overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

В листопаді 2013 р. позивач [PERSON] звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON], про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 25.09.2004 р. позивач та відповідач зареєстрували шлюб. Однак, сторони припинили підтримувати будь-які сімейні стосунки з жовтня 2013 р. та проживають окремо, у звязку з чим позивач просить шлюб між сторонами розірвати. Позивач в судове засідання не з'явився, разом з тим 30.01.2014 р. через канцелярію суду подала заяву, якою позов підтримує, а позовні вимоги просить задовольнити та справу слухати без її участі. Відповідач, в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, однак 30.01.2014 р. через канцелярію суду подав заяву, якою позов визнає в повному обсязі та просить шлюб розірвати. Суд, розглянувши подані позивачем документи, повно і всебічно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.09.2004 р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 25.09.2004 р. серія 1-БК № 255842, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міського управління юстиції, актовий запис № 348. Від шлюбу у сторін народилась дочка [PERSON], [INFO], дитина проживає з матір'ю [PERSON] Судом встановлено, що спільне життя у сторін не склалось через різні погляди на сімейне життя, несумісність характерів та втратою поваги один до одного, все це призвело до повного відчуження між ними. У звязку з чим сторони не підтримують шлюбні відносини та не ведуть спільне господарство з 01.10.2013 р. Згідно ч. 1 ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Від строку на примирення сторони відмовились. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У відповідності з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сімї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

В листопаді 2013 р. позивач [PERSON] звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до відповідача [PERSON], про стягнення аліментів, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. В шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO]. Однак 26.09.2011 р. за рішенням суду шлюб між сторонами було розірвано. На даний час відповідач свій обовязок щодо утримання своєї дитини не виконує, у звязку з чим позивач просить, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина, в розмірі 1/4 частки його заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з'явилась, разом з тим 23.01.2014 р. через канцелярію суду подала заяву, якою позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить справу слухати за її відсутності. Відповідач, в судове засідання також не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, разом з тим, відповідач 23.01.2014 р. через канцелярію суду подав заяву, якою позов визнає в повному обсязі, та проти його задоволення не заперечує. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і розгляду спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та це встановлено судом, [PERSON] та [PERSON], перебували в шлюбі з 11.07.2009 р. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO] свідоцтво про народження серія 1-ОК № 165170, від 20 серпня 2010 р., актовий запис № 542. 26.09.2011 р. рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Судом встановлено, що спільна дитина проживає разом з позивачем, що підтверджується довідкою ЖРЕУ № 1407 від 18.11.2013 року, яка здійснює її повне утримання та виховання, відповідач не надає матеріальної допомоги та утримання дитини, якої вона потребує. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з вимогами ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначаються судом. Згідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Зважаючи на викладене, суд вважає допустимим примусово стягнути з [PERSON] на утримання сина [PERSON], аліменти, щомісячно починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

В листопаді 2013 р. позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, просила стягнути на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення нею повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на обставини ненадання відповідачем матеріальної допомоги. В судове засідання сторони не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, позивач надала до суду заяву, в якій просила про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд ухвалив про розгляд справи в порядку ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних в ній даних та доказів. Дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 18 жовтня 2007 року, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який мешкає з матір'ю, достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини та дружини відповідач не надає. Відповідач працездатний, на утриманні інших осіб не має. Даних, що відповідач не має постійного місця роботи суду не надано. За таких обставин суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини, розмір яких визначити в 1/4 частину всіх видів заробітку відповідача щомісяця до досягнення нею повноліття. Таким чином, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

В листопаді 2013 р. позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, просила стягнути на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача щомісяця до досягнення нею повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на обставини ненадання відповідачем матеріальної допомоги. В судове засідання сторони не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, до суду надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивач позов підтримала, відповідач позов визнав. Дослідивши докази, що є в справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 12 грудня 2012 року сторони уклали шлюб, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає з матір'ю, достатньої матеріальної допомоги на утримання дітей відповідач не надає. Відповідач працездатний, на утриманні інших осіб не має. За таких обставин суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку та не менше 30% прожиткового мінімуму для особи відповідного віку щомісяця до досягнення нею повноліття. Таким чином, позов підлягає задоволенню. В силу статті 88 ЦПК з відповідача на користь держави слід стягнути 229 грн. 40 коп. судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

В листопаді 2013р. позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів, в обґрунтування своїх вимог зазначивши, що з відповідачем вони мають доньку [PERSON], [INFO], яка на даний момент є студентом 4 курсу Луганського національного аграрного університету, денної форми навчання. Відповідач, як її батько, повинен утримувати доньку, як дитину яка продовжує навчання. У зв'язку з тим, що [PERSON] добровільно не надає необхідних для її утримання коштів, просить стягнути на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини його доходів щомісячно, на період навчання в учбовому закладі. У судовому засіданні позивачка позов підтримала у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, просив суд стягувати з нього аліменти на період навчання у розмірі 1/6 частини його доходів, у зав'язку з тим, що має на утриманні мати похилого віку. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, від якого мають доньку [PERSON], [INFO], яка на даний момент є студентом 4 курсу Луганського національного аграрного університету, денної форми навчання. Батьком дитини є відповідач. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. В зв'язку з тим, що [PERSON] добровільно не надає необхідних для утримання доньки коштів, позивачка звернулася до суду. На підставі ст.ст. 181 ч. 3, 184 СК України кошти на утримання дітей можуть бути присуджені в частині від доходу батьків. Враховуючи, що відповідач доглядає свою мати [PERSON], [INFO], однак зобов'язаний утримувати дитину яка продовжує навчання та має можливість надавати цю матеріальну допомогу, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, у розмірі 1/5 частини усіх доходів відповідача на період навчання [PERSON] в учбовому закладі, але не більш, ніж до досягнення нею 23-річного віку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України витрати з оплати судового збору в сумі 243,60грн. відносяться судом за рахунок відповідача. На підставі ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежів за один місяць необхідно допустити до негайного виконання.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

В листопаді 2014 [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], просила стягнути на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частки від усіх видів заробітку відповідача щомісяця до повноліття дітей. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на обставини ненадання відповідачем матеріальної допомоги належним чином, відсутність в нього постійного заробітку. У судове засідання сторони не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивач, згідно наданої заяви, просила про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відомості про поважність причин неявки у судове засідання відповідача матеріали справи не містять, письмові заперечення проти позову суду не надані. Суд ухвалив про заочний розгляд справи в порядку ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних в ній даних та доказів. Дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували у шлюбі з 11 березня 2000 року, від якого мають двох малолітніх синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які мешкають з матір'ю, достатньої матеріальної допомоги на утримання дітей відповідач не надає. Відповідач працездатний, має постійне місце роботи, відомостей про наявність на утриманні відповідача інших осіб матеріали справи не містять. За таких обставин суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісяця до досягнення повноліття старшим з них, і у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця до досягнення повноліття молодшою дитиною. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути також судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

В листопаді 2014 р. [PERSON] звернувся з позовною заявою про розірвання шлюбу до [PERSON] Свої вимоги мотивував тим, що перебуває з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі з 2005 р. Від спільного проживання мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] Подружні відносини припинились в зв'язку зі втратою поваги, взаєморозуміння, різних поглядів на життя, спільного господарства сторони не ведуть. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить шлюб розірвати. Згідно заяви, позивач просив про розгляд справи без його участі, підтрима вимоги, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка не з'явилась, повідомлена належним чином. Згідно ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 23.07.2005 р. Від спільного проживання мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] Подружні відносини між сторонами припинені, спільного господарства вони не ведуть. Сім'я припинила своє існування остаточно, подальше її збереження неможливе. Майновий спір не заявлявся, дитина проживає разом з батьком відповідно до домовленості сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу можу бути пред'явлений одним із подружжя. З'ясувавши фактичні взаємини між подружжям, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами потрібно розірвати. На підставі ст.ст. 21, 24, 110, 112, 113 СК України та ст.ст. 10, 60, 212, 214, 226 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

В листопаді 2014 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги мотивувала тим, що вона та відповідач є батьками двох неповнолітніх дітей - [PERSON], 2007 р.н., та [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні, оскільки відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Посилаючись на вищевикладене позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць на кожного з дітей, до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні позивачка [PERSON] заявлені вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлявся судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21.04.2007 р. Від спільного проживання вони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Згідно Акту про проживання від 04.11.2014 р. вбачається, що неповнолітні [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.ст. 181, 183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров?я та матеріальне становище дитини, стан здоров?я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей тощо. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи надані докази в сукупності суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. А саме з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожного із дітей, починаючи з 13.11.2014 р. до досягнення [PERSON] повноліття, потім в розмірі ? частини на утримання [PERSON], до досягнення нею повноліття, допустивши негайне виконання рішення суду в частині стягнення щомісячного платежу. З відповідача у відповідності до ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі ст.ст. 180, 182, 183, 184 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

В листопаді 2014 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської облдержадміністрації про визначення часток в праві спільної сумісної власності. Свої вимоги мотивувала тим, що їй та недієздатному [PERSON], опікуном якого вона є, на праві спільної сумісної власності належить [ADDRESS]. На теперішній час позивачка має намір розпорядитись належним їм на праві власності нерухомим майном, однак позбавлена такої можливості, оскільки частки співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру не були визначені та на теперішній час визначити їх в позасудовому порядку неможливо, оскільки один зі співвласників є недієздатним. Посилаючись на вищевикладене, позивачка просила суд визначити частки в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] а саме визначити, що частки співвласників [PERSON] та [PERSON] є рівними в складають по 1/2 частині - частка кожного. Відповідно до заяви, представник позивачки заявлені позовні вимоги підтримав, просив про розгляд справи без його участі. Представник відповідача, згідно заяви, покладався на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. На підставі Свідоцтва про право власності на житло від 05.02.1996 р., виданого Міською службою приватизації державного житлового фонду, квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON], [PERSON]. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] призначена опікуном над недієздатним [PERSON], [INFO] На теперішній час позивачка не може розпоряджатись належним їм на праві власності нерухомим майном, оскільки частки співвласників в спірному майні не були визначені, а визначити їх на теперішній час в позасудовому порядку немає можливості, оскільки один зі співвласників є недієздатним. Відповідно до ч. 1 ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). У відповідності до ст. 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно. Згідно ст. 370 ЦК України у випадку виділення частки в праві спільної сумісної власності вважається, що частки кожного із співвласників в праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлене за домовленістю співвласників або законом, або рішенням суду. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що співвласники в рівних частках користувалися, володіли спільним майном, іншим чином визначити частки сторін у спільному майні неможливо, суд вважає необхідним визначити, що їх частки є рівними і складають по 1/2 частині - частка кожного. На підставі ст.ст. 368-370 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

В листопаді 2014 р. [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб з [PERSON] в зв'язку з тим, що спільне життя не склалось через несумісність характерів та різні погляди на життя, через що виникають сварки, внаслідок чого подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. У зв'язку з цим шлюбні стосунки припинились з січня 2014 року, спільне господарство не ведуть. В судове засідання позивач не з'явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час та місце слухання справи був повідомлений в установленому законом порядку. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 грудня 1997 року, про що свідчить актовий запис № 520, Центрального відділу реєстрації актів громадянського стану Кіровоградського міськвиконкому. Сторони припинили шлюбні відносини з січня 2014 року, проживають окремо, сумісне господарство не ведуть. При даних обставинах суд вважає, що подальше збереження сім'ї неможливе, шлюб сторін носить формальний характер і підлягає розірванню.

Outcome: approved