Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

В липні 2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про захист честі і гідності та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач працює спеціалістом-землевпорядником в Вапнярській селищній раді Томашпільського району Вінницької області. 14 червня 2019 року біля 08 год. 30 хв. під час спілкування з заступником селищної ради з питань виконавчих органів ради [PERSON], останній в присутності працівників селищної ради назвав його «гондоном». Про вказаний випадок позивач повідомив голову Вапнярської селищної ради Горенюка О.П. Однак, з боку селищного голови ніякого реагування не відбулося, оскільки [PERSON] була написана службова записка, про те, що він підтвердив той факт, що дійсно 14 червня 2019 року він назвав позивача гондоном. Однак, як вважає відповідач, слового «гондон» походить від слова «Кондом», яке вперше з`явилося на початку ХІХ століття, хоча слово «кондом» згадується в 1666 році. Етимологія слова «кондом» не вияснена. Народна етимологія приписує цю назву другу англійського короля Карла ІІ - Ерлу Кондомському. В зв`язку з чим він вважає, що нічого образливого з його боку на адресу позивача немає. Позивач зазначає, що згідно словника нецензурних слів та виразів термін «гондон» означає: 1) презерватив; 2) погана людина. Відповідно до словника Вікіпедії «гондон» - це погана, неприємна, підла людина, мудак. Даний термін має кілька значень, в тому числі і вживається як образа відносно осіб чоловічої статі. Відповідно своїми діями [PERSON] прилюдно висловившисть відносно позивача в брутальній, принизливій, непристойній формі, принизив честь та гідність позивача та завдав йому моральної шкоди, яка виразилась в понесених останнім душевних та психічних стражданнях, яких позивач зазнав внаслідок протиправних дій відповідача, вимушених змінах у його життєвих та виробничих стосунках, зниженню його престижу та ділової репутації, значній тривалості даних немайнових втрат та значних зусиллях, необхідних для відновлення попереднього стану. Також зазначив, що після вказаних подій він був змушений звертатися за медичною допомогою до лікаря психіатра. [PERSON] вважає, що такі висловлювання відповідача відносно нього є негативними та такими, що невідповідають дійсності, принижують його честь та гідність, а також завдають шкоду діловій репутації в зв`язку з чим вимушений звернутися до суду, який просить зобов`язати відповідача публічно вибачитися перед ним в присутності працівників Вапнярської селищної ради Томашпільського району Вінницької області за висловлювання в його адресу, здійснене в брутальній, принизливій та непристойній формі, що принизило його честь та гідність; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 15000 грн та судові витрати по справі. Ухвалою суду від 16 липня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 07 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Семко В.М. позовну заяву підтримали, посилаючись на обставини зазначені в ній. Крім того позивач вказав, що висловленням відповідача на його адресу йому було завдано моральної шкоди, оскільки після вказаних подій він був вимушений звільнитися з роботи та звернутися до лікаря психіатра, після чого лікувався в санаторії. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Барвінський О.П. в судовому засіданні посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог просять відмовити в їх задоволенні. Так, відповідач [PERSON] пояснив, що вказана розмова відбулася між ним та [PERSON] в кабінеті паспортиста селищної ради та ніхто із третіх осіб не був присутній при цьому. Вказав, що дійсно під час розмови назвав останнього «гондом», однак не мав наміру посягати на його честь та гідність. Вказаний термін, жодним чином не був висловлений в брутальній та принизливій формі, а є лише оціночним судженням, так як порівняв [PERSON] з другом англійського короля Карла ІІ - Ерлом Кондомським. Крім того представник відповідача - адвокат Барвінський О.П. зазначив, що доводи викладені в позовній заяві не підтверджуються належними та допустими доказами. Зокрема, посилання позивача на те, що відповідач виразився в його адресу назвавши його «гондоном» звучало в принизливій, грубій формі не відповідає дійсності, оскільки в своїй службовій записці останній описав, що його висловлення було зовсім в іншій оціночній формі та було висловлене не в тій формі, яка є брутальною та принизливою. При висловлені [PERSON] ніякого наміру на посягання на честь та гідність [PERSON] не було. Позивач жодним чином не довів той факт, що дане висловлення було здійснене в присутності сторонніх осіб, які б могли чути розмову, що відбулася між сторонами. Жодних доказів з цього приводу не має. Зауважив, що вимога позивача про вибачення відповідача перед ним в присутності працівників селищної ради не підлягає задоволеню, оскільки відповідно до п. 26 Постанови пленуму Верховного суду № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», суд не вправі зобов`язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК. Також зазначив, що й не доведено позивачем факту заподіяння йому моральної шкоди. Направлення на лікування, які надані [PERSON] не є констатацією будь-якого діагнозу та не мають ніякого взаємозв`язку з діями відповідача. Факт запису в трудовій книжці, в якій зазначена підстава звільнення - за згодою сторін також не має ніякого взаємозв`язку із висловлюванням відповідача, яке на думку [PERSON] було підставою для звільнення. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`ктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд приходить до наступного висновку зтаких підстав. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 14 червня 2019 року біля 08:30 год в приміщенні Вапнярської селищної ради Томашпільського району Вінницької області під час розмови позивача із [PERSON] , останній назвав [PERSON] «гондоном». Вказаний факт також підтверджується доповідною запискою позивача, адресованою голові Вапнярської селищної ради Горенюку О.П. (а.с. 9). Згідно службової записки [PERSON] , якою останній довів до відома голову селищної ради, що дійсно 14 червня 2019 року біля 08:30 год. назвав спеціаліста-землевпорядника [PERSON] гондоном, що походить від слова кондом, яке вперше з`являється на початку ХІХ століття, хоча слово condon згадується в 1666 році. Етимологія слова кондом не вияснена. Народна етимологія приписує цю назву другу англійського короля Карла ІІ, Ерлу Кондомському (Earl of Condom). Враховуючи вищевикладене категорично заперечую щодо чогось образливого (а.с.6). Як видно з копії трудової книжки позивача, 12 вересня 2019 року [PERSON] звільнено з посади інженера-землевпорядника за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 27). Крім того, на підтвердження позовних вимог позивачем надано копію направлення на консультацію до лікаря психіатра та копію направлення на госпіталізацію у відділення психіатричної лікарні від 21 червня 2019 року (а.с. 7-8). Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного обґрунтування. Так, стаття 3 Конституції України визначає, що життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно положень статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. За правилами ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізичнна особа має право звернутися до суду з позовом про захист іі гідності та честі. Разом із цим Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року за №1, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до положення ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Як встановлено в ході судового розгляду своїм правом на відповідь з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку, позивач не скористався. При вирішенні питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з`ясувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Пунктом 18 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 р. № 1, згідно з положеннями статті 277 ЦК ( 435-15 ) і статті 10 ЦПК ( 1618-15 ) обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Згідно із роз`ясненнями, що містяться в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду», суди застосовують при розгляді справ Європейську конвенцію з прав людини і практику суду як джерело права. Згідно зі ст. 10 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 04.11.1950 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і свобод людини» від 11.09.1997 року, кожна людина має право на свободу виявлення поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів. Як вказано у рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік, Хендісайд) свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Так, як зазначалося, у разі висловлення суб`єктивної думки в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду, однак у судовому засіданні не було встановлено, що слово «гондон» було сказане в присутності інших осіб саме у принизливій та брутальній формі. На думку суду слово «гондон» може мати кілька значень, тлумачення якого мав би роз`яснити спеціаліст з етимології, проте з клопотанням про залучення такого спеціаліста сторони не зверталися. Посилання позивача на Вікіпедію як джерело, суд до увага не бере, оскільки воно носить неофіційний характер. Також зіславшись на словник нецензурних слів, позивач дане твердження нічим не підтвердив, не зазначив походження такого словника, автора тощо. Щодо заявленої вимоги позивача - зобов`язати відповідача публічно вибачитися перед ним в присутності працівників Вапнярської селищної ради, суд виходить з наступного. Пунктом 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Суд не вправі зобов`язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК. Таким чином, суд проаналізувавши висловлювання [PERSON] відносно [PERSON] , оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, відтак у задоволенні позову слід відмовити. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у сумі 15000 грн, суд вважає, що така вимога є похідною від вимоги про захист честі та гідності в задоволенні якої відмовлено, а тому підстав стягувати моральну шкоду у суда немає. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід віднести за рахунок позивача [PERSON] . Відповідно,

Outcome: dismissed