Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~В лютому 2019 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. \~ \~ \~ \~В позовній заяві позивач вказав, що є власником квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстрована відповідачка [PERSON] , однак у родинних зв`язках із позивачем не перебуває, вона є донькою попереднього власника квартири [PERSON] . Після укладення договору купівлі-продажу від 9 листопада 2018 року відповідачка з місця реєстрації не знялася. Крім того, у квартирі вона не проживає та не з`являється з січня 2015 року. У позивача виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, що змусило його звернутися до суду. Тому [PERSON] просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Калінніков М. О. в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву, в якій просили розгляд справи проводити без їхньої участі, позовні вимоги підтримують, просять задовольнити, не заперечують щодо ухвалення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Зі згоди позивача та його представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 9 листопада 2018 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 144808548 від 09.11.2018 року. З копії будинкової книги вбачається, що в [ADDRESS] зареєстрована відповідачка [PERSON] Актом про встановлення факту непроживання від 15 лютого 2019 року встановлено, що [PERSON] за місцем реєстрації не проживає, комунальними послугами не користується, особистих речей та іншого майна в квартирі, на даний час проживає в США з 2015 року. Статтею 156 Житлового кодексу УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Відповідно до частини першої статті 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно положень статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності жилого приміщення, будинку, квартири від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідачка [PERSON] з 2015 року, у тому числі на момент набуття права власності позивачем [PERSON] на квартиру у листопаді 2018 року, і на момент звернення до суду з цим позовом у спірній квартирі як член сім`ї позивача не проживала, а тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved