Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

В лютому 2015р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], в якому просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітнього спільного сина сторін: [PERSON], [INFO] народження у розмірі ? частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення аліментів з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 18 червня 2010р., який було розірвано за рішенням суду, в шлюбі у сторін народилася дитина - син, який перебуває на її утриманні, оскільки відповідач самоусунувся від виховання дитини, проживає окремо, відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. До судового засідання, позивачка подала до суду заяву, в якій зазначила, що заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить здійснювати розгляд справи у її відсутність не заперечує проти заочного розгляду. Відповідач, про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку за місцем своєї реєстрації, у судове засідання не з'явився, про поважність причин неявки суд не повідомляв та не просив розглядати справу у його відсутність, свого представника до суду не направив, заперечення проти позову не подавалися. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 червня 2010р., який було розірвано за рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09 квітня 2013р., [INFO] у них народився син - [PERSON]. В судовому засіданні встановлено, що спільна дитина сторін проживає разом з позивачкою, яка самостійно здійснює повністю утримання та виховання дитини. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час. Позивачка пред'являючи позов до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, посилалась на те, що відповідач участі у вихованні сина не приймає, матеріальної допомоги на його утримання не надає та не приймає участі у додаткових витратах на дитину. Судом достовірно встановлено, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини - [PERSON], [INFO] народження, яку дитина потребує, судом не встановлено, що з відповідача здійснюються інші стягнення за виконавчими документами, а також те, що відповідач не спроможний сплачувати аліменти у розмірі, який було зазначено позивачкою, а тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання їх спільної дитини, аліментів у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини. Суд вважає, що за своїм матеріальним станом відповідач спроможний сплачувати щомісяця суму аліментів, визначену судом, при цьому суд врахував і матеріальний стан матері дитини - позивачки по справі. Згідно із п. 1) ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,6 грн.

Outcome: approved