Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

В липні 2017 року до суду надійшов зазначений позов, в якому позивач просив: стягнути з [PERSON], [INFO] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суми заборгованості за кредитним договором № 500416347 від 26.09.2013 року в розмірі 34 409,71 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування позову, позивач зазначав, що до нього перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 500416347 від 26.09.2013 року укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк», за яким остання має непогашену заборгованість в сумі 34 409,71 грн., з яких: 11 212,17 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 17 197,54 заборгованість по процентам та комісією та 6 000 грн. пеня, штраф та неустойка. Незважаючи на повідомлення про відступлення права вимоги на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», [PERSON] борг не сплатила. 27.09.2017 року судом відкрите провадження по справі та призначено судовий розгляд. Позивач бажання приймати участь в судових засіданнях не виявив, в позовній заяві, клопотаннях від 02.10.2017 року та 04.12.2017 року просив проводити розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував. 17.11.2017 року в судове засідання сторони не зявились, у звязку з тим, що даних про повідомлення відповідача про розгляд справи до суду не надходило, судовий розгляд відкладений на іншу дату. 12.12.2017 року в судове засідання сторони не зявились, відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини своєї не повідомив, зважаючи на наявність заяви позивача, в якій він проти винесення заочного рішення не заперечував, суд проводив розгляд справи згідно ст. 224 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 25.09.2013 року відповідач звернулася до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» із анкетою-заявою, в якій просила надати їй кредит на визначених банком умовах. 26.09.2013 року між сторонами укладений кредитний договір № 500416347, за яким банк мав надати позичальнику кредит, а позичальник прийняти кредит на наступних умовах: сума кредиту 11 552 грн. (п. 2.1 договору), процентна ставка за користування кредитом 14,99 % річних, тип процентної ставки фіксована (п. 2.2 договору), дата остаточного повернення кредиту 27.09.2016 року (п. 2.3 договору), комісійна винагорода банку за управління кредитом 3,6 % (п. 2.8.1 договору), штраф у разі повного та часткового прострочення повернення кредиту, що триває від 1 до 4 календарних днів 50 грн., 5 і більше календарних днів 150 грн. (п. 4 договору). При цьому, договір вважається укладеним та набуває чинності з моменту підписання сторонами розділу 1 цього договору та скріплення печаткою банку (п. 7 договору), а згідно додатку № 1 до кредитного договору № 500416347 від 26.09.2013 року відповідач зобовязалась погашати кредит, щомісячно рівними частинами в сумі 816,27 грн. до закінчення строку дати остаточного повернення кредиту. 30.09.2014 року між Публічним акціонерним товариство «Альфа-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дата [PERSON]» укладено договір факторингу, за яким до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дата [PERSON]» перейшло право вимоги за Кредитним договором № 500416347. 10.10.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дата [PERSON]» та позивачем укладено Договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 року за яким до позивача перейшло право вимоги за Кредитним договором № 500416347. Зазначені обставини встановлені із наявних в матеріалах справи письмових доказів. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Взяті за договором зобовязання сторони, за змістом ст. 526 ЦК України, мають виконувати належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). За змістом ст. 610 ЦК України невиконання зобовязання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) є порушенням зобовязання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). Боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж (ч. 1 ст. 1082 ЦК України). В матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем повідомлення про відступлення права грошової вимоги на користь позивача. Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі № 6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обовязку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. В матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачем своїх зобовязань по поверненню кредиту ПАТ «Альфа-Банк» або ТОВ «Дата [PERSON]». Згідно розрахунку заборгованість за кредитним договором № 500416347 від 26.09.2013 року становить 34 409,71 грн.: з яких 11 212,17 тіло кредиту, 4 307,36 грн. відсотки за користування кредитом, 12 890,18 грн. комісія за обслуговування кредиту та 6 000 грн. штрафу (за прострочення платежів). Таким чином, з огляду на зазначене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 600 грн. сплаченого ним судового збору. Одночасно, суд розяснює, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 232 ЦПК України).

Outcome: approved