Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

В лютому 2020 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до ТОВ «Ей Пі Медіа Холдинг» (далі по тексту - відповідач) про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] на веб-сайті «Актуальна правда» ([INFO]) за посиланням: [INFO] розміщено інформаційний матеріал (статтю та відео) під назвою «Народний депутат [PERSON] під час святкування народження дружини [PERSON] у Москві домовлявся з головою терористів ДНР [PERSON] . Відео». У наведеній статті, автор якої не вказаний, зокрема, зазначена наступна інформація: - «Тому й не дивно, що народний депутат [PERSON] запросив на святкування голову терористичного що народний депутат [PERSON] запросив на святкування голову терористичного угрупування «ДНР» [PERSON] »; «ДНР» [PERSON] »; - «В таємній кімнаті ресторану, [PERSON] з [PERSON] домовлялись про торгівлю ям з території, яку окупувала путінсько-російська армія»; - «... [PERSON] , це народний депутат, який щиро любить Путіна і Росію , проводить свята у Москві , де зустрічається з очільником терористів». Також, на тій самій веб-сторінці за посиланням [INFO] u у верхній частині статті під вказаним вище заголовком міститься відеозапис, що має назву « Нардеп [PERSON] під час святкування уродин дружини у Москві домовлявся з терористом [PERSON] », на якому міститься нарізка різного роду зображень та фрагментів відеозаписів та невідомою особою промовляється інформація, аналогічна тій, що зазначена у статті, зокрема: - «Тому й не дивно, що народний депутат [PERSON] запросив на святкування голову терористичного що народний депутат [PERSON] запросив на святкування голову терористичного угрупування «ДНР» [PERSON] »; «ДНР» [PERSON] »; - «В таємній кімнаті ресторану, [PERSON] з [PERSON] домовлялись про торгівлю вугіллям з території, яку окупувала путінсько-російська армія»; - «... [PERSON] , це народний депутат, який щиро любить Путіна і Росію , проводить свята у Москві , де зустрічається з очільником терористів». Цей самий інформаційний матеріал міститься на веб-сайті соціальної мережі Facebook за посиланням [INFO], а відеозапис міститься також на веб-сайті «Youtube» за посиланням [INFO] ([INFO] ). Позивач вважає, що поширена [INFO] на веб-сайті «Актуальна правда» ([INFO]), а також на інших веб-сайтах, за посиланнями зазначеними вище, інформація про: те, що [PERSON] запрошував на святкування дня народження своєї дружини голову терористичного угруповування «ДНР» [PERSON] ; те, що в таємній кімнаті ресторану, [PERSON] з [PERSON] домовлялись про торгівлю вугіллям з території, яку окупувала путінсько-російська армія; те, що [PERSON] проводить свята у Москві, де зустрічається з очільником терористів, є неправдивою та недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, а відтак підлягає спростуванню та видаленню з мережі Інтернет. Ухвалою суду від 20.02.2020 року було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 29.04.2020 року. 22.06.2020 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому він просив відмовити у задоволенні позову. При цьому зазначав, що що відповідач не є автором та власником інформації, що оспорюються позивачем, оскільки відповідач не має доступу до серверів цього сайту, що унеможливлює контроль над інформацію котра на ньому розміщується. У зв`язку з чим невідомо хто та яким чином викладає будь-яку інформацію на сайті (у вигляді 22.06.2020 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому він просив відмовити у задоволенні позову. При цьому зазначав, що що відповідач не є автором та власником інформації, що оспорюються позивачем, оскільки відповідач не має доступу до серверів цього сайту, що унеможливлює контроль над інформацію котра на ньому розміщується. У зв`язку з чим невідомо хто та яким чином викладає будь-яку інформацію на сайті (у вигляді статей, аудіовізуальних творів, тощо). Доменне ім`я сайту , аудіовізуальних творів, тощо). Доменне ім`я сайту [INFO] не має ніякого відношення до назви відповідача та до логотипу Актуальної Правди. ТОВ «ЕЙ ПІ МЕДІА ХОЛДИНГ» не займалась викладенням жодних фактів щодо позивача шляхом поширення їх в мережі Інтернет чи будь-яким іншим шляхом. Не розповсюджувала жодної інформації, що завдала би шкоди діловій репутації позивача, як зазначалось в позовній заяві. Отже, є неналежним відповідачем по справі. Ухвалою суду від 24.09.2020 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду справи по суті на 17.11.2020 року. В судовому засіданні представник позивача просив зняти питання про залучення третьої особи, позов підтримав та просив суд про його задоволення. Представник відповідача в судове засідання не заявився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомляв. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що [PERSON] є його зятем, в грудні 2019 року вони всією сім`єю виїхали в Москву до родичів. День народження доньки святкували у ресторані, ніяких зустрічей з [PERSON] чи іншими ватажками не було. Свідок зазначив, що вони не знайомі з [PERSON] , переговорів стосовно вугілля не було. Щодо вартості святкування свідок повідомив, що концерту артистів не було, святкували день народження у ресторані з родичами 10-12 осіб, оплачували святкування родичі, але ця сума була максимум 1000 доларів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, свідка, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Згідно із ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до ч. 1 ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Так судом встановлено, що [INFO] на веб-сайті «Актуальна правда» ([INFO]) за посиланням: [INFO] розміщено інформаційний матеріал (статтю та відео) під назвою «Народний депутат [PERSON] під час святкування народження дружини [PERSON] у Москві домовлявся з головою терористів ДНР [PERSON] . Відео». У наведеній статті, автор якої не вказаний, зокрема, зазначена наступна інформація: - «Тому й не дивно, що народний депутат [PERSON] запросив на святкування голову терористичного угруповування «ДНР» [PERSON] »; - «В таємній кімнаті ресторану, [PERSON] з [PERSON] домовлялись про торгівлю ям з території, яку окупувала путінсько-російська армія»; - «... [PERSON] , це народний депутат, який щиро любить Путіна і Росію , проводить свята у Москві , де зустрічається з очільником терористів». Також, на тій самій веб-сторінці за посиланням [INFO] u у верхній частині статті під вказаним вище заголовком міститься відеозапис, що має назву « Нардеп [PERSON] під час святкування уродин дружини у Москві домовлявся з терористом [PERSON] », на якому міститься нарізка різного роду зображень та фрагментів відеозаписів та невідомою особою промовляється інформація, аналогічна тій, що зазначена у статті, зокрема: - «Тому й не дивно, що народний депутат [PERSON] запросив на святкування голову терористичного угруповування «ДНР» [PERSON] »; - «В таємній кімнаті ресторану, [PERSON] з [PERSON] домовлялись про торгівлю вугіллям з території, яку окупувала путінсько-російська армія»; - «... [PERSON] , це народний депутат, який щиро любить Путіна і Росію , проводить свята у Москві , де зустрічається з очільником терористів». Цей самий інформаційний матеріал міститься на веб-сайті соціальної мережі Facebook за посиланням [INFO], а відеозапис міститься також на веб-сайті «Youtube» за посиланням [INFO] ([INFO] ). Позивач вважає, що поширена [INFO] на веб-сайті «Актуальна правда» ( [INFO] ), а також на інших веб-сайтах про те, що [PERSON] запрошував на святкування дня народження своєї дружини голову терористичного угруповування «ДНР» [PERSON] ; те, що в таємній кімнаті ресторану, [PERSON] з [PERSON] домовлялись про торгівлю вугіллям з території, яку окупувала путінсько-російська армія; те, що [PERSON] проводить свята у Москві, де зустрічається з очільником терористів, є неправдивою та недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Так, оспорювані інформаційні матеріали (текстова стаття та відеозапис) не містять в собі доказів чи посилання на будь-які докази, що відповідні події насправді відбувались. Допитаний у якості свідка [PERSON] спростовує інформацію, що була поширена на веб-сайті «Актуальна правда» ([INFO]) за посиланням: [INFO] розміщено інформаційний матеріал (статтю та відео) під назвою «Народний депутат [PERSON] під час святкування народження дружини [PERSON] у Москві домовлявся з головою терористів ДНР [PERSON] . Відео». Свідок підтвердив, що [PERSON] не знайомий з [PERSON] Д. та жодних переговорів з ним під час святкування дня народження дружини в Москві не проводив. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Верховний Суд у своїх постановах від 5 березня 2018 року у справі № 570/5449/16-ц та від 27 листопада 2018 року у справі № 911/3090/17 зазначив, що обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Як роз`яснено у п.п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і всебічно здійснювати своє особисте немайнове право. Факт поширення оспорюваної інформації відповідачем під час розгляду справи не був спростований. В пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Негативна недостовірна інформація про позивача розповсюджена у вигляді статей, автор яких не зазначений, та відеозаписів, автор яких також невідомий. Отже, дійсний автор оспорюваної інформації невідомий, його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) із змісту висловів, що наявні у інформаційних матеріалах (статтях та відеозаписах) встановити неможливо, а доступ до сайтів, на яких була поширена інформація є вільним, відповідно належним відповідачем у даній справі є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Згідно з експертним висновком Центру компетенції УЦПНА від 07.02.2020 року № 22/2020-ЕВ, за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет, власником веб-сайту www.apravda.com є реєстрант доменного імені [INFO] (Товариство з обмеженою відповідальністю «Ей Пі Медіа Холдинг», ідентифікаційний код 38124255). ТОВ «Ей Пі Медіа Холдинг» є власником каналу відеоконтенту на веб-сайті відеохостингу «Youtube» за посиланням [INFO] та є власником облікового запису у соціальній мережі «Facebook» за посиланням [INFO] . Також, судом встановлено та підтверджено експертним висновком Центру компетенції УЦПНА, що веб-сайти «Актуальна правда» (www.аргаvda.com), «Facebook» (www.facebook.corn) та «Youtube» (www.youtube.com), на котрих було розміщено оспорювань інформацію є загальнодоступними. Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати та поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначає, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Частина 2 вказаної статті регламентує, що здійснення цієї свободи, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету та безсторонності суду. Частина 2 статті 302 ЦК України зазначає, що фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. Достовірність є однією з найсуттєвіших загальних властивостей інформації. Переконання в достовірності інформації покладається на особу, яка її поширює. Достовірність є основоположною вимогою щодо інформації, це загальна властивість інформації, яка визначає ступінь об`єктивно точного відображення подій, фактів, що мали місце. Достовірність у журналістиці - це стандарт журналістської діяльності. Зміст цього стандарту зводиться до того, що кожен факт, який подається в матеріалах повинен мати ідентифіковане та надійне джерело інформації. Посилання на компетентне джерело інформації є єдиним доказом того, що речі, про які розповідають, відбуваються насправді, позбавлені такої ознаки, як домисел, а також формує підстави для того, щоб не тільки автор матеріалу був переконаний, що інформація перевірена і точна, а й читач мав можливість переконатися в цьому. Вимога відповідності фактів реальним подіям чи даним становить змістову частину стандарту точності. Точність фактів досягається їх ретельною перевіркою. Відповідно до рішення Європейського суду «Редакція газети Гривна проти України» п. 86 : «наданий журналістам захист за статтею 10 Конвенції діє за умови їхньої добросовісної діяльності з метою надання точної та достовірної інформації згідно з принципами відповідальної журналістики. Концепція відповідальної журналістики, як професійної діяльності, що захищається статтею 10 Конвенції, не обмежується змістом інформації, яка збирається та поширюється засобами журналістики. Ця концепція також охоплює inter alia законність дій журналіста, зокрема його взаємодію з органами влади під час здійснення журналістської діяльності. При вирішенні питання про те, чи діяв журналіст відповідально, факт порушення ним закону у зв`язку з цим є найбільш доречним, хоча й не вирішальним.» Пункт 87 вказаного рішення зазначає, що «крім того, стаття 10 Конвенції не гарантує абсолютну необмежену свободу вираження поглядів навіть щодо висвітлення пресою питань , які мають значний суспільний інтерес. Відповідно до частини 2 статті 10 Конвенції свобода вираження поглядів супроводжується обов`язками та відповідальністю, які також застосовуються до засобів масової інформації , навіть щодо питань, які викликають значне занепокоєння суспільства. Пунктом 88 зазначено, що ці обов`язки та відповідальність мають важливе значення у випадках, коли розглядається питання посягання на репутацію конкретної особи або порушення права інших осіб. Отже, для звільнення засобів масової інформації від їхнього звичного обов`язку перевіряти фактичні твердження, необхідні особливі підстави. Існування таких підстав залежить від характеру та ступеню відповідної дифамації та від того, наскільки засоби масової інформації можуть обґрунтовано вважати свої джерела достовірними у зв`язку з цими твердженнями. Ці фактори, зі свого боку, вимагають розгляду інших елементів, таких як авторитет джерела, чи провела газета достатню кількість досліджень перед публікацією, чи подала газета історію у розумно збалансованій манері та чи надала газета особам, гідність яких було принижено , можливість захистити себе.» Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 269 ЦК України визначено, що особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права фізичної особи не мають економічного змісту. Особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може бути позбавлена цих прав. Особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно. Згідно зі частиною 1 статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються законодавством є : здоров`я, життя, честь, гідність і ділова репутація. Поняття «честь» і «гідність» є поняттями, які визначають прояви відносин індивіда до себе й оточуючих до окремої особистості. Щодо порушення особистих немайнових прав позивача, слід зазначити, що факт поширення відповідачем негативної недостовірної інформації про позивача здатен викликати до нього недовіру та неповагу, с принизливим для його честі і людської гідності. Суд вважає, що право позивача на повагу до його честі, гідності та ділову репутацію - як складових особистих немайнових прав - було порушено шляхом розповсюдження щодо позивача неперевіреної, а отже й недостовірної інформації, яка стосувалась його можливих зустрічей на дні народженні своєї дружини та переговорів з [PERSON] Д. щодо торгівлі вугіллям. Суд погоджується з тим, що основою будь-якого демократичного суспільства є дотримання частини 1 статті 10 Конвенції, яка наділяє журналістів правом на свободу вираження поглядів , проте вказане право завжди має бути справедливо збалансовано з правом особи на повагу до приватного та сімейного життя та кореспондуючими частині 1, визначені в статті 2 Конвенції, обов`язки. Будь-які применшення значення права на приватність у співвідношенні зі свободою вираження повинні мати місце лише у випадках крайньої необхідності. Відповідач не підтвердив способів отримання інформації про позивача та її достовірність обставин, про які було зазначено в оспорюваному матеріалі, крім того, зміст та форма подачі вказаної інформації була інформацією про факти, проте такі не підтверджені альтернативними джерелами, відповідач поширив вказану інформацію, а тому суд вважає, що враховуючи справедливий баланс в демократичному суспільстві, втручання в даному випадку в приватний інтерес позивача не може бути справедливим, а тому позов підлягає задоволенню. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, судом відхиляються як такі, що не відповідають дійсним обставинам справи та спростовуються наявними у ній матеріалами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 432,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved