Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

В.о. директора КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради» [PERSON] звернулась до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із заявою про примусову госпіталізацію [PERSON] у психіатричний стаціонар без його згоди. В обґрунтування заяви зазначила, що [PERSON] був госпіталізований до комунального закладу згідно направлення лікаря-психіатра Звенигородського КНП від 05 серпня 2019 року. [PERSON] був оглянутий комісією лікарів. Відповідно до висновку зазначеної комісії він виявляє ознаки тяжкого психічного розладу та вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, а тому потребує госпіталізації у примусовому порядку для лікування в стаціонарі в КНП «ЧОПЛ ЧОР». В судовому засіданні представник заявника підтримала заяву повністю та пояснила, що в добровільному порядку [PERSON] відмовляється лікуватись. Просила суд надати дозвіл на його примусову госпіталізацію до КНП «ЧОПЛ ЧОР» в умовах стаціонару без його згоди. [PERSON] заперечував проти примусової госпіталізації, пояснив суду, що хворим себе не вважає. Прокурор не заперечував проти примусової госпіталізацію [PERSON] . Суд вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до статті 3 Конституції України людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно з вимогами ст.340 ЦПК України у заяві про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає в [ADDRESS] в будинку-інтернаті для інвалідів та престарілих. У відповідності з доповідними записками працівників будинку-інтернату за червень-липень 2019 року він поводив себе агресивно, погрожував фізичною розправою працівникам та мешканцям інтернату, висловлювався на їх адресою нецензурною лайкою, на зауваження не реагує. 05 серпня 2019 року лікарем Звенигородської КНП його було направлено на госпіталізацію до КНП «ЧОПЛ ЧОР» у зв`язку з розладом психіки та поведінки, що підтверджується відповідним направленням. 6 серпня 2019 року [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів в складі заступника головного лікаря Шевчук В.І., в.о. завідуючої відділенням Шкворак Л.О . , лікаря Кисельової Д.О. , які прийшли до висновку, що він виявляє ознаки тяжкого психічного розладу у вигляді розладів психіки та поведінки внаслідок перенесеної ЧМТ, хронічного маячного синдрому, когнітивних порушень з кверулянськими тенденціями, в зв`язку з чим потребує лікування в стаціонарі в КНП «ЧОПЛ ЧОР». В силу вимог ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» стаціонарна психіатрична допомога - це психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, і надається в стаціонарних умовах понад 24 години підряд. Відповідно до вимог ст. 14 цього ж Закону особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в психіатричному закладі, ця особа підлягає негайній виписці. Згідно з вимогами ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» у випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації. Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з усіма гарантіями, що передбачені цією статтею. Однак, згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступінь якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України. Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод. Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07(провадження № 14-9свц18). Оскільки в судовому засіданні підтверджено наявність психічного розладу у [PERSON] , встановлені обставини, що він проявляє реальні наміри вчинити дії, що являють безпосередню небезпеку для оточуючих, то на даний час наявні підстави, для його госпіталізації в психіатричний заклад в примусовому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: approved