараховує інфляційні втрати та 3% річних за час прострочення виконання грошових зобов`язань, встановлених рішенням Рівненського міського суду від 12.01.2006 по справі № 2-1697/06, а даним рішенням до сплати йому присуджено суму 82 730, 87 грн., а не 276 130, 62 грн. Із наданих розрахунків не можливо чітко зрозуміти як і з чого конкретно було розраховано саме остаточну суму інфляційних втрат (77 051, 89 грн.) та як і з чого конкретно було розраховано саме остаточну суму 3% річних (30 755, 29 грн.). Будь-яких формул розрахунку вказаних показників позивач до свого позову недодав, що свідчить про необґрунтованість заявлених позовних вимог. Оскільки, позивач оформив свій позов 03.06.2020, то розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат міг здійснюватися позивачем лише за 3 останні роки, що передували подачі позову, тобто за період з 03.06.2017 по 03.06.2020. Проте у своїх розрахунках заборгованості позивач нараховує заборгованість по процентах починаючи з 16.11.2005. У поданих до суду 22.06.2021 додаткових поясненнях [PERSON] зазначив, що він повністю погасив основну суму боргу 82730,87 грн. у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом. За уточненими розрахунками сума втрат від інфляції за період з 03.06.2017 по 16.03.2021 (по дату повного погашення боргу) становить 8696, 78 грн., а за період з 03.06.2017 по 31.03.2020 (по дату розрахунку у позові) - 6\~341, 29 грн. Розмір трьох процентів річних за період з 03.06.2017 по 16.03.2021 становить 3954, 12 грн. а за період з 03.06.2017 по 10.04.2020 (по дату розрахунку у позові) 3334, 50 грн. Зважаючи на викладене, просить відмовити у задоволенні позову про стягнення заборгованості в сумі 107807, 18 грн. у зв`язку з його необгрунтованістю. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав зазначених у позові, який просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, з підстав зазначених у поданому відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях. Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.08.2003 року між АБ «УКРГАЗБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 02/А, зі змінами і доповненнями, що вносилися додатковими угодами №1 від 28.01.2004 та №2 від 01.09.2004. Відповідно до п.1.1 кредитного договору Банк надав Позичальнику споживчий кредит на придбання автомобіля Skoda Oktavia 1.6 LX, в сумі 70200,00 гривень на строк з 28 серпня 2003 року по 27серпня 2008 року із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 20 % річних (а.с. 4-12). Рішенням Рівненським міським судом Рівненської області від 12.01.2006 року у справі №2-1697/06 за позовом ВАТ АБ Укргазбанк», кредитний договір №02/А розірвано, з [PERSON] на користь позивача стягнуто заборгованість в загальній сумі 82730,87 грн. (а.с. 13-14). На виконання даного рішення суду видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження № 17582057 (а.с. 15-18). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до постанови головного державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС Західного МРУ МЮ (м. Львів) Кондратюка І. М. про закінчення виконавчого провадження від 18.03.2021, виконавче провадження ВП № 17582057 закінчено, у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом (а.с. 79). Позивач зазначає, що з огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до етапі 625 ЦК України. Відповідно до розрахунку від 10.04.2020 інфляційні втрати АБ «Укргазбанк» за час прострочення виконання грошових зобов`язань (встановлених рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12.01.2006 по справі №2-1697/06) становлять 77051, 89 грн., три відсотки річних за час прострочення виконання грошових зобов`язань становлять 30755, 29 грн.(а.с. 22-31). Частиною 3\~ст.12 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У п.3 ч.2\~ст.129 Конституції України\~закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1\~ст.526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч.1\~ст.527 ЦК України). Відповідно до положень ч.ч.1, 2\~ст.11 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частиною 1\~ст.626 ЦК України\~визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до\~ст.628 ЦК України\~зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У\~ст.629 ЦК України\~визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із частиною першою\~статті 598 ЦК України\~зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Згідно з положеннями\~ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст.625ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто чинне законодавство не пов`язує наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання відповідних сум в порядку ч. 2\~ст. 625 ЦК України. Крім того, вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Указане узгоджується із правовою позицією Великої палати Верховного Суду України, викладеною у постанові по справі від 04.06.2019 року № 916/190/18. Тобто вимоги кредитора на підставі ст.625ЦК України\~щодо стягнення з боржника інфляційних витрат за весь період прострочення виконання грошового зобов`язання чи виконання рішення суду про стягнення грошових сум, не залежить від дій виконавчої служби з цього приводу, а правове значення має лише факт невиконання грошового зобов`язання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року по справі №910/1238/17 зроблено висновок, що після закінчення строку дії кредитного договору або у разі пред`явлення банком вимоги про дострокове повернення грошових коштів змінюється правова природа зобов`язання і у такому випадку нарахування штрафних санкцій можливе вже не на підставі умов договору, а на підставі\~статті 625 ЦК України, якою врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Верховного Суду від 10.04.2018 року по справі №914/1033/17 сформовано висновок, що інфляційне нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є наслідком прострочення боржником грошового зобов`язання і способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Саме лише прийняття судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2\~ст.625 ЦК України\~за час прострочення. У постанові від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц Велика Палата Верховного суду зауважує, що право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Аналогічна позиція міститься у постанові від 26.04.2017 у справі №3-1522гс16, в якій зазначено, що стягнення 3% річних та інфляційних втрат можливо до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову. Аналізуючи встановлені обставин справи в сукупності з наведеними вимогами закону та правовими позиціями Верховного Суду, суд приходить до висновку щодо необхідності часткового задоволення позовних вимог. Представник АБ «УКРГАЗБАНК» звернувся до суду з позовом 03.06.2020, отже розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат міг здійснюватися позивачем лише за 3 останні роки, що передували подачі позову, тобто за період з 03.06.2017 по 03.06.2020. Суд погоджується із уточненими розрахунками поданими відповідачем, відповідно до яких сума втрат від інфляції за період з 03.06.2017 по 16.03.2021 (по дату повного погашення боргу) становить 8696, 78 грн., а розмір трьох процентів річних за період з 03.06.2017 по 16.03.2021 становить 3954, 12 грн. Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Позовні вимоги в іншій частині задоволенню не підлягають у зв`язку з необгрунтованістю. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Згідно із\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial