Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

В квітні 2013 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], в якому просила зобов'язати останню привести нежитлову будівлю магазину [ADDRESS], у попередній стан, який існував на дату укладення договору купівлі-продажу від 01.12.2005 року, зареєстрованого в реєстрі під № 5388; стягнути з відповідача збитки в сумі 178652,66 грн., заподіяні знищенням будівлі складу «Б-1» по [ADDRESS]. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 30 травня 2013 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. Справа розглядалася неодноразово. Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 01.08.2013 р. рішення Прилуцького міськрайонного суду від 30 травня 2013 року було скасовано з ухваленням нового рішення про задоволення позову (а.с.97). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2013 р. рішення апеляційного суду Чернігівської області від 01.08.2013 р. скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.129). В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, судом не взято до уваги той факт, що спірна будівля реконструйована зі зміною цільового призначення без згоди органів місцевого врегулювання та згоди іншого співвласника; не взято до уваги рішення апеляційного суду Чернігівської області від 10.07.2012 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.10.2012 року, якими було встановлено знищення будівлі складу «Б-1» та самовільно проведену реконструкцію магазину [ADDRESS]. Судом не застосовано норми ст.391 ЦК України. В судові засідання на 10.02.2014 р., 28.02.2014 р. та 17.03.2014 сторони викликалися, проте до суду ані позивач з відповідачем, ані їх представники не з'явилися. Про час останнього судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення 06.03.2014 (представнику позивача) та 04.03.2014 р. (відповідачу та його представникові) поштових відправлень. 07.03.2014 р. представник позивача надіслав до суду заяву з проханням розглядати справу у їх відсутності. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали даної цивільної справи та цивільної справи №2/2517/50/12 (за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ нежитлового приміщення в натурі між співвласниками) і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Таким вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає. Судом по справі встановлено наступне. Позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] належить в рівних частках нежитлова будівля магазину [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 01.12.2005 року (а.с.6) та витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно Прилуцького МБТІ від 08.12.2005 року № 9219131 (а.с.8). Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] обґрунтовувала свої вимоги тим, що відповідач самовільно провела реконструкцію спірного майна, чим унеможливила його поділ в натурі та порушила право іншого співвласника на користування, володіння та розпорядження належним майном, а тому позивач і просила суд зобов'язати [PERSON] привести нежитлову будівлю магазину [ADDRESS] у попередній стан, який існував на дату укладення договору купівлі-продажу та стягнути збитки у сумі 178 652,66 грн., заподіяні знищенням будівлі складу «Б-1». Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що положення ст.ст.13,15,16,22,319,356, 386, 1166, 1192 ЦК України, на які посилається позивач як підставу позову, на дані правовідносини не поширюється, крім того позивачем не доведений факт знищення об'єкту нерухомості та заподіяння в результаті цього матеріального збитку. Проте, з даним висновком суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, з таких підстав. Частиною 1 ст.319 Цивільного кодексу України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З метою встановлення стану приміщення магазину на момент його продажу, судом витребувані у приватного нотаріуса Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області [PERSON] документи, які передували укладенню договору купівлі-продажу нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS]. Встановлено, що спірне приміщення магазину до його реконструкції мало загальну площу 303,0 кв.м. З матеріалів цивільної справи №2/2517/50/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ нежитлового приміщення в натурі між співвласниками вбачається, що приміщення магазину складалося з 11 приміщень (а.с.10 цивільної справи №2/2517/50/12). В подальшому, об'єкт нерухомості - приміщення магазину було реконструйовано відповідачем із зміною його цільового призначення: у торгівельному залі 1-2 споруджено барну стійку і встановлено столи для гри у більярд, об'єднано склад 1-9 і торгівельний зал 1-10, і ця загальна площа використовується для роботи кінотеатру «Кіно Зал», на місці складу Б-1 споруджено мийку для автомобілів. Зазначена реконструкція спірного об'єкту нерухомості та знесення будівлі складу «Б-1» були проведені [PERSON] без згоди іншого співвласника - позивача [PERSON], а також без годи органів місцевого самоврядування. Відсутня документація на ведення об'єкта в експлуатацію. Дані факти і обставини підтверджуються висновком №С-33 судової будівельно-технічної експертизи від 20.04.2012 року (а.с.10-16, оригінал у справі №2/2517/50/12, а.с.82), рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 10.07.2012 року (а.с.48-50), ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.10.2012 року (а.с.51-53). Відповідно до положень ст.61 ЦПК України, дані обставини не підлягають повторному доказуванню у справі. З огляду на викладене вище, апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги в частині захисту прав співвласника є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню. Відповідача слід зобов'язати привести нежитлову будівлю магазину [ADDRESS] у попередній стан, який існував на дату укладення договору купівлі-продажу від 01.12.2005 року. З врахуванням ст. 338 ч.4 ЦПК України, для приведення приміщення у попередній стан відповідача слід зобов'язати роз'єднати в окремі приміщення магазину приміщення 1-9 (склад, площею 11,1 кв.м.) і приміщення 1-10 (торгівельний зал, площею 46,9), які безпідставно самовільно були об'єднані співвласником [PERSON] в одне приміщення без згоди іншого співвласника. Наявність в нежитловому приміщенні барної стійки та більярдних столів не можна вважати реконструкцією будівлі, позивач не довела суду яким чином їх наявність порушує її право власності, тому суд не знаходить підстав для зобов'язання звільнити від них нежитлове приміщення. Позовні вимоги про стягнення вартості знищеного майна задоволенню не підлягають з підстав недоведеності позивачем суми матеріальних збитків. Як зазначалося вище, факт знищення складу був встановлений рішеннями судів і тому доказуванню не підлягає, що спростовує доводи суду першої інстанції в цій частині. Проте, підрахунки позивача і використання нею висновку №С-33 судової будівельно-технічної експертизи від 20.04.2012 року (а.с.10-16, оригінал у справі №2/2517/50/12, а.с.82) не можуть бути покладені судом в основу рішення. Експертом у цивільній справі №2/2517/50/12 була проведена оцінка магазину [ADDRESS]. Приміщення магазину оцінено (ринкова вартість) в 1 835 731 грн., а витратним підходом у 506 994 грн. Експерт визначив середньозважену вартість 1 кв.м. об'єкту оцінки 709,56 у.о., вказавши, що максимальна питома вага надається скоригованому значенню ціни об'єкта - аналога, що зазнав найменших коригувань. Оцінка складського приміщення не була проведена через знищення останнього. Дані щодо стану складського приміщення на час його знесення в матеріалах справи відсутні. З документів, що були витребувані судом у приватного нотаріуса Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області [PERSON] вбачається, що на час продажу ПП «Експерт» оцінило в 150 328 грн. лише приміщення магазину [ADDRESS], площею 303 кв.м. Дані щодо окремої оцінки приміщення складу - відсутні. За цю ж ціну був здійснений продаж об'єкту нерухомості 01.12.2005 р. Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для застосування при визначенні вартості матеріального збитку величини 709,56 у.о. (на чому наполягає позивач), оскільки відсутні дані щодо тотожності вартості квадратного метру реконструйованого приміщення магазину та квадратного метру знищеного приміщення складу. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач клопотання про призначення відповідної експертизи не заявляв. До апеляційної інстанції таке клопотання також не надходило. З огляду на викладене, відсутні підстави для задоволення позову в цій частині. Відповідно до положень ч.1 ст.88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір за задоволення позовних вимог немайнового характеру за розгляд справи в суді першої інстанції 114,7 грн. та за розгляд апеляційної скарги у розмірі 57,35 грн., а всього 172,05 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial