Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

В лютому 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що 21 листопада 2013 року помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на 1/2 частку домоволодіння, яке розташоване по вул. Буковинська, № 01 в с. Рингач Новоселицького району. Спадщину за законом після його смерті по 1/4 частці прийняла вона та дружина спадкодавця [PERSON]. Після смерті 31 грудня 2013 року її матері [PERSON] відкрилася спадщина на 3/4 частки вказаного домоволодіння, яку вона успадкувала як спадкоємець за законом 1 черги. Однак, оскільки спадкодавці не отримали при житті правовстановлюючих документів на домоволодіння, вона не може оформити на себе право власності на спадкове майно. Просила суд визнати за нею право власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом. Представник позивачки в судовому засіданні не зявився, направивши на адресу суду заяву, в якій позов підтримала та просила розглянути справу у її відсутності. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Новоселицького району та відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилися, направивши на адресу суду заяви, в яких позов визнали та просили розглянути справу у їх відсутності. Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до довідки [PERSON] сільської ради Новоселицького району № 192 від 17 лютого 2017 року станом на 1990-1991 року домоволодіння, яке розташоване по вул. Буковинська, № 01 в с. Рингач Новоселицького району відносилося до дворів колгоспного типу, в якому були зареєстровані та проживали подружжя [PERSON] та [PERSON], в силу чого виходячи з положень ст. 123 ЦК УРСР в редакції 1963 року, кожен з них мав рівні долі у колгоспному дворі, тобто по 1/2 частці домоволодіння. Житловий будинок та господарські споруди вказаного домоволодіння, побудовані до 1980 році на відведеній для вказаної мети земельній ділянці та зареєстровані в [PERSON] сільській раді в погосподарській книзі із наданням відповідної адресної частини, що підтверджується технічним паспортом домоволодіння. Дані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що житловий будинок та господарські споруди побудовані відповідно до діючого на час їх будівництва законодавства, належним чином були зареєстровані органом місцевого самоврядування і належали зареєстрованим та проживаючим в ньому станом на 1990-1991 роках особам на праві спільної сумісної власності. Після смерті 21 листопада 2013 року [PERSON] відкрилася спадщина 1/2 частку домоволодіння. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 00017414692 від 08 грудня 2016 року вбачається, що [PERSON] був чоловіком [PERSON]. З свідоцтва про народження [PERSON] серії І-МИ № 282866 від 13 липня 1972 року вбачається, що її батьками були [PERSON] та [PERSON]. З свідоцтва про шлюб серії І-МИ № 080747 від 13 липня 2012 року вбачається, що після укладання шлюбу [PERSON] змінила своє прізвище на «Горобець». Спадщину після смерті [PERSON] як спадкоємці за законом першої черги по 1/4 частці домоволодіння прийняли його дружина [PERSON] та його донька позивачка [PERSON], що підтверджується довідкою [PERSON] сільської ради Новоселицького району № 194 від 17 лютого 2017 року та матеріалами спадкової справи. 31 грудня 2013 року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина на 3/4 частки спадкового майна, а саме на її 1/2 частку домоволодіння як члена колишнього колгоспного двору та на 1/4 частку домоволодіння, яку вона успадкувала за законом після смерті свого чоловіка [PERSON]. Спадщину після смерті [PERSON] як спадкоємець за законом 1 черги позивачка прийняла своєчасно, звернувшись протягом шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини із відповідною заявою до нотаріальної контори, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Однак, у звязку із смертю спадкодавців та відсутністю за ними зареєстрованих належним чином правовстановлюючих документів на вказане домоволодіння, нотаріальна контора відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи, що позивачка є спадкоємцем за законом 1 черги після смерті своїх батьків [PERSON] та [PERSON], спадщину прийняла своєчасно та інших спадкоємців немає, то право власності на спадщину слід визнати за нею. На підставі ст.ст. 328, 1223, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, суд

Outcome: approved