Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

В квітні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з вказаною заявою, яку обґрунтувала тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Під час спільного проживання [PERSON] постійно зловживав спиртними напоями, сварився, штовхав та підіймав на [PERSON] руку, завдавав тілесних ушкоджень. [PERSON] також постійно сварився зі дочкою [PERSON] , [INFO] , а також 02 січня 2021 року вдарив дочку ременем, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин с/з лівого стегна та міжмязової підшкірної гематоми. За даним фактом [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Незважаючи на це, [PERSON] продовжує з`ясовувати відносини з [PERSON] , штовхає її, виражається нецензурною лайкою, ображає заявника та доньку, свариться, приходить до школи та погрожує друзям доньки, чинить психологічний тиск. У зв`язку з цим [PERSON] просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обов`язки, а саме: заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] та донькою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] наближатися на відстань 300 метрів до місця проживання [PERSON] та доньки [PERSON] , а також місця навчання, роботи, інших місць частого відвідування. заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори або контактування через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб з [PERSON] та [PERSON] . У судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали вимоги, викладені в заяві, та наполягали на її задоволенні у повному обсязі. Представник заінтересованої особи [PERSON] заперечував проти визначення заходів тимчасового обмеження прав [PERSON] та просив суд відмовити у задоволенні поданої заяви. Представник служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Бориспільської міської ради при розгляді даної справи поклалась на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є колишнім подружжям. Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.24) та копією рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області 21 січня 2021 року про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с.25-26), що перевірено в порядку повного доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень. Від цього шлюбу у них народилась донька [PERSON] , [INFO] , згідно копії свідоцтва про народження, виданого на її ім`я (а.с.39). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14 квітня 2017 року [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с.47). У вказаному житловому будинку з 2014 року проживає [PERSON] (а.с.55). Зі змісту постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2021 року, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 10 березня 2021 року (а.с.40-42,48-52) встановлено, що 02 січня 2021 року приблизно о 19 годині 00 хвилин [PERSON] вдарив дочку [PERSON] ременем. У зв`язку з цим [PERSON] зверталась за медичною допомогою в травмпункт КНП «ББЛІЛ» та їй був встановлений діагноз: забій м`яких тканин с/з лівого стегна, міжм`язова підшкірна гематома. Тому [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Згідно з положенням ч.6 ст.82 ЦПК України вказані обставини не підлягають додатковому доказуванню. Крім того, як зазначає заявник, 28 березня 2021 року близько 11 години 00 хвилин за адресою: [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] сталась сварка в ході якої [PERSON] штовхав [PERSON] , ображав її нецензурною лайкою. Вказана обставина зафіксована протоколом про адміністративне правопорушення від 28 березня 2021 року (а.с.18), письмовими поясненнями [PERSON] , відібраними поліцейським Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області ст. лейтенантом поліції Бурмас В.В. (а.с.19), довідкою лікаря від 15 квітня 2021 року, згідно якої [PERSON] був встановлений діагноз забій лівого передпліччя, забій, садна н/з лівої гомілки (а.с.43). 10 квітня 2021 року о 14 годині 15 хвилин [PERSON] вчинив сварку в ході якої наніс тілесні ушкодження та пошкодив майно в [ADDRESS] . Дана обставина підтверджується протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (а.с.22), письмовими поясненнями [PERSON] , відібрані інспектором Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області ст. лейтенантом поліції Собчишиним В.В. (а.с.23). 11 квітня 2021 року о 16 годині 45 хвилин [PERSON] вчинив сварку стосовно виривання труби на воду. [PERSON] разом з дочкою перешкоджали [PERSON] , просили не ламати комунікацію, на що останній відповідав лайкою, ламав двері з погрозами. Внаслідок чого [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді синців та подряпини по тілу (а.с.45). 13 квітня 2021 року [PERSON] була направлена для проведення дослідження з метою встановлення ступеню тяжкості та характеру тілесних ушкоджень (а.с.46). Дані обставини не підтверджені належними і допустимими доказами, оскільки по них відсутні будь які судові рішення. Разом з тим, судом встановлено, що постановою по справі про адміністративне правопорушення серії ГАВ №217024 від 10 квітня 2021 року [PERSON] була притягнута до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 51 гривні, а саме: 10 квітня 2021 року о 17 годині 52 хвилини [PERSON] здійснила завідомо неправдивий виклик поліції, зателефонувавши на спецлінію «102» та повідомивши, що її чоловік незаконно проникає до будинку сусідів, хоча цього факту насправді не було (а.с.62). Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2021 року [PERSON] була звільнена від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, шляхом оголошення усного зауваження, а саме: 15 грудня 2020 року близько 14 години 00 хвилин [PERSON] , перебуваючи за місцем свого проживання, вчинила насильство в сім`ї, тобто умисно вчинила дії психологічного характеру по відношенню до своєї доньки [PERSON] , яке полягає в тому, що [PERSON] систематично вчиняє сварки зі своїм чоловіком [PERSON] в присутності малолітньої доньки (а.с.111-112). За вказаних обставин судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] постійно виникають конфлікті ситуації, зокрема з приводу поділу майна, яке є спільною сумісною власністю, за наслідком яких неповнолітня [PERSON] зазнала домашнього насильства. За змістом п.3 та п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Кривдником визнається особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. При цьому, згідно з положенням п.7 ч.1 ст.1 цього Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею. У відповідності до ч.3 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінювання ризиків здійснюється на основі оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. За правилами ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись до суду з заявою про видачу обмежувального припису шляхом встановлення заборони [PERSON] перебувати у місці спільного проживання за адресою: [ADDRESS] , а також наближатись на відстань ближче 300 метрів до місця проживання, [PERSON] фактично намагається передчасно вирішити спір про поділ спільного майна подружжя, до його розгляду в судовому порядку в межах цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, набутого у шлюбі, та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на майно, набуте під час шлюбу. Крім цього, заборона [PERSON] наближатись та перебувати у місці спільного проживання, призведе до порушення гарантованого Конституцією України, права на житло. На переконання суду пропорційним та цілком достатнім, у тому числі з метою запобігання подальшим конфліктам, є вжиття заходів у вигляді заборони [PERSON] протягом трьох місяців вести листування, телефонні переговори або контактувати через будь-які інші засоби зв`язку з [PERSON] та неповнолітньою [PERSON] . Зважаючи на те, що неповнолітня [PERSON] є постійним очевидцем сварок, конфліктів та з`ясування особистих відносин між батьками, що завдає шкоди психологічному здоров`ю дитини. Часткове задоволення заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису у вищевказаний спосіб забезпечить зменшення випадків домашнього насильства над [PERSON] , коли малолітня [PERSON] стає очевидцем сварок між батьками. Оскільки, зважаючи на матеріали справ про адміністративні правопорушення та численні звернення до правоохоронних органів, які були досліджені у судовому засіданні, стверджувати про те, що [PERSON] є особою, яка постраждала від домашнього насильства, а [PERSON] є кривдником, неможливо. Оскільки, як [PERSON] , так і [PERSON] визнавалися винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Тому часткове задоволення заяви про видачу обмежувального припису має виключити факти можливого психологічного та фізичного насильства між [PERSON] та [PERSON] , в тому числі до вирішення в судовому порядку цивільної справи про поділ спільного майна подружжя. На підставі викладеного та

Outcome: partial