Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-01 00:00:00

Військова частина [NUMBER] Міністерства оборони України звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення коштів у сумі 3264,52 гривні. В обґрунтування вимог зазначено, що 20.12.2017 року сержант військової служби за контрактом [PERSON] , який проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] м. Хмельницький, був звільнений з військової служби у запас за пунктом «е» частини шостої (через службову невідповідність осіб рядового, сержантського, старшинського складу у разі невиконання службових обов`язків) статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] (по особовому складу) від 20.12.2017 року № 157-рс. 20.12.2017 року відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 20.12.2017 року № 145 відповідача виключено зі списків особового складу частини та з усіх видів забезпечення. Згідно з вимогами наказу командира військової частини [NUMBER] від 20.12.2017 року № 145 належало утримати з відповідача надмірно виплачене грошове забезпечення у сумі 3264,52 грн., а саме: грошове забезпечення, яке надмірно виплачене за 2 дні використаної щорічної основної відпустки за 2017 рік; кошти за не донос речового майна. 20.12.2017 року відповідач написав розписку, згідно з якою зобов`язався повернути військовій частині заборговані кошти до 20.01.2018 року, однак вказані кошти досі не повернуті. Представник позивача за довіреністю Хропун В.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених у позові, та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] визнав частково вимоги на 2000 грн. Зазначив, що не погоджується з розрахунком вартості обмундирування наданим військовою частиною. Не заперечував того факту, що написав розписку в грудні 2017 року про повернення коштів позивачу в сумі 3657 грн.27 коп. Заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтями 15,16 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність, у тому числі й у судовому порядку. Судом встановлено, що 20.12.2017 року сержант військової служби за контрактом [PERSON] , який проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] м. Хмельницький, був звільнений з військової служби у запас за пунктом «е» частини шостої (через службову невідповідність) статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 20.12.2017 року № 145, та з 20.12.2017 року [PERSON] виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення. Відповідно до цього ж наказу на підставі пункту 37.14 «Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року № 260 утримано із [PERSON] за 2 дні використаної щорічної основної відпустки за 2017 рік у сумі 318,53 грн.; на підставі наказу Міністерства оборони України від 09 лютого 2017 року № 88 (зі змінами) «Про бюджетну політику Міністерства оборони України в 2017 році» утримано щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 60 відсотків від місячного грошового забезпечення, установленому із 01 січня 2017 року, за 2 днів використаної щорічної основної відпустки за 2017 рік у сумі 91,12 грн.; відповідно до пункту 4 розділу ІІІ наказу МО України від 29.04.2016 року № 232 «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України» утримано за недонос речового майна 3657,27 грн. Як вбачається із довідки-розрахунку від 22.01.2018 року, із [PERSON] підлягає утриманню за 2 дні відпустки та за речове майно, строки носіння яких не закінчилися, 3264,52 грн. Із змісту розписки [PERSON] від 20.12.2017 року слідує, що осаній зобов`язується повернути на рахунок військової частини [NUMBER] борг за недонос речового майна 3657,27 грн. Розрахунок, представлений стороною позивача сумніву не викликає як доказ. Виходячи із того, що відповідач відмовився від призначення судово-товарознавчої експертизи, він в силу ст. 77 ЦПК України приймається як належний доказ у даній справі. Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року № 260 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям збройних Сил України та деяким іншим особам» визначений порядок та розміри виплати грошового забезпечення. Згідно з положеннями п.1.7 цієї Інструкції, розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний місяць, а за декілька днів, визначається виходячи з кількості календарних днів у цьому місяці. Відповідно до п.п.4 п.14 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у разі звільнення військовослужбовця до закінчення календарного року, за який він уже використав щорічну основну та щорічну додаткову відпустки, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я або у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, на підставі наказу командира (начальника) військового з`єднання чи частини, проводиться відрахування із грошового забезпечення за дні відпустки, що були використанні в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилася після звільнення військовослужбовця. Також, пунктом 37.14 Інструкції визначено, що у разі звільнення осіб офіцерського складу та осіб рядового, сержантського, старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, до закінчення календарного року, за який вони вже використали щорічну основну відпустку та щорічну додаткову відпустку, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, або у зв`язку із скороченням штатів чи проведенням організаційних заходів, на підставі наказу відповідного командира (начальника) проводиться відрахування з їхнього грошового забезпечення за дні щорічної основної та щорічної додаткової відпусток, що були використанні в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилася після їх звільнення. Пунктом 1.2 Інструкції від 11 червня 2008 року № 260 визначено, що до складу грошового забезпечення входять щомісячні додаткові види грошового забезпечення, зокрема і винагороди, премії які мають постійний характер. Крім того, згідно абзацу шостого пункту 4 Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та в особливий період від 31 березня 2017 року № 232 «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України» передбачено, що у разі звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, сержантського та старшинського складу, та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, засудженим до позбавлення волі або обмеженням волі за вироком суду, що набрав законної сили, вартість виданих їм предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримується з урахуванням зносу. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі, а ч. 2 цієї статті визначено, що збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, оцінивши досліджені судом докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки відповідач у добровільному порядку не вчиняє дій, спрямованих на повернення витрат, пов`язаних з надміру виплаченим йому грошовим забезпеченням, хоча взяв на себе таке зобов`язання написавши розписку 30.12.2017 року ( а.с.19). В силу ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь відповідача судовий збір в сумі 1762 грн. 00 коп.

Outcome: approved