Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

В лютому 2016р. позивач ПАТ «АКБ «Капітал» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 18 лютого 2014р. між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту № 3/07/317/27-09-13/0020 (далі по тексту - договір). Згідно п.п. 1.1, 1.2, 1.3 договору банк надав позичальнику споживчий кредит у розмірі 7922,25 грн. зі строком користування з 18 лютого 2014р. до 17 грудня 2015р. зі сплатою відсоткової ставки у розмірі 15,0 відсотків річних та щомісячної комісії по кредиту у розмірі 0,75 відсотка від первісної суми кредиту. Згідно умов п. 4.4.3 договору позичальник зобов'язаний погашати заборгованість перед банком по наданому кредиту, нарахованим відсоткам та комісії згідно графіку в порядку, визначеному додатком № 1 договору. 18 лютого 2014р., виконуючи свої зобов'язання за договором, банк перерахував кредитні кошти позичальнику. Позичальник в порушення умов кредитного договору, не виконує взяті на себе кредитні зобов'язання відносно щомісячної сплати відсотків за користування отриманим кредитом, повернення кредиту частинами та щомісячної сплати комісії за встановленим у договорі графіком ( п.п. 4.4.3 - 4.4.4), внаслідок чого у нього утворилась заборгованість. Станом на 11 лютого 2016р. відповідач має заборгованість за договором у розмірі 6243,14 грн., яка складає: заборгованість з повернення кредиту в розмірі 492,98 грн., заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 63,75 грн., заборгованість по сплаті комісії по кредиту у розмірі 1220,94 грн., пеню за прострочення основної судної заборгованості в розмірі 438,79 грн., пеню за несплачені відсотки у розмірі 65,55 грн., штраф у розмірі 3961,13 грн. Позивач про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку, у судове засідання не з'явився, про поважність причин неявки суд не повідомив, до судового засідання від сторони позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представники відповідача проти позову заперечували, окрім стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту та по сплаті процентів за користування кредитними коштами, з підстав, викладених у запереченнях, зазначаючи, що стороною позивача були надані неналежним чином оформлені дані банківських операцій (виписки), а також відповідачем було виконано зобов'язання зі сплати щомісячної комісії по кредиту, крім того, позивачем були недобросовісно виконані окремі положення договору застави майнових прав № 3/07/317/27-09-13/9500-0020 від 18 лютого 2014р., внаслідок чого і відбулося порушення умов договору відповідачем. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 18 лютого 2014р. між сторонами було укладено договір (а.с. 6-9), відповідно до п.п. 1.1, 1.2, 1.3 якого позивач надав відповідачу споживчий кредит у розмірі 7922,25 грн. зі строком користування з 18 лютого 2014р. до 17 грудня 2015р. зі сплатою відсоткової ставки у розмірі 15,0 відсотків річних та щомісячної комісії по кредиту у розмірі 0,75 відсотка від первісної суми кредиту. Згідно умов п. 4.4.3 договору позичальник зобов'язаний погашати заборгованість перед банком по наданому кредиту, нарахованим відсоткам та комісії згідно графіку в порядку, визначеному додатком № 1 договору. Відповідач в порушення умов кредитного договору, не виконує взяті на себе кредитні зобов'язання відносно щомісячної сплати відсотків за користування отриманим кредитом, повернення кредиту частинами та щомісячної сплати комісії за встановленим у договорі графіком ( п.п. 4.4.3 - 4.4.4), внаслідок чого у нього утворилась заборгованість. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 18 лютого 2014р. між сторонами було укладено договір застави майнових прав № 3/07/317/27-09-13/9500-0020, відповідно до п. 7.2 якого Заставодержатель зобов'язується виконувати дане йому Заставодавцем доручення самостійно, повідомляти Заставодавця про неможливість виконання доручення у випадку відсутності достатніх коштів на рахунку Заставодавця. Крім того, відповідно до п. 8.2 договору та п. 10.11 договору застави майнових прав № 3/07/317/27-09-13/9500-0020 від 18 лютого 2014р. сторони зобов'язуються докладати зусиль для вирішення спорів у досудовому порядку, в тому числі шляхом проведення переговорів, пошуку взаємоприйнятних рішень, залучення експертів, продовження строків врегулювання розбіжностей, внесення змін в умови Договору тощо. Якщо відповідний спір не можливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку відповідно до чинного в Україні законодавства». Як зазначає сторона відповідача у своїх запереченнях, сторона позивача своєчасно не повідомила відповідача про розірвання договірних відносин з Пенсійним фондом України з 2015р., наслідком чого було припинення надходження пенсії на пенсійний рахунок відповідача (яка є предметом застави договору застави майнових прав № 3/07/317/27-09-13/9500-0020 від 18 лютого 2014р.), а також стороною позивача не було повідомлено відповідача яким чином сплатити споживчий кредит у період введення тимчасової адміністрації позивача, а саме з 29 жовтня 2015р., що свідчить про недобросовісне виконання позивачем умов договору. Разом з тим, стороною позивача надано суду банківські виписки оформлені з порушенням п. 5.5 Постанови Правління НБУ від 18 червня 2003р. № 254 «Положення про організацію операційної діяльності в банках України». Між іншим, стороною відповідача було надано суду докази виконання зобов'язання зі сплати щомісячної комісії по кредиту згідно договору. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а у відповідності до положень ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009р враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК) рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, однак стороною позивача у зв'язку з наданням суду банківських виписок, оформлених з порушенням п. 5.5 Постанови Правління НБУ від 18 червня 2003р. № 254 «Положення про організацію операційної діяльності в банках України», не доведено розміру та періоду розрахунку заборгованості по сплаті комісії по кредиту, пені за прострочення основної судної заборгованості, пені за несплачені відсотки, а також враховуючи недобросовісність у виконанні умов договору позивачем, суд не знаходить правових підстав для стягнення штрафу з відповідача на користь позивача, а тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості з повернення кредиту в розмірі 492,98 грн., а також по сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 63,75 грн., а всього - 556,73 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як встановлено судом, відповідач на підставі п. 9) ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняється від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серія АВ № 0437573 (а.с. 36), а тому суд приходить до висновку, що судовий збір стягується в дохід держави.

Outcome: partial