Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-05 00:00:00

В липні 2019 року позивач АТ «Криворізька теплоцентраль» звернулося до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , просили встановити строком на 5 років сервітут щодо технічного підвального приміщення будинку [ADDRESS] , в якому обладнується вузол комерційного обліку теплової енергії, для встановлення та обслуговування такого вузла обліку АТ «Криворізька теплоцентраль», також просили стягнути з відповідачів сплачений судовий збір. Мотивуючи свою заяву тим, що Верховною Радою України прийнято Закон України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» від 22.06.2017 року зі змінами внесеними згідно із Законом №2454-VIII від 07.06.2018 року. На підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 19.06.2017 року № 789 видано ПАТ «Криворізька теплоцентраль» ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії магістральними та місцевими ( розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії. Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» є суб`єктом господарювання з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії для об`єктів усіх форм власності та населення у місті Кривому Розі. Згідно рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради № 343 від 12.10.2011 «Про надання згоди на передачу окремих об`єктів теплопостачання», від Комунального підприємства «Криворіжтепломережа» до Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» передано об`єкти теплопостачання у Довгинцівському, Жовтневому, Інгулецькому та Саксаганському районах міста Кривого Рогу. Отже, позивач виступає оператором зовнішніх інженерних мереж, основним обов`язком якого є оснащення вузлами комерційного обліку будівель, що на день набрання чинності цим Законом були приєднані до його зовнішніх інженерних мереж і не були оснащені такими вузлами обліку, або якщо такі вузли обліку на день набрання чинності цим Законом вийшли з ладу (пункт 2 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (Закон). На виконання вимог Закону та Порядку інформування оператором інженерних мереж власників ( співвласників) будівлі про намір встановлення вузла комерційного обліку, затвердженого Постановою КМУ від 06.06.2018 року № 444, 01.10.2018 року на офіційному сайті АТ «Криворізька теплоцентраль» та додатково 16.01.2019 року у друкованому виданні №3 «Домашняя газета» було розміщено інформацію щодо наміру позивача здійснити обладнання вузлами комерційного обліку будівель, серед яких був і будинок [ADDRESS] . 17 квітня 2019 року мешканцями будинку за адресою: [ADDRESS] було не допущено у підвальне приміщення будівлі інженерів - інспекторів АТ «Криворізька теплоцентраль», направлених для здійснення встановлення вузла комерційного обліку. Будь-яких звернень від Відповідачів на адресу позивача, щодо постановки на облік вузла комерційного обліку не надходило. З метою здійснення оснащення будинку [ADDRESS] , вузлом комерційного обліку, позивачем було замовлено та отримано робочий проект ПР 2105/243 ЕУС 125-АОВ «Установка комерческого узла учета тепловой енергии на нужды отопления жилого дома по адресу: [ADDRESS]». У зв`язку із чим вимушені звернутися до суду, із вищевказаною позовною заявою. Відповідно до ч. 2-6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою та підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч. 3 ст. 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку з викликом сторін. Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.08.2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представником позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» до суду надано заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила звільнити її від сплати судового збору у зв`язку з тим, що є вона є одинокою матір`ю та доглядає дитину-інваліда. Відповідачка [PERSON] в судове засідання призначене на 06.04.2020 року не з`явилася повідомлена належним чином про день, час та місце судового засідання, через канцелярію суду подала заяву про звільнення її від сплати судового збору у зв`язку з тим, що вона є інвалідом ІІ групи з 01.04.2009 року безстроково. Інші відповідачі в судове засідання призначене на 06.04.2020 року не з`явилися, повідомлені належним чином, про день, час та місце судового засідання, відзиву на позов не надали, будь-яких клопотань від них до суду не надходило. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Приписами частини 1 статті 4 ЦПК України закріплено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Судом встановлено, що на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 19.06.2017 року № 789 видано ПАТ «Криворізька теплоцентраль» ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії магістральними та місцевими ( розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії ( а.с.8). Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» є суб`єктом господарювання з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії для об`єктів усіх форм власності та населення у м. Кривому Розі. Згідно рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради № 343 від 12.10.2011 «Про надання згоди на передачу окремих об`єктів теплопостачання», від Комунального підприємства «Криворіжтепломережа» до Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» передано об`єкти теплопостачання у Довгинцівському, Жовтневому, Інгулецькому та Саксаганському районах міста Кривого Рогу (а.с.9). Отже, позивач виступає оператором зовнішніх інженерних мереж, основним обов`язком якого є оснащення вузлами комерційного обліку будівель, що на день набрання чинності цим Законом були приєднані до його зовнішніх інженерних мереж і не були оснащені такими вузлами обліку, або якщо такі вузли обліку на день набрання чинності цим Законом вийшли з ладу (пункт 2 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (Закон). Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону, оснащення будівель вузлами комерційного обліку та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку здійснюється відповідно до проектної документації з дотриманням будівельних норм і правил у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Таке оснащення та відповідна проектна документація не потребують видачі технічних умов та інших вимог до встановлення вузла комерційного обліку, погодження з державними органами, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими особами, операторами зовнішніх інженерних мереж, виконавцями комунальних послуг. Абзацом 1 частини 3 ст. 3 Закону встановлено, що оператор зовнішніх інженерних мереж не менш як за два місяці до встановлення вузлів комерційного обліку повідомляє власників (співвласників) будівлі про намір встановити такий вузол, вартість такого встановлення, розмір та порядок сплати передбаченого цим Законом внеску за встановлення вузла комерційного обліку. Відповідно до п. 4 Порядку інформування оператором інженерних мереж власників (співвласників) будівлі про намір встановлення вузла комерційного обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2018 № 444 (Порядок), повідомлення доводиться до відома власників (співвласників) будівлі шляхом розміщення на офіційному веб-сайті оператора зовнішніх інженерних мереж, а у разі відсутності такого веб-сайту - на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування; у загальнодоступному місці на інформаційних стендах у під`їздах будівлі. Так, на виконання вимог Закону та Порядку, 01.10.2018 на офіційному сайті АТ «Криворізька теплоцентраль» (http://www.tec.dp.ua) та 16.01.2019 у друкованому виданні №3 «Домашня газета» було розміщено інформацію щодо наміру позивача здійснити обладнання вузлами комерційного обліку будівель, серед яких: будинок [ADDRESS] ( а.с.11). Відповідно абзацу 2 ч. 3 ст. 3 Закону, власник (співвласники) будівлі протягом двох місяців має право повідомити оператору зовнішніх інженерних мереж (за своїм вибором) про: згоду на встановлення вузла комерційного обліку на запропонованих оператором зовнішніх інженерних мереж умовах; намір погодити з оператором зовнішніх інженерних мереж відмінні від запропонованих умови встановлення вузла комерційного обліку; намір самостійно обладнати будівлю вузлами комерційного обліку в установленому законодавством порядку. 17 квітня 2019 року мешканцями будинку за адресою: [ADDRESS] було не допущено у підвальне приміщення будівлі інженерів - інспекторів АТ «Криворізька теплоцентраль» [PERSON] , [PERSON] , а також інженера ПП «НВФ» ЕРГОМЕРА [PERSON] , направлених для здійснення встановлення вузла комерційного обліку, про що складено відповідний акт (а.с.12). З метою здійснення оснащення будинку [ADDRESS] , вузлом комерційного обліку, позивачем було погоджено робочий проект ПР 2105/244 ЕУС 125-АОВ «Установка коммерческого узла учета тепловой энергии на нужды отопления жилого дома по адресу: [ADDRESS] » ( а.с.15-17). Пунктом 2.4 Проекту встановлено, що вузол обліку теплової енергії повинен бути змонтований в технічному неопалювальному підвальному приміщенні будівлі. Монтаж лічильника повинен виконуватися у відповідності до проекту на вузол обліку та експлуатаційної документації на обладнання, яке входить до складу лічильника. Вузол обліку теплової енергії повинен бути розміщений в зазначеному технічному підвальному приміщенні відповідно до схематичного зображення, наведеного в ситуаційному плані, який додається до Проекту. Абзацом 4 ч. 3 ст. 3 Закону передбачено, що у разі якщо власник (співвласники) будівлі не дає згоди або створює перешкоди встановленню вузла комерційного обліку в місцях вводу зовнішніх інженерних мереж у будівлю, оператор зовнішніх інженерних мереж, до яких приєднана (приєднується) будівля, може вимагати встановлення судом сервітуту щодо частини будівлі, в/на якій обладнується вузол комерційного обліку, для встановлення та обслуговування такого вузла обліку. У такому разі порядок відшкодування витрат на оснащення будівлі вузлами комерційного обліку, встановлений цією статтею, не змінюється. Частиною 1 ст. 401 Цивільного кодексу України визначено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. За приписами статті 402 Цивільного кодексу України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Отже, підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь-якої особи можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування чужим майном - сервітуту. Тому, правова природа сервітуту передбачає, що однією з умов його встановлення є неможливість власника майна задовольнити власні потреби без встановлення користування чужим майном. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем здійснено усі залежні від нього дії з метою погодження з володільцем будівлі порядку та способу встановлення вузла комерційного обліку теплової енергії. Відповідач, зі свого боку, згоди АТ «Криворізька теплоцентраль» на встановлення відповідного вузла не надав, самостійно вузол комерційного обліку теплової енергії у строки, передбачені Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», не встановив. А отже, у позивача відсутня можливість виконати вимоги чинного законодавства щодо оснащення будинку [ADDRESS] вузлом комерційного обліку теплової енергії іншим способом, аніж встановлення сервітуту щодо технічного підвального приміщення [ADDRESS] . Щодо посилань відповідачів на аварійний стан будинку то належних та допустимих доказів цьому надано не було. До того ж, суд діє в межах позовних вимог і розглядає лише питання щодо встановлення сервітуту підвального приміщення. Відповідачі не були позбавлені можливості добровільно надати свою згоду на встановлення такого сервітуту і таким чином не порушувати законні інтереси позивача. Щодо отримання субвенцій, дотацій та субсидій для оплати встановлення лічильника, то вказані обставини не впливають та не стосуються питання надання згоди на сервітут, а отже виходять за межі позовних вимог. Крім того, відповідачі не позбавлені права звернутися за встановленням цієї субсидії згідно із законодавством. За таких обставин, вимоги позивача про встановлення строком на 5 (п`ять) років сервітуту щодо технічного підвального приміщення будинку [ADDRESS] , в якому обладнується вузол комерційного обліку теплової енергії, для оснащення будівлі вузлом комерційного обліку та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку та обслуговування такого вузла обліку - слід задовольнити. Стосовно питання про судові витрати суд зазначає наступне. Частина 1статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Пунктом 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 роз`яснено: при повному або частковому задоволенні позову до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. До суду подано заяви про звільнення від сплати судового збору відповідачкою [PERSON] у зв`язку з тим, що вона відповідно до довідки МСЕК №664942 є інвалідом ІІ групи та відповідачкою [PERSON] у зв`язку з тим, що вона є одинокою матір`ю дитини інваліда. За правилами п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Статтею 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, зокрема, звільнення від сплати судового збору позивачів - одиноких матерів, які мають дитину до чотирнадцяти років або дитину-інваліда. Законом не передбачено звільнення відповідачів за позовом на цій підставі. Отже, суд приходить до висновку про звільнення відповідача [PERSON] від сплати судового збору та відмові [PERSON] у такому звільненні, оскільки відсутні підстави для такого звільнення. Враховуючи приписи статті 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1680 гривні 91 коп., тобто по 240,13 грн. із кожного, за кількістю відповідачів, що становить 7 осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved