Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

В квітні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Херсонської обласної філії державного підприємства МВС України «Спецсервіс», в якому просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором про надання поворотної фінансової допомоги 33584,52 грн. наданих коштів з урахуванням інфляційних витрат та три відсотка річних в розмірі 295,36 грн., а також судові витрати, понесені у зв'язку зі зверненням до суду. Позовна заява мотивована тим, що між позивачем та відповідачем був укладений договір про надання поворотної фінансової допомоги, за яким позивач передала відповідачу в якості поворотної фінансової допомоги кошти в сумі 32600 грн., а відповідач взяв на себе зобов'язання повернути їх до 30.12.2013 року. На час звернення до суду відповідач кошти не повернув, всі звернення та нагадування позивача з цього приводу ігноруються. У судове засідання представник позивача не з'явилася, подала суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності та зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав, зазначених у позові, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про розгляд справи повідомлявся неодноразово, причини неявки суду невідомі, заперечень проти позову до суду не надходило. Суд відповідно до положень ст.ст. 158, 169, 224 ЦПК України вирішив розглядати справу за відсутності учасників процесу за наявними доказами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.03.2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір № 38/10-13 про надання поворотної фінансової допомоги, за яким позивач передала відповідачу в якості поворотної фінансової допомоги кошти в сумі 32600 грн., а відповідач взяв на себе зобов'язання повернути отримані кошти до 30.12.2013 року. На час розгляду справи докази повернення коштів відсутні. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно вимог ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Статтею 1050 ЦК України визначені наслідки порушення договору позичальником, зокрема, в ч. 1 цієї статті зазначається, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене суд вважає, що належними та допустими доказами було доведено те, що між сторонами у справі був укладений договір поворотної фінансової допомоги. На час розгляду справи грошові кошти позивачу не повернуті, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Разом з тим, перевіривши здійсненні позивачем розрахунки заборгованості, суд вважає їх неточними в частині визначення розміру трьох відсотків річних. Оскільки позивач розрахував три відсотки річних від суми заборгованості, до якої увійшли інфляційні витрати, що, на думку суду, є неприпустимим, суперечить правовій природі цих засобів відшкодування витрат від знецінення грошових коштів та не відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній в п. 18 постанови пленуму «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року. У зв'язку з чим з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором про надання поворотної фінансової допомоги в сумі 32600 грн., інфляційні витрати - 984,52 грн. та три відсотки річних - 286,7 грн. (всього 33871,22 грн.) Крім того, відповідно до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 494,71 грн., які складаються з судового збору - 338,71 грн. та витрат, пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, - 156 грн.

Outcome: partial