Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

В квітні 2017 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що вона є власником вищевказаної квартирі, в якій, окрім неї самої, зареєстровані також її сини, відповідачі у даній справі. При цьому, з 15 грудня 2015 року по теперішній час ні [PERSON], ні [PERSON] в спірній квартирі не мешкають, виїхали на постійне місце проживання до іншого міста. Жодного спілкування з нею не підтримують, тому їй невідомо, де вони проживають на теперішній час. Відповідачі без поважних причин не проживають за місцем реєстрації вже понад один рік, не вносять плату за комунальні платежі, в квартирі відсутні їх особисті речі, тобто відповідачі ніяким чином не використовують своє право на житло. До теперішнього часу позивачка вимушена сплачувати за них комунальні платежі. Враховуючи викладені обставини, відповідачі втратили право користування житловим приміщенням, оскільки не проживають в ній понад один рік без поважних причин. Оскільки іншого порядку, крім як в судовому, вирішити спір не можливо, позивачка була вимушена звернутися до суду. В судове засідання позивачка не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити. Справу просила розглянути без її участі та зазначила, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомили. Зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10.10.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 5133 (а.с.10-11). Право власності на вищевказане нерухоме майно зареєстроване за позивачкою в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради в книзі № 510П за № 1491-539, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 2975287, виданим 02.03.2004 року Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради (а.с.12). Прізвище «Надточій» позивачка отримала після укладання шлюбу з [PERSON], а до цього мала прізвище «Бараненко», що підтверджується свідоцтвом про шлюб [PERSON] 1-КИ № 107402, виданим 14.03.2008 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 126 від 14.03.2008 року. В належній [PERSON] квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою Комунального підприємства «Жилсервіс-2» Дніпропетровської міської ради про склад сімї від 30.03.2017 року (а.с.15) та відповідями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 11.04.2017 року за вих. № 1305/2 (а.с.27-28). [PERSON] та [PERSON] з 15 грудня 2015 року по теперішній час не проживають за місцем своєї реєстрації, що підтверджується актами про не проживання особи за місцем реєстрації від 30.03.2017 року, які складені позивачкою та сусідами по місцю реєстрації відповідачів - [PERSON] та [PERSON], підписи яких засвідчені заступником директора Комунального підприємства «Жилсервіс-2» Дніпропетровської міської ради [PERSON] Відповідно до ч. ч. 1, 2, 7 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. З огляду на вищевказані положення чинного законодавства позивачка, як власник квартири, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права власності та розпоряджання своїм майном. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням того, що відповідачі без поважних причин не проживають в спірній квартирі вже більше року, а їхня реєстрація чинить власнику перешкоди у користуванні власним майном, суд вважає можливим задовольнити даний позов та визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved