Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

В лютому 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом і просив стягнути з відповідача борг за договором позики в сумі 29000 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що 16 вересня 2015 року надав відповідачу в позику 29000 грн, які останній мав повернути на його вимогу. На підтвердження отримання коштів та зобов»язання повернення вказаних коштів відповідач надав власноручно написану розписку про отримання коштів, зобов»язання їх повернути. 06.12.2016 року позивачем на адресу відповідача направлена вимога про повернення коштів, яку він отримав, але борг не повернув. У суд позивач не з»явився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов повністю підтримав. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень №№ 194020201803850, 1940201855868(а.с.а.с. 55, 61) в судове засідання не прибув без пояснення причини неявки, у зв*язку з чим суд визнав можливим повторно розглянути справу в заочному порядку. Згідно розписки від 16.09.2015 року, (а.с.4) відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] кошти в сумі 29000 грн. Строк повернення коштів не визначений і відповідач мав повернути борг на вимогу позивача. 06.12.2016 року позивачем на адресу відповідача направлена письмова вимога про повернення коштів, яку останній отримав, але позику не повернув (а.с.8,9). Суд, з»ясувавши обставини справи, вважає, що позов підлягає до повного задоволення. Судом встановлено, що 16.09.2015 року [PERSON] передав у позику [PERSON] кошти в сумі 29000 грн, а останній мав повернути вказані кошти на вимогу позивача. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення. Досліджена судом розписка відповідача вказує, що останній отримав від позивача кошти на певний період, до заявлення позивачем вимоги повернути борг, яка була заявлена 06.12.2016 року. Отже після тридцяти днів, починаючи з 06.12.2016 року, відповідач зобов»язаний був повернути позивачу отримані кошти. За таких обставин суд приходить до висновку, що розписка відповідача підтверджує умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. Вказана позиція суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній в постанові №6-1967цс15 від 11.11.2015 року. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За таких обставин суд приходить до висновку про повне задоволення позову та стягує з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 29000 грн. Задовольняючи позов, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 640 грн.

Outcome: approved