Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

В листопаді 2014р. позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], посилаючись на те, що вона є власником будинку, що розташований за адресою: м.Роздільна Одеської області, вул..Щербакова,48. У цьому будинку проживає і відповідачка, яка вселились та зареєструвались в будинку в липні 2012 року з дозволу позивача. Оскільки відповідачка не є членом сімї власника будинку, будинок позивачка має намір продати, а відповідачка добровільно виселятись з будинку та зніматись з реєстрації відмовляється, то її право власності на будинок підлягає захисту. Позивач просила суд на підставі ст.ст.64,150 ЖК України, ст.ст.391,406 ЦК України усунути перешкоди у користуванні належним їй на праві власності будинком, визнати відповідачку такою, що втратила право на користування будинком та виселити її з будинку без надання іншого житлового приміщення. 10.02.2015р. Роздільнянським районним судом Одеської області постановлено в заочному порядку судове рішення по вказаній цивільній справі, яким позов задоволено (а.с. 47-49). Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 12.08.2015р. за заявою [PERSON] заочне рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 10 лютого 2015 року скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку (а.с. 91-93). Під час нового розгляду справи представники позивачки [PERSON], [PERSON] неодноразово змінювали підставу позову (а.с.111, 134, 195). Остаточно позивачкою в особі представника [PERSON] були заявлені позовні вимоги до [PERSON], [PERSON] та їх неповнолітніх дітей [PERSON], 10.07.2012р.н., [PERSON], 23.01.2014р.н., Роздільнянського районного сектору Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області. Позивачка на підставі ст.ст. 158,168-169 ЖК України просила суд розірвати договір найму, укладений між позивачкою та [PERSON] на невизначений строк, оскільки будинок необхідний для проживання власнику [PERSON] та членам її сімї, а також у звязку з тим, що відповідачі систематично руйнують та псують жиле приміщення, використовують його не за призначенням, своєю поведінкою роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку; усунути перешкоди у користуванні належним [PERSON] на праві власності будинком,що розташований за адресою: м.Роздільна Одеської області, вул..Щербакова,48, шляхом позбавлення відповідачів права користування житловим приміщенням будинку та виселення відповідачів з будинку без надання іншого житлового приміщення, а також зняти з реєстрації місця проживання [PERSON] (а.с.233-235). В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] суду пояснила, що позивачка є її сестрою, біля 20 років мешкає з сімєю в Росії, вказаний житловий будинок отримала у спадщину після смерті батьків. Оскільки за будинком треба було доглядати, то вона дозволила своїй знайомій [PERSON] та її неповнолітній дочці відповідачці [PERSON] безкоштовно проживати в будинку та здійснювати за ним догляд. Коли відповідачка досягла повноліття та одружилась, вона переїхала жити до свого чоловіка, а її мати [PERSON] залишилась проживати в будинку. Коли [PERSON] розірвала шлюб з чоловіком, вона повернулась назад до будинку і з дозволу позивачки [PERSON] в липні 2012р. зареєструвалась в будинку тимчасово до 2014 року, оскільки після розлучення їй необхідно було змінити прізвище та паспорт, а колишній чоловік зняв її з реєстрації в своєму будинку. [PERSON] повинна були приїхати із Росії в 2014 році та зняти з реєстрації [PERSON], а будинок продати. Відповідачка [PERSON] стала співмешкати з [PERSON], якого вселила до будинку без дозволу власника, народила від нього двох дітей, які також проживають разом з батьками в будинку. [PERSON] та [PERSON] систематично псують та руйнують будинок (вже завалилась передня стінка), витрат по утриманню будинку не несуть взагалі, виготовляють та вживають в будинку наркотичні засоби, пиячать, в наслідок чого за неможливістю спільного проживання мати відповідачки [PERSON] виселилась з будинку, а від сусідів постійно надходять скарги з приводу порушення правил добросусідства, збирання шумних компаній, наявності запаху ацетону і т.і. Вона як представник позивачки та власника будинку звернулась до органів внутрішніх справ з відповідною заявою, міліція виходила на місце, але відповіді на заяву ще не отримала. Так як будинок руйнується, позивачка має намір його продати, для чого зараз готує пакет документів на приватизацію земельної ділянки під будинком як обовязкову умову посвідчення нотаріусом договору купівлі-продажу будинку. Відповідачка добровільно виселятись з будинку не бажає, хоч позивачка особисто та вона як її сестра та представник неодноразово звертались до [PERSON] з вимогою звільнити будинок та знятись з реєстрації, оплатного договору найму житла також не заключає. Доводи [PERSON] про те, що їй немає куди виселитись, вважає неправдивими, оскільки у [PERSON] є місце проживання та реєстрація, і, крім того, після смерті чоловіка матері відповідачки [PERSON] залишився будинок. Таким чином, представник позивачки вважає, що діями відповідачки позивачка позбавлена в повній мірі здійснювати своє право власності на майно, а саме користуватись та розпорядитись цим майном на власний розсуд, проживання та реєстрація відповідачки в будинку заважають їй продати будинок або використати його в інтересах своєї сімї. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] продовжують руйнувати будинок, не платять комунальні послуги, що лягає тягарем на плечі позивачки та власниці будинку [PERSON] Сімя відповідачів перебуває на обліку в Службі у справах дітей як неблагополучна. [PERSON] було запропоновано влаштувати дітей в інтернат, поки вона не вирішить свої житлові та матеріальні проблеми, або тимчасово влаштувати її разом з дітьми до соціального центру допомоги матерям з дітьми, але вона відмовилась. За час їх проживання в будинку завалилась фасадна кімната, розвались цистерна для води, будинок втратив свою вартість, земельна ділянка не обробляється, косметичний та капітальний ремонт не робиться, дах валиться. [PERSON] дозволила [PERSON] у 2012 році зареєструватись в будинку для отримання соціальної допомоги та тимчасово проживати в будинку до вирішення своїх житлових та сімейних проблем, але відповідачка [PERSON] скористалась цим та не бажає виселятись з будинку та зніматись з реєстрації. Представник позивача [PERSON] підтримала уточнені позовні вимоги від 14.12.2015 року, вважає, що між [PERSON] та [PERSON] в липні 2012 року був укладений усний безстроковий договір найму житла. Власник будинку [PERSON] має намір використовувати належний їй будинок в своїх інтересах та в інтересах своєї сімї, у звязку з чим у 2014 році [PERSON] було запропоновано добровільно виселитись з будинку та знятись з реєстраційного обліку, але остання відмовилась, мотивуючи відсутністю у неї іншого житла. Тоді в листопаді 2014 року [PERSON] в особі свого представника [PERSON] звернулась до суду з позовом про примусове виселення [PERSON] з будинку. Вважає, що з дати звернення позивачки до суду рахується тримісячний строк письмового повідомлення наймача про наступне розірвання договору найму, який на даний час вже сплинув, в звязку з чим [PERSON] та члени її сімї підлягають примусовому виселенню з будинку. Крім того, вважає, що договір найму повинен бути розірваний і з тих причин, що [PERSON] та [PERSON] ведуть асоціальний спосіб життя, між ними постійно виникають сварки та бійки, що становиться приводом для звернення самої [PERSON] та її матері [PERSON] до органів міліції, поведінка відповідачів вимусила [PERSON] виселитись з будинку за неможливістю проживання з ними під одним дахом, [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за зберігання наркотичних засобів в будинку позивачки, відповідачі не платять ні копійки позивачці за проживання в будинку, за будинком не доглядають, капітального та поточного ремонту не роблять, навпаки, псують та руйнують будинок, крім того, мають заборгованість за комунальні послуги світло та воду, внаслідок чого будинок вже відключено від електроенергії. Позивачка [PERSON] надіслала суду письмові пояснення по справі, в яких пояснила, що успадкувала спірний будинок після смерті свого батька [PERSON] в 1999 році. На прохання своєї знайомої [PERSON], яка залишилась в скрутному стані, дозволила їй з неповнолітньою дочкою [PERSON] проживати в своєму будинку безкоштовно за умови догляду за будинком, оскільки виїхала з родиною до Росії. Після досягнення повноліття [PERSON] зареєструвалась в будинку свого батька [PERSON] по вул.Київській в м.Роздільна. Після реєстрації шлюбу [PERSON] зареєструвалась у свого чоловіка [PERSON] по вул.. Тираспольській в м.Роздільна. Коли позивачка в червні 2012 року повернулась до м.Роздільна, в її будинку проживали [PERSON]В, [PERSON], яка на той час вже розірвала шлюб з [PERSON], та її співмешканець [PERSON] [PERSON] та [PERSON] пояснили їй, що проживають в будинку тимчасово, поки роблять ремонт в будинку [PERSON] по вул..Фрунзе, 79. Оскільки в липні 2012 року галаган І.М. повинна була народити дитину, а паспорт після розлучення та зміни прізвища вона не встигла поміняти, [PERSON] попросила її зареєструвати [PERSON] в будинку для того, щоб та змогла поміняти паспорт та оформити державну допомогу по народженню дитини. Вона погодилась за умови, що коли вона приїде у відпустку у 2014 році, [PERSON] вже вирішить всі свої проблеми та знімися з реєстрації. У 2014 році вона надала своїй сестрі [PERSON] довіреність на продаж будинку, але [PERSON] з реєстрації не знялась, з будинку не виселилась. За час проживання в будинку [PERSON] та [PERSON] будинок зруйнувався, за відсутності поточного ремонту рухнула фасадні кімната, деревяні господарські споруди розібрані на дрова, зруйнований колодязь, в домі все закопчено, в аварійному стані перебуває електрична проводка. Свої обіцянки по ремонту будинку [PERSON] не виконала. Позивачка в червні 2012 року приїздила до будинку та була свідком того, як [PERSON] затіяв сварку та побив [PERSON] , внаслідок чого [PERSON] виїхала з будинку. Вважає доводи [PERSON] про те, що в неї діти та їй нема куди піти, такими, що не заслуговують на увагу, оскільки у її матері [PERSON] є земельна ділянка в пров. Пушкінському в м.Роздільна, після смерті чоловіка [PERSON] [PERSON] вона отримала в спадщину житловий будинок. У її рідної сестри [PERSON] є будинок в м.Роздільна по вул.. 40 років Перемоги. Таким чином, на її думку вона не повинна за рахунок власного житла вирішувати проблеми [PERSON] та її дітей (а.с.154-157). Відповідачі [PERSON] та [PERSON], які діють в своїх інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей, позов не визнали. [PERSON] суду пояснила, що з позовом не згодна, оскільки в неї немає іншого житла та немає грошей, щоб орендувати собі інше житло. Вона проживала в будинку позивачки ще зі своєю мамою [PERSON] приблизно з 1995-1997 року. Будинок вона не руйнувала, фасадна стіна, про яку говорять представники позивачки, була зруйнована ще на час їх вселення з мамою до будинку. Вона неодноразово просила позивачку дати їй можливість ще пожити в будинку, оскільки вона отримує за цією адресою соціальну допомогу на дочку [PERSON], але та відмовляється. З позивачкою у неї була домовленість, що вона буде проживати та доглядати за будинком, оскільки позивачці будинок поки не потрібний. Її матір [PERSON] саме винаймає житло, тому вона не може з дітьми до неї переїхати. Зазначила, що в жовтні 2015 року повернеться з місць позбавлення волі її батько, на допомогу якого вона розраховує. [PERSON] з ними не проживає, до себе їх з дітьми не забирає. Відповідач [PERSON] позов не визнав, мотивуючи тим, що з жовтня 2014 року він з [PERSON] припинив спільне проживання, а тому в будинку позивачки він не проживає. Він має іншу сімю і проживає за іншою адресою. Своїх дітей за місцем своєї реєстрації по вул..Фрунзе, 59 в м.Роздільна Одеської області він забрати не може, оскільки в тому будинку мешкає його брат. А оскільки у [PERSON] є мати та батько, то, на його думку, вони і повинні забрати її з дітьми до себе. В квітні 2015 року він втратив роботу і на теперішній час є безробітним. Крім того, пояснив, що вони з [PERSON] за час проживання в будинку перекрили дах над частиною будинку (над маленькою кімнатою та верандою), провели в будинок воду, позивачка відмовляється повертати їм витрачені кошти, а пропонує зняти шифер і забрати його. Пояснив, що раніше між матірю [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] була домовленість про обмін належними їм земельними ділянками, а тому вони з [PERSON] вважали будинок вже своїм і розпочали робити в ньому ремонт. Вважає, що позивачка повинна спочатку повернути їм витрачені на ремонт даху та заміну водогону кошти, а потім [PERSON] виселиться з будинку. Крім того, вважає, що позивачка повинна продати їм свій будинок, раз вона має намір виставити його на продаж. Представник відповідача [PERSON] районного сектору Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області до суду не зявився на підставі заяви про розгляд справи у його відсутність. Представник третьої особи Роздільнянського центру соціальних служб сімей дітей та молоді повідомлявся про час, дату та місце судового засідання належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Роздільнянської районної державної адміністрації [PERSON] просила суд задовольнити позов частково в частині виселення з будинку [PERSON], в задоволенні іншої частини позовних вимог просила відмовити в інтересах малолітніх дітей, оскільки іншого місця проживання у них немає. Суду пояснила, що сімя відповідачів перебуває під супроводом Роздільнянського центру соціальних служб сімей дітей та молоді як соціально неблагополучна. Служба у справах дітей ставила питання перед Роздільнянською міською радою про відібрання у відповідачів дітей, комісія виїхала на місце, склала акт та зобовязала відповідачів зробити в будинку косметичний ремонт. Орган опіки та піклування пропонував [PERSON] тимчасово влаштувати дітей на 6 місяців в дитячий будинок за зверненням мати [PERSON] - [PERSON], але [PERSON] відмовилась. Також [PERSON] пропонувалось влаштування до соціального центру допомоги матерям з дітьми, остання обіцяла подумати, але згоди так і не надала. Представник третьої особи виконавчого комітету Роздільнянської міської ради Одеської області [PERSON] також вважає, що позов підлягає задоволенню тільки в частині виселення з будинку [PERSON], а [PERSON] з дітьми виселенню не підлягають за відсутністю у них іншого житла. Пояснив, що погоджується з твердженням позивачки про те, що відповідачі поточний ремонт в будинку не робили, що встановлено актом обстеження умов проживання дітей, складеним міською радою. Представник третьої особи КЗ «Роздільнянська центральна районна лікарня» [PERSON] суду пояснила, що умови проживання дітей в будинку постійно погіршуються, відповідачі погано доглядають дітей, патронажну сестру в будинок до дітей не допускають, діти цілий день перебувають без догляду на вулиці. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, третіх осіб та представників, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований за адресою: м.Роздільна Одеської області, вул..Щербакова, 48 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10.07.2000р. (а.с.8-10). На прохання [PERSON] позивачка вселила її в будинок разом з неповнолітньою дочкою [PERSON] без реєстрації на умовах догляду за будинком у відсутність власника (позивачка з сімєю проживала в РФ). Після одруження [PERSON] переїхала проживати в будинок свого чоловіка, в будинку позивачки залишилась проживати [PERSON] В липні 2012 року [PERSON] звернулась до позивачки з проханням тимчасово зареєструвати в будинку [PERSON], так як остання з чоловіком розвелася, він її виселив зі свого будинку та зняв з реєстрації. [PERSON] була вагітна, їй необхідна була реєстрація для отримання соціальної допомоги на дитину. Позивачка погодилась та надала згоду на реєстрацію [PERSON] в своєму будинку та її вселення в будинок для проживання та догляду за житлом на час її відсутності. Таким чином, відповідачка [PERSON] була вселена та зареєстрована в спірному будинку в липні 2012р. як наймач зі згоди позивачки [PERSON] за усним безстроковим договором найму на умовах здійснення догляду за будинком у відсутності власника будинку, сплати комунальних послуг, але без внесення плати за проживання. [PERSON] проживала в будинку зів своїм співмешканцем [PERSON] на момент укладення з нею усного договору найму та реєстрації в будинку, про що було відомо позивачці. Це вбачається з її письмових пояснень. Разом з відповідачами в будинку проживають без реєстрації також їх малолітні діти - [PERSON], 10.07.2012р.н., батьками якого в свідоцтві про народження записані відповідачі, та [PERSON], 23.01.2014р.н., батько якої записаний в свідоцтві про народження на підставі ст.135 СК України, але біологічним батьком є [PERSON], що не заперечується відповідачами. За неможливістю спільного проживання [PERSON] добровільно виселилась з будинку. Згідно ст..160 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до ст.161 ЖК України наймач вправі вселити в займане ним жиле приміщення у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб за письмовою згодою власника будинку (квартири) і всіх членів сім'ї, які проживають з наймачем. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення відповідно до цієї статті як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування приміщенням, якщо при їх вселенні між цими особами, наймодавцем, наймачем та членами його сім'ї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Ст. 162 ЖК України встановлює, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до ст.. 156,158 ЖК України [PERSON] як наймач жилого приміщення приватного жилого фонду має право на користування спірним жилим приміщенням разом з власником цього приміщення і членами сімї власника приміщення та іншими особами, які правомірно проживають у жилому приміщенні приватного жилого фонду. Таким чином, між сторонами виникли правовідносини з користування жилим приміщенням у будинку приватного житлового фонду, які регулюються нормами ЖК України, зокрема ст.ст.158,159,162,168,169 ЖК України та ст.ст. 825, 826 ЦК України. В звязку з вищевикладеним не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] та [PERSON], а також їх неповнолітніх дітей, про позбавлення їх права користування спірним житловим приміщенням та виселення, заявлені на підставі ст.ст.64,150 ЖК України та ст.ст. 319,391,406 ЦК України, а також ст.116,177 ЖК України, оскільки ці норми закону або не передбачають такого виду захисту прав власника як позбавлення права користування та виселення, або регулюють інші правовідносини. Згідно ч.3 ст.168 ЖК України договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім'ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці. Ч.4 ст.168 ЖК України передбачає, що договір найму жилого приміщення, укладений як на визначений, так і на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо наймач або особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи одному будинку, а також у разі систематичного невнесення наймачем квартирної плати і плати за комунальні послуги. У разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення на підставі ст.169 ЖК України. Також питання розірвання договору найму регулюються і ЦК України, зокрема, ч.2 ст. 825 ЦК України, яка передбачає, що договір найму житла може бути розірваний за рішенням суду на вимогу наймодавця у разі: 1) невнесення наймачем плати за житло за шість місяців, якщо договором не встановлений більш тривалий строк, а при короткостроковому наймі - понад два рази; 2) руйнування або псування житла наймачем або іншими особами, за дії яких він відповідає. За ч.3 ст.825 ЦК України договір найму частини будинку, квартири, кімнати (частини кімнати) може бути розірваний на вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім'ї. Наймодавець повинен попередити наймача про розірвання договору не пізніше ніж за два місяці. У разі розірвання договору найму житла наймач та інші особи, які проживали у помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду, без надання їм іншого житла на підставі ст..826 ЦК України. З доказів, наданих сторонами, вбачається, що відповідачі не є членами сімї власниці будинку, не мешкають разом з нею та не ведуть спільного господарства. Позивачка з сімєю постійно проживає в Росії в м.Когалим Ханти-Мансійського АО Югри Тюменської області (а.с.22). Позивачка має намір використовувати будинок для проживання в ньому її та членів її сімї під час приїзду на територію України, де в неї проживають родичі, зокрема, сестри, та поховані батьки, про що було заявлено її представниками. Проживання в одному будинку позивача та членів її сімї разом з відповідачами є неможливим у звязку з образом життя останніх та поведінкою в побуті. Позивачка восени 2014 року неодноразово в усній формі попереджала наймача [PERSON] про розірвання договору найму, зняття з реєстрації та виселення з будинку. Також суд вважає слушними і доводи представника позивачки про те, що звернення позивачки досуду з вимогою про виселення наймача [PERSON] 20 листопада 2014 року можна вважати по своїй суті і письмовим попередженням. До теперішнього часу [PERSON] з сімєю з будинку не виселилась, з реєстрації не знялась, мотивуючи відсутністю у неї власного житла та грошей на винаймання іншого житла. Між тим, вказані доводи суд не приймає до уваги, оскільки таки обставини не передбачені діючим законодавством як перешкода в розірванні договору найму житла приватного житлового фонду. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що мати відповідачки [PERSON] [PERSON] зверталась в різні інстанції з приводу соціально-економічних проблем та конфліктів, що виникають в родині її дочки, зокрема, постійного побиття та тероризування дочки та онуків [PERSON], який вживає алкоголь та варить в будинку наркотичні речовини (а.с.118). Роздільнянським районним центром соціальних служб для сімї, дітей та молоді з метою подолання складної ситуації, що виникла в родині, [PERSON] було запропоновано соціальний супровід, від якого вона відмовилась. [PERSON] та [PERSON], які не працюють, а існують за рахунок соціальної допомоги, яку отримують на дітей, свідомо відмовились від соціальних послуг з налагодження соціально-побутових проблем, працевлаштування, вирішення конфліктних ситуацій, запропонований спеціалістами Центру. Враховуючи важке матеріальне становище в сімї відповідачів, [PERSON] було запропоновано тимчасово влаштувати дітей в будинок дитини на термін до 6 місяців, але вона знов відмовилась. Також розглядався варіант влаштування [PERSON] до центру надання допомоги особам, які потерпають від конфліктів в сімї, що можливе за наявності вільних місць та бажання такої особи, на що [PERSON] також згоди не надала (а.с.117,121). За повідомленням начальника СКМСД Роздільнянського РВ ГУМВС України в Одеській області від 31.10.2014р. [PERSON] вживає наркотичні засоби. (а.с.121). Адміністрація КЗ «Роздільнянська ЦРЛ» повідомила листом від 17.02.2015р., що сім'я Кобець-Галаган соціально неблагонадійна. Мати не допускає до дітей дільничну медсестру, поводить себе агресивно, відмовляється робити дітям щеплення, не відвідує поліклініку, діти не доглянуті. В листі порушується питання про можливість взагалі проживання дітей у вказаній родині (а.с.122). 02.02.2015р. сама [PERSON] звернулась з завою до Служби у справах дітей про те, що її співмешканець [PERSON] за місцем її реєстрації та проживання вчинює відносно неї фізичне насильство, забрав їх сина, а вона з дочкою вимушена була піти до своєї сестри [PERSON] (а.с.123). 24.09.2014р. постановою Роздільнянського районного суду Одеської області [PERSON] була притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 184 ч.1 КУпАП за неналежне виконання обовязків щодо виховання доньки [PERSON] (а.с.125, 126). 29.01.2015р., 03.02.2015р., 02.08.2015р., 19.10.2015р. [PERSON] зверталась до органів міліції з заявами про вчинення сварок та її побиття співмешканцем [PERSON] в стані алкогольного спяніння за адресою: вул..Щербакова,48, м.Роздільна Одеської області (а.с.127, 251, 254, 258). 03.02.2015р. в ході проведення огляду домоволодіння [PERSON] за завою її сестри [PERSON] було виявлено та вилучено пляшки з залишками аміаком, шприці медичні, зерна з запахом аміаку, посуд для виготовлення наркотичних речовин з залишками концентрату макової соломи (а.с.128). 03.02.2015р. , 07.06.2015р. до міліції з заявами звернулась [PERSON] про те, що [PERSON] за місцем проживання [INFO] в стані алкогольного спяніння вчиняє сварки, діти не доглянуті та голодні (а.с.129, 255). Постановою Роздільнянського районного суду Одеської області від 14.07.2015р. по справі №511/1874/15-п було встановлено, що [PERSON] за місцем проживання [INFO] 03.02.2015р. зберігав наркотичний засіб концентрат макової соломки для власного споживання без мети збуту, чим вчини правопорушення, передбачене ст..44 ч.1 КУпАП (а.с.245). 29.08.2015р. до органів міліції звернулася сестра позивачки та її представник за довіреністю [PERSON] з заявою на протиправні дії [PERSON] та [PERSON] В ході розгляду заяви було встановлено, що останні на протязі тривалого часу проживають в [INFO], при цьому [PERSON] веде аморальний спосіб життя, вживає наркотичні речовини (а.с.260). Рішенням виконкому Роздільнянської міської ради від 20.10.015р. про захист інтересів малолітніх дітей зобовязано [PERSON] у місячний термін забезпечити дітей житлом, яке відповідає державним санітарним нормам (а.с.205). За час проживання в будинку як наймач [PERSON] систематично не вносила плату за комунальні послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість за споживання електроенергії станом на 22.12.2015р. в сумі 2191 грн. 59 коп. (а.с.246). На час ухвалення судом рішення за повідомленням сторін будинок був відключений від енергопостачання. Згідно повідомлення КП «Роздільнянський міський водоканал» від 01.12.2015р. за час проживання в будинку [PERSON] з родиною з грудня 2012 року заборгованість за водопостачання склала 1719 грн. 89 коп., при цьому остання оплата послуг водопостачання була внесена відповідачами в травні 2014 року. (а.с.247-248). Що стосується систематичного псування та руйнування відповідачами житлового будинку, то вказана обставина всупереч ст..60 ЦПК України належними та допустимим доказами не доведена позивачкою. Так, з листа виконкому Роздільнянської міської ради від 27.02.2015р. вбачається, що при проведенні обстеження житлових умов по вул..Щербакова, 48 в м.Роздільна спеціалістами виконком було встановлено, що земельна ділянка занедбана, житловий будинок з ознаками часткового руйнування, в якому виявлені дефекти та недоліки матеріалів, які потребують заміни та ремонту (а.с.120). Актом обстеження житлового будинку по вул..Щербакова 48 в м.Роздільна Одеської області комісією виконкому Роздільнянської міської ради від 08.09.2015р. встановлено, що частина покрівлі будинку з нового шиферу, але інша частина з шиферу старого, згнилі вікна та двері, аварійна електропроводка, земельна ділянка не обробляється. Виявлені в будинку недоліки та наявні небезпечні факти, які погрожують життю та здоровю мешканців будинку, неможливість дотримання санітарних норм, що не дає можливості використовувати будинок як житловий (а.с.171). Але вказане не свідчить беззаперечно, що до такого стану будинок довели саме відповідачі за час проживання в будинку з липня 2012 року, оскільки позивачем не доведено, що будинок вони прийняли в задовільному стані. Судом встановлено, що раніше до [PERSON] договір найму укладався позивачкою з іншою особою [PERSON], яка проживала в ньому тривалий час. З пояснень позивачки та її представників вбачається, що саме з часу проживання [PERSON] будинок не ремонтувався та руйнувався за відсутністю догляду за ним. Розмежувати дії або бездіяльність [PERSON] та [PERSON] на підставі наданих позивачем доказів не виявляється можливим. З вищевикладених обставин, суд вважає, що договір найму жилого приміщення в будинку, укладений між [PERSON] та [PERSON] в липні 2012 року без визначення строку підлягає розірванню за ч.3 ст.168 ЖК України за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідно для проживання йому та членам його сімї. Наймачі були повідомлені про розірвання договору та виселення з будинку восени 2014 року. Крім того, договір найму підлягає розірванню і на підставі ч.4 ст. 168 ЖК України за вимогою наймодавця, якщо наймач та особи, які проживають разом з ним, використовують жиле приміщення не за призначенням (зберігання наркотичних засобів), систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку (в родині Галаган-Кобець відбуваються постійні сварки, бійки, переважно, в нічний час, в стані алкогольного спяніння, зберігаються наркотичні засоби, що робить неможливим проживання з ними в одному будинку родини позивачки), та у разі систематичного невнесення наймачем плати за комунальні послуги (наявна велика заборгованість за електроенергію та водопостачання, що виникала на протязі тривалого часу). В разі припинення договору найму жилого приміщення відповідачі позбавляються свого права на проживання в будинку та підлягають виселенню з будинку без надання іншого житлового приміщення. Суд не приймає до уваги доводи [PERSON] про те, що він в будинку не проживає, оскільки ці доводи повністю спростовуються матеріалами справи, [PERSON] отримує за вказаною адресою поштову кореспонденцію, в будинку знаходяться його речі. Суд не приймає до уваги твердження [PERSON] про те, що вона має право на користування спірним жилим приміщенням разом з дітьми, оскільки у неї немає іншого житла та грошей. Так, ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» закріплює право дитини на житло. Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» встановлює, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють,житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям. Відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) місце проживання дитини визначається за місцем проживання батьків. Положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації, а тому місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Отже, місцем проживання неповнолітньої або малолітньої особи є фактичне місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона дійсно проживає. Відповідно до частини другої четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Таким чином, з аналізу чинного законодавства вбачається, що батьки як законні представники своїх неповнолітніх дітей повинні дбати про наявність у своїх дітей місця проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. З втратою батьками права користування жилим приміщенням за договором найму, яке належить до приватного жилого фонду, і не належить батькам або їх дітям на праві власності, право на користування таким жилим приміщення втрачають і їх діти. Батько дітей [PERSON] у встановленому законом порядку зареєстрований і має право на проживання в будинку по вул.Фрунзе, 79 в м.Роздільна Одеської області, а значить право на проживання в цьому будинку мають і його діти. Крім цього, [PERSON] та [PERSON] мають право укласти договір найму іншого житлового приміщення для забезпечення житлових прав своїх дітей, або отримати запропоновану допомогу соціальних служб, від якої вони свідомо відмовились. [PERSON] є працездатним, але не працює без поважних причин. [PERSON] отримує соціальну допомогу на дітей. Крім того, в неї є мати, батько та інші родичі (сестра [PERSON]В.), які в силу родинних відносин та морально-етичних норм можуть надати їй тимчасову допомогу. Але, на думку суду, ні в якому разі [PERSON] не повинна вирішувати свої життєві проблеми за рахунок інших осіб, зокрема, позивачки [PERSON], та належного позивачці на праві власності майна, права на користування яким вона на теперішній час позбавлена. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Ст.321 ЦК України встановлює непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Діюче цивільне законодавство не передбачає постійного збереження права користування житлом, належним до приватного жилого фонду, за громадянами та їх дітьми, які хоча і правомірно вселилися у спірний будинок, але не є членами сімї власника житла. Суд також не приймає до уваги доводи [PERSON] про те, що вони не виселяться з будинку, поки позивачка не сплатить їм кошти, витрачені на ремонт даху та проведення водогону, оскільки таких позовних вимог [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] не заявляли, і ця обставина не є перешкодою для розірвання договору найму. Суд вважає,що не підлягають задоволенню вимоги позивача, заявлені до Роздільнянського районного сектору Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області про зняття з реєстрації [PERSON], оскільки РРС ГУДМС прав позивачки не порушував. Листом від 09.12.2014р. на заяву позивача їй було розяснено, що згідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття особи з реєстрації місяця проживання здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням, пор виселення. В разі відмови даного державного органу зняти з реєстрації особу на підставі такого рішення суду, позивач може оскаржити дії РРС ГУДМС до суду. На підставі ст.ст.158,159,162,168,169 Житлового кодексу України, ст.ст. 825, 826 ЦК України,

Outcome: partial