Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

В квітні 2014 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз» про зобов'язання виконати рішення суду, стягнення грошової суми, моральної шкоди та витрат на правову допомогу. В обґрунтування позову посилаючись на те, що в серпні 2012 року вона звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ПАТ «Дніпрогаз» в якому просила скасувати Акт складений ПАТ «Дніпрогаз» від 11 жовтня 2011 року про виявлені порушення та Акт №2214, складений комісією ПАТ «Дніпрогаз» по проведенню експертизи газового лічильника, який був знятий за адресою: [ADDRESS], стягнути з ПАТ «Дніпрогаз» на її користь моральну шкоду в розмірі 5000 грн., зобов'язати ПАТ «Дніпрогаз» здійснити перерахунок заборгованості за спожитий природний газ та відновити газопостачання за адресою: [ADDRESS]. Посилалася на те, що 11 жовтня 2011 року до неї додому прийшли два співробітники ПАТ «Дніпрогаз» з метою перевірки газового лічильника, в результаті чого було знято та запаковано її газовий лічильник. Співробітниками ПАТ «Дніпрогаз» також було запропоновано позивачу підписати Акт при цьому не показуючи, які порушення в лічильнику виявлені, пославшись на те, що лічильник упакований в пакет та опломбований пломбою. Однак, позивач заявила, що акт вона підпише лише після того, як вони пояснять, що з лічильником. Натомість співробітники ПАТ «Дніпрогаз» в Акті зазначили про її відмову в підписанні. Крім того, співробітники ПАТ «Дніпрогаз» не перевірили невідповідність показань лічильника об'ємам спожитого газу. Позивач не змогла бути присутньою при проведенні експертизи за станом здоров'я, однак це не перешкодило написати комісії ПАТ «Дніпрогаз» при складанні Акту №2214 експертизи лічильника газу від 03 листопада 2011 року, що експертиза проводилася у її присутності та вказати, що вона була присутня, але від підпису відмовилася. Таким чином, позивач вважала, що Акт №2214 експертизи лічильника газу від 03 листопада 2011 року не відповідає вимогам встановленими Положення «Про проведення експертизи лічильників газу, установлених у споживачів і призначених для обліку природного газу в побуті» затвердженого наказом Міністерства палива та енергетики України від 27 грудня 2005 року №619. Крім того, 28 серпня 2012 року позивачу співробітниками ПАТ «Дніпрогаз» було поставлено скоби на встановлений ними лічильник, в результаті чого до її домоволодіння було припинено постачання газу. 04 лютого 2013 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська було ухвалено рішення суду, відповідно до якого позовні вимоги [PERSON] були задоволені частково, а саме було зобов'язано Публічне акціонерне товариство «Дніпрогаз» здійснити перерахунок оплати отриманих [PERSON] послуг з газопостачання за фактичними показаннями лічильника. В іншій частині позову - відмовлено в повному обсязі. Зазначене рішення суду не оскаржувалося та набрало чинності. Однак після набрання чинності рішенням суду відповідачем не було здійснено жодних дій, направлених на його виконання. Враховуючи даний факт позивачем та її представником [PERSON] неодноразово направлялися запити з проханням надати пояснення з приводу не виконання рішення суду від 04.02.2013, які зі сторони відповідача задоволені не були. Також відповідач, уникаючи виконання рішення суду від 04.02.2013, постійно затягував строки його виконання. Так ПАТ «Дніпрогаз» до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська було подано позовну заяву про стягнення з [PERSON] збитків у розмірі 6 916,12 грн. та грошових коштів у розмірі 11 302, 77 грн., які були нараховані ПАТ «Дніпрогаз» за шкоду, яка нібито була завдана ПАТ «Дніпрогаз» [PERSON] через втручання в газовий лічильник. Проте, після прийняття даної позовної заяви Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська до провадження, за заявою ПАТ «Дніпрогаз» вона була залишена без розгляду. Після залишення Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська позовної заяви ПАТ «Дніпрогаз» до [PERSON] без розгляду, відповідач у відповідь на неодноразові звернення [PERSON] на її адресу було направлено лист від 19.12.2013 за № 10057/7/7-3, в якому було зазначено, що перерахунок плати за спожитий природній газ за нормами споживання здійснено з 16.07.2011 по 10.10.2011 - нараховано 3377,51 грн. Таким чином відповідач грубо ігноруючи та не виконуючи рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2013 року на даний час продовжує нараховувати позивачу збитки. При цьому жодних пояснень з приводу підстав нарахування вказаних збитків, враховуючи рішення ухвалене Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська 04 лютого 2013 року ПАТ «Дніпрогаз» не надає. На підставі викладеного та з урахування уточнених позовних вимог позивач просить суд зобов'язати відповідача виконати рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2013 року по справі №401/9122/12; стягнути з відповідача на її користь грошову суму у розмірі 3 404 грн. 30 коп.; стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.; витрати на правову допомогу у розмірі 7 000,00 грн. та судові витрати. У судовому засіданні представники позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON] надали пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову наполягали. Представник відповідача ПАТ «Дніпрогаз» - Колпаченко Є.Ю. проти задоволення позову заперечувала, підтримавши надані суду письмові заперечення та додаткові пояснення на позов і просила у задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши сторони, представників сторін, дослідивши матеріали справи, дослідивши матеріли цивільної справи №401/9122/12 за позовом [PERSON] до ПАТ «Дніпрогаз», приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач проживає за адресою: [ADDRESS], та відповідно до договору №79848 про надання послуг з газопостачання від 18 липня 2000 року, укладеного між нею та відповідачем, є споживачем послуг з газопостачання. 11 жовтня 2011 року під час проведення планової перевірки газового лічильника представниками ПАТ «Дніпрогаз» було складено Акт про виявлені порушення газового лічильника типу G-6 «Октава» установленого за адресою: [ADDRESS], а саме: «Фальш пломбы завода производителя. Развальцованы пломбировочные отверстия в стекле суматора в месте установки пломб». Також 11 жовтня 2011 року представниками ПАТ «Дніпрогаз» було складено Акт про демонтаж лічильника газу для проведення експертизи, відповідно до якого було демонтовано лічильник типу G-6 «Октава», зав.№292731, установленого за адресою: [ADDRESS], та замість нього встановлений інший лічильник газу типу G-6 «Візор». Актом комісії ПАТ «Дніпрогаз» №2214 експертизи лічильника газу від 03 листопада 2011 року проведено експертизу лічильника газу типу G-6 «Октава», зав.№292731, в результаті чого було встановлено механічне втручання в роботу лічильного механізму. Довідкою Державного підприємства «Дніпропетровський регіональний державний науково-технічний центр стандартизації, метрології та сертифікації» №19-21/2867-11 від 03 листопада 2011 року встановлено, що лічильник газу Октава G-6 №292731, що належить [ADDRESS], на підставі результатів повірки визнається непридатним до застосування. З розрахунку шкоди, наданої відповідачем, вбачається, що позивач перед ПАТ «Дніпрогаз» станом на 01 січня 2012 року має заборгованість в розмірі 11448,04 грн., яка виникла у зв'язку з проведенням перерахунку за Нормами споживання у зв'язку з виявленням втручання в роботу лічильного механізму газового лічильника. Не погодившись з діями ПАТ «Дніпрогаз» в серпні 2012 року позивачка [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ПАТ «Дніпрогаз». 04 лютого 2013 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська було ухвалено рішення суду, відповідно до якого позовні вимоги [PERSON] були задоволені частково, а саме було зобов'язано Публічне акціонерне товариство «Дніпрогаз» здійснити перерахунок оплати отриманих [PERSON] послуг з газопостачання за фактичними показаннями лічильника. В іншій частині позову - відмовлено в повному обсязі. Зазначене рішення суду не оскаржувалося та набрало чинності. Відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов'язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням порушуються їхні права, свободи чи інтереси. Звертаючись до суду з позовними вимогами щодо зобов'язання відповідача виконати рішення суду, позивачем обрано спосіб захисту який не передбачено ст.16 ЦК України. Обрання неналежного способу захисту може бути підставою для відмови у задоволенні позову. Виконання рішення суду здійснюється з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження» і не може бути предметом спору у суді. Що стосується вимог про стягнення грошових коштів в сумі 3 404 грн., то суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Дослідивши всі надані сторонами докази, суд приходить до висновку про безпідставність отримання ПАТ «Дніпрогаз» суми в 3404 грн., а тому ці кошта слід стягнути з ПАТ «Дніпрогаз» на користь позивача. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її права і така шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов'язана з розміром цього відшкодування. За п.3 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно вимог ст.1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, крім випадків, встановлених законом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 5 постанови №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Крім того, оскільки позивач є отримувачем послуг ПАТ «Дніпрогаз», то на неї розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів», ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» розповсюджується на вимоги щодо відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. Ані позивачем у позовній заяві, ані її представниками в судовому засідання не надано доказів на підтвердження обставин, з якими закон пов'язує право споживача на відшкодування моральної шкоди. Таким чином, вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди задоволенню також не підлягають. Що стосується вимог про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 7 000,00 грн., суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на таке. Відповідно до ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, відносяться, зокрема, витрати на правову допомогу. Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що 18 лютого 2013 року позивач [PERSON] уклала з адвокатом [PERSON] договір про надання адвокатських послуг. Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Згідно наданого адвокатом [PERSON] акту прийому-передачі наданих послуг від 26 травня 2014 року останньою було затрачено 20 годин роботи за надання правової допомоги. Відповідно до рахунку-фактури від 26 травня 2014 року [PERSON] повинна була сплатити адвокату [PERSON] грошові кошти за надання правової допомоги у розмірі 7000 грн., які і сплатила, що підтверджується квитанцією № 9055.656.1 від 27 травня 2014 року. Відповідно до п. 14.1.226 ст. 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Доказів того, чи здійснює адвокат [PERSON] адвокатську діяльність індивідуально, або в рамках об'єднання, суду не надано, як і не надано доказів що саме в рамках підготовки даної справи адвокатом витрачено 20 годин роботи, що позбавляє суд вирішити питання стягнення витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз» на користь [PERSON], понесені нею судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Outcome: partial