overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

В листопаді 2015 року позивач [PERSON] звернулася з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що життя з відповідачем не склалося. У сторін зникли почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть. Сім»я розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливе. Посилаючись на викладене та норми закону, позивач просила суд: розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 19 серпня 2000 року у Виконкомі Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 118. Позивач в судове засідання не з'явилася, звернулась до суду з заявою слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явивсь, звернувсь до суду з заявою слухати справу у його відсутність, позовні вимоги визнав. У зв'язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 19 серпня 2000 року у Виконкомі Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 118, що підтверджується свідоцтвом про одруження, серія [NUMBER] від 25 вересня 2000 року. Від спільного проживання сторони мають неповнолітнього сина [PERSON]. Спільне життя між сторонами не склалося через чисельні конфлікти. У сторін зникли почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть. Сім»я розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливе. У відповідності до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно з ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 1 ст. 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] є неможливим, подальше сімейне життя подружжя неможливе, сім'я розпалась остаточно, збереження сім'ї сторін суперечить їх інтересам, а також моральним засадам суспільства. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст. 51 Конституції України, ст.ст. 21, 55, 110, 112 Сімейного кодексу України, та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

В листопаді 2015 року позивач [PERSON] звернулася з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що життя з відповідачем не склалося. У сторін зникли почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть, шлюбно-сімейні стосунки не підтримуть. Сім»я розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливе. Посилаючи на викладене та норми закону, позивач просила суд: розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 11 серпня 1996 року у Відділом реєстрації актів цивільного стану у виконкомі Дубенської міської ради Дубенського району Рівненської області , актовий запис № 146. Позивач в судове засідання не зявилася, звернулась до суду з заявою слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявивсь, звернувсь до суду з заявою слухати справу у його відсутність, позовні вимоги визнав. У зв'язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 11 серпня 1996 року у Відділом реєстрації актів цивільного стану у виконкомі Дубенської міської ради Дубенського району Рівненської області , актовий запис № 146, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серія І-ГЮ №279497 від 11.08.1996 р. Від спільного проживання сторони мають доньку [PERSON], [INFO].. Спільне життя між сторонами не склалося. У сторін зникли почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть. Сім»я розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливе. У відповідності до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно з ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 1 ст. 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] є неможливим, подальше сімейне життя подружжя неможливе, сімя розпалась остаточно, збереження сімї сторін суперечить їх інтересам, а також моральним засадам суспільства. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст. 51 Конституції України, ст.ст. 21, 55, 110, 112 Сімейного кодексу України, та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

В листопаді 2015 року позивач [PERSON] звернулася з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що життя з відповідачем не склалося через чисельні сварки та конфлікти. У сторін зникли почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть. Сім»я розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливе. Від шлюбу подружжя має двох неповнолітніх дітей : [PERSON] та [PERSON]. Посилаючи на викладене та норми закону, позивач просила суд: розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 10 листопада 2007 року у Виконавчому комітеті Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 750. Позивач в судове засідання не зявилася, звернулась до суду з заявою слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявивсь, звернувсь до суду з заявою слухати справу у його відсутність, позовні вимоги визнав. У зв'язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 10 листопада 2007 року у Виконавчому комітеті Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 750, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія 1-ОК № 052625 від 10 листопада 2007 року. Від шлюбу подружжя має двох неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Спільне життя між сторонами не склалося через чисельні конфлікти. У сторін зникли почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть. Сім»я розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливе. У відповідності до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно з ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 1 ст. 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] є неможливим, подальше сімейне життя подружжя неможливе, сімя розпалась остаточно, збереження сімї сторін суперечить їх інтересам, а також моральним засадам суспільства. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст. 51 Конституції України, ст.ст. 21, 55, 110, 112 Сімейного кодексу України, та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

В листопаді 2015 року позивач [PERSON] звернулася з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що життя з відповідачем не склалося через чисельні сварки та конфлікти. У сторін зникли почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть. Сім»я розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливе. Посилаючи на викладене та норми закону, позивач просила суд: розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 02.09.1995 року у Вишневому мвк Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис №146. Позивач в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з заявою слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась, звернулась до суду з заявою слухати справу у її відсутність, позовні вимоги визнала. У зв'язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 02.09.1995 року у Вишневому мвк Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис №146, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серія [NUMBER] від 02.09.1995 року. Від спільного проживання сторони мають двох дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON] [INFO]. Спільне життя між сторонами не склалося через чисельні конфлікти. У сторін зникли почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Сім»я розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливе. У відповідності до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно з ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 1 ст. 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] є неможливим, подальше сімейне життя подружжя неможливе, сім'я розпалась остаточно, збереження сім'ї сторін суперечить їх інтересам, а також моральним засадам суспільства. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст. 51 Конституції України, ст.ст. 21, 55, 110, 112 Сімейного кодексу України, та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

В листопаді 2015 року позивач [PERSON] звернулася з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що життя з відповідачем не склалося через чисельні сварки та конфлікти. У сторін зникли почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть. Сім»я розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливе. Посилаючи на викладене та норми закону, позивач просила суд: розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 29 серпня 2009 року виконкомом Данилівської сільської ради Васильківського району Київської області, актовий запис № 21. Від спільного шлюбу подружжя має малолітню доньку [PERSON]. Позивач в судове засідання не з»явилася, направила до суду клопотання про слухання справи у її відсутність. Позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений, причини неявки суду не повідомляв. За згодою позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши зібрані у справі докази, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюбу 29 серпня 2009 року виконкомом Данилівської сільської ради Васильківського району Київської області, актовий запис № 21, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого 29 серпня 2009 р., серія [NUMBER]. Від спільного шлюбу подружжя має малолітню доньку [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Дібрівської сільської ради Васильківського району Київської області, актовий запис - № 4. Спільне життя між [PERSON] та [PERSON] не склалося через чисельні сварки та конфлікти. У сторін зникли почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть, шлюбно-сімейні стосунки не підтримуть. Сім»я розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливе. Згідно ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Із змісту ст.112 Сімейного кодексу України вбачається, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

В листопаді 2015 року позивач банк звернувся в суд з цим позовом до відповідача [PERSON], посилаючись на порушення ним його прав, а також зобовязань за кредитним договором. В судове засідання представник позивача не прибув, заявивши письмово про розгляд справи у його відсутність / а.с. 38 /. Відповідач [PERSON], будучи зареєстрованим за адресою, зазначеною в позовній заяві / а.с. 42, 43 /, та повідомленим про день, час, місце розгляду справи в порядку, передбаченому абзацом 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України / а.с. 46, 49, 53, 54, 55, 57, 58 /, в судове засідання не зявився, заперечень щодо заявленого позову не подав. В справі мається достатньо матеріалів про права та взаємини сторін. Протокольною ухвалою суду, відповідно до положень ст. ст. 77, 225 ч. 1 ЦПК України ухвалено справу розглянути у відсутність відповідача, проти чого представник позивача не заперечував за змістом поданого клопотання / а.с. 38/. Дослідивши письмові докази по справі та, проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов, в межах заявлених вимог, підлягає до задоволення з наступних обгрунтувань. Судом встановлено, що 15 жовтня 2013 року між банком позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав грошовий кредит у сумі 3200 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою останнім відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом / а.с. 5, 8 31 /. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитними договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Як видно зі змісту позову, банк виконав свої зобовязання перед відповідачем, а останній належним чином своїх зобовязань за договором не виконує. Відповідно до розрахунків позивача банку, які суд визнає вірогідними, станом на 31 серпня 2015 року та на час розгляду справи відповідач заборгував йому за кредитом 3163,94 гривни; 5642,98 гривни по процентам за користування кредитом; 1518,43 гривень за пенею та комісією; 500 гривень та 516,27 гривень по штрафам відповідно до Умов і правил надання банківських послуг у виді фіксованої частини і процентної складової, а всього 11341,62 гривень, які на засадах диспозитивності судового процесу і просить стягнути позивач / а.с. 4 /. За приписами ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення. Судові витрати по розгляду даної справи, які документально підтверджені / а.с. 1 / та про стягнення яких заявлено у позові, підлягають відшкодуванню позивачу з відповідача на підставі положень ст. 88 ч. 1 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

В листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, в якому просить усунути йому перешкоди в користуванні квартирою 123 в будинку 76 по вул. Пілотська у м. Хмельницький шляхом його вселення у вказану квартиру. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав і пояснив, що позивач є спадкоємцем [PERSON], після смерті котрого успадкував 5/8 спірної квартири. Відповідач проживає в квартирі, змінив в ній замки і відмовився передати ключі, тому позивач позбавлений можливості повною мірою користуватись належним йому майном. В судовому засіданні відповідач позов визнав і пояснив, що він є спадкоємцем частки в квартирі після смерті матері, вселився в квартиру після смерті вітчима. Змінив замки після того, як брат не дав йому ключів. Позивач дійсно орієнтовно в серпні вересні 2015 року в розмові з ним просив впустити його в квартиру, однак відповідач повідомив, що розмова про це можлива лише після оформлення спадкових прав позивачем. Заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити. Встановлено, що позивач є власником 5/8 квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.10.2015 року після смерті [PERSON] Зазначені обставини підтверджуються свідоцтвом про смерть, свідоцтво про право на спадщину за законом від 29.10.2015 року, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 22.01.2016 року, наявними у справі. Відповідач проживає в спірній квартирі, де змінив замки і після прохання позивача відмовив йому у серпні вересні 2015 року в доступі до квартири, що ним визнається, а також підтверджується висновком ХМВ УМВС України від 27..08.2015 року, копія котрого наявна у справі. У відповідності до ч. 2 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі. Судові витрати у справі складаються зі сплаченого позивачем судового збору в сумі 487,20 грн. і підлягають стягненню на його користь з відповідача в силу ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

В листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом, в якому зазначав, що 26.12.2006 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2006/686-Ф03.09/93, відповідно до умов якого він надав відповідачу кредит у розмірі 71\~128,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,2 % на рік. Цим ж договором було передбачено сплачення штрафів за не виконання умов вищевказаного договору. 26.12.2006 року в якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір, відповідно до якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання зобовязань садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 158,1 кв. м., та земельну ділянку 0,0599 га, кадастровий номер 5123783500:01:001:1091, що знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Прилиманська с/р, СТ «Будівельник», буд. 55. Після отримання грошей відповідач порушив умови договору, свої зобовязання не виконував, платежі по погашенню кредиту не вносив, як і не сплачував відсотки за користування кредитом та штрафи. В звязку з чим, ПАТ «Укрсоцбанк» мав намір звернути стягнення на предмет іпотеки. Проте, в межах виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа Дніпровського районного суду м.Києва № 755/16252/14-ц від 30.09.2014 року про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк», 25.06.2015р., 20.11.2015 р., державними виконавцями відділу примусового виконання рішень ДВС ГУЮ в Одеській області було винесено Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. В подальшому, державним виконавцем було винесено Постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві, але у звязку з несплато виконавчого збору арешт на майно залишився. В звязку з тим, що арешт який був накладений державним виконавцем обмежує законні права банку, тому вони вимушені звернутись до суду та просити суд постановити рішення, яким скасувати арешт майна на названий вище садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами та земельної ділянки. В заяві направленій до суду, представник позивача позовні вимоги підтримав, просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач в заяві надісланій до суду позов визнав у повному обсязі та не заперечував проти його задоволення, просив розглядати справу без його участі. Третя особа в заяві направленій до суду просили розглянути справу без участі представника відділу ДВС. Оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення позову, відповідно до ст.174 ч.4 ЦПК України.

Outcome: approved