Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-17 00:00:00

В обґрунтування позову [PERSON] вказувала, що перебувала з 15 листопада 1997 року у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , під час якого у них народилися двоє синів. Шлюб між ним було розірвано на підставі рішення Люботинського міського суду Харківської області від 12 серпня 2013 року. Але на підставі рішення того ж суду від 16 липня 2007 року з відповідача стягуються аліменти на утримання дітей. Після набуття старшим сином повноліття відповідач продовжує сплачувати аліменти на утримання молодшого сина в розмірі 450,00 грн. щомісяця. Цих грошей не вистачає на повноцінне утримання сина, який зростає, у взутті, одязі, канцтоварах і харчуванні, бо вона працює прибиральницею і отримує трохи більше мінімальної заробітної плати. Натомість відповідач [PERSON] офіційно працює, отримує постійний дохід та може сплачувати аліменти у розмірі, який слід збільшити до 2500,00 грн. Такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення потреб дитини та в рівній мірі розподілить між батьками обов`язок по утриманню дитини. Ухвалою суду від 07 серпня 2019 року було відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Копії ухвали про відкриття провадження в справі та позовної заяви з доданим до неї матеріалами відповідач [PERSON] отримав 24 вересня 2019 року. Відповідач [PERSON] у визначений судом строк поданий відзив від 09 жовтня 2019 року, в якому вказував, що вимога позивача про збільшення розміру аліментів до 2500,00 грн. не підтверджені належними доказами зміни її матеріального або сімейного стану в бік погіршення або поліпшення такого стану у платника аліментів. Разом з тим у позивача відсутні будь-які розрахунки витрат на забезпечення потреб дитини в розмірі 5000,00 грн., половину від яких, на думку позивача, він повинен сплачувати з огляду на рівність обов`язків батьків в утриманні дитини. До того ж, зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Тому він згоден сплачувати аліментів в розмірі 1200,00 грн. щомісяця, який він визначив для себе з огляду на наявність у нього на утриманні матері похилого віку, яка потребує сторонньої фінансової допомоги. Позивач [PERSON] підтвердила суду отримання 10 жовтня 2019 року копії відзиву відповідача, але не виявила бажання скористатися процесуальним правом на подання відповіді на відзив. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін суд заслуховує усні пояснення сторін та досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заява по суті справи. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлену позовну вимогу підтримала та просила задовольнити її в повному обсязі. Вона наголосила на тому, що наразі аліментів в розмірі 450,00 грн., які сплачує відповідач, недостатньо для забезпечення потреб дитини, який навчається в 10 класі, потребує оновлення взуття, одягу, придбання канцтоварів тощо. Не зважаючи на розірвання шлюбу з відповідачем, до 2017 року вони продовжували проживати разом в будинку її матері, він віддавав половину свої заплати на потреби сім`ї і дітей. Але після остаточного припинення відносин з відповідачем, того розміру аліментів, які він сплачує, недостатньо для забезпечення потреб сина, а її власних доходів для цього теж не вистачає, бо теж надає допомогу своїй матері, яка отримує невелику пенсію. В судовому засіданні відповідач [PERSON] підтвердив згоду на збільшення розміру аліментів до 1200,00 грн. та пояснив, що сплачувати більше не може, бо отримує лише 3500,00 грн., які витрачає на допомогу матері, з якою проживає разом, в тому числі на оплату комунальних послуг. Але своєму синові він допомагає, якщо ж така можливість - дає гроші, коли той приходить до нього в гості на вихідних. В судовому засіданні, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні в справі докази, суд встановлено наступне. Як вбачається з рішення Люботинського міського суду Харківської області від 12 серпня 2013 року, ухваленого в справі № 630/703/13-ц, сторони в справі, [PERSON] і [PERSON] , перебували в шлюбі з 15 листопада 1997 року, який було розірвано вказаним рішенням суду. Під час шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим 13 травня 2003 року відділом РАГС Люботинського міського управління юстиції Харківської області. На підставі рішення Люботинського міського суду Харківської області від 16 липня 2007 року, ухваленого в справі № 2-258/2007, був виданий 17 серпня 2007 року виконавчий лист, згідно з яким відповідач [PERSON] зобов`язаний сплачувати аліменти на користь позивача [PERSON] на утримання сина [PERSON] в розмірі 450,00 грн. щомісяця, починаючи з 02 липня 2007 року і до повноліття дитини. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч. 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В ч. 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII ч. 2 ст. 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину, суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у ст. 182 СК України, яким визначався розмір - 30 %). Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України. Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, ч. 2 ст. 182 СК України. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів. Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] вказувала на те, що відповідач [PERSON] працює в ВП «Моторвагонне депо Люботин», отримує заробітну плату, яка зростає щороку, та може сплачувати аліменти на сина в більшому розмірі. Так, з отриманих судом відомостей від ВП «Моторвагонне депо Люботин» РФ «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця» про заробітну плату [PERSON] за період 2007-2019 років вбачається, що розмір заробітної плати відповідача поступово збільшувався і в 2019 році досяг 5356,00 грн. (42852,66 грн. : 8 місяців поточного року). При цьому розмір аліментів, які сплачує відповідач на дитину, всі ці роки залишався незмінним. У 2019 році співвідношення розміру аліментів до розміру заробітної плати відповідача, отримуваної ним після відрахування обов`язкових податків і зборів складає 1 до 9 (465,00 х 9 = 4185,00 грн.). Отже відповідач має змогу сплачувати аліменти в більшому розмірі, ніж визначено рішенням суду. Отже, на час звернення позивача до суду з даним позовом матеріальний стан відповідача змінився порівняно з матеріальним станом, який у нього був протягом минулих років, коли він сплачувати лише 45,00 грн. щомісяця. В той же час позивач [PERSON] хоча й працює, але забезпечує потреби сина власними зусиллями та рахунок власного доходу, який за рівнем є меншим ніж у відповідача. Приймаючи до уваги зміну матеріального стану відповідача в бік покращення, суд задовольняє позов і збільшує розмір аліментів на утримання дитини до 1400,00 грн. щомісячно, які відповідач в змозі виплачувати. При цьому суд бере до уваги наявність на утриманні у сторін непрацездатних батьків, які отримують пенсію, та те, що мати відповідача також користуються субсидіє від держави на оплату комунальних послуг. Суд відхиляє вимогу позивача в частині збільшення розміру аліментів до 2500,00 грн., оскільки необхідних доказів на обґрунтування такого розміру з її боку не подано. Суд також відхиляє вимогу щодо встановлення мінімальної межі аліментів на рівні 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки аліменти на утримання дитини за вимогою позивача визначені у твердій грошовій сумі без зміни способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у певній твердій грошовій сумі, на розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини). Також, суд стягує з відповідача судовий збір в сумі 768,40 грн. на користь держави, оскільки позивач звільнена від сплати цих сум.

Outcome: partial