Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

В лютому 2014 року [PERSON] звернувся у суд із позовом до Селянського фермерського господарства «Золотий Колос» Шевченківського району Харківської області (далі СФГ «Золотий Колос») про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним. На обґрунтування позивач вказав, що згідно з Державним актом на право власності на землю, виданого 03 липня 2004 року на підставі розпорядження голови Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області від 23 березня 2004 року № 104, йому належить на праві власності земельна ділянка площею 7,4260 га, розташована на території Волоськобалаклійської сільської ради Шевченківського району Харківської області. Починаючи з 2009 року, за усною домовленістю між сторонами зазначена земельна ділянка почала оброблятися відповідачем, за користування якою останнім нараховувалась та виплачувалась орендна плата. Наприкінці 2012 року він (позивач) виявив бажання повернути собі у розпорядження спірну земельну ділянку, у звязку з чим звернувся до СФГ «Золотий Колос» із відповідною вимогою і отримав відповідь щодо наявності договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого відділом Держкомзему у Шевченківському районі Харківської області. Зазначав, що ніякого договору оренди землі з СФГ «Золотий Колос» він не підписував, а тому відповідач користується земельною ділянкою незаконно і зобовязаний її повернути. Враховуючи викладене, просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений 05 серпня 2009 року між ним та СФГ «Золотий Колос» і зареєстрований 30 травня 2012 року у відділі Держкомзему Шевченківського району Харківської області. Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 19 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 08 червня 2015 року, позов задоволено. Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений 05 серпня 2009 року між [PERSON] та СФГ «Золотий Колос» Шевченківського району Харківської області, зареєстрований 30 травня 2012 року у відділі Держкомзему Шевченківського району Харківської області. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 19 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 08 червня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. При новому розгляді рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 18 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 02 серпня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 травня 2017 року ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 02 серпня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Відповідно до частини 4 статті 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді. В апеляційній скарзі [PERSON] представник [PERSON], посилаючись на невідповідність висновків суду нормам матеріального, процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Зокрема зазначає, що волевиявлення позивача на укладення договору оренди земельної ділянки відсутнє; про наявність спірного договору оренди позивач дізнався в вересні 2013 року, що в розумінні частини 1 статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності; судом не враховані обставини, які були встановлені під час розгляду справи за позовом СФГ «Золотий Колос» Шевченківського району Харківської області до [PERSON] про визнання права власності на пшеницю та стягнення матеріальної шкоди. Відповідач рішення суду першої інстанції не оскаржив, своїх заперечень на апеляційну скаргу не надав. Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із положень статей 256, 267 ЦК України та вважав, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, є підставою для відмови [PERSON] у задоволенні позову. Однак погодитись з таким висновком не можна, оскільки суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 213 ЦПК України). Відповідно до статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати. Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає. Статтею 93 ЗК України закріплено право оренди земельної ділянки. Частиною 1 статті 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі. Отже, зазначений договір є укладений і оспорюваним на предмет дійсності. Відповідно до частини 4 статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. За змістом частини 2 статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства щодо договору, договору найму, регулюються актами земельного законодавства, ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Згідно з частиною 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Таким чином, волевиявлення є важливим чинником, без якого неможливо вчинення правочин, що узгоджується зі свободою договору, установленою статтею 627 ЦК України. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складення та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки. Згідно з Державним актом на право власності на землю, виданого 03 липня 2004 року на підставі розпорядження голови Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області від 23 березня 2004 року № 104, [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка площею 7,4260 га, яка розташована на території Волоськобалаклійської сільської ради Шевченківського району Харківської області. СФГ «Золотий Колос» користувалося вказаною вище земельною ділянкою і сплачувало позивачу орендну плату на підставі договору оренди від 05 серпня 2009 року, укладеного між [PERSON] Та СФГ «Золотий колос». Висновком судово-почеркознавчої експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. М.С.Бокаріуса від 17 січня 2015 року № 12422 встановлено, що підпис від імені [PERSON] в оспорюваному правочині виконаний не позивачем, а іншою особою. Звертаючись із позовом, [PERSON] зазначав, що про наявність оспорюваного правочину дізнався восени 2012 року. Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач, зокрема, посилався на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду та просив застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності. Відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Саме така правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, від 01 липня 2015 року у справі № 6-178цс15, від 16 вересня 2015 року у справі № 6-68цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-75цс15, яка відповідно до вимог статті 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів. Матеріали справи свідчать, що [PERSON] раніше укладався договір оренди земельної частки (паю) від 16 березня 2000 року № 303 з Приватним сільськогосподарським підприємством «Агро-Заря» (далі ПСП «Агро-Заря»). Строк дії цього договору сторонами визначено у десять років, тобто до 16 березня 2010 року (а. с. 94-95 т. 1). У подальшому ПСП «Агро-Заря» було ліквідовано, а новостворене СФГ «Золотий Колос» не було його правонаступником. 20 серпня 2001 року між [PERSON] та СФГ «Золотий Колос» на підставі сертифікату про право на земельну частку (пай) було укладено договір оренди вищевказаної частки. Термін договору складав 10 років, тобто до 20 серпня 2011 року. СФГ «Золотий Колос»» сплачувало орендну плату позивачу за користування належної йому земельної ділянки, про що свідчать платіжні відомості (а. с. 32-54 т. 1), в яких зазначено, що оплата проводиться за «земельний пай», а не за оренду земельної ділянки. Так, позивачем отримано: пшеницю - згідно з відомостями СФГ «Золотий Колос» у рахунок орендної плати в 2009 році; жом - згідно з накладною СФГ «Золотий Колос» від 30 січня 2009 року; отруби - згідно з накладною СФГ «Золотий Колос» від 30 березня 2009 року; борошно згідно з відомістю СФГ «Золотий Колос» за березень 2009 року; каченят згідно з відомістю СФГ «Золотий Колос» за травень 2009 року; пшеницю згідно з відомістю СФГ «Золотий Колос» за 2008 рік; борошно та солому за 2010 рік - згідно з накладною СФГ «Золотий Колос» № 204, каченят та гусей - у травні 2010 року; пшеницю згідно з відомістю СФГ «Золотий Колос» за 2011 рік; солому - згідно з накладною СФГ «Золотий Колос» від 30 серпня 2011 року; ячмінь - згідно з накладною СФГ «Золотий Колос» від 25 серпня 2012 року. Отже, висновок суду першої інстанції про те, що [PERSON] систематично отримував орендну плату з 2009 року по 2014 року, а тому знав про наявність договору, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладення спірного договору, є помилковим та таким, що суперечить нормам статті 261 ЦК України, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у вищезгаданих постановах Верховного Суду України. Враховуючи те, що з позивачем у 2001 році було укладено договір оренди терміном на 10 років, тобто до 2011 року, інших договорів останній не укладав і не підписував, орендну плату продовжував отримувати, оскільки відповідач продовжував користуватися землею, підстав для відмови в задоволенні позову у звязку зі спливом позовної давності у суду першої інстанції не було. Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позову та визнання договору оренди земельної ділянки, укладеного 05 серпня 2009 року між [PERSON] та СФГ «Золотий Колос» Шевченківського району Харківської області, зареєстрованого 30 травня 2012 року у відділі Держкомзему Шевченківського району Харківської області, недійсним. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено (частина 1 статті 88 ЦПК України). Судові витрати, понесені позивачем під час розгляду справи, документально підтверджені квитанцією № К11/138 від 18 липня 2014 року про оплату судово-почеркознавчої експертизи в розмірі 5\~032 грн. 00 коп. та судового збору в розмірах 267 грн. 96 коп., 292 грн. 32 коп. (а. с. 93 т. 1; а. с. 56, 89 т. 2). Отже, сума судових витрат в загальному розмірі 5\~592 грн. 28 коп. підлягає стягненню з СФГ «Золотий Колос» Шевченківського району Харківської області на користь [PERSON]

Outcome: approved