Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

В листопаді 2020 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом,в якому зазначає,що вона є власником будинку [ADDRESS] . Відповідач-її син [PERSON] був зареєстрований у спірному житловому приміщенні за її згодою як член сім`ї власника ,проте з 2017 р. фактично у будинку не мешкає,вивіз всі власні речі,родинних відносин з позивачкою не підтримує,місце його перебування невідомо. Посилаючись на те,що формальна реєстрація проживання відповідача порушує права власника та змушує нести додаткові витрати на утримання житла,створює інші перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю ,позивач просить суд з підстав,передбачених ст.405 ч.2 ЦК України,визнати відповідача таким,що втратив право користування спірним житловим приміщенням . В судовому засіданні позивач наполягала на задоволенні позову,зазначивши,що у 2017 р.її син [PERSON] звільнився з роботи,вимагав,аби вона його фінансово утримувала,на цьому грунті між ними погіршилися особисті відносини,а після чергового конфлікту [PERSON] на машині вивіз з будинку позивачці усі власні речі,в тому числі меблі,зазначивши,що не бажає підтримувати надалі родинні відносини,змінив номери засобів зв`язку,з того часу зв`язок з ним втрачений.Формальна реєстрація відповідача порушує права власника ,так як перешкоджає оформити субсидію,вирішувати інші питання стосовно спірного житла. Відповідач в судове засідання не з`явився без повідомлення причин,викликався за адресою зареєстрованого місця проживання шляхом направлення судової повістки,про зміну адреси проживання суд не повідомляв,відзив на позов не подав. Інформація про розгляд Шевченківським районним судом м.Запоріжжя вказаної справи та виклик в судове засідання відповідача розміщена на офіційному сайті «Судова влада». Відповідно до ч.11 ст.129 ЦПК України відповідачі вважаються повідомленими про дату,час та місце розгляду справи. Відповідно до ст.280,281 ЦПК України суд на згодою позивача ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Всебічно вивчивши обставини справи,дослідивши надані письмові докази у сукупності,допитавши свідків,суд дійшов висновку,що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено та перевірено доказами, що на підставі договору купівлі -продажу, нотаріально посвідченого нотаріусом П`ятої Запорізької державної нотконтори Цекеєвою І.О. 24.06.1989 р.№ 2-1566, позивач є власником будинку [ADDRESS] . Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ,про що надано витяг. З наведеного суд встановив,що позивач набув право власності на спірне житлове приміщення у встановлений законом спосіб,з правочину,та підтвердив ці обставини належними допустимими доказами,які нічим не спростовані. В спірному житловому приміщенні зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] ,що підтверджено інформацією департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради . Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України та з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України,члени сім`ї власника житла,які разом з ним проживають у будинку(квартирі),що йому належить,користуються жилим приміщенням в обсязі,визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ст.383,391 ЦК України,ст.157 ЖК України власник житлового будинку,квартири має право використовувати помешкання для власного проживання,проживання членів своєї сім`ї,інших осіб,вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст.405 ч.2 ЦК України,член сім`ї власника втрачає право користування житловим приміщенням,якщо протягом більше одного року не користується ним без поважних причин. Свідки [PERSON] та [PERSON] ,які тривалий час підтримують дружні стосунки з сім`єю позивачки,в суді показали,що відповідача [PERSON] востаннє бачила щонайменше 3 роки тому,зі слів його матері [PERSON] ,яка фактично мешкає за адресою [ADDRESS] ,у 2017 р.останній добровільно залишив спірний будинок, речей його у будинку немає,з сім`єю відповідач не спілкується,матір`ю не цікавиться,участі в утриманні будинку не приймає,через що позивачка має борги по оплаті комунальних послуг. Аналогічні відомості викладені у акті від 14.11.2020 р. обстеження спірного будинку ,завіреному підписом голови квартального комітету. З досліджених доказів суд встановив,що відповідач не користується житлом,яке є власністю позивача, без поважних причин,звільнив його за власним бажанням,у такий спосіб на свій розсуд розпорядився своїм правом,добровільно відмовившись від користування цим майном. Встановлені судом обставини не спростовані відповідачем під час судового розгляду справи. Таким чином,суд встановив,що позов грунтується на законі,підтверджений доказами і підлягає задоволенню,оскільки правові підстави для користування спірним житлом відповідачем за спливом визначеного ст.405 ч.2 ЦК України строку наразі відсутні,його реєстрація у будинку створює перешкоди позивачу як власнику у користуванні та розпорядженні власністю. На підставі ст.64 ч.2,156,157 ЖК України,ст.383,391,405 ЦК України, ст.3,10,11,57,60,212 -215,218 ЦПК України,суд-

Outcome: approved