Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-15 00:00:00

В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Оскільки батько за життя перебував на обліку у Фонді соціального страхування, як особа, постраждала від нещасного випадку на виробництві та отримуююча щомісячні грошові виплати внаслідок втрати працездатності, то відповідач повинний був йому здійснювати такі виплати. Оскільки позивач [PERSON] є спадкоємицею 1 черги за законом та реалізувала своє право на спадщину, що відкрилась після смерті батька [PERSON] , звернувшись до нотконтори з заявою про відкриття спадщини. Проте, на запит нотаріуса про наявність в спадковій масі заборгованості по страхових виплатах, відповідач повідомив про відсутність такої заборгованості. Проте, позивач [PERSON] вважає, що з липня 2018 року по день смерті її батька - [INFO] [PERSON] щомісячних страхових виплат не отримував через незаконне припинення їх виплати, внаслідок чого виникла заборгованість з серпня 2018 року до липня (включно) 2019 року в 72\~000 грн. Свої вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує ст. 1227 ЦК України, ст. 28, 40 ч. 13 Закону України від 23.09.1999 року № 1105-ХIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в редакції від 23.09.1999 року и просить: - визнати за нею право власності на 72\~000 грн., що входять до складу спадщини, у вигляді страхових виплат за період з серпня 2018 року до липня 2019 року, які мав отримати спадкодавець [PERSON] ; - стягнути з відповідача 72\~000 грн. та судовий збір у 840,80 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, її представник [PERSON] , діючий на підставі довіреності (а.с. 12) в судовому засіданні неодноразово змінював позовні вимоги й остаточно вказав, що з червня 2017 року до квітня 2018 року розмір недоотриманих спадкодавцем [PERSON] страхових виплат складала 21\~273 грн. та за липень 2019 року (на момент смерті) недоотримано 3\~190 грн., а всього просив визнати за [PERSON] право власності на 32\~542,87 грн. й стягнути цю суму з відповідача з судовим збором в 840,80 грн. Представник відповідача - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області в судове засідання не з`явились, просили розглянути справу в їх відсутність на підставі відзивів, направлених до суду. Позов не визнають, заперечують існування заборгованості перед спадкодавцем [PERSON] . У відзиві вказують, що [PERSON] перебував на обліку у Фонді з 01.08.2001 року, мав страховий випадок трудове каліцтво, що стався 19.05.70 року. 05.06.2017 року Старобільським відділенням винесено постанову № 1220/4905.3/4905/19 «Про припинення щомісячної страхової виплати «з 01.06.2017 року у зв`язку із зміною місця проживання (довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 0000199589 від 10.05.2017 року). Сплата страхових сум з 01.02.2016 року до 31.05.2017 року (до моменту припинення) підтверджена копіями реєстрів. За період з 01.06.2017 року до 31.03.2018 року щомісячні страхові виплати не нараховувались, оскільки останній не звертався із заявою про продовження страхових виплат. На підставі заяви [PERSON] йому було призначено страхові виплати з 01.06.2018 року безстроково в розмірі 3039 грн., про що свідчить Постанова Біловодського відділення УВД Фонду у Луганській області від 08.06.2018 року. Такі виплати були [PERSON] здійснені до моменту його смерті, по липень 2019 року (включно). Оскільки з 01.06.2017 року до 31.03.2018 року страхові виплати [PERSON] не нараховувались, то він не набув на них права, а отже спадкоємиця [PERSON] також не може успадкувати невиплачені за життя [PERSON] грошові суми. Просять відмовити в задоволенні позову за необґрунтованістю. Суд, з`ясував позицію сторін, дослідив матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за слідуючих підстав: Згідно до свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб (а.с. 10-11) позивач [PERSON] є дочкою [PERSON] , померлого [INFO] (а.с. 14). За довідкою № 0000199589 від 04.06.2018 року (а.с. 15) [PERSON] був внутрішньо переміщеною особою. Згідно до постанови Біловодського відділення УВД Фонду в Луганській області від 08.06.2018 року № 1222/4905.3/4905/2 Про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати з 01.04.2018 року [PERSON] продовжено виплату щомісячної суми грошей, призначену в рахунок часткової чи повної втрати працездатності в розмірі 3039 грн. (а.с. 33). Згідно до постанови Біловодського відділення УВДЛ Фонду в Луганській області від 12.03.2019 року № 122/4905.3/4905/ про призначення потерпілому перерахованої страхової виплати відповідно до ч. 2 статті 37 з 01.03.19 року [PERSON] призначена щомісячна страхова виплата в розмірі 3\~190,95 р. (а.с. 34). Згідно до постанови Біловодського відділення УВД Фонду в Луганській області від 29.11.2019 року № 1222/4905.3/4905/ з 01.08.2019 року [PERSON] припинено виплату щомісячної страхової виплати в сумі 3190,95 грн. у зв`язку з його смертю. Вищевказані постанови свідчать також те, що [PERSON] перебував на обліку з 01.08.2001 року, мав зареєстрований страховий випадок трудове каліцтво, що стався 19.05.1970 року. За висновками МСЕК від 08.07.96 року потерпілому встановлено сукупний відсоток втрати професійної працездатності 40%, безстроково. Цю обставину відповідач по справі не оспорює. Відповідач не оспорює, що 05.06.2017 року Старобільським відділенням УВД Фонду винесено постанову № 1220/4905.3/4905/19 «Про припинення щомісячної страхової виплати» [PERSON] з 01.06.2017 року (а.с. 163 том 1) у зв`язку зі зміною місця проживання (ВПО). Це підтверджує, що за період з 01.06.2017 року по 31.03.2018 року щомісячні страхові виплати [PERSON] не нараховувались. З відомостей (а.с. 101 -162 том 1) підтверджено, що [PERSON] з лютого 2016 до травня 2017 року (включно) та з липня 2018 до липня 2019 року (включно) страхові суми були виплачені (а.с. 36-65 том 1). Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права й свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статті, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ, організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створення мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 Закону. За ст. 7 ч. 3 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» громадяни пенсійного віку, особи з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває в складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи. Ч. 10 ст. 7 Закону передбачає, що внутрішньо переміщені особи з тимчасово окупованої території мають право на отримання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатністю від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, безпосередньо у робочих органах фонду соціального страхування України за фактичним місцем проживання, перебування. Відповідно до п. 5 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 08.06.2016 року № 365, для призначення, відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщена особа, а у визначених законом порядку - її законний представник подає відповідну заяву до органу, що здійснює соціальні виплати на території, де зазначена особа перебуває на обліку за місцем її фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування. До заяви додається копія довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та пред`являється оригінал довідки. Як вбачається з обставин справи все вищенаведене [PERSON] , як внутрішньо переміщена особа здійснив, став на облік, отримував з лютого 2016 року страхові виплати, проте, постановою Старобільського відділення 05.06.2017 року такі виплати були припинені у зв`язку зі зміною місця проживання. Верховний Суд в рішенні від 03.05.2018 року у зразковій справі № 805/402/18 про припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі виклав правовий висновок щодо припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам. Так, підстави для припинення виплати пенсій є вичерпними й зазначені в п. 1,3 - 5 ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-ІV, а саме: у випадку, якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом. Припинення пенсій з будь-яких інших підстав є незаконними і підлягають відновленню. Аналогічна позиція викладена в зразковій справі № 243/3505/16ц (провадження № 14-271 цс18) від 20.09.2018 року й відображена в постанові Верховного Суду в цій справі, де однозначно вказано, що в ст. 27 Закону України від 14.01.1998 року № 16/98 ВР «Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачені підстави припинення страхових виплат. Жодний з пунктів не передбачає як підставу для припинення виплат зміну місця проживання. В цій постанові навіть зроблено висновок про те, що відсутність довідки про взяття на облік особи, як такої, що переміщується з тимчасово окупованої території України або району АТО, не можу бути підставою для невиплати позивачу страхових виплат. На підставі цих висновків, суд вважає, що Постанова Старобільського відділення від 05.06.2017 року № 1220/4905.3/4905/19 «Про припинення щомісячної страхової виплати» з червня 2017 року у з`язку зі зміною місця проживання [PERSON] була незаконною, оскільки він переміщувався територією України, постійно мешкав на її підконтрольній території, тільки в іншому населеному пункті. Таким чином, проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що щомісячні страхові виплати, які гарантовані [PERSON] на виробництві Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а в подальшому Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» підлягали нарахуванню за період 01.06.2017 року до 31.03.2018 року, проте не були виплачені внаслідок їх безпідставного припинення в порушення конституційних прав й свобод [PERSON] . За ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, в тому числі, зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч 1 ст. 1229 ЦК України,страхові виплати(страхове відшкодування) спадкується на загальних підставах. Ч 1 ст.36 Закону України »Про загальнообов*язкове державне соціальне страхування» страховими виплатами є грошові суми,які Фонд виплачує застрахованому чи особам,які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Відповідно до ч. 3 ст. 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім`ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли восьмирічного віку. Згідно до ч. 1 ст. 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності-входять до складу спадщини. Частиною 10 статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що належні суми страхових виплат, що з вини Фонду не були своєчасно виплачені особам, які мають на них право, у разі смерті цих осіб виплачуються членам їх сімей, а в разі їх відсутності-включаються до складу спадщини. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у порядку, встановленому цивільним законодавством. Як вбачається з доказів, наданих позивачем [PERSON] , вона своєчасно звернулась з заявою про прийняття спадщини після смерті батька - [PERSON] и нотаріусом заведена спадкова справа. Таким чином, [PERSON] має право на спадщину, а саме на страхові виплати, що залишилися після смерті її батька [PERSON] . З огляду на викладене, з врахуванням встановлених судом обставин, досліджених наданими сторонами доказів у їх сукупності, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню грошові кошти в сумі 29\~351,92 грн., що є спадщиною, яка відкрилась після смерті [PERSON] й складається з заборгованості по страхових виплатах, що виникла за період з 01.06.2017 до 31.03.2018 року: з червня 2017 по жовтень 2017 року (2019,73х4) = 8\~078,92 грн. З жовтня 2017 року (щомісяця - 3039 грн.) по квітень 2018 року (7х3039) = 21\~273 грн., всього: 8078,92 + 21273 грн. = 29\~351,92 грн. Доводи представника позивача про не сплату в липні 2019 року суми в 3\~190,95 грн. необґрунтовані й спростовані відомостями реєстру, що підтверджують сплату цієї суми відповідачем (а.с. 65 том 1). В цій частині позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог. Позовні вимоги задоволено судом на 90%, судовий збір сплачено в 840,80 грн., таким чином, стягненню з відповідача підлягає судовий збір 756,72 грн.

Outcome: partial