Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

В липні 2019 року представник позивачів звернулася до суду з позовом до Управління комунальної власності Міської ради міста Кропивницького, по якому просить визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності за законом на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , померлого [INFO] ; визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності за законом на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , померлого [INFO] ; визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності за законом на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування позову зазначає, що [INFO] помер [PERSON] , спадкоємцями після смерті якого є дружина [PERSON] та доньки [PERSON] і [PERSON] . 25.06.2019 до Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 2 звернулась [PERSON] , яка діє від свого імені та на підставі довіреності, посвідченої Бервено Н.І. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області 16 квітня 2019 року за реєстром № 846. від імені [PERSON] та на підставі довіреності, посвідченої Бервено Н.І., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області 16 квітня 2019 року за реєстром №847, від імені [PERSON] з заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на квартиру [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на підставі договору обміну від 10 лютого 1999 року, зареєстрованого на УТБ «Інкопмарк-Конракт», реєстраційний № 73 , укладеного між фізичними особами. Проте нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій постановою від 25.06.2019 року № 1420/02-31, так як зазначений договір не може бути прийнятий нотаріусом в якості документа, що посвідчує право власності спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] , на квартиру [ADDRESS] , оскільки сторонами не додержана вимога ст.227 Цивільного кодексу УРСР (1963), чинного на час укладення договору, в частині його нотаріального посвідчення. Відповідно до вимог цієї статті, якщо хоча б однією з сторін є громадянин, договір міни житлового будинку (квартири) чи його (її) частини підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 Цивільного кодексу УРСР), відповідно свідоцтво про право на спадщину нотаріальною конторою видане бути не може. За вказаного позивачі змушені звернутись до суду із позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.08.2019 року відкрито провадження та призначено підготовче засідання /а.с. 22-23/. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08.11.2019 року закрито підтовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті /а.с. 106-107/. В судове засіданні позивачі не з`явились, повідомлені судом про час та місце розгляду справи належним чином, представник позивачів через канцелярію суду подала заяву, якою просила провести розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити /а.с. 119/. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся судом належним чином, надав до суду заяву, якою просив провести розгляд справи без участі представника /а.с. 117/. У поданому до суду відзиві просив відмовити у задоволенні позовних вимог, так як вважає, що управління комунальної власності Міської ради міста Кропивницького не є належним відповідачем по справі. Вказує, що предметом спору є невизнання нотаріусом, як уповноваженим державною органом на проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно з 01.01.2013 року, попереднього проведення державної реєстрації ОКП «Кіровоградське ООБТІ», як уповноваженого державою органом на проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно до 01.01.2013 року. Тому вважає, що належним відповідачем по справі є державний нотаріус Кропивницької міської державної нотаріальної контори №2 Ляшенко В.С. /а.с. 90-98/. З урахуванням ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Міським відділом по державній реєстрації смертей реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції 22.06.2015 року /а.с. 49/. Спадкоємцями першої серги є дружина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] /а.с. 60,64-65, 67/, які у встановлений шестимісячний строк звернулись із заявами про прийняття спадщини. За життя, а саме 10.02.1999 року [PERSON] було придбано [ADDRESS] на підставі договору обміну між [PERSON] та [PERSON] , який укладено на УТБ «Інкопмарк-Контракт», за умовами якого до [PERSON] переходить право власності на квартиру [ADDRESS] , а [PERSON] - на квартиру [ADDRESS] /а.с. 76/. Згідно архівної довідки ОКП «КООБТІ» №53234 від 11.06.2019 року, право власності на підставі зазначеного договору на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] /а.с. 74/. 25.06.2019 до Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 2 звернулась [PERSON] , яка діє від свого імені та на підставі довіреності, посвідченої Бервено Н.І. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області 16 квітня 2019 року за реєстром № 846, від імені [PERSON] та на підставі довіреності, посвідченої Бервено Н.І., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області 16 квітня 2019 року за реєстром №847, від імені [PERSON] з заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на квартиру [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю /а.с. 73/. При цьому, [PERSON] у вказаній заяві зазначила, що зміст ст. 57, 60, 63 Сімейного кодексу України їй нотаріусом було роз`яснено та на видачі свідоцтва про право власності на Ѕ частку квартири вона не претендує, оскільки вона є особистою приватною власністю померлого [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Кропивницької міської державної нотаріальної контори №2 Ляшенко В.Є. від 25.06.2019 року № 1420/02-31 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, так як договір міни від 10.02.1999 року не може бути прийнятий нотаріусом в якості документа, що посвідчує право власності спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] , на квартиру [ADDRESS] . Постанова мотивована тим, що сторонами не додержана вимога ст.227 Цивільного кодексу УРСР (1963), чинного на час укладення договору, в частині його нотаріального посвідчення. Відповідно до вимог цієї статті, якщо хоча б однією з сторін є громадянин, договір міни житлового будинку (квартири) чи його (її) частини підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 Цивільного кодексу УРСР), відповідно свідоцтво про право на спадщину нотаріальною конторою видане бути не може /а.с. 77/. Відповідно до п.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦПК України (в редакції 2004 року) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних прав та відносин, що виникли після набрання ним чинності. Згідно зі ст.227 ЦК УРСР (в редакції, що діяла на час укладення спірної угоди) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно ч. ч. 1, 2 ст.15 Закону України «Про товарну біржу», в редакції на час укладання та реєстрації договору купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не забороняються законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За правилами статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За приписами ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Щодо пояснень представника відповідача про неналежність відповідача у даній справі судом відмічається, що відповідно до п. 18, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатись до участі у справі. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Міська рада міста Кропивницького визначила уповноважений виконавчий орган щодо управління майном комунальної власності м. Кропивницького, яким є Управління комунальної власності Міської ради міста Кропивницького, а тому враховуючи викладене, суд приходить до висновку ,що позивачами належно визначено відповідача уданій справі - Управління комунальної власності Міської ради міста Кропивницького. Таким чином, наявні у справі докази у їх сукупності і взаємозв`язку свідчать про наявність підстав для визнання того, що договір обміну від 10.02.1999 року, укладений на Універсальній товарній біржі «Інкопмарк-Контракт» та зареєстрований в ОКП «КООБТІ» на ім`я [PERSON] , який помер [INFO] є належним правовстановлюючим документом на спадкове майно, спадкоємцями першої черги якого є позивачі, оскільки діючий на час укладання та реєстрації договору купівлі-продажу Закон України «Про товарну біржу», який є спеціальним законом з питань правового регулювання біржової торгівлі по відношенню до положень ЦК України в редакції 1963р. передбачав, згідно ч.2 ст.15 цього Закону, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, а підзаконні нормативні акти, якими регулювалась державна реєстрація права власності на житлові будинки не передбачали нотаріального посвідчення угод зареєстрованих на біржі. Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право власності на спадок видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадок в порядку встановленим цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадок особа може звернутись в суд за правилами позовного провадження. Таким чином, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

Outcome: approved