Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

В липні 2013 року [PERSON] звернулася до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом про визнання заповіту недійсним. В процесі розгляду справи в судове засідання було надано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] видане Виконавчим комітетом Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, відповідно до якого [PERSON] померла [INFO] року, про що складено відповідний актовий запис №7. Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 03 квітня 2014 року провадження по даній справі було зупинено до встановлення кола правонаступників. У вересні 2014 року [PERSON] надала до суду заяву, в якій зазначила, що просить відновити провадження у даній справі, у зв'язку з тим, що 29 січня 2014 року після смерті [PERSON] приватним нотаріусом [PERSON] було заведено спадкову справу. Так, на підставі поданої до суду заяви було винесено ухвалу про поновлення провадження у справі. Крім того судом було задоволено клопотання про залучення [PERSON] як правонаступника після смерті [PERSON] в якості позивача у справі. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] посилається на те, що [INFO] року помер батько [PERSON] - [PERSON], а [INFO] року померла його мати - бабуся [PERSON] - [PERSON], після смерті якої залишилася спадщина, що складається з нерухомого майна. 12 липня 2003 року [PERSON] було складено заповіт на ім'я [PERSON] 18 березня 2005 року [PERSON] також було складено заповіт на ім'я [PERSON] 27 травня 2005 року [PERSON] на підставі договору дарування подарувала належні їй 2/3 частини житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] Даний договір дарування був визнаний недійсним згідно заочного рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 08.08.2012 року по справі №2010/1501/12, залишеного без змін відповідно ухвали Харківського апеляційного суду від 20.06.2013 року. Обставиною, покладеною в основу останнього судового рішення, є акт посмертної судово-психіатричної експертизи. Як вказує позивач, на момент складання оспорюваного нею заповіту від 12.07.2003 року [PERSON] вже мала психічний розлад, була нездатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В судове засідання позивач не з'явилася, просила проводити судовий розгляд без її участі про що надала суду письмову заяву. В раніше наданих поясненнях в судовому засіданні підтримувала позовні вимоги, та просила позов задовольнити, з вищенаведених підстав. В судове засідання відповідач разом з представником не з'явилися, просили проводити судовий розгляд без їх участі, про що надали суду письмові заяви. В раніше наданих поясненнях в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову посилаючись на його необґрунтованість. Представник третьої особи, Дергачівської державна нотаріальна контора Харківської області в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, з проханням слухати справу у їх відсутності, та ухвалити рішення у відповідності до вимог діючого законодавства. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку, про задоволення позову, з наступних підстав. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, [PERSON] в липні 2013 року звернулася до суду з позовом про визнання недійсним заповіту від 12 липня 2003 року. В процесі розгляду справи в судове засідання було надано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] видане Виконавчим комітетом Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, відповідно до якого [PERSON] померла [INFO] року, про що складено відповідний актовий запис №7. На підставі зазначеного, ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 03 квітня 2014 року провадження по даній справі було зупинено до встановлення кола правонаступників. У вересні 2014 року [PERSON] надала до суду заяву, в якій зазначила, що просить відновити провадження у даній справі, у зв'язку з тим, що 29 січня 2014 року після смерті [PERSON] приватним нотаріусом [PERSON] було заведено спадкову справу. Відповідно листа від 11.03.2014 року№63/01-16 приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] 29.01.2014 року було заведено спадкову справу №6/2014 після смерті 08 січня 2014 року [PERSON], яка мешкала в [ADDRESS]. Заяву про прийняття спадщини, на підставі ст.1261 ЦК України подала мати померлої - [PERSON], [INFO]. Інших заяв не надходило. Так, на підставі поданої до суду заяви було винесено ухвалу про поновлення провадження у справі. Крім того судом було задоволено клопотання про залучення [PERSON] як правонаступника після смерті [PERSON] в якості позивача у справі. Матеріалами справи встановлено, що відповідно листа селищного голови Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 07.04.2006 року №02-22/216, [INFO] року помер батько [PERSON] - [PERSON] (актовий запис про смерть №61 від 13 червня 2003 року). 12 липня 2003 року [PERSON] складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори за реєстровим номером 2-1925, у відповідності до якого вона заповіла усе належне їй майно на користь [PERSON] 18 березня 2005 року [PERSON] складено заповіт на все належне майно на користь [PERSON], посвідченим секретарем виконкому Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області. [INFO] року померла бабуся [PERSON] - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], видане Малоданилівською селищною радою Дергачівського району Харківської області. 27 травня 2005 року [PERSON] на підставі договору дарування подарувала [PERSON] 2/3 частини житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] Так, заповіт [PERSON] від 18 березня 2005 року на ім'я [PERSON] визнано не дійсним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 18.11.2011 року і залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 21.12..2011 року. За висновками судової психіатричної експертизи [PERSON] в момент підписання, як заповіту 18 березня 2005 року, так і договору дарування від 27 травня 2005 року за станом здоров'я не усвідомлювала наслідків своїх дій. 08 серпня 2012 року заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області визнано недійсним договір дарування 2/3 частини жилого будинку з надвірними будівлями за [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] 27 травня 2005 року, ухвалою Харківського апеляційного суду від 20 червня 2013 року дане рішення залишено без змін. При розгляді даної цивільної справи в судовому засіданні позивач послалася на той факт, що на момент складання оспорюваного нею заповіту від 12.07.2003 року [PERSON] вже мала психічний розлад, була нездатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний недійсним. Правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені, на підставі ч.1 ст.225 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У відповідності до п.16 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року - правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, ч.2 ст.1257 ЦК суд відповідно до ст.145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. У відповідності до п.16 Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Так, відповідно ухвали Дергачівського районного суду Харківської області від 04 листопада 2014 року, з метою визначення наявності психічного стану [PERSON] на момент укладення оспорюваного правочину судом призначено посмертну судову психіатричну експертизу. Згідно акту судово-психіатричної експертизи, [PERSON] під час складання заповіту 12.07.2003 року виявляла ознаки хронічного стійкого психічного розладу у формі судинної деменції; за своїм психічним станом в цей період часу [PERSON] була не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, виходячи з обставин справи, а саме дослідження експертної комісії, у відповідності до якої було встановлено, що на момент складання заповіту [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав, передбачених ст.225 ЦК України. Крім того, в своїй позовній заяві позивач просив поновити строк для подачі позовної заяви до суду, з тих підстав що, до моменту складання акту №291 від 08.04.2013 року посмертної судово-психіатричної експертизи, виконаної Відділенням судово-психіатричної експертизи №18 Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні №3, вона не знала, що [PERSON] мала психічний розлад, була нездатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, суд вважає даний пропуск звернення до суду поважним, оскільки позивачем строк звернення до суду пропущено з поважних причин. Статтею 4 ЦПК України визначено, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.2 ст.11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного,

Outcome: approved