Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

В квітні 2016 року позивачка звернулась до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю зі своєю матір'ю [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] року померла її мати - [PERSON], яка за життя заповіла своє майно позивачці [PERSON] Після смерті [PERSON] відкривалася спадщина на квартиру [ADDRESS]. Зазначала, що після смерті матері у зв'язку з проведенням антитерористичної операції на території Донецької області їй довелося переїхати до м. Києва та на час звернення до суду її місцем проживання як внутрішньо переміщеної особи є адреса: [ADDRESS] Посилається на те, що з метою отримання спадщини звернулася до нотаріуса 14-ої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак, нотаріус відмовила їй в оформленні права на спадщину у зв'язку з не доведенням факту спільного проживання з померлою на момент смерті останньої. Звертала увагу суду на те, що квартира, щодо оформлення якої в порядку спадкування виникли труднощі, до 11.02.2010 року належала їй, позивачці, особисто, а потім вона подарувала вказану квартиру матері [PERSON] Обґрунтовувала вимоги тим, що за життя мати була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] однак, у зв'язку з погіршенням стану її здоров'я та виникненням необхідності у сторонній допомозі 20.05.2011року її матір - [PERSON] переїхала проживати до неї в квартиру [ADDRESS]. Після переїзду її матір була знята з реєстрації за попереднім місцем проживання, однак не була зареєстрована за новим постійним місцем проживання. Зазначала також, що факт спільного проживання однією сім'єю її та [PERSON] у період з 01.05.2011року по дату смерті матері - [INFO] року підтверджується Актом підтвердження проживання, виданим Житлово-будівельним кооперативом Сталь-2. Посилається на те, що без встановлення факту спільного проживання з матір'ю до її смерті вона не може оформити спадщину після смерті своєї матері - [PERSON], а також посилаючись на покази свідків, звернулась до суду з даною заявою, в якій просила суд встановити факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 1 травня 2011 року по [INFO] року. В судове засідання заявниця не з'явилась, про день . час та місце розгляду справи повідомлена належним чином до суду надала заяву, в якій просила розглядати справу без її участі за задовольнити заяву з викладених у ній підстав. Нотаріус Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Ястремська Ж.В. у судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, до суду надано клопотання про розгляд справи без участі представника нотаріальної контори. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] є донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 4 червня 1959 року (а.с.56). 11 лютого 2010 року [PERSON] набула права власності на [ADDRESS] на підставі договору дарування, за яким дарувальником була заявниця по справі [PERSON] (а.с.58-59) та в це й же день склала заповіт на випадок своєї смерті, за яким заповіла усе належне їй майно своїй доньці - заявниці по справі [PERSON] (а.с.79 зворот). [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть [NUMBER] від [INFO] р. (а.с. 55). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на подаровану їй квартиру [ADDRESS]. У зв'язку з проведенням антитерористичної операції на території Донецької області [PERSON] переїхала до м. Київ та 18 серпня 2014 року була взята на облік внутрішньо переміщених осіб. Фактичне місце проживання [PERSON] було зареєстроване за адресою [ADDRESS] (а.с. 21). 22 жовтня 2014 року [PERSON] звернулася із заявою про прийняття спадщини до Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори (а.с. 54 зворот), однак не змогла оформити спадщину через неможливість надати нотаріусу документ на підтвердження того, що проживала з померлою матір'ю однією сім'єю. Відповідно до ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до довідки ЖБК «Сталь-2» від 4 квітня 2016 року, складеної за свідченнями сусідів, [PERSON] проживала в кв. [ADDRESS] зі своєю матір'ю [PERSON] з 1 травня 2011 року по [INFO] року (а.с. 26). На підтвердження факту спільного проживання судом взято також до уваги відомості про те, що [PERSON], 1930 року народження, була знята з реєстрації за попереднім місцем проживання 20 травня 2011 року. При цьому у талоні знаття реєстраційного обліку за місцем проживання зазначено, що [PERSON] знята з обліку для реєстрації в Ленінському районі м. Донецьк, де знаходиться квартира [ADDRESS], що опосередковано свідчить про її намір зареєструватися за місцем фактичного проживання, а тому і про доведеність заяви [PERSON] (а.с.23-24). Враховуючи похилий вік померлої [PERSON], 1930 року народження суд не ставить під сумнів доводи [PERSON] про те, що мати не могла проживати одна за станом здоров'я, а тому, проживала з заявницею однією сім'єю і що вони вели спільне господарство. Згідно з ч. 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Зі змісту ст. 16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- відеозаписів, висновків експертів. Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз'яснив, що враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. При ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб'єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що обраний заявницею такий спосіб захисту свого порушеного права є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самого порушеного права, самі вимоги знайшли своє доведення в судовому засіданні, а тому заява підлягає задоволенню. Згідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги заявниці знайшли своє доведення в ході розгляду справи, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved