Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

Вказуючи на те, що 20 січня 2015 році позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 20000 грн. за будинок та земельну ділянку, які розташовані по вул. Пушкіна, 29, в смт. Диканька, які відповідачу дісталися по спадщині, після померлої матері - [PERSON], але ніякого договору купівлі-продажу вказаного майна не укладали. На підтвердження отриманих грошових коштів відповідачем видано власноручно написану розписку, тим самим остання строку повернення коштів не зазначила. Далі, позивач у грудні 2016 року звернулася з письмовою вимогою про повернення грошових коштів до 10 грудня 2016 року, але станом на день звернення з даним позовом до суду грошові кошти так і не повернуто. Тому, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики, 3% річних та інфляційні витрати в загальній сумі 31 740 грн. 00 коп. та понесені при подачі позову до суду судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 551 грн. 20 коп. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але на адресу суду надіслав письмову заяву про підтримання своїх позовних вимог та розгляд справи проведення у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилася, хоча про час слухання справи була повідомлена шляхом направлення поштового повідомлення за зареєстрованим місцем проживання в порядку, визначеному ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Причини своєї неявки суд не повідомила, заперечень проти позову не подала. За вказаних обставин розгляд справи був проведений без участі сторін на підставі наявних в справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другої сторони (позичальникові) грошові кошти або інші речі, родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (сума позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Як вбачається з боргової розписки, яку особисто написала сама відповідач, де вказала, що вона отримала грошові кошти в сумі 20 000 грн. у позивача для оформлення спадщини. Далі, позивачем було направлено вимогу про повернення вказаної суми боргу до 10. 12. 2016 року. Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином у встановлений строк (термін). Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Але вище вказане зобовязання відповідачем добровільно виконано не було, а тому воно підлягає примусовому виконанню. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від про строченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до наданого позивачем розрахунку сума боргу за договором позики складає в загальному 31 740 грн. 00 коп., з яких сума основного боргу складає 20 000 грн.; розмір 3% річних за період становить 1200 грн. 00 коп., інфляційні збитки за 2015 рік 8660 грн. 00 коп. та інфляційні збитки за 10 місяців 2016 року 1180 грн. 00 коп. Даний розрахунок позивача суд приймає до уваги. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за Договором позики в загальній сумі 31 740 грн. 97 коп. Крім того, суд вважає за необхідне стягти з відповідача на користь позивача згідно ст. 88 ЦПК України сплачений ним судовий збір в загальній сумі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved