Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

В лютому 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], в якому ставить питання про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором у сумі 11272 грн. 29 коп. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 152/ад-03-07 від 20.03.2007 року, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 16633 доларів США 66 центів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11% річних, з кінцевим терміном повернення до 19.03.2014 року включно. Крім того, з метою забезпечення повернення кредиту між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] був укладений договір поруки № 152/ад-03-07/Р від 20.03.2007 року, відповідно до якого [PERSON] взяв на себе на добровільних засадах зобовязання перед позивачем відповідати в повному обсязі по зобовязанням [PERSON], які виникають з умов кредитного договору. 30 червня 2010 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобовязань товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» на користь АТ «Дельта Банк», відповідно до якого останній набув права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. Відповідно до умов договору [PERSON] повинна була щомісяця, починаючи з місяця отримання кредиту, частково погашати суму зобовязання згідно графіку погашення кредиту. Однак, відповідач [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, відповідно до цього Банк станом на 04.02.2016 року нарахував заборгованість за кредитом у сумі 11272 грн. 29 коп., з них 1292 грн. 11 коп. тіло кредиту, 259 грн. 81 коп. відсотки, 6787 грн. 87 коп. комісія, 2769 грн. 87 коп. пеня, а також 3% від простроченого тіла кредиту в сумі 34 грн. 16 коп., 3% від прострочених доходів по кредиту в сумі 128 грн. 47 коп. Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року № 27/0/38-14 дана позовна заява підлягає розгляду Дзержинським міським судом Донецької області. Представник позивача в судове засідання не зявився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю, проти розгляду справи на підставі ст. 224 ЦПК України не заперечує. Належно повідомлені через розміщення на веб-сторінці Дзержинського міського суду Донецької області інформації про виклик учасників по справі у розділі «Виклик учасників процесу до суду, які знаходяться в зоні АТО» від 05.05.2016 року відповідачі в судове засідання не з'явилися з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи у їх відсутності суду не надавали, тому суд розглядав справу на підставі ст. 224 ЦПК України заочно. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Так, відповідно до кредитного договору № 152/ад-03-07 від 20.03.2007 року (а.с. 7-12; 13-14) [PERSON] отримала споживчий кредит у сумі 16633 доларів США 66 центів, із зобовязанням сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 11% на рік, з кінцевим терміном повернення до 19.03.2014 року. Як вбачається з матеріалів справи, в порушення умов кредитного договору [PERSON] не сплачувала суми кредиту та відсотки за його користування, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість. При цьому, суд звертає увагу, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», Національним банком України та позивачем по справі 30.06.2010 року було укладено договір про передачу активів та кредитних зобовязань товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» на користь АТ «Дельта Банк», відповідно до якого останній набув права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами (а.с. 24-29). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. \~ Згідно ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. У зв'язку з цим суд зазначає, що відповідно до ст. 610 \~ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з умовами зазначеного кредитного договору (пунктом 2 п.п. 2.4) повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами в розмірі не менш як 198 доларів США 02 цента по двадцяте число включно кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту. Проценти за користування кредитом нараховуються у валюті кредиту за період з дня його надання до дня його повернення. Проценти нараховуються щомісячно на фактичну заборгованість по кредиту за період з першого по останній день кожного календарного місяця. При розрахунку процентів за користування кредитом використовується метод факт/факт, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році (п.п. 2.6). Нараховані проценти сплачуються позичальником у валюті кредиту по двадцяте число включно кожного наступного місяця за місяцем нарахування процентів та одночасно з остаточним поверненням кредиту (п.п. 2.7) (а.с. 7-8). Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідач [PERSON] припинила виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом з березня 2014 року, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість. Суд, перевіривши розрахунок заборгованості за кредитним договором № 152/ад-03-07 від 20.03.2007 року, укладеного між ТОВ «Український промисловий банк» (в подальшому ПАТ «Дельта Банк») та [PERSON] встановив, що станом на 04.02.2016 року утворилась заборгованість на загальну суму 11272 грн. 29 коп., з них 1292 грн. 11 коп. тіло кредиту, 259 грн. 81 коп. заборгованість по відсоткам, 6787 грн. 87 коп. комісія, 2769 грн. 87 коп. пеня, 34 грн. 16 коп. 3% від простроченого тіла по кредиту, 128 грн. 47 коп. 3% від прострочених доходів по кредиту (а.с. 4; 22-23). В той же час відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р до зазначених населених пунктів належить Донецьк. В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р. Згідно із пунктом 23 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить м. Донецьк. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачу [PERSON], яка проживає у м. Донецьку, пеня нарахована після 14.04.2014 року і таким чином є підстави для застосування вимог ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Проведене позивачем нарахування пені у загальному порядку є неправомірним. В положеннях зазначеного Закону чітко визначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування саме пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики. Згідно п. 1 п.п. 1.6, п.п. 1.7 споживчого кредиту (а.с. 7) банк надав позичальнику кредитні кошти, де зокрема комісія за надання кредиту складає 2,5% від суми кредиту та комісія за управління кредитом складає 0,1% від суми кредиту. Нарахована банком комісія в сумі 6787 грн. 87 коп., та сума 3% від простроченого тіла кредиту в розмірі 34 грн. 16 коп. та сума 3% від прострочених доходів по кредиту в сумі 128 грн. 47 коп. не є штрафною санкцією або пенею в розумінні ст. 549 ЦК України. Виходячи з цього, вимоги позивача в частині стягнення комісії та 3% від простроченого тіла кредиту та доходів по кредиту підлягають задоволенню в повному обсязі відповідно до розрахунку заборгованості по кредиту. Згідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу. Що стосується позовних вимог \~в частині стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] то суд зазначає наступне. Судом встановлено, що між ТОВ «Український промисловий банк» (в подальшому ПАТ «Дельта Банк») та [PERSON], з метою забезпечення повернення грошового зобовязання за кредитним договором, був укладений договір поруки № 152/ад-03-07/Р від 20.03.2007 року (а.с. 15-16). Згідно з умовами зазначеного договору, відповідач [PERSON] на добровільних засадах несе відповідальність перед банком по зобовязанням відповідача [PERSON], які виникають з умов кредитного договору. Відповідно до вимог ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. В приписах частини 2 цієї статті зазначено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] згідно з умовами \~договору поруки, взяв на себе на добровільних засадах зобовязання перед банком відповідати по борговим зобовязанням відповідача [PERSON], які виникають з умов кредитного договору № 152/ад-03-07 від 20.03.2007 року, а у випадку невиконання боржником взятих на себе зобовязань по кредитному договору, несе солідарну відповідальність перед банком у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, нарахованих відсотків, пені. Однак, відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини \~позикодавець \~має право вимагати дострокового \~повернення \~\~частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до договору поруки строк, після закінчення якого порука припиняється не визначено, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення \~усіх зобов'язань боржника за кредитним договором. Тому банк мав право пред'явити позов до поручителя [PERSON] на протязі шести місяців з 20.03.2014 року, однак таку вимогу вони заявили лише 23.02.2016 року, тобто по закінченню шестимісячного строку з моменту настання основного зобов'язання. Виходячи з цього, суд приходить до висновку, що зобовязання відповідача [PERSON] за договором поруки № 152/ад-03-07/Р від 20.03.2007 року на момент розгляду справи у суді припинилися, а тому \~вимоги в цій частині недоведені і не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача [PERSON] пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial