Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

В липні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом та просить розірвати шлюб між ним та [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що укладений 25.03.2011 року шлюб із відповідачкою існує формально. Від шлюбу народилось двоє дітей [PERSON] та [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачкою не склалось, через втрату почуття кохання та поваги, психологічну несумісність та різні погляди на життя. Вказані обставини роблять неможливим примирення та подальше збереження сім'ї з відповідачем. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та зазначив, що відносини з відповідачкою за час знаходження справи у суді не змінились. Два місяці, які пройшли з часу який наданий на примирення не відновив подружніх стосунків, ведення спільного господарства і подальше примирення неможливе. Вважає, що сім'я розпалась давно, а шлюб існує лише формально. Просив позов задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні проти позову заперечила, зазначила, що чоловік не бажає з нею відновлювати подружні стосунки, не дозволяє їй бачитись з дітьми, вважає, що діти мають зростати в повній сім'ї, а тому не згодна на розлучення. Просила шлюб не розривати. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25.03.2011 року. Від шлюбу народилось двоє дітей [PERSON] та [PERSON], [INFO]. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до статті 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із пояснень сторін в судовому засіданні встановлено, що шлюбні відносин фактично припинені більше року тому, сторони не ведуть спільного господарства, проживають окремо один від одного. У судовому засіданні відповідачка не заперечила тих обставин, що сторони протягом тривалого часу не підтримують подружніх відносин, проживають окремо один від одного, не ведуть спільного господарства, конфліктують і не спілкуються. Ухвалою суду від 19.09.2014 року за клопотанням відповідачки [PERSON] сторонам надано час для можливого примирення. Проте, в судовому засіданні встановлено, що відповідачкою не було вчинено дій для примирення, оскільки позивач не бажає в подальшому перебувати у шлюбі з відповідачем. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам їх малолітніх дітей, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Outcome: approved