Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

В Нововодолазький районний суд Харківської області звернувся з позовом [PERSON] до Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області, [PERSON] про визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним та визнання права на земельну частку /пай/, в якому зазначив, що відповідач по справі [PERSON] зареєстрував за собою право власності на земельні ділянки в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року та після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. Позивач вважає, що [PERSON] порушені його права на зазначені земельні ділянки в зв'язку з тим, що 06 грудня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу земельної частки /паю/, визначені всі істотні умови договору, проведена передача сертифікату на право на земельну частку /пай/ та були сплачені грошові кошти, визначені договором купівлі-продажу. Позивач, покупець земельної частки /паю/, виконавши всі умови договору, не мав можливості зареєструвати за собою право на земельну частку /пай/ в установленому порядку та вирішити питання виділення земельної ділянки в натурі в зв'язку зі смертю [PERSON], яка померла [INFO] року, та в зв'язку з тим, що відповідач по справі використав право на земельну частку /пай/ в порядку спадкування та отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] взамін сертифікату на право на земельну частку /пай/. Також 12 травня 2013 року між позивачем та [PERSON] був укладений спадковий договір, предметом якого є земельна ділянка площею 7,1003 гектарів, кадастровий [NUMBER], в межах згідно з планом, розташована на території Ордівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, яка належала [PERSON] відповідно до державного акта на право власності на землю серія [NUMBER], виданого 30 січня 2009 року відділом Держкомзему у Нововодолазькому районі Харківської області. Сторонами були погоджені всі умови спадкового договору. Позивачем умови договору виконувались в повному обсязі, позивач передав [PERSON] обумовлену умовами договору суму 40000,00 гривень, забезпечував [PERSON] всіма необхідними ліками та продуктами харчування на її замовлення, при цьому [PERSON], в зв'язку з погіршенням стану здоров'я не встигла оформити всі необхідні документи для нотаріального посвідчення спадкового договору, в зв'язку з чим за життя [PERSON] спадковий договір нотаріально не був посвідчений. [PERSON], [INFO], померла [INFO] року. На звернення позивача до спадкоємця [PERSON], відповідача по справі, [PERSON], про передачу державного акту на право власності на земельну ділянку для вирішення питання реєстрації права власності відповідно до укладеного спадкового договору, останній повідомив про те, що 14 липня 2014 року він отримав свідоцтво про право на спадщину за законом та зареєстрував за собою право власності на земельну ділянку, яка була предметом спадкового договору, та надав позивачу копію зазначеного свідоцтва. Про укладення спадкового договору між позивачем та дружиною відповідача по справі [PERSON] відповідачу по справі було відомо, відповідач по справі був присутній при передачі коштів [PERSON] на забезпечення належних умов проживання та неодноразово при передачі продуктів харчування та ліків. Позивач вважає, що відповідачем порушені його права на спірні земельні ділянки, тому просить визнати дійсними договір купівлі-продажу земельної частки /паю/ спадковий договір, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, свідоцтва про право на спадщину на земельну частку /пай/ та на земельну ділянку, визнати за позивачем право на земельну частку /пай/ та право власності на земельну ділянку. Сторони по справі в судове засідання не з'явилися. Позивач надав в судове засідання заяву про те, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити, просить розглядати справу без його участі. Відповідачем, Нововодолазькою районною державною адміністрацією Харківської області, надано до суду заяву, в якій не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача, просить слухання справи провести без участі її представника. Відповідач, [PERSON], надав до суду заяву, в якій не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача, просить слухання справи провести без його участі. Суд, розглянув заяви позивача та відповідачів по справі, перевірив матеріали справи, надані докази, вважає, що позов є обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до вимог ст.ст.8,10,11 ЦПК України, приймаючи до уваги принцип змагальності, надання доказів, а також їх доведеності з боку позивача і повного визнання позову з боку відповідачів по справі, суд віддає перевагу доказам, наданим позивачем по справі В ході судового розгляду встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, 06 грудня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу земельної частки /паю/, відповідно до якого [PERSON] продала належну їй земельну частку /пай /, а позивач сплатив визначені договором купівлі-продажу гроші в сумі двадцять чотири тисячі гривень. Договір був укладений та сторонами за договором були погоджені всі істотні умови договору та виконані в повному обсязі умови договору. Земельна частка /пай/ була передана позивачу за актом приймання-передачі, а сертифікат за умовами договору залишився у продавця до нотаріального посвідчення договору. За договором купівлі-продажу продавець взяла на себе зобов'язання в місячний термін підготувати необхідні документи для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Однак в обумовлений договором строк продавець не забезпечила нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу. При зверненні в подальшому до нотаріальної контори з питанням нотаріального посвідчення договору позивач отримав усну відмову в нотаріальному посвідченні в зв'язку з тим, що Земельним Кодексом України, який вступив в дію з 01.01.2002 року не передбачено право продажу земельної частки/паю/. Сертифікат на право на земельну частку /пай/ серія [NUMBER] з моменту укладення договору купівлі-продажу знаходився у продавця, [PERSON] Судом встановлено, ввідповідач по справі, [PERSON], 06 серпня 1946 року, відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом отримав в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, право на земельну частку/пай/, у землі, яка перебуває у колективній власності СБК ,,Росія,, розміром 7,47 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі /на місцевості/ відповідно до сертифікату на право на земельну частку /пай/ серія [NUMBER], виданого на підставі розпорядження голови Нововодолазької районної державної адміністрації №169 від 28.04.2000 року на ім'я [PERSON] та отримав 23 травня 2011 року державний акт на право власності на земельну ділянку площею 5,9740 гектарів серія [NUMBER] відповідно до розпорядження Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області № 100 від 03 лютого травня 2010 року. При вирішенні спору суд керується нормами матеріального права, що діяли на момент вчинення правочину. Згідно до ст.224, 225 ЦК УРСР (в ред. 1963р.) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Судом встановлено, позивач придбав право на земельну частку /пай/ розміром 7,47 в умовних кадастрових гектарах у [PERSON] відповідно до діючого на той час законодавства, а саме: Указу Президента України №666/94 від 10.11.1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», ст. 3 якого визначала, що право на земельну частку (пай) може бути обєктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування застави. Відповідно до ст. 6 ЗК України (в редакції що діяла на момент виникнення правовідносин) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки у разі: купівлі-продажу, дарування, та обміну. За таких обставин, після передачі позивачем коштів за куплене право на земельну частку /пай/ продавцю та передачі продавцем, [PERSON] позивачу сертифікату на право на земельну частку (пай), на підставі ст. ст. 224-225 ЦК УРСР (в ред.1963р.), які діяли на час домовленостей і існуючих правовідносин між сторонами, відбулося повне виконання договору купівлі-продажу сертифікату на право на земельну частку (пай), розміром 7,47 в умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, яка перебуває у колективній власності СБК ,,Росія,, . Відповідно право на земельну частку /пай/ після укладення договору купівлі-продажу земельної частки /паю/ набув позивач по справі, [PERSON] та не належало [PERSON] на момент смерті, тому відповідач по справі не мав права спадкувати зазначене право на земельну частку /пай/ та не мав права на виділення земельної частки /паю/ в натурі, тому, отриманий ним державний акт на право власності на земельну ділянку є недійсним. Судом встановлено, 12 травня 2013 року між позивачем та [PERSON] був укладений спадковий договір, предметом якого є земельна ділянка площею 7,1003 гектарів, кадастровий [NUMBER], в межах згідно з планом, розташована на території Ордівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, яка належала [PERSON] відповідно до державного акта на право власності на землю серія [NUMBER], виданого 30 січня 2009 року відділом Держкомзему у Нововодолазькому районі Харківської області на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 листопада 2007 року № 2109 зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010970000005. У спадковому договорі зазначені права та обов'язки сторін, визначені істотні умови договору. Позивачем умови договору виконані в повному обсязі, при цьому [PERSON], в зв'язку з погіршенням стану здоров'я не встигла оформити всі необхідні документи для нотаріального посвідчення спадкового договору, в зв'язку з чим за життя [PERSON] спадковий договір нотаріально не був посвідчений. Судом встановлено, відповідач по справі, [PERSON], будучи обізнаним про укладення [PERSON] з позивачем по справі спадкового договору та про повне виконання умов спадкового договору позивачем по справі, 14 липня 2014 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстраційний № 1667 та зареєстрував за собою право власності на земельну ділянку, яка була предметом спадкового договору, номер запису про право власності 6322265, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 406394563242. Згідно ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Відповідно до ст.1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Відповідно до ст.1304 ЦК України спадковий договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. В зв'язку з вищенаведеним суд зазначає, що спадкування за законом земельної ділянки, відповідно до державного акту серії [NUMBER], відбулося без урахування положень укладеного раніше спадкового договору . Відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, котрій воно було надано, не має права на спадкування, а також з інших підстав, зазначених законом. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 640 ЦК України Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації. Вирішуючи спір, суд керується положеннями ст. 152 ЗК України, яким врегульовано способи захисту прав на земельні ділянки. Так, передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Відповідно до положень ч.2 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Частиною 3 ст.152 ЗК України, якою встановлені способи захисту прав на земельні ділянки, передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, відшкодування заподіяних збитків, застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ч.1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. З зазначених обставин випливає, що за відповідачем зареєстроване право власності на земельні ділянки, які фактично повинні належати позивачу при виділенні в натурі земельних ділянок взамін земельних часток /паїв/, оскільки договором купівлі-продажу земельної частки /паю/ та спадковим договором визначені були всі істотні умови договору. Пунктом другим постанови Пленуму ВСУ від 16.04. 2004 року N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що судам (підсудні) справи за заявами, зокрема про визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом Стаття 41 Конституції України передбачає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожен має право на захист своїх прав та законних інтересів, зокрема шляхом визнання відповідного права судом. Враховуючи заяви, що надані відповідачами по справі про визнання позову та згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. При цьому суд бере до уваги ту обставину, що визнання позову відповідачем є безумовним і таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже є підстави ухвалити рішення про задоволення позову з урахуванням визнання позову відповідачами та на підставі з'ясованих та досліджених обставин справи.

Outcome: approved