Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

В квітні 2019 року позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , вселення її із малолітньою дитиною, [PERSON] , до вказаного житлового приміщення, визнання порядку користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона разом із відповідачем з 01 січня 2008 року проживала однією родиною без реєстрації шлюбу. 26 жовтня 2013 року шлюб між нею та відповідачем був зареєстрований в Орджонікідзевському відділі державної реєстрації актів цивільного стану. 28 січня 2014 року в шлюбі у них народився син, [PERSON] . 29 жовтня 2018 року рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя шлюб між ними було розірвано. 09 листопада 2007 року відповідач [PERSON] на спільні грошові кошти придбав квартиру [ADDRESS] , при цьому договір купівлі-продажу у нотаріуса було укладено на відповідача [PERSON] 26 червня 2017 року, в період шлюбу із відповідачем, останній подарував їй 1/2 частину квартири [ADDRESS] , про що у приватного нотаріуса було укладено договір дарування . Іншим власником вказаної квартири в розмірі 1/2частини є відповідач [PERSON] .. У вказаній квартирі, разом із відповідачем та малолітнім сином вона мешкала до 29 липня 2018 року, а після конфлікту із відповідачем, була змушена переїхати до іншого житла. В теперішній час у квартирі мешкає тільки відповідач, який не пускає її разом із малолітньою дитиною до спірної квартири та перешкоджає її законному праву на проживання у ній. На підставі викладеного, посилаючись на вимоги чинного законодавства, просила суд про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] з боку відповідача шляхом вселення її із малолітньою дитиною, [PERSON] , до вказаного житлового приміщення. Крім того, просила суд визначити порядок користування вказаним житловим приміщенням, виділивши їй в користування із малолітньою дитиною, [PERSON] , житлову кімнату -3 площею 12,8 кв.м, а відповідачу виділити в користування житлову кімнату -5 площею 10,7 кв.м., залишивши в загальному користуванні інші житлові приміщення. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Моргунов С.В. позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали пояснення аналогічні викладеним у позові та просили позов задовольнити. Крім того позивачка зазначила, що відповідач змінив замок на вхідних дверях і не надає їй примірник ключів, у зв`язку із чим вона позбавлена можливості потрапити до квартири разом із сином, а змушена мешкати в іншому житлі, яке їй не належить. У зв`язку із діями відповідача вона позбавлена можливості зареєструвати спільну дитину у своєму житлі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог позивачки, посилаючись на те, що виїхати з квартири було її рішенням і вона особисто вивезла усі свої речі. В спірній квартирі залишились тільки його особисті речі, у зв`язку із чим він змінив замок на вхідних дверях. Примірника ключів він позивачці не надавав, оскільки, на його думку, вона не має права вільного доступу до квартири, так як в квартирі немає її особистих речей, а тільки його. Відповідач не заперечував, що позивачка має право власності на 1/2 частину спірної квартири, однак вважає, що вона має право користуватись своєю частиною тільки в його присутності. Проти запропонованого позивачкою порядку користування квартирою заперечував. Ухвалою суду від 08 квітня 2019 року було відкрито провадження у справі та призначене підготовче судове засідання. 05 серпня 2019 року відповідачем [PERSON] заявлене клопотання про зупинення провадження по цивільній справі № 265/2248/19 до вирішення по суті цивільної справи № 265/8765/18 про встановлення факту проживання однією родиною та поділ майна. Ухвалою суду від 06 серпня 2019 року в задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про зупинення провадження по цивільній справі №265/2248/19 до вирішення по суті цивільної справи №265/8765/18 відмовлено. Ухвалою суду від 06 серпня 2019 року підготовче провадження закрите та справа призначена до розгляду. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 жовтня 2013 року, згідно рішення Орджонікідзевського районного суду від 29 жовтня 2018 року, шлюб між сторонами було розірвано. (а.с.5-6) Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, від шлюбу мають малолітню дитину, [PERSON] , [INFO] . (а.с.7) Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 09 листопада 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського нотаріального округу Бодягіною І.І., відповідач [PERSON] придбав у власність квартиру [ADDRESS] . (а.с.8) Право власності [PERSON] на 1/1 частку квартири [ADDRESS] було зареєстровано 14 листопада 2007 року в Маріупольському Бюро технічної інвентаризації, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно МКП «Маріупольське БТІ» № 16649012. (а.с.10) Згідно договору дарування частини квартири від 26 червня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського нотаріального округу Одерій А.С., відповідач [PERSON] подарував [PERSON] /2 частину квартири [ADDRESS] . (а.с.11) Право власності [PERSON] на 1/2 частку квартири [ADDRESS] було зареєстровано 26 червня 2017 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (а.с.13) Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні. За ст.ст. 317, 319 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. На підставі ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року №20 передбачено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Таким чином, порядок користування жилими приміщеннями у квартирі, яка належить на праві власності кільком особам, може бути встановлений у випадку, коли такі приміщення відповідають за розміром часткам цих осіб у квартирі. Оскільки загальна житлова площа спірної квартири складає 56,71 кв.м., тому на позивачку з відповідачем припадає по 28,35 кв.м. З технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] та плану квартири після реконструкції вбачається, що вказана квартира розташована на 3 поверсі 5 поверхового будинку та складається з трьох житлових кімнат: -3 площею 12,8 кв.м., кімнати -5 площею 10,7 кв.м., які є ізольованими, кімнати -2 площею 18,4 кв.м., а також коридору площею 3,25 кв.м., кухні площею 5,25 кв.м., санвузлу площею 5,00 кв.м., комори площею 0,7 кв.м., балкону. (а.с.14-19) Враховуючи, що площа кімнати, яку позивачка просить виділити їй та малолітній дитині в користування - 12,8 кв.м., є меншою за площу, що припадає на її частку у праві власності на квартиру, а жила кімната, яка б відповідала вказаній частці, у квартирі відсутня, то виділення їй в користування вказаної кімнати, а відповідачу - кімнату 10,7 кв.м., не порушуватиме права позивачки та відповідача, адже квартира залишається у спільній частковій власності сторін. Оскільки частки співвласників у спірній квартирі є ідеальними, то кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно, тобто право кожного із співвласників поширюється на квартиру в цілому, а не на певну її частину тому визначення порядку користування який запропонувала позивачка не буде порушувати права та інтереси сторін. Також матеріали справи свідчать про те, що у сторін по справі відсутня взаємна згода на здійснення права спільної часткової власності та неможливість у добровільному порядку встановити порядок володіння і користування спільним майном, а також право позивачки на судовий захист, встановлення судовим рішенням порядку користування квартирою. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Виходячи з викладеного, заявлені позовні вимоги [PERSON] про визнання порядку користування жилим приміщенням підлягають задоволенню, шляхом встановлення порядку користування спірною квартирою [ADDRESS] , виділення у користування позивачки із малолітнім сином ізольованої житлової кімнати -3 площею 12,8 кв.м. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Тому суд приходить до висновку що позовні вимоги позивачки про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення її та малолітньої дитини також підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А згідно з ч.2 цієї статті, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки [PERSON] суми сплаченого нею судового збору у загальному розмірі 768,40 гривень. Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката, понесених [PERSON] , суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачкою [PERSON] та адвокатом Моргуновим С.В. 11 березня 2019 року укладено договір про надання правової допомоги. Разом із договором позивачкою надана квитанція про оплату 4000 гривень адвокату Моргунову С.В. на виконання умов договору про надання правової допомоги. На підтвердження виконання робіт надано акт виконаних робіт від 22.10.2019 року на загальну суму 4 000 гривень із детальним описом робіт. На підставі викладеного, суд вважає, що витрати на правничу допомогу адвоката, понесені позивачкою [PERSON] підлягають відшкодуванню з відповідача [PERSON] у розмірі 4 000 гривень. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 317, 319, 321, 358, 391 ЦК України,

Outcome: approved