Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 07.02.2020 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 12.02.2020 року. Позивач [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до [PERSON] про зміну розміру та способу стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , з твердої грошової суми у розмірі 1000 гривень щомісячно на ј частину всіх виді заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області №308/8685/16-ц від 07 березня 2017 року постановлено «Змінити встановлений рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 16 листопада 2011 року розмір аліментів, утримуваних з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] з 1/4 частини з усіх видів доходу щомісячно встановивши їх розмірі 1000 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття». Дане рішення суду прийнято у зв`язку з тим, що змінилося матеріальне становище [PERSON] , а саме звільнення останнього з органів поліції та відповідно припинення отримання постійного доходу (заробітної плати). Позивач стверджує, що станом на сьогоднішній день матеріальне становище відповідача [PERSON] змінилося. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно наданої Ужгородським РВ ДВС ГТУЮ у З/о відповідач отримав у власність земельну ділянку пл. 0,075 га., кадастровий номер 2110100000:20:001:0300, що знаходиться в м. Ужгороді та земельну ділянку пл. 0,5064 га. (148/100 частка), кадастровий номер 2110100000:20:001:0313, що знаходиться в м. Ужгороді. Також відповідач отримав у власність земельну ділянку пл. 0,0965 га., кадастровий номер 2124888200:10:014:0102, що знаходиться на території Яроцької сільської ради (Ужгородський район). Також зазначає, що відповідач станом на даний час має постійний вид доходу, оскільки згідно відповіді ДФС України та Пенсійного фонду України наданих на запит державного виконавця Ужгородського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області відповідач має постійне місце роботи, а саме: отримує доходи у ФОП [PERSON] , а також перебуває на обліку в Ужгородському об`єднаному управлінні ПФУ, як пенсіонер та отримує пенсію в розмірі 2470,05 грн. З липня 2011р. дочка [PERSON] перебуває на утриманні позивача та проживає разом з нею. Вказує, що дочка переходить у п`ятий клас. Витрати школи по ремонту та інші нагальні потреби лягають на плечі позивача. Для нормального фізичного розвитку дитини необхідне харчування, яке включає в себе щоденне вживання свіжих овочів, фруктів та м`ясо-молочних продуктів. Ціни на продукти значно підвищились. А якщо дитина не буде отримувати достатньої кількості вітамінів, її організм буде більш вразливий перед хворобами. Дівчинка росте, тому їй регулярно треба оновлювати гардероб. Дитячі речі на сьогоднішній день коштують стільки, скільки і речі для дорослої людини, проте купувати їх потрібно набагато частіше. Розмір аліментів (1000грн.) призначений рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 07 березня 2017року є занадто низьким, навіть нижчим мінімального граничного розміру аліментів для дитини віком від 6-18років, встановлений Сімейним кодексом України і не відповідає сьогоденню. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.07.2019 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків, зазначених в резолютивній частині ухвали. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.11.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 02.12.2019 відповідачем [PERSON] до суду направлено відзив на позовну заяву про зміну розміру аліментів на утримання малолітньої дитини, в якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.01.2020 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 28.01.2020 позивачем подано відповідь на відзив. Позивач в судове засідання на розгляд справи з`явилась, в судовому засіданні підтримала викладенні в позовній заяві вимоги, просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання з`явився, заперечував у задоволенні позовних вимог, щодо змін розміру аліментів, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті та ознайомившись із запереченнями відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. 24.01.2009 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований у виконавчому комітеті Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області за актовим записом №04. Від шлюбу народилася дочка - [PERSON] , [INFO] . що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08 червня 2011 року. 03.11.2011 року згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано. Відповідно до рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 листопада 2011 року по справі №2-5121/11 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частина усіх видів його заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 08.07.2011 року. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 03.11.2012 року позивач [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований у виконавчому комітеті Коритнянської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області за актовим записом №07. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17 квітня 2014 року у [PERSON] від вказаного вище шлюбу народилася спільна з [PERSON] дитина - [PERSON] , [INFO] . Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22 серпня 2016 року у [PERSON] від вказаного вище шлюбу народилася спільна з [PERSON] дитина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області №308/8685/16-ц від 07 березня 2017 року постановлено «Змінити встановлений рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 16 листопада 2011 року розмір аліментів, утримуваних з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] з 1/4 частини з усіх видів доходу щомісячно встановивши їх розмірі 1000 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття». Згідно довідки виданої Головним територіальним управлінням юстиції в Закарпатській області від 03.02.2020 року за №16 [PERSON] працює провідним спеціалістом Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області, середній нарахований заробіток [PERSON] складає 11174,38 грн. в місяць за період з квітня 2019 року по січень 2020 року. Підставою звернення до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів є те, що позивач не може повністю забезпечити та задовольнити потреби неповнолітньої дочки, так як розмір аліментів в сумі 1000 грн., призначений рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 07 березня 2017 є занадто низьким, навіть нижчим мінімального граничного розміру аліментів для дитини віком від 6-18 років, встановлений Сімейним кодексом України і не відповідає сьогоденню. Крім того, вказує позивач що майновий стан відповідача змінився та поліпшився. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ч. 2 ст. 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Приписами ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна вимога міститься і в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» N 3 від 15.05.2006 року. Тобто зазначена законодавча норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Даний висновок міститься в правовій позиції Верховного Суду України в постанові від 05.02.2014 року по справі № 143 цс 13. Позивач, в судовому засіданні, пояснила, що розмір аліментів, який визначений рішенням суду від 07 березня 2017 року є недостатнім для утримання дитини, у зв`язку з тим, що їх з відповідачем неповнолітня донька потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, оскільки збільшуються потреби у навчанні, розвитку дитини, лікуванні та є меншим за гарантований державою мінімальний розмір. При цьому судом з`ясовано, що відповідач [PERSON] офіційно працює водієм у ПП [PERSON] та отримує заробітну плату, загальна сума його доходу за період з січня 2019 року по липень 2019 року становить 31404 грн, що стверджується довідкою про доходи виданою від 20.11.2019 року. Крім того, відповідач перебуває на обліку в Ужгородському об`єднаному управлінні ПФУ, як пенсіонер та отримує пенсію в розмірі 2702,70 грн. на місяць, тому суд вважає, що є підстави для зміни способу присудження аліментів. У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Аналізуючи вищевказані правові норми законодавства суд дійшов висновку, що стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру. В зв`язку з наведеним позовна вимога про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку заробітку (доходу) батька, підлягає задоволенню. Щодо визначення частки заробітку (доходу) платника аліментів, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому розмір аліментів визначається судом з урахуванням обставин, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). З аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що розмір частки від заробітку (доходу), що приходиться на утримання дитини, законом не встановлюється, а визначається судом у кожному конкретному випадку стягнення аліментів з урахуванням обставин, які передбачені у ст. 182 СК України. Визначаючи частку заробітку (доходу) відповідача яка буде стягуватися як аліменти на дитину суд враховує стан здоров`я дитини, наявність даних про незадовільний стан здоров`я платника аліментів, а саме останній є інвалідом ІІІ групи, його матеріальне становище (відповідач офіційно працює та отримує заробітну плату); наявність у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та дружини. Відповідачем стверджується, що він має на утриманні батьків пенсійного віку, та надає їм матеріальну допомогу. Разом з тим, відповідачем доказів утримання зазначених осіб суду не надано. Крім того, 21.03.2013 року між позивачем [PERSON] та ПАТ АК «Укргазбанк» укладено кредитний договір на придбання житлової нерухомості -квартири, в якій проживає. Згідно даного кредитного договору позивач сплачує щомісячні платежі у розмірі 1521,00грн. до 18 березня 2033 року. Разом із тим суд вважає, що дані доводи не є достатніми для відмови в задоволенні позову в частині стягнення аліментів на утримання його неповнолітньої дитини. СК України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, окрім вищевказаних обставин, суд також враховує прожитковий мінімум, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» для дітей віком від 6 до 18 років, який станом на 01 січня 2020 року становить 2218 гривен та враховує, що позивач отримує заробітну плату, середній нарахований заробіток [PERSON] складає 11174,38 грн. в місяць. Прожитковий мінімум визначається як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України від: 05.10.2000 року №2017-111 «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»). Позивачем в ході судового розгляду жодним чином не доведено, що позивач, будучи матір`ю неповнолітньої дитини та маючи відповідно до вимог ст. 141 СК України рівний з батьком обов`язок утримувати дитину, не має можливості приймати участь у витратах на неповнолітню дитину. Суду не надано жодних доказів на підтвердження відсутності у позивача доходу, відомості щодо наявності на її утриманні інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, або ж інших обставин, які б виключали можливість позивача приймати участь у матеріальному забезпеченні неповнолітніх дітей, в матеріалах справи також відсутні. Також позивачем жодним чином не обґрунтована та не доведена необхідність стягнення аліментів саме у розмірі ј частини всіх його доходів на дитину. Позивачем не надано жодних належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей у визначеному нею розмірі. Виходячи з пояснень, викладених відповідачем у своєму відзиві на позовну заяву, його дохід є значно меншим, та він має на утриманні неповнолітніх дітей від другого шлюбу. Позивачем в ході судового розгляду жодним чином не спростовані такі доводи відповідача, не надано доказів щодо отримання останнім іншого доходу. Враховуючи викладене, суд вважає, що стягнення з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини аліментів у розмірі ј частини всіх його доходів може призвести до надмірного фінансового навантаження на відповідача. Враховуючи вищевказані обставини по справі, майновий стан відповідача, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, який встановлений на час звернення позивача до суду ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», рівність прав як позивача так і відповідача щодо обов`язків по вихованню та утриманню дитини, можливість відповідача сплачувати аліменти, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині визначення розміру частки заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, та визначає 1/5 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Разом з тим, обставини про те, що позивач несе додаткові витрати на оздоровлення дитини, розвитку її природних здібностей є правовою підставою для стягнення додаткових витрат за положеннями статті 185 СК України, а не за загальною нормою про обов`язок сплачувати аліменти за звичайних обставин. Позивач не звертався з позовом за такими правовими підставами, а отже немає правових підстав для задоволення заявлених позивачем вимог про збільшення розміру аліментів за загальними положеннями закону. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Приписами ч. 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, такі судові витрати стягуються з другої сторони. Отже, з відповідача [PERSON] слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: partial