Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

В лютому 2015 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] та в подальшому 11 серпня 2015 року уточнивши свої позовні вимоги, просив визнати недійсним повністю спадковий договір, укладений між [PERSON] та [PERSON] від 30 жовтня 2012 року, зобов'язати [PERSON] повернути витрачені кошти [PERSON] до маси спадщини та визнати дійсним заповіт від 21 грудня 2009 року. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовував тим, що на момент укладення договору його мати - [PERSON] була недієздатною, бо страждала тяжким розумовим захворюванням і не могла усвідомлювати вчинюваних нею дій та, крім того, вона не підписувала спадковий договір, оскільки в ньому відсутній її підпис. Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 13 квітня 2016 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково: визнано недійсним спадковий договір, укладений між [PERSON] та [PERSON] 30 жовтня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Беловою О.С., оскільки він не містить такого реквізиту як «підпис» [PERSON], в іншій частині позову відмовлено, вирішено питання про розподіл судових витрат. Не погоджуючись з судовим рішенням [PERSON] звернулась з апеляційною скаргою та, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила змінити рішення суду від 13 квітня 2016 року в частині визнання недійсним спадкового договору від 30 жовтня 2012 року та відмовити [PERSON] в задоволенні цієї вимоги. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що підпис - це власноручно написане прізвище, що випливає з практики застосування термінів, слів та словосполучень у юриспруденції. При цьому на Спадковому договорі в розділі «Підписи», після слова «Відчужувач» міститься прізвище «[PERSON]», власноруч написане [PERSON], що підтверджується висновком почеркознавчої експертизи. Також апелянт звертає увагу суду на те, що такий підпис міститься і на заповіті від 21 грудня 2009 року, який не оскаржується позивачем, визнається ним та який [PERSON] просив суд визнати дійсним. Крім того, апелянт зазначає, що Спадковий договір було посвідчено приватним нотаріусом Беловою О.С. про що свідчить відповідний посвідчувальний напис нотаріуса на Спадковому договорі, це доводить, що нотаріусом була з'ясована воля сторін, було з'ясовано, що кожна із сторін однаково розуміла значення, умови правочину та його правові наслідки. Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Задовольняючи частково позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що під підписанням правочину слід розуміти скріплення його тексту оригінальною позначкою, притаманною лише даній особі, а оскільки спадковий договір від 30 жовтня 2012 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] не містить такого реквізиту як «підпис» [PERSON], після зазначення прізвища, імені, по-батькові, а отже у неї не було волі на укладання спадкового договору. Однак, з таким висновком не може погодитись колегія суддів апеляційного суду. Згідно зі ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний ) правочин. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Згідно з пунктом 36 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерство юстиції України N 20/5 від 03 березня 2004 року, при посвідченні правочинів нотаріус зобов'язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Встановлення дійсних намірів однієї із сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони з метою виключення можливості стороннього впливу на її волевиявлення. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині. З роз'яснень, які викладені в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», вбачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Воля особи до вчинення правочину і результат правочину не узгоджуються в разі помилки, якщо вона має істотне значення. Такими є помилки щодо правової природи правочину, його змісту, предмета, ціни, сторони, якості об'єкта тощо. Найчастіше хибне сприйняття стосується правової природи та предмета правочину, що може виникнути при визначенні тотожності предмета або його якості. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], яка є матір'ю [PERSON] та [PERSON] (а.с.5 т.1), В 1993 році [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, остання заповіла [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах кожному (а.с.93 т.1). В 1999 році [PERSON] було складено заповіт, відповідно до якого належний їй садівничий будиночок [ADDRESS] заповідала [PERSON] (а.с.94 т.1). 21 грудня 2009 року [PERSON] було складено заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, остання заповіла [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах кожному (а.с.62 т.1). 30 жовтня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено спадковий договір, який посвідчено приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Беловою О.С. Після смерті матері, 28 січня 2015 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, який засвідчив справжність підпису [PERSON] на заяві про прийняття спадщини (а.с.63 т.1), яка була надіслана за місцем відкриття спадщини 09 лютого 2015 року. 04 лютого 2015 року [PERSON] звернувся до Першої Чернігівської державної нотаріальної контори із заявою про надання йому копії заповіту [PERSON] від 2009 року (а.с.64 т.1). Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 09.07.1993 року право власності на квартиру [ADDRESS] належало [PERSON] (а.с.80 т.1). Відповідно до п.1.1. Спадкового договору від 13 жовтня 2012 року укладеного між [PERSON] та [PERSON], набувач зобов'язується виконувати передбачені в ньому розпорядження відчужувача і в разі її смерті набуває право власності на належне відчужувану майно - квартиру [ADDRESS] Згідно п.3.1. даного договору обов'язками набувача було встановлено дії майнового характеру, але за рахунок відчужувача (придбання лікарських засобів і виробів медичного призначення, інших предметів першої необхідності, виконання дрібного ремонту квартири та ін..), а також немайнового характеру (шанобливе ставлення з боку набувача до особи відчужувача, регулярне відвідування відчужувача, толерантність до окремих недоліків його характеру, організація прогулянок, оплата за дорученням і за рахунок відчужувача комунальних послуг, надання іншої допомоги немайнового характеру. Згідно п. 8.1 договору призначеною особою, яка здійснює контроль за виконанням умов договору, є [PERSON] Призначеною особою засвідчено належне виконання набувачем виконання умов спадкового договору. Відповідно до копії із акту огляду у МСЕК до довідки Сер СМЕ-ЧНВ №403707 [PERSON] було встановлено першу (1Б) групу інвалідності загального захворювання із 29 квітня 2010 року безтерміново (а.с.96 т.1). Згідно із висновком судово-психіатричної експертизи № 155 від 26 лютого 2016 року виконаного експертами Київського міського центру судово-психіатричної експертизи, яким було встановлено, що [PERSON] на період осені 2010 року виявляла ознаки психічного розладу у вигляді органічного ураження головного мозку судинного ґенезу зі значними інтелектуально-мнестичним зниженням та параноїчним синдромом, а з вересня 2012 року - психічний розлад у вигляді Атеросклерозу судин головного мозку з помірним мнестичним зниженням. [PERSON] на час складання спадкового договору від 30 жовтня 2012 року виявляла ознаки психічного розраду у вигляді Органічного ураження головного мозку судинного ґенезу з помірним мне стичним зниженням (F07.9) прояви якого відмічалися в неї з вересня 2012 р. (згідно з медичною документацією). [PERSON] за своїм психічним станом на час укладення спадкового договору від 30 жовтня 2012 року усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними (а.с.209-2018 т.2). Висновком Чернігівського науково-дослідного криміналістичного центру №586 від 24 листопада 2015 року встановлено, що «У графі «Відчужувач» в оригіналі спадкового договору від 30 жовтня 2012 року, укладеному між [PERSON] (яка померла [INFO] року) та [PERSON] виконаному на нотаріальному бланку - підпис відсутній. Текст від руки у спадковому договорі від 30 жовтня 2012 року, укладеному між [PERSON] (яка померла [INFO] року) та [PERSON], виконано на нотаріальному бланку, а саме «[PERSON]» після слова «Відчужувач» - виконаний [PERSON].» (а.с.152-158 т.2). Отже, як вбачається з матеріалів справи, спірний спадковий договір від 30 жовтня 2012 року посвідчено приватним нотаріусом Беловою О.С., в присутності самої [PERSON] та [PERSON] та містить особистий підпис [PERSON], який викладений як «[PERSON]» (підтверджується експертизою від 24 листопада 2015 року) та, крім того, на час вчинення даного правочину [PERSON] усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними (підтверджується висновком судової експертизи від 26 лютого 2016 року). Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того факту, що спадковий договір був укладений внаслідок помилки щодо правової природи правочину, його змісту та предмета. Позивачем не доведено, що спірні правочини були здійснені під впливом помилки. За таких обставин, знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги [PERSON] щодо власноручного підпису [PERSON] на спадковому договорі, який складається з власноруч написаного прізвища ім'я та по-батькові, що у сукупності з посвідчувальним написом нотаріуса свідчить про волевиявлення [PERSON], спрямоване на підписання спадкового договору. Слушним є зауваження апелянта і в тій частині, що Заповіт від 21 грудня 2009 року [PERSON] також підписала як «[PERSON]». Висновок суду першої інстанції, що під підписанням правочину слід розуміти скріплення його тексту оригінальною позначкою, притаманною лише даній особі і що відсутність такої позначки свідчить про відсутність волевиявлення на укладання спадкового договору не ґрунтується на нормі закону. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову в оскаржуваній частині позовних вимог.

Outcome: dismissed