Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

В липні 2019 року позивачі звернулися до суду з позовною заявою до Вишгородської міської ради Київської області про визнання права власності на спадкове майно, в якій просили визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно 2/15 частини однокімнатної квартири [ADDRESS] , вартість якого дорівнює 58 262 грн., визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно 2/15 частини однокімнатної квартири [ADDRESS] , вартість якого дорівнює 58 262 грн. та визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно 2/15 частини однокімнатної квартири [ADDRESS] , вартість якого дорівнює 58 262 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що [INFO] у м. Вишгород Київської області, у віці 57 років помер батько позивачів [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається з нерухомого майна, а саме частини квартири. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є його діти, позивачі по справі та дружина [PERSON] [INFO] у м. Вишгород Київської області, у віці 62 роки померла мати позивачів [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається з нерухомого майна, а саме частини квартири. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є її діти, позивачі по справі. Позивачі вчасно подали до Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] , на підставі чого були заведені спадкові справи № 63/2016 та № 227/2018. Однак, державним нотаріусом було відмовлено позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті їх батьків, у зв`язку з тим, що позивачами не надано до нотаріальної контори документів про виділення частки, яка належить спадкодавцям. Спадкове майно [PERSON] та [PERSON] складається із 2/5 частини квартири [ADDRESS] , оскільки дана квартира була передана внаслідок приватизації на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його родини, а саме: дружині [PERSON] та дітям [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . На підставі викладеного, позивачі змушені звернутися до суду з вказаним позовом. Позивачі та їх представник у судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі, в яких позовні вимоги повністю підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача Вишгородської міської ради Київської області у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено, що [INFO] помер батько позивачів - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке було видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 243. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з нерухомого майна, а саме 1/5 частини квартири [ADDRESS] . Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є його діти, позивачі по справі та дружина [PERSON] [INFO] померла матір позивачів - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке було видане Вишгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 201. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з нерухомого майна, а саме 1/5 частини квартири [ADDRESS] . Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є її діти, позивачі по справі. 12 грудня 2018 року позивачами були подані заяви до Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] . В подальшому Вишгородською районною державною нотаріальною контрою було відкрито спадкові справи № 63/2016 відносно майна померлого [INFO] [PERSON] та № 227/2018 відносно майна померлої [INFO] [PERSON] , які містяться в матеріалах вказаної цивільної справи. 20 червня 2019 року державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області Пушняк М.О. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмовлено [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на 1/5 частину квартири [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , оскільки позивачі не надали до нотаріальної контори документів про виділення частки, котра належить спадкодавцю. Крім позивачів спадкоємцем за законом є дружина спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] . Крім того, 20 червня 2019 року державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області Пушняк М.О. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмовлено [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на 1/5 частину квартири [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , оскільки позивачі не надали до нотаріальної контори документів про виділення частки, котра належить спадкодавцю. Факт належності батьку позивачів [PERSON] 1/5 частини та матері позивачів [PERSON] 1/5 частини квартири [ADDRESS] , підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 17.05.1995 року, яке було видане померлому [PERSON] та членам сім`ї померлого [PERSON] , а саме: дружині [PERSON] та дітям [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] органом приватизації АТ «Броварисільбуд» згідно з розпорядженням (наказом) від 17.05.1995 року № 161 та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.04.2019 року індексний номер 163564440 та номер 163563478, які містяться в матеріалах справи. Вказані частини квартири [ADDRESS] , входить до спадкової маси майна, що залишилися після смерті [PERSON] та [PERSON] Визнання права власності за позивачами на 2/15 частини однокімнатної квартири [ADDRESS] , за кожним, не порушить прав інших осіб. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі (ст. 41 Конституції України). Відповідно ч. 1 ст. 316 ЦК України визначено поняття права власності - це право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно частини 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. А у відповідності до частини 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Крім цього, відповідно до частини 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ч. 1, 2 та 4 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. За ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України - у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності, коли відсутня можливість його відновлення. Зі змісту п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 року встановлено, що частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у придбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. За положеннями статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки вказані частини квартири [ADDRESS] , входить до спадкової маси майна, що залишилися після смерті [PERSON] та [PERSON] та визнання права власності за позивачами на вказане вище нерухоме майно не порушить прав інших осіб. На підставі викладеного та

Outcome: approved