Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

В листопаді 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати [PERSON], [NUMBER], виданий 13 лютого 2003 року Сніжногорським ГВВС Мурманської обл., останнє відоме місце проживання: [INFO], такою, що втратила право власності на знищене нерухоме майно, а саме частину житлового будинку (69/100), що знаходилась за адресою: м. Миколаїв, вул. Котельна, 12; визнати за [PERSON], паспорт серія ЕО № 541257, виданий 21 квітня 1998 року Снігурівським РВ УМВС України в Миколаївській обл., реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER], проживає за адресою: 54055, [ADDRESS], право власності на новозведений житловий будинок площею 102,7 кв. м відповідно до технічного паспорту від 10 березня 2015 року, який знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Котельна, 12. Представник позивача, згідно наданої заяви, просив справу слухати без його участі, вимоги позову підтримує, просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Суд ухвалив про заочний розгляд справи в порядку ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних в ній даних та доказів. Дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 10 листопада 2004 року [PERSON], яка діяла від імені та в інтересах [PERSON] по довіреності посвідченій 22 квітня 2004 року нотаріусом м. Сніжногорськ Мурманської області Російської Федерації [PERSON] за реєстраційним № 4467 видала [PERSON] розписку, в тому, що отримала від позивача за продаж частини житлового будинку, а саме 69/100 частини житлового будинку, що знаходиться в м. Миколаєві по вул. Котельна, 12, кошти в сумі 10 000 гривень. Частка житлового будинку 69/100 належала на праві власності [PERSON]. Розрахунок за купівлю-продаж частини будинку (69/100), позивач провела повністю, будь-яких претензій до неї з питань виконання укладеного ними договору не було. Як і за попередньою домовленістю з [PERSON], в той же день [PERSON] звернулася із заявою про знесення частини будинку (69/100) до Голови адміністрації Центрального району м. Миколаєва та отримала дозвіл на знесення частини житлового будинку (69/100). За вищевказаною розпискою, договір купівлі-продажу частини житлового будинку (69/100) повинен був бути укладений в строк до 31 грудня 2004 року. 20 грудня 2004 року позивач звернулася до [PERSON] з метою укладення письмового договору купівлі-продажу частини (69/100) житлового будинку з подальшим його нотаріальним посвідченням, але [PERSON] їй відмовила у цьому посилаючись на те, що зараз вона проживає в іншій області, за останніми відомостями, а саме за довідкою, виданою Білозірською сільською радою, [PERSON] проживає в [INFO]. Посилаючись на незадовільний стан свого здоровя, та скрутне матеріальне становище, [PERSON] повідомила, що не може приїхати. А також те, що із [PERSON], яка діяла від її імені та в її інтересах за довіреністю раніше, вона вже не підтримує зв'язок і довірити їй діяти в її інтересах та від її імені не може, а окрім [PERSON], довірених осіб у [PERSON] немає. В 2005 року позивач знесла старі, зношені будівлі, що знаходилися на вул. Котельна, 12 та розпочала виготовлення нової технічної документації, вважаючи, що має право власності на раніше знесені старі, зношені будівлі. Так, 09 червня 2006 року Санітарно-епідеміологічна станція Центрального району м. Миколаєва, розглянувши її заяву, надані документи, погодило будівництво нового житлового будинку та господарських будівель замість старих будівель. 21 вересня 2006 року Управління МНС України в Миколаївській області, розглянувши її лист з виходом на місце, погодило можливість оформлення нового будівництва замість самовільно знесених будівель за адресою вул. Котельна, 12. 16 жовтня 2006 року Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації було внесено відомості щодо самочинного знесення: житлового будинку літ. А (5,90*8,98) загальна площа 41,30 кв. м. житлова площа 41,30 кв.м.; житлова прибудова літ. А (2,50*8,98) загальна площа 17,20 кв. м. житлова площа 5,30 кв.м. у користуванні [PERSON] та [PERSON] Крім того, було розпочато розроблення технічної документації із землеустрою. Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 262295, виданим 01 червня 2009 року, позивач є власником земельної ділянки площею 0,0274 га, розташованої по вул. Котельній, 12 в Центральному районі м. Миколаєва, цільовим призначенням (використанням) якої є будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Відповідно до технічного паспорту на садибний житловий будинок, який виготовлено 10 березня 2015 року Миколаївським Міжміським БТІ, на зазначеній земельній ділянці знаходиться новий житловий будинок замість раніше знесених старих, зношених будівель, які належали їй 31/100 частини житлового приміщення та [PERSON] 69/100 частини житлового приміщення. 28 березня 2013 року повідомленням про початок виконання будівельних робіт, позивачем було повідомлено Інспекцію ДАБК в Миколаївській області про початок виконання будівельних робіт від 25 березня 2013 року, а саме нове будівництво садибного (індивідуального) житлового будинку та господарських будівель. Будівельний [NUMBER] був виданий Управлінням містобудування та архітектури Миколаївської міської ради від 25 лютого 2013 року. Будівництво садибного (індивідуального) житлового будинку та господарських будівель за адресою: м. Миколаїв, вул. Котельна, 12 згідно із Декларацією про готовність обєкта до експлуатації Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Миколаївській області від 26 червня 2013 року закінчено та готовий до експлуатації. Тобто, побудований позивачем житловий будинок по вул. Котельна, 12 був введений в експлуатацію. Так як, частина житлового будинку (69/100), яка належала на праві власності [PERSON] була продана позивачу за усною домовленістю, що підтверджується наданою розпискою від [PERSON], яка діяла від її імені та в її інтересах за довіреністю, від того часу позивач вважала, що зазначена частина будинку належить їй на праві власності. Крім того, вищевказана частина будинку була знесена. Згідно із частиною 2 статті 349 у разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. Але частина житлового будинку (69/100), яку позивачу передала у власність [PERSON], яка діяла від імені та в інтересах [PERSON] по довіреності посвідченій 22 квітня 2004 року нотаріусом м. Сніжногорськ Мурманської області Російської Федерації [PERSON] за реєстраційним № 4467, була знесена за дозволом. Тобто право власності на частину житлового будинку (69/100) припинено не було, внесення змін до державного реєстру не відбувалося. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. В силу ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 10 листопада 2004 року позивач добросовісно володіє частиною житлового будинку (69/100), а зараз новозведеним будинком, який знаходиться на її земельній ділянці площею 0,0274 га, розташованої по вул. Котельній, 12 в Центральному районі м. Миколаєва. Тобто, вона вже понад 10 років відкрито та безперервно володіє, користується, розпоряджається, а також оплачує комунальні послуги, підтримує будинок в належному для проживання стані, проводжує ремонтні, будівельні роботи, претензій щодо неправомірності її проживання чи прав на спірну частину будинку ніхто не заявляв, а тому вона правомірно набула право власності на спірну частину будинку за набувальною давністю. Відповідно до ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. А також, у п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Відповідно до Узагальнення Верховного Суду України щодо аналізу деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ, аналізуючи поняття «добросовісність володіння» як ознаку набувальної давності за ст.344 ЦК, слід відзначити складність розуміння судами добросовісності у контексті цієї норми. Матеріали судової практики свідчать, що, слід ураховувати, що в конструкції цієї норми поняття «добросовісність» безпосередньо повязане з поняттям «заволоділа», тобто заволодіння не повинно бути неправомірним (здійснене шляхом викрадення, грабунку, шахрайства тощо), але оскільки в нормі ст.344 ЦК не застосовується поняття «правомірно», зміст якого викладено в ч.2 ст.328 ЦК, то ця норма поширюється і на випадки заволодіння особою чужим майном, коли особа апріорі знає або допускає, що вона без належних правових підстав (зокрема оренда, найм) володіє чужим майном і повинна бути готова, що таке майно може бути витребуване власником. Також, згідно правових позицій, викладених в рішеннях Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.02.2015 року у справі № 6-41414св14, від 19.11.2014 року у справі № 6-34014св14, від 17.12.2014 року № 6-33320св14 позивач, який протягом 11 років добросовісно, відкрито, безперервно володіє спірним майном, як своїм власним, має підстави для визнання за ним права власності на це майно у порядку, передбаченому ст. 344 ЦК України, оскільки сам факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайства тощо). Враховуючи викладене, суд вважає позов обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий зір в розмірі 487 грн. 20 коп.

Outcome: approved