Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивачка [PERSON] зазначає, що з 05.09.2014 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] 19.12.2014 р. за спільні кошти подружжя був придбаний автомобіль «FIAT SCUDO», 2002 року випуску, які складали в еквіваленті 5200 доларів США. Після розірвання шлюбу автомобіль залишився у відповідача. Покликаючись на ст.ст. 70, 71 СК України, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача 53\~875 грн. 50% від вартості автомобіля, та стягнути понесені судові витрати (сплата судового збору). В обґрунтування позовних вимог позивач за зустрічним позовом [PERSON] зазначає, що за спільні кошти подружжя ними було набуто, окрім автомобіля, майно: ноутбук «ASUS» вартістю 6500 грн., ліжко двоспальне вартістю 2000 грн., ортопедичний матрац вартістю 3200 грн., холодильник «АEG» вартістю 6000 грн., телефон стільникового звязку «IPhone 4S» вартістю 3700 грн. Після припинення шлюбу ці речі залишилися у відповідачки. Покликаючись на ст.ст. 60, 69, 70, 71 СК України, просить суд постановити рішення, яким виділити йому із спільного майна: ноутбук «ASUS» вартістю 6500 грн., телефон стільникового звязку «IPhone 4S» вартістю 3700 грн., решту майна залишити відповідачці. Відповідач за первісним позовом подав заперечення на позов. Зазначає, що після шлюбу вони не могли придбати автомобіль, оскільки не мали достатньо коштів. Даний автомобіль не перебував у власності відповідача. А відтак, зважаючи на необґрунтованість та недоведеність позову, просить суд відмовити у його задоволенні. [PERSON] подала суду відповідь на відзив (на заперечення [PERSON]В.). Зазначає, що спірний автомобіль був зареєстрований за відповідачем 19.12.2014 року на підставі довідки-рахунку. Про це наявні письмові докази. Надалі цей автомобіль був перереєстрований на [PERSON]. Але це не означає, що автомобіль не був чи перестав бути обєктом спільної сумісної власності подружжя. Позивачка заявила вимогу про стягнення 50% вартості автомобіля виходячи з його оцінки, про що надала докази, а також з урахуванням позиції, що висловлена у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 року (справа № 61-10442св18). Також зазначає, що звіт оцінювача від 23.11.2018 року, який був наданий адвокатом [PERSON] (представником [PERSON]В.), виконаний з порушенням встановлених методик, а тому є недопустимим доказом. [PERSON] подав суду заяву, згідно якої просить справу розглядати без його участі. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала та пояснила суду про обставини, що описані вище. Зустрічний позов визнала частково. Додала, що телефон стільникового звязку «IPhone 4S» вартістю 3700 грн. це подарунок їй від колишнього чоловіка; холодильник купувала її мама, а тому ці речі не є обєктом спільної сумісної власності подружжя та не підлягають поділу. Щодо решти майна, про яке зазначає позивач за зустрічним позовом то згідна, щоб [PERSON] був виділений ортопедичний матрац вартістю 3200 грн., а решту майна просить залишити собі. Не згідна з оцінкою майна (автомобіля), яка заявлена адвокатом [PERSON] (представником [PERSON]В.), і просить стягнути 50% вартості автомобіля у сумі 53\~875 грн. Не заперечує, що частину коштів на автомобіль, а це був еквівалент 3000 доларів США, подружжя мало після весілля як подарунки від гостей, а решту коштів 2200 доларів США було взято у борг, і саме за грошові кошти в еквіваленті 5200 доларів США був придбаний спірний автомобіль. В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом позов визнала частково. Пояснила суду, що у загальній вартості автомобіля частка грошових коштів подружжя складає 1/3 частину. Решта коштів була надана молодій сімї у борг. Зважаючи на те, що у [PERSON] залишилося майно на суму, що еквівалентно вартості 1/6 частини автомобіля половина від вартості 1/3 частини автомобіля (виходячи з його оцінки від 23.11.2018 року), і вартість того майна, яке просить [PERSON] залишити собі є рівними у своїх частинах, тому відповідач за первісним позовом не повинен сплачувати позивачці [PERSON] компенсацію за 50% вартості автомобіля, про які вона просить. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що заявлені позови підлягають до часткового задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] з 05.09.2014 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] 19.12.2014 р. автомобіль «FIAT SCUDO», 2002 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) ZFA22000012949171, тип вантажо-пасажирський, був зареєстрований за [PERSON] Дана обставина заперечується [PERSON], про що він зазначає у поданих до суду запереченнях на позов (а.с. 28-29). Проте про протилежне свідчать і пояснення учасників процесу (позивачки [PERSON], представника [PERSON] адвоката [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON]М.), і наявні письмові докази, які підтверджують реєстрацію автомобіля за відповідачем за первісним позовом (а.с. 56-60). Отже, в ході розгляду справи [PERSON] не довів, що 19.12.2014 р. автомобіль «FIAT SCUDO», 2002 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) ZFA22000012949171, тип вантажо-пасажирський, не був за ним зареєстрований. В послідуючому, 22.12.2015 року цей автомобіль був відчужений на користь [PERSON] При цьому такі дії були вчинені без отримання згоди [PERSON] Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічна норма міститься в ч. 3 ст. 368 ЦК України - майно, набуте подружжя за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Відповідно положень ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно положень статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За положеннями статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. У процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. В той же час суд зауважує на наступне. Позивачка заявила про те, що частину коштів на автомобіль, а це був еквівалент 3000 доларів США, подружжя мало після весілля як подарунки від гостей. Решту коштів 2200 доларів США було взято у борг, і саме за грошові кошти в еквіваленті 5200 доларів США був придбаний спірний автомобіль. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] визнала ту обставину, що автомобіль був придбаний як за спільні кошти подружжя, так і за кошти, які подружжя отримало у борг. Проте вона зазначила, що кошти подружжя у вартості автомобіля складають 1/3 частину. Свідки [PERSON] та [PERSON] зазначили про те, що автомобіль був придбаний як за спільні кошти подружжя, так і за кошти, які подружжя отримало у борг. Гроші подружжя у вартості автомобіля складали еквівалент 3000 доларів США, а загалом автомобіль вартував 5200 доларів США. Отже, у процесі розгляду спору суд врахував як час придбання майна (автомобіля в період шлюбу); так і кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання кошти подружжя у сумі 3000 доларів США та кошти, отримані у борг); мету придбання майна (в інтересах сімї), і це дозволило визначити правовий статус сумісної власності подружжя та грошової суми, яка має бути стягнута з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] Оскільки суду не були надані докази того, що подружжя повернуло борг у сумі 2200 доларів США (або його еквівалент у гривнях), який отримали на придбання автомобіля, то суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] має бути стягнута грошова компенсація в еквіваленті 1500 доларів США за курсом НБУ станом на час розгляду справи (1 долар США дорівнює 26, 56 грн.), і складає суму 39\~840 грн., що відповідає 1/2 частині вартості автомобіля «FIAT SCUDO», 2002 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) ZFA22000012949171, тип вантажо-пасажирський. При цьому враховується наступне. Як вже зазначалося, спірний автомобіль був відчужений 22.12.2015 року на користь [PERSON] При цьому такі дії були вчинені без отримання згоди [PERSON] та були вчинені не в інтересах сім'ї. При розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна. Про відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна і був поданий позов [PERSON] Суд вважає, що позивачка [PERSON] обрала правильний спосіб захисту порушеного права. В той же час приймаючи рішення щодо визначення суми грошової компенсації за вартість відчуженого не в інтересах сім'ї майна суд виходить з наступних міркувань. В матеріалах справи наявні докази про вартість майна: -а.с. 58 10 000 грн. станом на 19.12.2014 р., -а.с. 63 13\~000 грн. станом на 18.11.2015 р., -а.с. 161 92\~150 грн. станом на 23.04.2018 р., -а.с. 181-186 126\~940 грн. станом на 18.11.2015 року, -а.с. 181-186 107\~750 грн. станом на 05.11.2018 року, -а.с. 203-228 61\~447 грн. станом на 23.11.2018 року. Вартість майна при його поділі має визначатися: або за згодою подружжя; або у разі відсутності такої згоди станом на час розгляду справи. Позивачка [PERSON] та представник відповідача [PERSON] не визнають, що вартість автомобіля могла складати 10\~000 грн. або 13\~000 грн. Також сторони не дійшли узгодження щодо суми 92\~150 грн. станом на 23.04.2018 р. та 126\~940 грн. станом на 18.11.2015 року. Тому суд не приймає до уваги вартість майна, що зазначена вище, у сумі: 10 000 грн. станом на 19.12.2014 р., 13\~000 грн. станом на 18.11.2015 р., 92\~150 грн. станом на 23.04.2018 р., 126\~940 грн. станом на 18.11.2015 року. Також суд не може прийняти до уваги вартість майна у сумі 107\~750 грн. станом на 05.11.2018 року. Так, при проведенні оцінки майна не був проведений огляд автомобіля. Позивачка [PERSON] не запропонувала новому власнику надати цей автомобіль для огляду. А її покликання на те, що новий власник автомобіля не надав би цей автомобіль для огляду не заслуговують на увагу. Також суд не може прийняти до уваги вартість майна у сумі 61\~447 грн. станом на 23.11.2018 року. Так, огляд цього майна був проведений без присутності [PERSON] Окрім того, визначення вартості майна було проведено з порушенням встановленої Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів від 24.11.2003 року (з наступними змінами). З урахуванням цього суд вважає, що присудження грошової компенсації у розмірі 39\~840 грн. буде справедливою сатисфакцією [PERSON] у звязку з припиненням її права на спірне майно. Щодо решти майна. Суд вважає, що телефон стільникового звязку «IPhone 4S» вартістю 3700 грн. не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ця річ була подарована [PERSON] своїй (на той час) дружині [PERSON] (на даний час [PERSON]В.). Дана обставина знайшла своє підтвердження в ході розгляду справи. Про це пояснила як позивачка за первісним позовом, так і свідки [PERSON], [PERSON] Згідно пункту 2 частини 1 статті 57 СК України майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування, є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Предметом договору дарування може бути будь-яке майно (як індивідуально визначені речі, так і речі, визначені родовими ознаками), не вилучене з товарообороту і яке може бути у власності особи, якій воно дарується. Дарунком можуть бути рухомi речі. Договір дарування укладається у формі, яка визначається загальними правилами цивільного законодавства про форму договорів. Договір дарування може укладатися в усній, простій письмовій і письмовій нотаріальній формі. Форма договору визначається у залежності від виду майна, що є предметом договору дарування. Усна форма укладання договору дарування може мати місце при даруванні предметів особистого користування та побутового призначення, коли таке бажання висловлюється прямо й дарунок передається обдаровуваному в момент укладання договору. В даному випадку бажання подарувати телефон стільникового звязку «IPhone 4S» [PERSON] було висловлене [PERSON], й дарунок передався обдаровуваній [PERSON] в момент укладання договору. Тому телефон стільникового звязку «IPhone 4S» є приватною власністю [PERSON] та не підлягає поділу. Щодо решти майна. В ході розгляду справи підтвердилося, що ліжко двоспальне вартістю 2000 грн., ортопедичний матрац вартістю 3200 грн., холодильник «АEG» вартістю 6000 грн., ноутбук «ASUS» вартістю 6500 грн. є об'єктами права спільної сумісної власності подружжя. Позивачка [PERSON] зазначила, що холодильник «АEG» вартістю 6000 грн. був придбаний її мамою за особисті кошти. Але в ході розгляду справи ця обставина не підтвердилася. Суду не були надані належні і допустимі докази того, що це майно було придбане за кошти мами [PERSON] Так само як і не підтвердилися пояснення [PERSON] про те, що ноутбук «ASUS» вартістю 6500 грн. був придбаний особисто позивачкою ще до укладення шлюбу. Адже про протилежне пояснили суду свідки [PERSON], [PERSON] І хоча суду не були надані квитанції чи чеки (за виключенням щодо матраца ортопедичного а.с. 20), проте у суду немає сумніву у тому, що спірне майно: ліжко двоспальне вартістю 2000 грн., холодильник «АEG» вартістю 6000 грн., ноутбук «ASUS» вартістю 6500 грн. є об'єктами права спільної сумісної власності подружжя. Адже факти придбання цього майна, по суті, визнавалися сторонами. А відсутність квитанцій чи чеків щодо цього майна не може бути перешкодою для захисту прав осіб, які звернулися до суду. Щодо судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Оскільки позови були задоволені частково, то й судові витрати (сплата судового збору) повинні бути стягнуті пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 275, 60 грн. 50% понесених судових витрат (сплата судового збору). З [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 275, 60 грн. 50% понесених судових витрат (сплата судового збору). \~ \~ \~ \~

Outcome: approved