Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

В лютому 2016 року позивачка - [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить суд ухвалити рішення, яким позбавити відповідача - [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Свої вимоги обґрунтувала тим, що син проживає та повністю перебуває на її утриманні, з відповідачем фактично не проживали однією сім'єю, оскільки відповідач постійно вживає алкогольними та наркотичними засобами, неодноразово був засуджений та відбував покарання у місцях позбавлення волі, ніде не працює, знаходиться на утриманні своєї матері і веде аморальний спосіб життя. Також відомо, що відповідач неодноразово лікувався в психдиспансері і у зв'язку з тим намагався вчинити суїцид. Крім того, вказує, що відповідач самоусунувся від виховання дитини та виконання своїх батьківських обов'язків, починаючи з народження дитини жодного разу не відвідував сина, не цікавився його здоров'ям, вихованням, не надаючи ніякої матеріальної допомоги, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні та змінити свій аморальний спосіб життя, не цікавиться, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, не забезпечував необхідного медичного огляду, лікування сина, що негативно впливає на його розвиток, не спілкується з ним в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення. До неї або служби у справах дітей Сумської міської ради з питання про усунення перешкод у спілкуванні з сином та участі в його вихованні та встановлення часів зустрічі з ним не звертався, що підтверджує відсутність з її боку перешкод у спілкуванні з сином. За таких обставин, просить постановити рішення, яким позбавити відповідача - [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON]. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, належним чином повідомлений про час і місце розгляду, про причини неявки не повідомив суд, що підтверджує його байдужість до долі дитини та своєї у спілкуванні з дитиною, а тому є підстави для розгляду справи в його відсутність. Суд, вислухавши пояснення представників позивача, 3-ю особу, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази приходить до наступних висновків. Відповідач - [PERSON] є батьком малолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 07.05.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції (а.с.7). В судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач у шлюбі не перебувають, періодично зустрічались та інколи проживали разом і актовий запис та реєстрація факту народження дитини проведена відповідно до ст.126 СК України, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження (а.с.8). У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов»язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров»я, фізичний , духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що починаючи з народження Кіріла, його батько не піклувався про його виховання, не цікався його здоров'ям, не приходив щоб побачити його зросту та надати матеріальну допомогу на утримання дитини. Як розповіла [PERSON], один раз спробували надати сина відповідачу для побачення у його помешканні, але вночі він опинився один і його вимушені були забрати, оскільки він злякався залишатися одному. Відповідач ніколи не приймав участі у вихованні дитини, ніде не працює та не приймає ніяких мір для відновлення нормального свого життя. На адвокатський запит адміністрація Сумського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №10 «Малючок» повідомила, що [PERSON] відвідує дошкільний заклад з 2011 року і протягом останній двох років батько, [PERSON], хлопчика до садочка не приводив і не забирав, участі у соціально-громадських заходах, що проводилася у садочку і в яких брав участь його син (свята, спортивні та музичні розваги, дні відкритих дверей та інш.) не брав ніколи. Батьківськи збори жодного разу не відвідував (а.с.13). Згідно листа ОКЗ Сумського обласного клінічного психоневрологічного диспансеру від 11.02.2016 року [PERSON], [INFO], неодноразово лікувався в КЗ СОР 1 ОСЛ м. Ромни з діагнозом: психічні розлади та розлади поведінки внаслідок вживання опіоїдів та інших психотропних речовин. Синдром залежності (а.с.34). З акту проведення співбеседи головним спеціалістом служби у справах дітей Сумської міської ради Тютюнник О.А. з малолітнім сином [PERSON] Кірілом встановлено, що не пам'ятає зустрічей з батьком, не привітає його з Новим роком, одного разу зателефонував до бабусі і обіцяв прийти, але так і не прийшов та підтвердив, що один раз залишився на ніч у нього, а той покинув його і він злякався. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов»язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов»язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року з подальшими змінами у 2008 р. позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 18 вказаної Постанови Пленуму Верховного суду України роз'яснено, що Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Верховний суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року із змінами у 2008 р. наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків, як підстава для позбавлення батьківських права має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батька обов'язків по вихованню, а також встановити, що батька ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов»язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає , що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші заходи впливу виявилися безрезультатними. Статтею 3 Конвенцію про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальності своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Суд вважає, що відповідач не був позбавлений можливості протягом з 2009 року покласти зусиль для виховання свого сина, але навпаки, за цей період він притягувався до кримінальної відповідальності і не покладав зусиль для відновлення відносин з дитиною та його матеріальної та моральної забезпеченості, а тому суд розцінює його поведінку як свідомо ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку для задоволення позовних вимог. На підставі ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути судовий збір з відповідача на користь позивачки у розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved