Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

В листопаді 2017 року позивачка звернулася до суду із позовом до Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, в якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок по вул. Пирогова, 41/1 в . с.Галицинове Вітовського (раніше Жовтневого) району Миколаївської області. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що 21 червня 2016 року купила у громадянки [PERSON] 2/5 часток житлового будинку по вул. Пирогова, 41 в цьому ж селі. При цьому до її власності перейшло в межах цієї частки відокремлені приміщення із житловою та нежитловою площею. В зв'язку з цим, частині її житла сільською радою було присвоєно окрему адресу вул. Пирогова, 41/1. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками іншої частини будинку. Вказуючи, що бажає належним чином користуватися та володіти своє власністю, але не може це здійснити без згоди інших співвласників, тому просила виділити їй у власність належну частину будинку та визнати за нею право власності на неї загальною площею 47,2 кв.м., житловою 33,8 кв.м., куди входить: житлова кімната 1-2, площею 25 кв.м.; кімната 1-3, площею 8,8 кв.м.; коридор, площею 6,7 кв.м.; коридор 1-9, площею 6,7 кв.м.; а також ворота - № 4; хвіртка - № 3, огорожа - № 5. Під час розгляду справи ухвалою суду від 22 травня 2018 року до участі в ній було залучено в якості співвідповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. В судове засідання сторони не зявилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, від позивачки на адресу суду надійшла заява з проханням справу розглядати без її участі, а позов задовольнити. Відповідачі до суду не з'явилися, про його час та місце були повідомлені належним, причини неявки суд не повідомили. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. 21 червня 2016 року між позивачкою [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Жовтневого (Вітовського) районного нотаріального округу Миколаївської області, відповідно до якого [PERSON] купила 2/5 житлового будинку, розташованого по вул. Пирогова, 41 в с. Галицинове Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області. Відповідно до умов договору будинок у цілому мав житлову площу 78,6 кв.м., загальну 121,50 кв.м. До будинку належали господарські та побутові споруди: погріб з шиєю літ. Бпд; сарай літ. В; сарай літ Е.; сарай літ. Ж; навіс літ З; сарай літ. Л; сарай літ. М; гараж літ. Н; навіс літ. О; вбиральня-душ - літ Р; хвірка - №3,6; ворота літ № 4, 7; огорожа №№ 5, 10, 11, 14; басейн - № 8; водяний кран №№ 9,13; яма вигрібна - № 12; замощення І. Відповідно до технічного паспорту, складеного комунальним підприємством Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації 26 жовтня 2016 року, а також технічного паспорту на це й же будинок, складеного 24 березня 2017 року ТОВ Бюро генерального планування, позивачка фактично проживає у відокремленій частині будинку, яка має наступні дані: житлову кімнату 1-2, площею 25 кв.м.; житлову кімнату 1-3, площею 8,8 кв.м.; коридор 1-1, площею 6,7 кв.м.; коридор 1-9, площею 6,7 кв.м.; а також ворота - №4; хвіртку - № 3; огорожу - № 5; загальна площа житла складає 47,2 кв.м., із яких житлова 33,8 кв.м. 20 вересня 2016 року рішення Галицинівської сільської ради Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області частині житлового будинку, де мешкає [PERSON] була надана окрема адреса вул. Пирогова, 41/1. Статтею 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. В статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. У частині 1 статті 358 ЦК України зазначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (частина 3 цієї ж статті). При цьому стаття 364 ЦК України передбачає право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (ч. 3 ст. 364 ЦК України). Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними; у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється; договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Крім того, відповідно до п.п. 6, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04 жовтня 1991 року Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок (зі змінами) зазначено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку, з самостійним виходом (квартиру), яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилася. При поділі житлового будинку суд зобов'язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється, а також які підсобні будівлі передаються власнику. Основним призначенням будинку є забезпечення власника і членів його сім'ї житлом. Відповідно до державних будівельних норм і правил жиле приміщення (квартира) повинно складатися з жилої кімнати та інших допоміжних приміщень, а в умовах індивідуального жилого будинку також інших господарських будівель, розташованих на одній земельній ділянці з жилим будинком. Загальна площа приміщень будинку по вул. Пирогова, 41 в с. Галицинове Вітовського району Миколаївської області складає 121,50 кв.м., а загальна площа приміщень, які перебувають у користуванні позивачки дорівнює 47,20 кв.м., що на незначну долю менше за належну їй частину власності 2/5 (121,5 : 5 х2 = 48,6 кв.м.). Однак позивачка, просячи виділити їй в натурі цю частину власності, не вимагає стягнення з інших співвласників компенсації, тому суд таке питання не розглядає. Виходячи із зазначених положень закону вона має право на виділення їй в натурі належну частку зі спільної часткової власності шляхом визнання права власності на вказані вище приміщення житлового будинку, а також господарських і побутових приміщень. Оскільки згоди з іншими співвласниками на виділення частки зі співвласності вона не знайшла, тому суд вважає необхідним її позов задовольнити. Виділення їй приміщень, де вона проживає, не порушує права та інтереси інших співвласників, оскільки ці приміщення є ізольованими від іншої частини будинку і мають окремий вхід, до того ж додаткових витрат та дій по їх виділенню та відокремленню не потребують. Беручи до уваги положення ст. 334 та ст. 658 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» виділена їй частка потребує державної реєстрації, тому суд, з врахуванням присвоєння виділеній частині будинку окремої адреси і її відокремленості від іншої частини домоволодіння, вважає можливим визнати за нею право власності на неї як на окремий будинок. В той же час, враховуючи, що спір існує між нею та іншими співвласниками будинку, тому пред'явлення позову до органу місцевої влади в особі Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області є безпідставним. \~ \~ \~ \~Враховуючи викладене,

Outcome: partial