Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

В квітні 2014 р. позивач ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], третя особа: [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 1122272,34 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 24 березня 2008р. між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є позивач, та третьою особою було укладено кредитний договір № 4900660119 (далі по тексту - кредитний договір), відповідно до якого третій особі було надано кредит на суму 17762,89 дол. США. 24 березня 2008р. між позивачем та відповідачем було укладено договір поруки №490060119-П (далі по тексту - поруки), відповідно до якого, поручитель поручається за виконання боржником обов'язків, які виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Відповідно до умов договору поруки боржник та поручитель відповідають перед позивачем за порушення обов'язків за договором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник. Третя особа свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, щомісячні платежі за кредитним договором і в термін, встановлений умовами кредитного договору, не здійснюються, решта заборгованості не повертається. Враховуючи зазначене, відповідачу, як поручителю, була направлена вимога про досудове врегулювання спору, однак, дана вимога залишилась без виконання, у зв'язку із чим позивач звернувся до суду із даним позовом. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 червня 2014р. позов ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON], третя особа: [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2015р. дане заочне рішення скасовано в порядку перегляду за ч. 1 ст. 231 КПК України. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 червня 2015р. позов ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON], третя особа: [PERSON] про стягнення заборгованості залишено без розгляду. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 вересня 2015р. скасовано ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 16 червня 2015р. та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Сторона позивача в судове засідання не з'явилась, про час та місце судового розгляду була оповіщена належним чином, в матеріалах справи міститься заява про проведення розгляду справи за відсутності сторони позивача. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі, зазначаючи, що договір поруки, на який посилається сторона позивача, як на підставу своїх позовних вимог, визнаний в судовому порядку припиненим. Третя особа, про час і місце судового розгляду оповіщалась у встановленому законом порядку, у судове засідання не з'явилась, про поважність причин неявки суду не повідомила та не просила розглядати справу її відсутність, своїх представників до суду не направила. Суд, заслухавши пояснення відповідача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 24 березня 2008р. між позивачем та третьою особою було укладено кредитний договір, відповідно до якого третій особі було надано кредит на суму 17762,89 дол. США під 14,5% річних строком погашення до 24 березня 2014 р. 24 березня 2008 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір поруки, відповідно до п. 2.1 якого, поручитель поручається за виконання боржником обов'язків, які виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Згідно п. 3.1. договору поруки боржник та поручитель відповідають перед позивачем за порушення обов'язків за договором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник. Згідно із розрахунком заборгованість за кредитним договором станом на 14 березня 2014р. сума заборгованості за кредитом становить 16961,94дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 160729,65 грн.; за відсотками - 8507,82 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 80619,25 грн.; пеня - 318765,84 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 3020593,22 грн. У відповідності з ч. 2, 3 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 листопада 2015р., яке набрало законної сили, договір поруки визнано припиненим на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України, а саме у зв'язку зі зміною кредитором 01 вересня 2008р. без погодження із поручителем зобов'язань боржника в бік збільшення. Згідно положень ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно положень ст. ст. 10, 11 ЦПК України, роз'яснень наданих в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи належність, достовірність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи факт визнання в судовому порядку договору поруки припиненим, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed