Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

В лютому 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Київський мотоциклетний завод», в якому просив визнати дійсним Договір купівлі-продажу мотоциклів від 24 липня 2012 року № 143 та визнати за [PERSON] право власності на мотоцикли згідно Договору купівлі-продажу мотоциклів від 24 липня 2012 року № 143. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24 липня 2012 року між [PERSON] та ПАТ «Київський мотоциклетний завод» було укладено Договір купівлі-продажу № 143, згідно якого позивач придбав у відповідача мотоцикл К1В, мотоцикл «Виктория» та мотоцикл «Hoffman». Після покупки зазначених мотоциклів позивач звернувся до Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Бориспіль та Бориспільського району УДАІ ГУМВС України в Київській області з заявою про реєстрацію куплених у відповідача мотоциклів, але у цьому позивачеві було відмовлено, оскільки відповідачем не були надані документи для реєстрації мотоциклів. На звернення позивача щодо надання необхідних документів відповідач відповіді не надав, що стало підставою для звернення до суду із відповідним позовом. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити у повному обсязі з підстав, що викладені у ньому. Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що відповідачем не оспорюється дійсність укладеного між сторонами правочину. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, повно та всебічно дослідивши письмові докази по справі та обставини справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено і це вбачається із матеріалів справи, що 24 липня 2012 року між [PERSON] (покупець) та ПАТ «Київський мотоциклетний завод» (продавець) було укладено Договір купівлі-продажу № 143. Так, згідно ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. У відповідності до п.1.1 Договору продавець зобов'язується передати, а покупець зобов'язується оплатити та отримати товар: мотоцикл К1В, мотоцикл «Виктория» та мотоцикл «Hoffman». Позивачем умови Договору виконані у повному обсязі, а саме сплачено за товар 59 592 грн. у відповідності до п. 2.1 Договору, що підтверджується видатковою накладною № М3-0001661 від 8 серпня 2012 року. Як вбачається із листа від 11 жовтня 2014 року Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Бориспіль та Бориспільського району УДАІ ГУМВС України в Київській областіу відповідь на звернення [PERSON], реєстрація автотранспортних засобів здійснюється у відповідності до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 зі змінами та доповнення. У відповідності до п. 8 Порядку державна реєстрація здійснюється на підставі вичерпного переліку документів, які позивачем надані не були. У позові позивач зазначає, що вказані документи не отримані ним від відповідача, а відтак [PERSON] фактично позбавлений можливості провести державну реєстрацію мотоциклів, у зв'язку з чим просить суд визнати договір дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнати за ним право власності на мотоцикли. Суд не може погодитись із такими висновками позивача з огляду на таке. Відповідно до частини другої статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. За п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.09 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню. З зазначеного випливає висновок, що оскільки згідно з ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України дійсним в судовому порядку можна визнавати тільки нікчемний правочин, а нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному засвідченню, то виходить, що визнавати дійсними в судовому порядку можна тільки ті правочини, які підлягають нотаріальному засвідченню в силу закону; перш ніж визнавати правочин дійсним, суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному засвідченню. Згідно із зазначеною статтею суд може визнати дійсним лише той договір, який за законом підлягав нотаріальному засвідченню, але сторони уклали його без додержання цієї форми й одна зі сторін виконала його повністю або частково, а друга ухиляється від нотаріального оформлення укладеного договору. Чинним законодавством України не передбачено, що договір купівлі-продажу мотоциклів підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, а відтак до спірних правовідносин не застосовується ч. 2 ст. 220 ЦК України. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ч. 1 ст. 204 ЦК України). За ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Слід звернути увагу, що у судовому засіданні представник відповідача зазначив, що дійсність правочину не оспорюється відповідачем, а відтак суду є незрозумілим звернення позивача до суду з вимогою визнати договір купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на мотоцикли, з огляду на положення ч. 1 ст. 204, ч. 1 ст. 328 ЦК України. За таких обставин, позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed