Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

В листопаді 2015 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що 28.04.1998 року між нею, а також [PERSON] та відповідачкою [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу недобудованого житлового будинку за адресою: [ADDRESS] Договір купівлі-продажу був укладений на Херсонській товарній біржі «ВА БАНК» та зареєстрований в журналі реєстрації біржових угод за №2-0288. Цей будинок позивач з [PERSON] з яким 16.12.2006 року вона уклала шлюб добудували і 06.04.2006 року отримали технічний паспорт. Вважає, що вона набула право власності на домоволодіння, оскільки на час укладення договору купівлі-продажу суперечностей стосовно виникнення права власності не виникало, всі істотні умови договору сторонами виконано. Однак у зв'язку з тим, що договір не було посвідчено в нотаріальному порядку, вона не може розпорядитися нерухомістю через відсутність належного правовстановлюючого документу. [INFO] року [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина на належному йому частину вказаного будинку, проте прийняти спадщину вона не може та як за життя чоловік не встиг оформити документи про право власності на вказану частину майна, яке належало йому на підставі біржового договору. Просила визнати за нею право власності на ? частину домобудівлі, розташованої за адресою: [ADDRESS] та право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року на ? частину домобудівлі, розташованої за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про слухання справи у її відсутність, просила задовольнити позов. Відповідач повторно у судове засідання не з'явилася, про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому ч.5 ст.74 ЦПК України порядку. Суд визнав за можливе розглянути справу без участі відповідача, в порядку заочного розгляду, відповідно до ст.ст. 224-225 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, прийшов до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 28.04.1998 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу був укладений на Херсонській товарній біржі «ВА БАНК» та зареєстрований в журналі реєстрації біржових угод за №2-0288. За змістом статті 392 Цивільного Кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно вимог статті 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, яка діяла на момент укладення угоди), договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Разом з тим, відповідно до положень статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, що діяла на момент укладення угоди), угоди купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Таким чином, суд вважає, що позивач та [PERSON], придбавши у [PERSON] за угодою купівлі-продажу житловий будинок, на підставі статті 15 Закону України «Про товарну біржу», статті 128 ЦК УРСР правомірно набули право власності на домоволодіння, однак, в силу положень статті 227 ЦК УРСР, укладена угода була неналежним чином посвідчена, що унеможливлює позивачу в подальшому вільно розпоряджатися своєю власністю, а за таких обставин, її право підлягає судовому захисту відповідно до вимог статті 392 ЦК України і позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст. 1217 ЦПК України. У відповідності до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно свідоцтва про шлюб 15.12.2006 року [PERSON] та позивач [PERSON] зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 155. Як вбачається з матеріалів справи покупець за вказаним договором [PERSON] [INFO] року помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] Судом установлено та підтверджується наявними у справі доказами, що позивач являється спадкоємцем за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO] року. В першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). У встановлений ст. 1270 ЦК України порядок позивачка звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено, оскільки документ, що посвідчує право власності на належну померлому частину житлового будинку не відповідає чинному законодавству. Із повідомлення приватного нотаріуса Голопристанського районного нотаріального округу Херсонської області вбачається, що позивачка прийняла спадщину після смерті [PERSON], заведена спадкова справа №15/2014, свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок не видавалось. Спадкова справа заведена за заявою позивачки, поданою 19.11.2015 року. Оскільки суд прийшов до висновку про правомірність набуття померлим [PERSON] права власності на вказане домоволодіння, то і позовні вимоги позивача в частині визнання за нею права власності на ? частину домобудівлі в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] теж підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved