Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 24.02.2014 р. між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір №2008187381. Згідно з Кредитним договором Банк надав Відповідачу кредит в сумі 33000,00 гривень на придбання товарів та послуг продавців. 22 грудня 2014р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір факторингу №22/12/14/1-2. Згідно з вищевказаним договором Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобовязання за кредитним договором №2008187381 від 24.02.2014 року. В порушення умов Кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідачем не погашено належні до сплати суми кредиту та не сплачені відсотки. Станом на 19 серпня 2015р. заборгованість Відповідача по тілу кредиту за Кредитним договором складає 32083,25 гривень; загальна заборгованість Відповідача по нарахованим та не сплаченим відсоткам за Кредитним договором складає 2,13 гривень; загальна заборгованість Відповідача по комісії за розрахункове обслуговування Кредиту складає 7339,77 гривень. Представник позивача в судове засідання не зявився, однак подав до суду клопотання, в якому просить розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки не повідомив. Враховуючи, що відповідач не зявився в судове засідання будучи належним чином повідомлений і від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, зважаючи на думку представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи та беручи до уваги вимоги ч.2 ст. 197 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи без фіксування його за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши наявні у справі докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з договору про надання споживчого кредиту №2008187381 від 24.02.2014р., ПАТ «ОТП Банк» надає [PERSON] кредит на споживчі цілі в розмірі 33000 грн. Строк кредиту 36 місяців, з 24.02.2014р. по 24.02.2017р. Пунктом 1.4.2 Договору передбачено, що сума отриманого кредиту погашається щомісячно в дату платежу та в розмірі, зазначеному в Графіку платежів. Як передбачено в п. 1.5.4 Договору, в разі порушення позичальником строків або суми сплати будь-якого з щомісячних платежів, Банк має право вимагати від Позичальника дострокового виконання зобовязання за Кредитним договором. З виписки по особовому рахунку від 24.02.2014р. вбачається, що ПАТ «ОТП Банк» надав [PERSON] кредит в розмірі 33000 грн. Як вбачається з повідомлення від 05.01.2015р. вих. №200224917, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» повідомляла [PERSON] про наявну заборгованість по кредитному договору №2008187381 від 24.02.2014р. та про необхідність повернення всієї суми боргу. З розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість [PERSON] перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором №2008187381 від 24.02.2014р. станом на 19.08.2015р. становить 39425,15 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони певну дію (сплатити гроші). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 554 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до п.1 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Правовим висновком Верховного суду України, зробленим 29.01.2014р. в постанові по справі №6-155цс13, встановлено, що відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Як вбачається з п. 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обовязок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Передбачене статтею 1050 ЦК право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним. Реалізація такого права жодним чином не залежить від предявлення кредитодавцем вимог про розірвання кредитного договору відповідно до положення статті 651 ЦК. Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що у звязку з укладеним 24.02.2014р. кредитним договором №2008187381, між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] виникли договірні відносини, спрямовані на набуття цивільних прав та обов'язків. Внаслідок укладення 22.12.2014р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» договору факторингу №22/12/14/1-2, до ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» як кредитора по кредитному договорі №2008187381 від 24.02.2014р. Позичальник [PERSON] порушив умови кредитного договору, належним чином не виконуючи взяті на себе зобовязання, чим самим допустила заборгованість перед кредитодавцем станом на 19.08.2015р. на загальну суму 39425,15 грн. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Понесені позивачем документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved