Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

В квітні 2019 [PERSON] звернувся до суду з позовом відповідно до якого просив визнати недійсними заповіт складений [PERSON] , та посвідчений приватним нотаріусом ВМНО Парфьоновим І.В. 03.08.2017 та свідоцтво про право на спадщину № 1-544 видане [PERSON] . Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 18.08.2018. Підставою позовних вимог [PERSON] вказує несправедливість заповіту і те, що на момент вчинення заповіту [PERSON] страждала на ряд захворювань, які позбавляли її можливості розуміти значення своїх дій і керувати ними. [INFO] [PERSON] померла. Він і брат прийняли спадщину, отримали відповідні свідоцтва, проте він має право на оспорення заповіту. Рух справи: Ухвалою суду від 02.02.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою від 01.07.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою від 12.07.2019 року по справі призначена посмертна судово-психіатрична експертиза. 10.092019 року провадження у справі відновлено, 12.2019 року ухвалою суду задоволено клопотання експерта про витребування додаткових доказів. 28.01.2020 року провадження по справі відновлено. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги. Позивач посилався на несправедливість заповіту, стверджував бажання батьків поділити спадщину між братами порівну, посилався на наявність у нього дітей і онуків, зазначив,що мати після смерті батька страждала на ряд захворювань, що позбавляли її можливості розуміти значення своїх дій і керувати ними . Позивач вважав, що меншому братові відійшла більша частина спадщини. Представник позивача [PERSON] посилався на медичні документи [PERSON] та вважав, що заповіт вчинено в той час, коли заповідач не могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позову, посилались на пояснення свідків і висновок експертів. 3-я особа - приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Парфьонов І.В. вказав, що для складення заповіту до нього прийшли [PERSON] і [PERSON] [PERSON] попросила, щоб син був присутнім при їх розмові і вчиненні заповіту. [PERSON] була в окулярах, з паличкою. Перед вчиненням дій він близько 10 хвилин розмовляв з [PERSON] і вона повністю розуміла де і для чого вона знаходиться, які має наміри. Вона була повністю адекватна, сумнівів в її психічному здоров`ї у нього не виникло. Що до майна, [PERSON] детально зазначила що і кому заповідає. Після того як він впевнився в дієздатності [PERSON] , він надав розпорядження скласти проект заповіту. [PERSON] його уважно прочитала. На двох примірниках заповіту вона сама вчинила написи. Свідок [PERSON] 12.07.2019 в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] - бабуся її зятя. З нею вона познайомились на весіллі дочки, а потім вони з чоловіком приїздили до неї, вітали її з днем народження і святами, провідували в лікарні, раз в місяць телефонували. В літку 2017 року від [PERSON] вони дізнались про стан [PERSON] і відвідали її. [PERSON] говорила нерозбірливо, через пів години розмови спитала хто вона, не впізнала її чоловіка, сказавши, що їй здається, що десь його бачила. В розмові вона по декілька разів повторювала інформацію, була в окулярах. Слухового апарата вона не бачила. Раніше вони з чоловіком відвідували [PERSON] в лікарні на Поділлі , про те свідок не могла вказати чи то була психоневрологічна лікарня чи госпіталь для ветеранів війни. Свідок [PERSON] 12.07.2019 в судовому засіданні пояснила, що була сусідкою [PERSON] . В їх будинку 8 квартир, тому вони добре знають один одного. Вікна її квартири виходить в двір і вона бачила, що [PERSON] часто виносив крісло і [PERSON] в ньому сиділа, читала, розмовляла з сусідами. Вони ходили повз крісло і спілкувались з [PERSON] , яка чітко виражала свої думки, з нею було цікаво говорити. До останнього часу вона читала газети. В неї були окуляри, слуховий апарат. [PERSON] була адекватною, психічно здоровою людиною. Свідок [PERSON] 12.07.2019 в судовому засіданні пояснила, що за наявності двох синів пенсіонерів, [PERSON] мала право на допомогу соціального працівника, тому вона відвідувала [PERSON] три рази в тиждень. [PERSON] телефонувала і попереджала її, що її не буде дома, коли її син возив її до медпрацівників чи у інших справах. [PERSON] розповіла їй, що переробила заповіт і заповіла синам по 50 % кожному свого майна. На прохання [PERSON] , вона купувала їй газети. В подальшому [PERSON] переповідала їй прочитане. [PERSON] писала листи синам, переписувала в зошит вітання для того, щоб в подальшому використати. [PERSON] робила їй замовлення, зокрема [PERSON] доглядала дворових котів і турбувалась про їх харчування. Випадків, щоб [PERSON] заговорювалась, не впізнавала когось не знає. В журналі відвідувань вона, як соціальний працівник повинна була відображати всі випадки (впала, хвора, тощо). [PERSON] була адекватною, розумною, високоосвіченою людиною до кінця життя. Останній раз вона бачила [PERSON] в п`ятницю перед її смертю 19.11.2017. Свідок [PERSON] 12.07.2019 в судовому засіданні вказала, що дружила з [PERSON] довгий час. Раніше вони разом працювали більше 30 років. Останній раз вона бачила [PERSON] за тиждень до її смерті. [PERSON] була високоосвіченою, розумною людиною. Вона любила читати, вирізала та підшивала статті, робила записи, любила тварин, природу (часто сиділа в дворику). Вона була адекватною належно сприймала події. [PERSON] переживала що до поділу майна, хотіла, що б все було по справедливості. Розказувала їй про заповіт, що їздили до нотаріуса. Їй відомо, що у подруги був слуховий апарат, але вона його у неї не бачила. Про те, що [PERSON] лікувалась в лікарні ім. Ющенко - їй нічого не відомо. Свідок [PERSON] суду пояснив, що сім`ю [PERSON] він знає більше 30 років, - є їх родичем. Йому відомо, що [PERSON] і [PERSON] вирішили після їх смерті поділити їх власність між синами таким чином - старшому - квартиру а молодшому дачу і машину. Мати, знаючи характер меншого сина писала листи, де були звернення до адвоката і суду. Йому відомо, що [PERSON] останні роки тяжко хворіла. У неї було 2 геморалогічних інсульти і інфаркт. Останні місяці вона не могла самостійно рухатися. У неї була погана мова, погана пам`ять. Він, як фахівець медицини (доцент медуніверситету) оглядав її медичні карточки і бачив багато діагнозів. Вважає, що у [PERSON] були когнітивні розлади психіки, деменція. Своє 90-торіччя вона святкувала в ресторані, а померла в віці 92 роки. Більше 25 років тому вона лікувалась в психоневрологічній лікарні ім. акад. Ющенка. Він не був лікуючим чи сімейним лікарем [PERSON] , про те стверджує, що при написанні заповіту [PERSON] не розуміла значення своїх дій. Дослідивши докази, суд критично відноситься до тверджень свідка [PERSON] про те, що при написанні заповіту [PERSON] не розуміла значення своїх дій, - та вважає, що відповідно до вимог ч.2 ст. 78 ЦПК України пояснення свідка [PERSON] не спростовує висновок проведеної у справі судово-психіатричної експертизи. Решту доказів суд вважає належними, допустимими, достовірними та приймає. Вивчивши докази суд встановив: 03.08.2017 [PERSON] склала заповіт згідно якого [PERSON] заповіла 5/6 часток квартири [ADDRESS] своїм синам [PERSON] та [PERSON] кожному в рівних частинах. [PERSON] також заповіла транспортний засіб марки ВАЗ моделі 2101, 1979 року випуску, номер шасі (кузова) [NUMBER] ), реєстраційний номер [NUMBER] (на 11 а.с. том 1). [INFO] [PERSON] померла (на 10 а.с. том 1). 18.08.2018 державним нотаріусом Першої вінницької нотаріальної контори видано свідоцтво на спадщину за заповітом згідно якого до [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах по 1/2 частці кожному перейшло право на спадщину, що складається з 5/6 часток квартири [ADDRESS] (на 88 а.с. том 1). Висновком судово-психіатричного експерта № 1 від 10.01.2020 встановлено, що [PERSON] на час складання заповіту від 03.08.2017 страждала на психічний розлад у вигляді легкого когнітивного розладу внаслідок судинного захворювання головного мозку. На час складання заповіту від 03.08.2018 [PERSON] усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними (на 119-124 а.с. том 2). Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, далі ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1, 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У частині 1 ст. 225 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений дієздатною фізичною особою, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи в разі, якщо судом буде встановлено, що в момент вчинення правочину вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Згідно із положеннями ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1-3 ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. 1251-1252 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 1257 ЦК України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Посилання позивача на те, що спадкодавець не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними при складенні спірного заповіту, належними та допустимими доказами не підтверджені, що є його процесуальним обов`язком. Позивач не висував інших (крім визнання заповіту не дійсним) підстав визнання свідоцтва про право на спадщину не дійсним. Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Враховуючи відсутність передбачених статтями 225, 1257 ЦК України підстав для визнання складеного [PERSON] заповіту та свідоцтва про право на спадщину недійсним, в задоволенні позовних вимог належить відмовити. Судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed