Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

В липні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні шляхом зняття обмеження у вигляді застави рухомого майна і виключення відповідного запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, в якому просив виключити автомобіль марки SUBARU модель FORESTER, 2007 р.в., сірого кольору номерний знак [NUMBER], кузов (VIN): [NUMBER], належний йому, [PERSON] з Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Позивач [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» надав суду відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову (а.с.51-53). Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» надав суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника банку (а.с.39). Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується Реєстром на відправлення рекомендованої кореспонденції (а.с.18,26). Представник третьої особи Територіального сервісного центру №1241 Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області МВС України у судове засідання не з'явився, надав суду лист про розгляд справи за відсутності їх представника (а.с.21-22). Дослідивши матеріали справи, докази, надані в обґрунтування позову та його заперечення, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною 2 цієї статті. Встановлено, що на підставі Договору купівлі-продажу транспортного засобу №1241/1477 укладеного 01 березня 2016 року між [PERSON] та [PERSON], останній придбав у [PERSON] рухоме майно: автомобіль марки SUBARU модель FORESTER, 2007 року випуску, сірого кольору, державний номерний знак [NUMBER], кузов (VIN): [NUMBER] (а.с.13). Під час реєстрації будь-які обтяження або обмеження щодо вказаного автомобіля були відсутні, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.10), та документами, які зберігаються в матеріалах Територіального сервісного центру № 1241 регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області МВС України. 12 червня 2018 року при спробі позивача зняти вищевказаний автомобіль з реєстраційного обліку, з'ясувалося, що в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна існує запис №16610899 від 06 грудня 2017 року щодо обтяження автомобіля: марки SUBARU модель FORESTER, 2007 року випуску, сірого кольору, державний номерний знак [NUMBER], кузов (VIN): [NUMBER] на підставі Договору застави №4352 укладеного 05 листопада 2007 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк», посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хоміч О.М. (а.с.11), про що Територіальний сервісний центр №1241 надав відповідну відповідь (а.с.12). Таким чином, [PERSON] не має можливості реалізувати своє право розпоряджатися вказаним транспортним засобом, який належить йому на праві приватної власності, як добросовісному набувачу, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів. Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено, що 05 листопада 2007 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №88/В, за яким Банк надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі 30356,43 доларів США, зі сплатою за користування кредитними коштами у розмірі 13% річних. Того ж дня, 05 листопада 2007 року, в забезпечення виконання зобов'язання за Кредитним договором №88/В, між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] був укладений Договір застави №1, предметом якого виступив транспортний засіб: автомобіль марки SUBARU модель FORESTER, 2007 року випуску, сірого кольору, державний номерний знак [NUMBER], кузов (VIN): [NUMBER], належний [PERSON] на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] виданого 03 листопада 2007 року. Таким чином, при купівлі спірного автомобіля, [PERSON] не знав та не міг знати про зобов'язання [PERSON] перед Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк». Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно приписів ст.ст. 3, 4 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна. Обтяження поділяються на публічні та приватні. Приватні обтяження можуть бути забезпечувальними та іншими договірними. Забезпечувальним є обтяження, яке встановлюється для забезпечення виконання зобов'язання боржника або третьої особи перед обтяжувачем. Отже, обтяження спірного автомобіля, зареєстроване 06 грудня 2017 року в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна на підставі Договору застави №4352 укладеного 05 листопада 2007 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк», посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хоміч О.М., є саме забезпечувальним. Застава є способом забезпечення зобов'язань у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст. 1 Закону України «Про заставу» та ст. 572 ЦК України). Відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу», застава зберігає силу, якщо однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої вимоги іншій особі або переведення боргу, який виник із забезпеченої застави. Разом з тим, зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна. За змістом ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. Системний аналіз наведених норм та встановлені фактичні обставини у справі, дозволяють дійти висновку, що позивач є третьою стороною у правовідносинах, що випливають з договору застави, а тому за відсутності відповідного запису в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки не знав і не міг знати про наявність договору, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON] Відповідно до ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі ст. 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. У разі передачі рухомого майна в забезпечення боржником, який не мав на це права, таке забезпечення є чинним, якщо в Державному реєстрі немає відомостей про попереднє обтяження відповідного рухомого майна. Обтяжувач, права якого порушені внаслідок дій боржника, визначених цією статтею, вправі вимагати від боржника відшкодування завданих збитків. Судом встановлено, що на час відчуження спірного автомобіля боржником, у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні відомості про обтяження, а, отже, відсутні підстави вважати збереження сили застави для нового власника майна. Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд України у своїй постанові від 06 лютого 2018 року по справі №333/6700/15-ц (провадження № 61-2859св18). Статтями 41, 47 Конституції України, встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України, передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Протоколом №1 від 20 березня 1952 року до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод введена в дію норма міжнародного права, яка ратифікована Державою Україна, Законом №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 якої, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що 06 грудня 2017 року накладено обтяження на належний позивачу на праві власності автомобіль, який він набув на законних підставах 01 березня 2016 року, тобто обтяження були встановлені більше ніж через півтора роки після укладення договору купівлі-продажу, у зв'язку з чим позивач позбавлений можливості здійснювати право власності на власний розсуд, суд приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтованою, підлягає задоволенню, а порушення прав позивача підлягають усуненню шляхом зняття обтяження. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача також слід стягнути судовий збір у розмірі 704,80 грн., тобто з кожного по 352,40 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved