Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

В квітні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов'язати [PERSON] не перешкоджати йому у здійснені права користування квартирою [ADDRESS], вселити його, [PERSON], у квартиру [ADDRESS], а також стягнути з відповідачки судові витрати. В обґрунтування позову позивач вказав на те, що він з 31 серпня 1985 року перебував у шлюбі з [PERSON]. Від шлюбу вони мають двох повнолітніх синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. В квартирі за адресою: [ADDRESS], за згодою усіх проживаючих, з 1985 року позивач разом з сім'єю вселився та проживав, ведучи спільне господарство. [PERSON] набула право власності на вищевказану квартиру в 1994 році, шляхом її приватизації та отримання свідоцтва на право власності на житло. Таким чином, перебуваючи з позивачем в шлюбі відповідачка набула право власності на вказану квартиру. Комунальні витрати та інші послуги на утримання родини повністю покладалися на позивача, які він оплачував по квитанціях, а з 2005 року, коли він почав отримувати пенсію, то пенсійною банківською карткою постійно та особисто сплачував усі комунальні платежі. Заробітна плата позивача на теперішній час складає 2300 грн., пенсію він отримує у розмірі 990 грн. Напередодні Нового року, ввечері 31.12.2012 року повернувшись близько 18.00 години до дому, позивача з незрозумілих для нього причин, дружина не пояснюючи нічого не відкрила дверей й не впустила до квартири, в зв'язку з чим йому довелося звернутися до Красногвардійського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області. У вказаній квартирі він проживав до 31.12.2012 року до 18.00 години. 02 січня 2013 року він знову прийшов до квартири, але відповідачка відмовилася відкрити двері, тому позивач був вимушений звернутися знову до Красногвардійського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області. Іншої власності позивач не має, тому 03.01.2013 року та 13.01.2013 року він знову звернувся до відповідачки з проханням надати йому можливість користуватися квартирою та дати ключ від зміненого замка, але він не отримав ні ключа, ні пропозицій, щодо вирішення цього питання. До сьогоднішнього дня позивач не має змоги користуватися квартирою та особистими речами, які залишились у квартирі, бо не має доступу до неї (замки змінено), в результаті чого позивач залишився на вулиці в зимовий час. Предмети побуту, особисті речі, одяг та інше залишилось в квартирі, і до сьогоднішнього дня він не має змоги ними користуватися. Позивач неодноразово звертався до відповідачки із проханням надати можливість користуватись квартирою та пояснював, що іншого місця проживання не має, але відповідачка відмовляється це зробити, у зв'язку з чим позивач змушений тимчасово проживати у друзів та знайомих. [PERSON] вважає, що своїми неправомірними діями відповідачка грубо порушує приписи чинного законодавства України. Тому, беручи до уваги те, що на протязі тривалого часу з відповідачкою не вдалося домовитися, позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом. В липні 2013 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з зустрічним позовом, в якому просили визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], а також стягнути з відповідачки судові витрати. В обґрунтування зустрічного позову позивачі вказали на те, що квартира [ADDRESS] належить їм на праві приватної сумісної власності. 18 серпня 1972 року, мати [PERSON] - [PERSON], [INFO], отримала від підприємства Південний машинобудівний завод у м. Дніпропетровську ордер № 1261, на підставі якого їй та її родині , яка складалась з двох осіб була надана двокімнатна квартира за [ADDRESS]. Ордер надано на підставі рішення адміністрації заводу та заводського комітету від 02.08.1972 року за зніс власного будинку та земельну ділянку площею 0,12 га. 31 серпня 1985 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, від якого у них є двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають разом. 24 листопада 2000 року відповідач зареєструвався і став проживати в квартирі [ADDRESS]. Деякий час, з моменту реєстрації у вищевказаній квартирі вони проживали разом. Починаючи з 2003 року близькі стосунки як чоловіка та жінки припинилися, відповідач почав влаштовувати сварки та бійки, руйнувати та псувати жиле приміщення, де мешкають позивачі, спричиняти їм тілесні ушкодження, спів мешкаючи в квартирі не приймав участі в утриманні квартири, часто бував відсутнім вдома по кілька місяців, а з січня 2013 року перебуває на обліку, як особа, яка допускає насилля в сім'ї. 13 травня 2013 року рішенням Красногвардійського районного суду шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. 31 грудня 2012 року відповідач влаштував сварку з застосуванням фізичної сили, висловлювався нецензурною лайкою та погрожував позивачам фізичною розправою. Після нанесення відповідачем тілесних ушкоджень [PERSON], ліва рука останньої перестала працювати, і вона була вимушена довгий час лікуватися. Після нанесення [PERSON] тілесних ушкоджень, відповідач покинув помешкання в невідомому напрямку. 02 січня 2013 року відповідач прийшов до квартири і став погрожувати позивачам фізичною розправою та висловлюватись нецензурною лайкою. Така поведінка відповідача є неприпустимою, створює умови неможливі для проживання, порушує правила співжиття співвласників квартири. 23 січня 2013 року відповідач прийшов до квартири за спільною адресою проживання та став знов погрожувати фізичною розправою, після чого [PERSON] була змушена звернутися до Красногвардійського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області з відповідною заявою, в який просила ОВС вжити заходи до відповідача. До теперішнього часу відповідач систематично висловлює погрози позивачам, в зв'язку з чим подальше проживання з відповідачем в одному помешканні неможливе, а заходи адміністративного впливу для відповідача є безрезультатними. Тому, у зв'язку з тим, що відповідач систематично порушує правила співжиття, веде неупорядкований спосіб життя, утворює неможливість для інших проживання з відповідачем в одній квартирі, застосовує насилля до позивачів, які є власниками вищевказаної квартири, з'являється до квартири виключно для того щоб створити умови для сварок, вони були змушені звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду основний та зустрічний позови були об'єднані в одне провадження. Ухвалою суду до участі у справу були залучені [PERSON] та [PERSON] у якості співвідповідачів по справі за первісним позовом та були виключені за кола третіх осіб по справі за первісним позовом. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги за первісним позовом та просив їх задовольнити в повному обсязі, при цьому посилався на обставини викладені в позовній заяві. В задоволенні зустрічного позову просив відмовити, при цьому вказав, що він з 1985 року проживав у спірній квартирі, робив в ній ремонт, купував меблі та сплачував за комунальні послуги з власної зарплатні та пенсії. Відповідачі за первісним позовом та позивачі за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] та представник [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення первісного позову та просили задовольнити в повному обсязі їхні вимоги за зустрічним позовом. При цьому, вказали, що [PERSON] на протязі тривалого часу не давав їм життя. Чинив сварки з ними із застосуванням насилля, обзивав їх, принижував їхню гідність, принижував їх також через їхнє національне (циганське) походження. Тобто, робив неможливим проживання їх з ним в одній оселі, у зв'язку з чим вони його бояться та не бажають більше з ним жити в страху. Також, вказали, що на теперішній час, в їхній сім'ї, без присутності батька вони почали спокійно жити. Представник Комунального підприємства «Жилсервіс-1» Дніпропетровської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, заслухавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] за первісним позовом задоволенню не підлягають, а позовні вимоги [PERSON], [PERSON] та [PERSON] за зустрічним позовом підлягають задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні було встановлено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 15.10.1997 року, виданого Державним житлово-комунальним підприємством «Південне» згідно з розпорядженням № 336-97 від 15.10.1997 року (а.с.48). Право власності на вказану квартиру зареєстровано за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради у реєстрову книгу за № 339п-46. В належній [PERSON], [PERSON] та [PERSON] квартирі [ADDRESS] зареєстровані самі власники квартири та [PERSON] (який є колишнім чоловіком [PERSON] та батьком [PERSON] і [PERSON]), що підтверджується довідкою про склад сім'ї та місце реєстрації № 2055 від 24.01.2013 року та довідкою № 1220 про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб (а.с.8-9). [PERSON] проживав в квартирі [ADDRESS] до 31.12.2012 року. З 31.12.2012 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не пускають [PERSON] до вказаної квартири. Вищевказані обставини не оспорюються сторонами, а тому доказуванню не підлягають, що передбачено положеннями ч. 1 ст. 61 ЦПК України. [PERSON] вважає такі дії [PERSON], [PERSON] та [PERSON] протиправними, у зв'язку з чим просив суд зобов'язати вказаних осіб не чинити йому перешкоди у здійсненні права користування вказаною квартирою та вселити його в цю квартиру. Разом з тим, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заперечували проти таких вимог [PERSON] та вказали, що заперечують проти його проживання у вказаній квартирі, оскільки [PERSON] є тираном та деспотом, який на протязі тривалого часу не давав їм життя. Чинив сварки з ними із застосуванням насилля, обзивав їх, принижував їхню гідність, принижував їх також через їхнє національне (циганське) походження. Тобто, робив неможливим проживання їх з ним в одній оселі, у зв'язку з чим вони його бояться та не бажають більше з ним жити в страху, а тому вважають, що він підлягає виселенню з вказаної квартири на підставі ч. 1 ст. 116 ЖК України. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, згідно постанов про закриття кримінального провадження від 15.02.2013 року та від 22.02.2013 року, складених слідчим СВ Красногвардійського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області старшим лейтенантом міліції Глущенко О.С., зазначено, що в ході досудового слідства було встановлено, що між [PERSON] та його дружиною [PERSON] на протязі тривалого часу немає порозуміння та зазначено, що через погане ставлення [PERSON] до родини, родина перестала допускати його в квартиру, щоб чоловік більше не порушував там спокій та не влаштовував скандали (а.с.50,132). Згідно висновку про результати перевірки інформації, що надійшла до чергової частини від 24.01.2013 року, складеного ДІМ СДІМ Красногвардійського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області лейтенантом міліції Шевченко Є.В., згідно якого з [PERSON] була проведена профілактична бесіда та винесено офіційне застереження про недопустимість подальших його дій (а.с.52). 22 січня 2013 року ДІМ Красногвардійського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області лейтенант міліції Попко О.В. було винесено офіційне застереження [PERSON] про недопустимість антигромадської поведінки та складено протокол офіційного застереження про недопустимість антигромадської поведінки, згідно якого [PERSON] скоїв протиправні дії відносно [PERSON] (а.с.109). Вищевказані обставини також підтвердили заслухані в судовому засіданні свідки: [PERSON], яка є сестрою та тіткою відповідачів за первісним позовом та позивачів за зустрічним позовом, і яка вказала, що [PERSON], з одруження в 1985 році, чинив насилля відносно [PERSON] та їхніх дітей, вказала, що діти його бояться. Також вказала, що він забороняв [PERSON] та їхнім дітям спілкуватися з нею, хоча вона є рідною сестрою [PERSON] та тіткою їхніх дітей.; [PERSON], яка є сусідкою сторін за місцем реєстрації, і яка вказала, що вона вхожа в сім'ю та квартиру [PERSON], при цьому зазначила, що [PERSON] періодичну чинив насилля відносно [PERSON] і вона на власні очі бачила наслідки її побиття. Вказала, що старший син не розмовляє з батьком вже понад 15 років, а також зазначила, що як їй відомо, [PERSON] ображав старшого сина та називав його «чорномазим».; [PERSON] та [PERSON], які є синами [PERSON] і були опитані в якості свідків, і які вказали, що вони проживали у спірній квартирі приблизно з 1992 року. Вказали, що проживання у цій квартирі із їхнім батьком було дуже не комфортним, оскільки [PERSON] на протязі тривалого часу не давав їм життя. На протязі їхнього життя, [PERSON] чинив сварки з їхньою мамою та ними самими із застосуванням насилля, у зв'язку з чим, вони його тривалий час боялися. Вказали, що він обзивав їх за національним та віро сповідальним походженням, принижував їхню гідність. Вказали, що вони не уявляють в подальшому спільного життя з їхнім батьком.; [PERSON], яка є вчителем та членом батьківського комітету в школі де працює [PERSON], і яка вказала, що неодноразово бачила в школі [PERSON] всю в синцях та неодноразово застерігала її про недопустимість такої поведінки її чоловіка по відношенню до неї. Вказала, що коли вона займалася з сином [PERSON] та [PERSON] математикою в них дома, то батько називав сина «чорномазим» та «хлюпиком». Також вказала, що коли через постійне насилля [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, [PERSON] почав писати всілякі скарги у школу та всі можливі інстанції, що нібито [PERSON] є аморальною людиною та не має права працювати вчителем. Також були заслухані свідки: [PERSON], який є сусідом сторін за місцем реєстрації, та [PERSON], який є знайомим [PERSON] з 1975 року, і які вказали, що знають [PERSON] з позитивної сторони, вказали також, що [PERSON] встановлював в спірній квартирі металеві двері, при цьому свідок [PERSON] зазначив, що це було років 17 тому. При цьому, вказали, що в квартиру сім'ї [PERSON] не вхожі та в квартирі не були.; [PERSON], яка є сусідкою сторін за місцем реєстрації, і яка вказала, що знає [PERSON] з позитивної сторони, при цьому вказала, що зі слів [PERSON] їй відомо, що його родина вилила на нього багато грязі. Також вказала, що всю сім'ю [PERSON] всіх разом за п'ятнадцять років, що вона їх знає, вона бачила їх всіх разом лише один раз. Крім того, в судовому засіданні була заслухана свідок [PERSON], яка є сестрою [PERSON], проте до свідчень вказаного свідка, суд ставиться критично, оскільки сама свідок пояснила в судовому засіданні, що вона до слухання справи ознайомилася з технічним аудіо записом судового процесу по даній справі, у зв'язку з чим, свідчення даного свідка судом не беруться до уваги, як належний доказ по справі. Таким чином, дослідивши всі наявні матеріалах справи докази та заслухавши свідчення свідків, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] за первісним позовом задоволенню не підлягають, а його твердження є безпідставними та такими, що не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду даної справи. Разом з тим, твердження [PERSON], [PERSON] та [PERSON] повністю знайшли своє підтвердження під час судового розгляду даної справи, що підтверджується дослідженими доказами та свідченнями заслуханих свідків. Тобто, судом було встановлено, що [PERSON] своїми діями та поведінкою робить неможливим для інших співмешканців ([PERSON], [PERSON] та [PERSON]) проживання із ним в одній квартирі. Відповідно до ст. 157 ЖК України, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно з ч. 1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, суд вважає необхідним задовольнити зустрічний позов [PERSON], [PERSON], [PERSON], відмовити в задоволенні позову [PERSON] та визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON] та [PERSON] слідує стягнути судовий збір в розмірі 229 грн. 40 коп., а також достягнути з [PERSON] в дохід держави судовий збір в розмірі 14 грн. 20 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved