Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

В липні 2013 року позивачка звернувся до суду з позовом, в якому просить відчужити на її користь у відповідача 1/2 частину дачного будинку та 1/2 частину земельної ділянки під ним, що розташовані за адресою: [ADDRESS], [ADDRESS] в рахунок уплати заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини. Крім того, позивач просила стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору, по проведенню експертних оцінок нерухомого майна та ксерокопіюванні матеріалів в сумі 2135 гривень. В обґрунтування вимог позовну зазначає, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21.01.2011 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO] в розмірі 1500 гривень щомісячно. Враховуючи, що оплата аліментів здійснювалась відповідачем не в повному розмірі ( 770 гривень на місяць), а в останні місяці взагалі не було проплат по аліментах, утворилась значна заборгованість, яка на момент подачі позову до суду, за даними ДВС, становила 43510 гривень. Позивач, посилаючись на те, що відповідач має нерухоме майно на території України, яке складається з частки дерев'яного дачного будинку, частки земельної ділянки під ним, частки квартир, що розташовані в м. Києві, просила суд відчужити на її користь у відповідача 1/2 частину дачного будинку та 1/2 частину земельної ділянки під ним, що розташовані за адресою: [ADDRESS], [ADDRESS] в рахунок уплати заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини. Крім того, позивач просила стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору, по проведенню експертних оцінок нерухомого майна та ксерокопіюванні матеріалів в сумі 2135 гривень. 14.11.2013 року позивач звернувся до суду з заявою про уточнення позовних вимог, в якій, з урахування факту того, що однин з об'єктів нерухомості, а саме: дачний будиночок, що розташований за адресою: [ADDRESS], [ADDRESS] згорів, просила суд зменшити ціну позову до 28815,50 гривень, відчужити у відповідача в рахунок оплати заборгованості по аліментах на утримання сина лише 1/2 частину земельної ділянки, що розташована за вищевказаною адресою та стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору, по проведенню експертних оцінок нерухомого майна та ксерокопіюванні матеріалів в сумі 2135 гривень. 25.12.2013 року представник відповідача надав заперечення на позов, в якому вказує на надуманість, безпідставність та невмотивованість позовної заяви позивача. Крім того зазначає, що позивачем не вірно визначений порядок відчуження нерухомого майна на її користь, а не на користь дитини та порушено принцип добровільності та досягнення згоди щодо укладення договору про припинення права на аліменти у зв'язку з з передачею права власності на нерухоме майно (а.с.125-127). В судовому засіданні позивач вимоги уточненого позову підтримала,просила суд задовольнити їх в повному обсязі та не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач та його представник за дорученням в судове засідання не з'явились, про день та час розгляду справи судом неодноразово повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладенні розгляду справи до суду не направили. У зв'язку з зазначеним, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог позову, виходячи з наступного. Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом достовірно встановлено, що [INFO] народився [PERSON], батьками якого є - [PERSON] та [PERSON] ( а.с.93). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21.01.2011 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO] в розмірі 15000 гривень щомісяця від дня пред'явлення позову до суду, тобто з 08.07.2009 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] ( а.с.6). Згідно розрахунку загальна заборгованість по аліментах [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] в період з 08.07.2009 року по 12.06.2013 року становить 43510 гривень ( а.с.7). З розрахунку заборгованості по аліментах за період з 08.07.2009 року по 30.04.2014 року встановлено, що загальна заборгованість [PERSON] по аліментах на утримання сина - [PERSON], [INFO] в становить 49580 гривень. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25.02.2013 року здійснено поділ спільного майна сторін по справі та за відповідачем визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] та на 1/2 частину земельної ділянки, що розташована за тією ж адресою ( а.с.8). Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23.05.2013 року рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25.02.2013 року залишено без змін (а.с.9-11). Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України (надалі - СК України), батьки зобов'язані утримувати дитину, до досягнення нею повноліття, а відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і ( або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до вимог ч. 23 ст. 180 СК України за домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Положеннями ч. 1, 2 ст. 190 СК України той з батьків, з ким проживає дитина, і той з батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно ( житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Такий договір нотаріально посвідчується. Право власності на нерухоме майно за таким договором виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Порядок стягнення аліментів та заборгованості за аліментами визначений положеннями ст. 194 СК України. Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження факт існування значної заборгованості відповідача по сплаті аліментів на утримання сина - [PERSON], [INFO]. Однак, враховуючи, що чинним законодавством України не передбачено примусової процедури відчуження нерухомого майна на користь одного з батьків в рахунок сплати заборгованості по аліментах, а між батьками ( сторонами по справі) не досягнуто згоди щодо укладення договору про припинення права на аліменти у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно, суд вважає вимоги позову безпідставними, необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, суд звертає увагу позивача на обставину того, що стягнення аліментів здійснюється за виконавчим листом та в межах процедури виконавчого провадження, що включає в себе порядок звернення стягнення на майно боржника. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed