Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що в [ADDRESS]. А також три земельні ділянки, щодо яких розпочата процедура приватизації. Спадкоємцем даного майна є позивачка, дружина спадкодавця - [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України. Інші спадкоємці за законом чи за заповітом відсутні. Позивачка прийняла спадщину після смерті чоловіка, подавши заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за останнім місцем проживання спадкодавця, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 44074726 від 04 червня 2016 року з якого вбачається, що у спадковому реєстрі за № 59059092 зареєстрована спадкова справа Рівненською районною державною нотаріальною конторою. Однак одержати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі позивачка не може, оскільки відсутній документ, що підтверджує право власності спадкодавця на вказаний вище житловий будинок. За даних обставин позивачка звернулася до суду з позовом та просить суд його задоволити, прийнявши рішення про визнання права власності на спадкове майно. Позивачка не з'явилася в судове засідання. Згідно заяви позовну заяву підтримує та просить справу розглядати без її участі. В разі неявки відповідача не заперечують щодо можливості проведення заочного розгляду справи. Представник відповідача не з'явився в судове засідання. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідач є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Від сторони надійшла заяви про розгляд справи без їх участі. Судом приймається до уваги, що за положеннями частини 3 статті 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Тому суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості розгляду справи без участі сторін, які не з'явилися. Суд вважає, що по справі є можливість ухвалити судове рішення на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Як встановлено в судовому засіданні [INFO] помер чоловік позивачки - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається в тому числі й з житлового будинку з господарсьими будівлями та спорудами, що по [ADDRESS]. Спадкоємцем даного спадкового майна є позивачка, дружина спадкодавця - [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України. Інші спадкоємці за законом чи за заповітом відсутні. Позивачка прийняла спадщину після смерті чоловіка, подавши заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за останнім місцем проживання спадкодавця, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 44074726 від 04 червня 2016 року з якого вбачається, що у спадковому реєстрі за № 59059092 зареєстрована спадкова справа Рівненською районною державною нотаріальною конторою. Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 (Глава 10) встановлено: 4.18. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Державним нотаріусом перевірено права позивачки, як спадкоємця за законом після смерті спадкодавця. Однак, одержати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі позивачка не може, оскільки відсутній документ, що підтверджує право власності спадкодавця на вказаний вище житловий будинок з господарсьими будівлями та спорудами. Зазначені обставини змусили позивачку звернутися з даним позовом до суду, бо діючим законодавством України не передбачено у інший спосіб оформлення права власності на нерухоме майно. Даний житловий будинок був побудований в 1970 році, та належав чоловіку позивачки. Так, за випискою з погосподарської книги від 21 серпня 2015 року № 3603 даний будинок обліковується за позивачем. Рішенням Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 28 січня 2016 року № 78 була затверджена технічна документація щодо встановлення та відновлення меж земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства в селі Застав'я Рівненського району Рівненської області. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, спадкодавець не зареєстрував право власності в КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації», що на даний час позбавляє позивачку можливості отримати свідоцтво про право на спадщину після його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Прийняття спадщини частинами не можливе. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Стаття 1299 проголошує, що якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Єдиним способом оформити власність на успадковане майно є звернення за захистом свого права до суду. Єдиним способом оформити власність на успадковане майно є звернення за захистом свого права до суду. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Зважаючи на наведене суд вважає, що заявлений позов про визнання права власності на будинковолодіння є обґрунтованим та доведеним, а тому підлягає до задоволення. Щодо решти заявлених позовних вимог. Також спадкодвцю, як вже зазначалося вище, виділялися земельні ділянки площею 0,1755 га, 0,0717 га, 0,1923 га в с. Застав'я Рівненського району Рівненської області. Зазначеним земельним ділянкам були присвоєні кадастрові номери. Але спадкодавець не провів державну реєстрацію цих земельних ділянок на своє ім'я. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Таким чином, до спадкоємців переходять усі майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини, в тому числі право на завершення процедури приватизації земельної ділянки. Зазначене підтверджено листом Вищого спеціалізованого суду України від 16.05.2013 року №24-753/01-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Враховуючи те, що спадкодавець набув майнове право на земельну ділянку, оскільки за його життя було прийнято рішення компетентним органом про передачу земельної ділянки у власність, однак не набув права власності, оскільки не отримав Державний акт на право власності на земельну ділянки чи не провів державну реєстрацію нерухомого майна, то, відповідно, позивачка набула майнові права в порядку спадкування щодо цієї земельної ділянки. Згідно з п. 3.5. листа Вищого спеціалізованого суду України від 16.05.2013 року № 24-753/01-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Згідно з ст. 126 Земельного кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Положеннями ст.ст. 6, 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що організаційну систему державної реєстрації прав становлять державні реєстратори на нерухоме майно (в тому числі нотаріусів). Таким чином, нотаріус за умови надання дозволу на продовження процедури приватизації вчиняє останню реєстраційну дії для набуття права власності на земельну ділянку - реєструє право власності та видає свідоцтво про право власності. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання Державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця (на час виникнення відповідниї правовідносин), або проведення державної реєстрації, одержання свідоцтва (витягу з реєстру, чи у інший визначений законодавством спосіб) про право власності, а не права власності на земельну ділянку. Тому позовні вимоги в цій частині - про визнання права власності на земельні ділянки - не підлягають до задоволення. За наведеного позов підлягає до часткового задоволення.

Outcome: dismissed