Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

В квітні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], у якому просила розірвати шлюб укладений з відповідачем 16.09.2000 року, зареєстрований Житомирським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис №1180, стягнути на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову і до повноліття дитини. Позов мотивувала тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на шлюб та сімю, шлюб між ними фактично розпався, шлюбних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть. Зазначила, що дитина проживає та перебуває на її утриманні та потребує значних затрат на харчування, одяг, навчання та повноцінний розвиток, а тому вважає за доцільне стягувати аліменти з відповідача. Позивач в судове засідання не зявилася, але від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, подав через канцелярію суду заяву, в якій поданий позов визнав повністю, розгляд справи просив проводити за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд вважає, що рішення по справі можливо постановити за відсутності сторін. Розглянувши подані документи і матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 16.09.2000 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Житомирським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, про що зроблено актовий запис №1180. Між сторонами склалися сімейні правовідносини щодо припинення шлюбу, які врегульовуються ст.ст. 104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України. Від вказаного шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають сина [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії 1-ТП №027902 від 15.05.2006 р. Зі змісту позову вбачається, що спільне життя у сторін не склалося, подальше існування їхньої сім'ї неможливе, у звязку з чим вони відмовляються від примирення, шлюбні стосунки між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] підлягають до задоволення на підставі ст. 112 СК України. Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням визнання відповідачем позовних вимог щодо присудження на користь позивача аліментів на утримання сина у розмірі 1/3 частини всіх його видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення сином повноліття, що не суперечить закону та не порушує прав та інтересів інших осіб, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесений нею судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. за вимоги про розірвання шлюбу та на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. за вимоги майнового характеру про стягнення аліментів, оскільки позивач в силу закону звільнена від їх сплати.

Outcome: approved