Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

В липні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення наслідків незаконного володіння майном, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 24.12.2007 р. [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером №7919. Рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 14.03.2012р. по справі №2- 414/11 було задоволено вимогу кредитора ВАТ «СведБанк» до позичальника [PERSON] та [PERSON] про дострокове стягнення повної суми заборгованості за кредитним договором №0101/1207/71-093 від 24.12.2007 року. 28.11.2012р. за договором факторингу №15 ВАТ «СведБанк» відступив TOB «Факторингова компанія «Вектор Плюс» право вимоги про дострокове стягнення повної суми заборгованості за кредитним договором №0101/1207/71-093 від 24.12.2007 року, тобто право яке вже було реалізовано ВАТ «СведБанк», а отже TOB «Факторингова компанія «Вектор Плюс» отримала недійсне право вимоги. Також відповідно до договору факторингу №15 від 28.11.12р. стягувач ВАТ «СведБанк» відступив право вимоги за іпотечним договором №0101/1207/71-093-Z-01 від 24.12.2007р., що було нотаріально посвідчене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за № 6970 від 28.11.12р. 09.04.2015р., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], провела державну реєстрацію переходу права власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS], від [PERSON] до TOB «Факторингова компанія «Вектор Плюс», номер запису на право власності - 9343733, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 616861305101, а також посвідчила договір купівлі-продажу №1399, від 09.04.2015 року, за яким TOB «Факторингова компанія «Вектор Плюс» продала TOB «Дідков» вищевказану квартиру. 20.10.15р. TOB «Дідков» продало спірну квартиру відповідачу [PERSON] Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 21.03.2016р. по справі № 802/3946/15-а було скасовано державну реєстрацію обтяження, №6319020 від 29.11.2012р., а саме договору № 6970 від 28.11.12 про відступлення права вимоги за іпотечним договором №0101/1207/71-093-Z-01 від 24.12.2007р. на заставне майно, а саме двокімнатну квартиру [ADDRESS], Рішенням Вінницького міського суду від 17.05.2016р. по справі №127/17887/15-ц визнано недійсним договір факторингу №15 від 28.11.2012 року, який був укладений між ПАТ «СведБанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк», та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» в частині відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором №0101/1207/71-093- Z-01 від 24.12.2007р. та визнано недійсним договір №6970 від 28.11.12р. про відступлення права вимоги за іпотечним договором №0101/1207/71-093-Z-01 від 24.12.2007р. Рішенням Вінницького міського суду від 18.04.2017р. по справі №127/14239/16-ц визнано недійсним та скасовано: державну реєстрацію права власності № 9343733 від 09.04.15р. на двокімнатну квартиру [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 616861305101, зареєстрованого на TOB «Факторингова компанія «Вектор Плюс»; договір купівлі-продажу №1399 від 09.04.15р. про продаж TOB «Вектор Плюс» квартири [ADDRESS] TOB «Дідков»; договір купівлі-продажу №1161 від 22.10.15р. про продаж TOB «Дідков» квартири [ADDRESS] [PERSON]. Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.06.17 року рішення Вінницького міського суду від 18.04.2017р. по справі №127/14239/16-ц було виконано. Рішенням Державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг виконавчого комітету Вінницької міської ради № 35851483 від 24.06.17р.) позивачу було відмовлено в проведенні державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS], оскільки 22.10.2015 року відповідач [PERSON], заключив з [PERSON] договір іпотеки на вищевказану квартиру, серія та номер: 1169, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] У позовній заяві [PERSON] просила визнати недійсним та скасувати договір іпотеки на квартиру [ADDRESS], посвідчений 22.10.2015 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим №1169 між [PERSON] та [PERSON], номер запису 11707012, номер запису про обтяження 11707008. В судовому засіданні представник позивача [PERSON]В позовні вимоги підтримав, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON], треті особи [PERSON] та приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] до судового засідання не зявилися по невідомій суду причині, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. [PERSON] та заперечень до суду не надходило. За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого порядку вирішення спору. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу ВКС №802433 посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером №7919 від 24.12.2007 р., [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] (а.с. 53-54). Рішенням Оратівського районного суду від 14.03.2012р. по справі № 2- 414/11 було задоволено вимогу кредитора, ВАТ «СведБанк», до позичальника, [PERSON] та [PERSON], про дострокове стягнення повної суми заборгованості за кредитним договором № 0101/1207/71-093 від 24.12.2007 року. 28.11.2012р. за договором факторингу №15 ВАТ «СведБанк», відступив TOB «Факторингова компанія «Вектор Плюс» право вимоги, про дострокове стягнення повної суми заборгованості за кредитним договором №0101/1207/71-093 від 24.12.2007 року, тобто право яке вже було реалізовано ВАТ «СведБанк», а отже TOB «Факторингова компанія «Вектор Плюс» отримала недійсне право вимоги. Також відповідно до договору факторингу №15 від 28.11.12р. стягувач ВАТ «СведБанк» відступив право вимоги за іпотечним договором №0101/1207/71-093-Z-01 від 24.12.2007р., що було нотаріально посвідчене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за № 6970 від 28.11.12р. 09.04.2015р., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], провела державну реєстрацію переходу права власності, на двокімнатну квартиру [ADDRESS], від [PERSON] до TOB «Факторингова компанія «Вектор Плюс», номер запису на право власності - 9343733, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 616861305101, а також посвідчила договір купівлі-продажу №1399, від 09.04.2015 року, за яким TOB «Факторингова компанія «Вектор Плюс» продала TOB «Дідков» вищевказану квартиру. 20.10.15р. TOB «Дідков» продав спірну квартиру відповідачу [PERSON] 22.10.2015 року [PERSON] (іпотекодержатель) та [PERSON] (іпотекодавець) уклали договір іпотеки, де предметом є квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с. 76-78). Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 21.03.2016р. по справі № 802/3946/15-а скасовано державну реєстрацію обтяження № 6319020 від 29.11.2012 р., а саме договору №6970 від 28.11.12р. про відступлення права вимоги за іпотечним договором №0101/1207/71-093-Z-01 від 24.12.2007р. на заставне майно, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], на правах приватної власності (а.с. 44-49). Рішенням Вінницького міського суду від 17.05.2016р. по справі №127/17887/15-ц визнано недійсним договір факторингу №15 від 28.11.2012 року, який був укладений між Публічним акціонерним товариством «СведБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Омега Банк», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» в частині відступлення права грошової вимоги за кредитним договором №0101/1207/71-093- Z-01 від 24.12.2007р. та визнано недійсним договір №6970 від 28.11.12р. про відступлення права вимоги за іпотечним договором №0101/1207/71-093-Z-01 від 24.12.2007р. (а.с. 50-52). Рішенням Вінницького міського суду від 18.04.2017р. по справі №127/14239/16-ц визнано недійсним та скасовано державну реєстрацію права власності № 9343733 від 09.04.15р. на двокімнатну квартиру [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 616861305101, зареєстрованого на TOB «Факторингова компанія «Вектор Плюс»; визнано недійсним договір купівлі-продажу №1399 від 09.04.15р. про продаж TOB «Вектор Плюс» квартири [ADDRESS] TOB «Дідков»; визнано недійсним договір купівлі-продажу №1161 від 22.10.15р. про продаж TOB «Дідков» квартири [ADDRESS] [PERSON] (а.с. 22-25). Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.06.17 року рішення Вінницького міського суду від 18.04.2017р. по справі №127/14239/16-ц було виконано (а.с. 26-28). Рішенням Державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг виконавчого комітету Вінницької міської ради № 35851483 від 24.06.17р. [PERSON] відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS], оскільки 22.10.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір іпотеки на вищевказану квартиру, серія та номер 1169, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 29). Згідност. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. У відповідності до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно положень ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Відповідно до п.п. 7, 8 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами 1, 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. За змістом статей 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. Відповідно до ч.ч. 1 - 3, 5 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Суд оцінює, що після укладення договору іпотеки, посвідченого 22.10.2015 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим №1169 між [PERSON] та [PERSON], підстави набуття права власності у [PERSON] на спірну квартиру відпали, набуте без належної правової підстави майно передане третім особам, але не відчужене, а відтак оспорюваний договір наразі підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 321 ЦК Українивстановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). А тому, з огляду на вищевикладене, вимоги позивача щодо визнання недійсним та скасуваня договору іпотеки на квартиру [ADDRESS], посвідчений 22.10.2015 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим №1169 між [PERSON] та [PERSON], номер запису 11707012, номер запису про обтяження 11707008 підлягають задоволенню. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід стягнути з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved