Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

В липні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за позикою. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 25 січня 2012 року дав у борг відповідачу 2\~803 долари США, з терміном повернення до 25 липня 2012 року. Оскільки відповідач ухиляється від повернення грошових коштів, позивач просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу, проценти від суми позики, згідно умов договору та норм ст. 1048 ЦК України, індекс інфляції, три проценти річних від простроченого боргу, а всього 77\~637,87 гривень і судові витрати. Відповідач позов не визнав, надав до суду письмові заперечення, в яких вказав, що ніяких грошових коштів у позивача не брав і не отримував від нього, ніякої боргової розписки власноруч не писав. Просить суд відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог. Судовим розглядом встановлено, що 25 січня 2012 року відповідач по справі, [PERSON] , надав [PERSON] боргову розписку, про отримання ним грошових коштів в сумі 2\~803 долари США, які зобовязався повернути до 25 липня 2012 року (а.с.8). Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позичальникові таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей такого ж роду і такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 2 статті 1047 ЦК України допускає предявлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей чи кількості речей. В розписці, яка надана позивачем, зазначені сторони, сума та особистий підпис, суд вважає достатнім доказом укладення договору. Отже між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики і розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України розписка є одночасно документом, який підтверджує й передання грошей позикодавцем позичальнику, й укладення договору позики. Частиною 3 статті 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених законом. На виконання вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України, яка зобовязує суд сприяти всебічному та повному зясуванню обставин справи, зокрема: розяснено право про можливість призначення відповідної експертизи і попереджено про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій. 20 жовтня 2015 року від відповідача, [PERSON], і його представника надійшло клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи ( а.с.40-41). Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20 жовтня 2015 року було призначено судово почеркознавчу експертизу, оплату за проведення якої покладено на відповідача, [PERSON], якому розясненні положення ст. 146 ЦПК України про наслідки ухилення від участі в експертизі. 25 листопада 2015 року відповідач був ознайомлений з клопотанням експерта (а.с.56), але вимог закону не виконав. Якщо відповідач оспорює , у тому числі і факт написання розписки, то саме він, а не позивач повинен довести такі обставини ( ч. 3 ст. 10 ЦПК України). Крім того, відповідач в своїх письмових запереченнях посилається на безгрошовість договору, тому він не позбавлений можливості оспорити договір позики у відповідності до ст. 1051 ЦК України. Нормами статей 525,526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Нормами Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ передбачено, що індекс інфляції ( індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній одиниці. Офіціальний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики визнає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельну спроможність гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації в наслідок знецінення підлягає тільки грошова одиниця України, а іноземна валюта, яка була предметом договору індексації не підлягає. Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України, щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення грошового зобовязання, які визначенні у гривні. При таких даних, позовні вимоги [PERSON] про стягнення нарахування за індексом інфляції задоволенню не підлягають. Розрахунок процентів від суми позики згідно ст. 1048 ЦК України складає 8\~174,32 гривні ( а.с.5). Розрахунок від простроченої суми заборгованості складає 1\~962,99 гривні ( а.с.7). Крім цього підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем судові витрати судовий збір у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК україни.

Outcome: partial