Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що вона, [PERSON] , та відповідач, [PERSON] , з 2015 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] . Разом з ними проживали і її доньки - [PERSON] . [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . [INFO] у них народився син - [PERSON] . Внаслідок того, що відповідач відмовився визнати їхнього сина, батьком дитини з її слів у свідоцтві про народження, виданому відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 11 січня 2016 року, був записаний її покійний чоловік - [PERSON] . Пізніше їй стало відомо, що [PERSON] є священнослужителем, одружений та має дітей. Коли про їхні стосунки стало відомо дружині відповідача, останній все таки визнав батьківство сина та був записаний батьком [PERSON] у свідоцтві про народження, виданому Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Рівненській області 20 вересня 2018 року. В квітні 2019 року, через постійні сварки та непорозуміння, [PERSON] виселився з її будинку і шлюбні відносини між ними були припинені. Малолітній син, [PERSON] , залишився постійно проживати разом з нею та її доньками за адресою: [ADDRESS] . Вважає, що ними, як батьками малолітньої дитини, фактично було самостійно визначено та погоджено місце проживання малолітнього сина [PERSON] з матір`ю. З часу окремого проживання, [PERSON] ніякої уваги сину не приділяв, рідко з ним бачився, байдуже ставився до потреб дитини, не цікавився його здоров`ям. 16 червня 2019 року, без її згоди та відома [PERSON] самочинно, таємно, всупереч її волі та інтересам дитини забрав сина [PERSON] з подвір`я її будинку, визначив місце його проживання з собою, в орендованій ним квартирі, з чужими людьми, умисно поставивши дитину в таку ситуацію, при якій [PERSON] вимушений адаптуватися до нового соціального середовища, що негативно вплинуло на психологічний стан сина, змінило його звичний розпорядок дня, порушило стійкі соціальні зв`язки сина з оточуючими і рідними людьми. На час викрадення [PERSON] сина, жодної реальної загрози його життю та здоров`ю не було, виключні обставини, з якими закон пов`язує можливість розлучення малолітньої дитини з матір`ю були відсутні. З того часу відповідач став чинити їй перешкоди не тільки в спілкуванні та вихованні дитини, а навіть в побаченнях з сином. Самоуправне відібрання дитини позбавило їхнього сина не лише спілкування з мамою, а й кола близьких йому людей, зокрема двох сестричок, з якими він разом ріс і виховувався, сусідських дітей, з якими він часто грався та проводив час. За фактами здійснення перешкод в спілкуванні та вихованні сина, примусовому його відібранні, за період з липня по серпень 2019 року вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів, однак жодного позитивного результату це не принесло. Дії [PERSON] щодо самоуправного відібрання дитини поза її волею, перешкоджання в побаченнях матері з дитиною, приховування інформації щодо місця перебування сина є грубим порушенням вищезазначених норм. Вона та її діти зареєстровані та проживають у домоволодінні [ADDRESS] , що належить їй на праві власності. Відповідно до даних акту обстеження умов проживання від 01 листопада 2019 року, в будинку зроблено ремонт, в помешканні чисто, тепло, затишно. Діти мають окремі місця для сну, навчання та відпочинку. Для дитини є дитяче ліжечко, іграшки, одяг та взуття по сезону. Створені належні умови для проживання, виховання і розвитку дитини. З 14.06.2019 року вона працює на посаді оператора АЗС/АЗС №РН 03 Департаменту управління мережею АЗК Західного дивізіону ТОВ «ОККО-РІТЕЙЛ». де характеризується виключно позитивно, отримує стабільний дохід. На обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває. Її син, [PERSON] , з 02.09.2019 року за її заявою був зарахований до Рівненського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний заклад» №17, однак, у зв`язку з неправомірними діями [PERSON] по відібранню дитини, з 02.09.2019 року син дошкільну групу не відвідує. 12 серпня 2019 року указом №90 архієпископа Рівненського і Острозького за недостойну і аморальну поведінку проторієрею [PERSON] було заборонено у священослужінні до повного розкаяння та виведено поза штат Рівненської єпархії. Після самоправного відібрання дитини, [PERSON] , не бажаючи самостійно займатися вихованням та доглядом за дитиною, 17 червня 2019 року уклав договір з [PERSON] яка обіймає науково-педагогічну посаду, працює на посаді доцента у Національному університеті водного господарства та природокористування, однак це не дає підстави вважати, що дана особа цілком розуміє як взагалі спілкуватися, виховувати чотирьохрічну дитину, виконувати весь комплекс обов`язків по відношенню до сина. Крім того, враховуючи те, що вищевказаний договір був укладений на наступний день після викрадення дитини, є безоплатним, в ньому відсутні будь-які умови щодо відповідальності сторін за невиконання чи неналежне виконання ними взятих на себе зобов`язань, угода сторін носить суто формальний характер, була укладена лише для штучного створення додаткових доказів при поданні відповідачем позову до суду, її умови не спрямовані на реальне виникнення між відповідачем і педагогом будь-яких правовідносин. В період перебування її сина разом з [PERSON] , останнім було проведено без її згоди ряд лікарських обстежень малолітнього [PERSON] . В консультаційному висновку дитячого хірурга від 17.06.2019 року сину було встановлено діазноз баланопостит, дитячим неврологом 18.07.2019 року було встановлено попередній діагноз: «ЗНР? Синдром рухової розгальмованості з дефіцитом уваги? Госпіталізм?». Відсутність її згоди, як матері дитини, може розглядатися як незаконний вплив на психічне здоров`я сина. Відповідно до довідки Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-соціальної допомоги «Центральний», станом на 14.08.2019 рік [PERSON] є здоровим, може відвідувати дитячий колектив. На підставі ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 19.08.2019 року в цивільній справі №569/14153/19, відділом опіки і піклування служби у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради було подано для суду висновок, затверджений рішенням Виконавчого комітету Рівненської міської ради від 04 березня 2020 року, в якому члени комісії вирішили питання про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю. Беручи до уваги попереднє тривале проживання малолітнього сина з нею та сестричками, сталість його соціальних зв`язків з мамою та іншими близькими людьми, добросовісне виконання нею батьківських обов`язків, створення для дітей необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення їх усім необхідним, а також відсутність з її боку перешкод у спілкуванні батька з сином та негативного впливу на його виховання і розвиток, вважає, що за таких обставин таким, що найбільше відповідає інтересам дитини та має першочергового значення при вирішенні зазначеного спору, є визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з нею, його мамою. Просить визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - [PERSON] . Згідно ухвали Рівненського міського суду від 07.04.2020 справу за підсудністю в порядку, встановленому ст. 31 ЦПК України, передано на розгляд до Дубенського міськрайонного суду. Ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 30.06.2020 року відкрито провадження у справі. З метою виконання вимог ч.1 ст.189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі. 21 січня 2021 року ухвалою Дубенського міськрайонного суду залучено до участі у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача орган опіки та піклування: службу у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради. Підготовче засідання закрито та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 17.03.2021 зупинено провадження у справі до вирішення питання про відвід судді Ралець Р.В. Ухвалою суду від 31.03.2021 відновлено провадження у справі. Відповідачем [PERSON] та його представником [PERSON] було подано заяву про направлення справи №569/4291/20 до Рівненського апеляційного суду для визначення підсудності. Враховуючи, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а також відсутність підстав для визначення підсудності апеляційним судом, у задоволені даної заяви відмовлено. Позивачка [PERSON] , згідно поданої заяви, просить провести розгляд справи без її участі та участі її представника на підставі наявних доказів (а.с. 211, 212). Представник позивача - адвокат Мотрич Є.Р., згідно поданої заяви, просить провести розгляд справи без його участі та участі позивачки на підставі наявних в матеріалах справи доказів (а.с. 213). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. У своїй заяві від 30.06.2021 зазначив про розгляд справи без його участі та участі його представника у випадку відмови в направлені матеріалів справи до Рівненського апеляційного суду для визначення підсудності (а.с. 206,219). Представник третьої особи: ООП Рівненського міськвиконкому Самолюк І.Р., згідно поданої заяви, просить провести судове засідання без його участі. Висновок органу опіки та піклування від 18.06.2021 №08-1147 про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з матір`ю підтримує. Не заперечує проти задоволення позову (а.с. 207, 208). Суд вважає за належне розглянути справу по суті позовних вимог, на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що в силу вимог п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції (параграф 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Всі ці обставини слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши матеріали справи, докази по справі, суд дійшов до наступних висновків. Згідно ч.1ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане повторно 20.09.2018 Рівненським МВ ДРАЦС ГТУЮ у Рівненській області (а.с. 9). Як свідчить повідомлення Рівненського відділу поліції ГУНП в Рівненській області від 03.10.2019, наданого на запит адвоката, [PERSON] зверталась до правоохоронних органів 7 разів щодо перешкод в спілкуванні та вихованні сина [PERSON] , громадянином [PERSON] в результаті проведеної перевірки за вказаними зверненнями, в діях [PERSON] відсутні ознаки кримінального чи адміністративного правопорушення. Також 15.02.2019 та 27.04.2019 до Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області надійшло звернення [PERSON] стосовно вчинення відносно неї насильства (а.с. 10). Позивачка є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0, 1000 га за тією ж адресою, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.04.2003 року (а.с. 12) Про це також свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №1467509 від 12.09.2003 та державний акт на право власності на земельну ділянку (а.с. 13, 14). За адресою: [ADDRESS] , разом з позивачкою зареєстровані та проживають: син - [PERSON] , [INFO] , доньки - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що свідчить адресна картка, видана Рівненською міською радою 04.07.2019 №40959 (а.с. 11). В акті обстеження умов проживання від 01 листопада 2019 року, в будинку по [ADDRESS] зроблено ремонт - побілені стіни, поклеєні нові шпалери, переставлені меблі. В помешканні чисто, тепло, затишно. Діти мають окремі місця для сну, навчання та відпочинку. Для дитини є дитяче ліжечко, іграшки, одяг та взуття по сезону. Створені належні умови для проживання, виховання і розвитку дитини (а.с. 17). Згідно довідки №2117 від 17.07.2019 року та довідки №283-20 від 25.11.2020, [PERSON] працює на посаді оператора АЗС/АЗС №РН 03 Департаменту управління мережею АЗК Західного дивізіону ТОВ «ОККО-РІТЕЙЛ» і станом на 25.11.2020 продовжує працювати на займаній посаді. Її дохід за період липень-грудень 2019 року склав 77931, 11 грн., за період травень-серпень 2020 року склав 72438, 05 грн., за період серпень-жовтень 2020 року склав 12733, 50 грн. (а.с. 18, 19, 96, 109, 110). Як свідчать характеристики надані ТзОВ «КК «Західна» та ТОВ «ОККО-Рітейл», [PERSON] характеризується виключно позитивно (а.с. 20, 21, 97) На обліку у лікарів психіатра та нарколога [PERSON] не перебуває, про що свідчать довідки центру психічного здоров`я населення №15 від 30.09.2019 та №277 від 27.09.2019 (а.с. 22, 23). Згідно повідомлення адміністрації Рівненського НВК «ЗОШ І-ІІІ ступенів-дошкільний навчальний заклад», [PERSON] з 02.09.2019 року за заявою матері [PERSON] був зарахований до Рівненського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний заклад» №17. З 02.09.2019 року син дошкільну групу не відвідує (а.с. 24). Як свідчать характеристики [PERSON] та [PERSON] , їх мама [PERSON] приділяє належну увагу питанням навчання та виховання дітей (а.с. 25, 26). Указом №90 від 12 серпня 2019 року архієпископа Рівненського і Острозького за недостойну і аморальну поведінку проторієрею [PERSON] було заборонено у священослужінні до повного розкаяння та виведено поза штат Рівненської єпархії (а.с. 27). 17 червня 2019 року [PERSON] уклав договір з [PERSON] про догляд та навчання дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 28-29). Згідно консультативного висновку спеціаліста від 17.06.2019 року [PERSON] , [INFO] , встановлено діагноз баланопостит, призначено содові ванночки та канефрон, нурофен (а.с. 35). З консультативного висновку дитячого невролога від 18.07. 2019 року слідує, що [PERSON] , [INFO] під питанням діагностовано попередній діагноз: затримка мовного розвитку, госпіталізм. Рекомендовано консультацію у психоневролога (а.с. 36). Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради № 08-1147 від 18.06.2021 року, комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради від 14.06.2021 року вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] (а.с. 209-210). Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09 червня 2020 року, яке залишено без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 22.09.2020 року, в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання дитини - відмовлено, оскільки, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є недоведеними та безпідставними, оскільки в судовому засіданні не встановлено обставин, які б свідчили, що визначення місця проживання дитини з батьком буде відповідати найкращим інтересам дитини (а.с. 98-108). Згідно ч. 4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, що визначено ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 150 Сімейного кодексу України одним із основних батьківських обов`язків є обов`язок належного виховання та розвитку дитини. Батьки зобов`язані піклуватися, зокрема, про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати дитину. Зазначена норма встановлює заборону фізичних покарань дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Частиною 3 ст. 151 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно з ч. 1, 2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного житі я та праці. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Згідно ч. 2 статті 160 Сімейного Кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частиною 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. При вирішенні спору між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, необхідно виходити з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, ухвалене рішення повинно відповідати інтересам неповнолітніх. При цьому, повинно бути ураховано, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. За змістом викладеного в ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. За висновками Європейського суду з прав людини, між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (справа «Хант проти України»). Враховуючи вищевикладене, суд вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - [PERSON] , оскільки це не буде суперечити інтересам дитини, враховуючи його вік. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачкою було сплачено судовий збір у розмірі 840, 80 грн. (а.с. 1).

Outcome: approved