Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

В лютому 2013 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя, визнання права приватної власності на майно. В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що з відповідачем [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з 04.11.1995 р. по 20.03.2012 р. За цей тривалий час спільно з відповідачем придбали велику кількість майна, зокрема - приміщення цеху по обробці каменю в [ADDRESS], автомобілі, напівпричепи, устаткування для обробки каменю та інше майно. Протягом тривалого часу спільно з чоловіком займались підприємницькою діяльністю з виробництва та реалізації виробів з каменю, устаткування. Як позивач так і відповідач від свого імені та в інтересах подружжя укладали договори, оформляли право власності на автомобілі та нерухоме майно, користувались доходами від спільної діяльності та виконували зобов'язання. Однак з часом відносини погіршились і в березні 2012 року шлюб було розірвано та перестали проживати разом. Питання про поділ майна на той час не стояло, позивач вважала, що зможе й надалі користуватись спільним майном, адже на її утриманні за рішенням суду залишились 2 дітей від шлюбу. На даний час відповідач відмовляється надавати позивачу в користування спільне майно. До майна, яке було придбано за час шлюбу та яке відноситься до спільного сумісного майна подружжя позивач відносить: - приміщення цеху в [ADDRESS], площею 1448,2 кв.м.; автомобіль КРАЗ, держномер [NUMBER]; автомобіль DAF95XF сідловий тагач-E, держномер [NUMBER], 1998 року випуску; напівпричіп бортовий-Е KOEGEL SN24, держномер [NUMBER], 2000 року випуску; напівпричіп контейнеровоз Fruehauf, держномер [NUMBER], 1997 року випуску; сідловий тягач VOLVO VNL64T, держномер [NUMBER], рік випуску 2001; автонавантажувач 4014 1986 року випуску; автомобіль SUDZUKI Grand Vitara, 2006 року випуску, держномер [NUMBER]; автомобіль VOLKSVAGEN Golf 2, 1987 року випуску; причіп до автомобіля ГАЗель, придбаний в 2004 році; прилади для розпилу каменю та кошти внесені [PERSON] до статутного фонду ТОВ «КУБ-ІМПОРТ». В ході розгляду справи позивач [PERSON] неодноразово збільшувала та зменшувала свої позовні вимоги, остаточно просила (Т.3 а.с. 32-34, Т. 4 а.с.2 ): визнати майно, набуте з [PERSON] за час проживання у шлюбі, таким, яке перебуває у спільній сумісній власності подружжя, зокрема: приміщення цеху в [ADDRESS], площею 1448,2 кв.м.; земельну ділянку , розташовану за адресою [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]; автомобіль КРАЗ, держномер [NUMBER]; автомобіль DAF95XF сідловий тягач-E, держномер [NUMBER], 1998 року випуску; напівпричіп бортовий-Е KOEGEL SN24, держномер [NUMBER], 2000 року випуску; напівпричіп контейнеровоз Fruehauf, держномер [NUMBER], 1997 року випуску; сідловий тягач VOLVO VNL64T, держномер [NUMBER], рік випуску 2001; автонавантажувач 4014 1986 року випуску; автомобіль SUDZUKI Grand Vitara, 2006 року випуску, держномер [NUMBER]; автомобіль VOLKSVAGEN Golf 2, 1987 року випуску, причіп до автомобіля ГАЗель, придбаний в 2004 році; прилади для розпилу каменю з комплектуючими, вартістю 32 000 гривень; все устаткування в приміщенні цеху та на його території в [ADDRESS], яке було придбано за час шлюбу; кошти, використані [PERSON] для внесення до статутного фонду ТОВ «КУБ - ІМПОРТ» в сумі 1000 гривень. Поділити вказане майно між [PERSON] та [PERSON] наступним чином: визнати за [PERSON] право власності на наступне майно: на 1/2 частину приміщення цеху в [ADDRESS], площею 1448,2 кв.м., відповідно Варіанту № 4 Висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №25/01 від 16.01.2014 року, згідно з яким виділити їй 785/1000 частин цеху 1-7-2, площею 411,3 м.кв, склад 1-8, площею 238,6 м.кв, підсобне приміщення 1-9, площею 73,6 м.кв., а загалом - 723,5 м.кв в приміщенні цеху; на кран-балку підйомністю 5 тонн, кран-балку підйомністю 1 тонна, 2 прилади для полірування граніту, які знаходяться в приміщенні цеху в [ADDRESS], придбані позивачем 28.07.2004 року; 1/2 частину земельної ділянки, розташованої за адресою [ADDRESS]; на автомобіль DAF95XF сідловий тягач-E, держномер [NUMBER], 1998 року випуску; на напівпричіп бортовий-Е KOEGEL SN24, держномер [NUMBER], 2000 року випуску; 1/2 автомобіля КРАЗ, держномер [NUMBER]; на 1/2 напівпричіпа контейнеровоза Fruehauf, держномер [NUMBER]; на 1/2 частину сідлового тягача VOLVO VNL64T, держномер [NUMBER], рік випуску 2001; на 1/2 частину автонавантажувача 4014, 1986 року випуску; 1/2 частину автомобіля SUDZUKI Grand Vitara, 2006 року випуску, держномер [NUMBER]; 1/2 частину автомобіля VOLKSVAGEN Golf 2, 1987 року випуску; 1/2 причіпа до автомобіля ГАЗель; 1/2 приладів з розпилу каменю та комплектуючими. Стягнути з [PERSON] 1/2 частину внеску до статутного фонду та 1/2 частину доходів ТОВ «КУБ-ІМПОРТ» за 2012-2013 роки в загальній сумі 512968 гривень. Стягнути з [PERSON] 686 гривень 50 копійок як компенсацію за відступ від ідеальних часток при поділі приміщення цеху в [ADDRESS]. Стягнути з [PERSON] судові витрати по справі в порядку ст.88 ЦПК України. Ухвалою суду від 08.04.2013 р. до участі в справі залучено як третю особу , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору АКБ «Форум» . Ухвалою суду від 22.04.2013 р. до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено ПАТ КБ «Приватбанк». В травні 2013 року [PERSON] звернувсь до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ зобов'язань подружжя, стягнення коштів. 16.08.2013 р. ухвалою суду об'єднано в одне провадження справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ зобов'язань подружжя, стягнення коштів з справою за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. В грудні 2013 року [PERSON] звернувсь до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю. Ухвалою суду від 21.01.2014 р. об'єднано в одне провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю з цивільною справою за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ зобов'язань подружжя. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] вказав, що, 13.03.2007 року ним, під час шлюбу в інтересах сім'ї, було укладено кредитний договір № ZHKWAK00070028 з Житомирським регіональним управлінням ПАТ КБ «Приватбанк» на суму 39838,61 доларів США. Вказані кошти витрачені на придбання автомобіля марки SUDZUKI Grand Vitara, 2006 року випуску, держномер [NUMBER], кузов [NUMBER] . Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу оформлено на [PERSON] Відповідно до договору застави від 13.03.2007 року, укладеного між вищевказаною установою банка і [PERSON] автомобіль перебуває в заставі у банка. Залишок несплаченої суми вказаного кредиту станом на 20.03.2012 року становив 19817,08 доларів США, що по курсу НБУ України станом на 27.05.2013 року становить 158397,92 грн. За період з 20.03.2012 року по 23.04.2013 року [PERSON] особисто, за рахунок власних коштів, сплачено 12256,82 долари США, або 97968,76 грн. Станом на 23.04.2013 року залишок несплачених коштів по вищевказаному кредиту становить 11823,86 долари США, що по курсу НБУ України станом на 27.05.2013р. становить 94508,11 грн. 16.11.2007 року між [PERSON] і ПАТ «БАНК ФОРУМ» в інтересах сім'ї був укладений кредитний договір №0040/07/52-СL на суму 59400 доларів США. Поручителем у цьому договорі являється відповідач. За ці кошти було придбано автомобіль КРАЗ держномер [NUMBER], інше майно, щодо поділу якого, як спільної сумісної власності подружжя заявлено позов [PERSON] Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу оформлено на [PERSON] Станом на 20.03.2012 року залишок непогашеної суми кредиту становив 541486,91 грн. За період з 20.03.2012 року по 22.04.2013 року [PERSON] особисто, за рахунок власних коштів, сплачено по кредиту 123900 грн. Станом на 22.04.2013 року залишок непогашеної суми кредиту становить 499330,07 грн. Вказані кредитні кошти були отримані в інтересах сім'ї, витрачені на потреби сім'ї. В той же час, за час шлюбу ним особисто, було набуте певне майно, але за кошти, які належали йому особисто. [PERSON] 11.01.2000 року зареєстрований як фізична особа - підприємець (ФОП) і з цього часу займається підприємницькою діяльністю. Для заняття підприємницькою діяльністю йому було необхідне нежиле приміщення, для розміщення цеху. Згідно договору купівлі - продажу від 31.10.2001 року він, за кошти, які дарував йому батько і частково - за кошти, які належали йому особисто, купив приміщення цеху за адресою: [ADDRESS], площею 1448,2 кв.м.. Продавцем цього приміщення - цеху трав'яного борошна був Коростишівський міжгосподарський комбінат по виробництву кормів і яловичини. Право власності на приміщення зареєстроване «Житомирським обласним міжміським бюро технічної інвентаризації» Житомирської області». Дане приміщення постійно використовувалося ним, як ФОП, для підприємницької діяльності, приміщення є нежитловим. В ході розгляду справи уточнив позовні вимоги та остаточно просив ( Т. 2 а.с.123-125, Т.3193-195) : стягнути з [PERSON] на його користь : 408901,71 грн. , як ? частину сплачених в період з 20.03.2012 року по 18.03.2015 року коштів в погашення боргу по кредитному договору № ZHKWAK00070028 від 13.03.2007 року, який був укладений під час шлюбу між [PERSON] і Житомирським регіональним управлінням ПАТ КБ «Приватбанк» на суму 39838,61 доларів США і кошти використані в інтересах сім'ї; 116290 грн., як ? частину сплачених в період з 20.03.2012 року по 19.03.2015 року коштів в погашення боргу по кредитному договору №0040/07/52-СL від 16.11.2007 року, який був укладений між [PERSON] і ПАТ «БАНК ФОРУМ» на суму 59400 доларів США під час шлюбу і кошти використані в інтересах сім'ї; 244572,21 грн. як ? частину із суми 489144,42 грн. в рахунок компенсації частки в зобов'язаннях в інтересах сім'ї по кредитному договору №0040/07/52-СL від 16.11.2007 року, який був укладений між [PERSON] і ПАТ «БАНК ФОРУМ» на суму 59400 доларів США під час шлюбу, в погашення залишку несплачених коштів по цьому кредиту в сумі 499330,07 грн. Визнати [PERSON] особистою приватною власністю нежиле приміщення - цех трав'яного борошна за адресою [ADDRESS]. Стягнути з відповідача понесені судові витрати. В ході розгляду справи в липні 2014 р. до суду звернувся з позовом в якості третьої особи із самостійними вимогами ФОП [PERSON] до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності, звільнення майна з акту опису й арешту. Ухвалою суду від 11.07.2014 р. залучено в якості третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] та прийнято позов [PERSON] до спільного розгляду з справою за позовом [PERSON] ло [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказав, що автонавантажувач 4014 1986 року випуску, вартістю 3000 грн, про визнання якого об'єктом права спільної сумісної власності і його поділ заявлено [PERSON] був придбаний ним по накладній № 15 від 11.08.2005 р. в ТОВ «Світ Граніту» та був переданий в тимчасове користування сину [PERSON] Окрім того в приміщенні цеху за адресою [ADDRESS] знаходяться його верстати та устаткування, які були ним придбані. В ході розгляду справи збільшив позовні вимоги та остаточно просив ( Т.3 а.с. 80-81, Т.4 а.с.21-22) визнати за ним право власності на автонавантажувач 4014 1986 року випуску , два фрезерувальні верстати по обробці каменю, один окантовочний верстат, три полірувальні верстати, кран балки на 1 т. та на 5 т. Виключити вказане майно з акту опису та арешту майна від 23.04.2013 р. та 07.08.2013 р. В судовому засіданні позивач - відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав викладених в позовних заявах. Щодо зустрічного позову [PERSON] визнали частково, не заперечили щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 116290 грн. коштів сплачених по кредиту від 16.11.2007 р. лише з одночасним задоволенням її позову в частині визнання права власності на ? частину приміщення цеху. В решті позовні вимоги [PERSON] не визнали в їх задоволенні просили відмовити. Щодо позовних вимог [PERSON] в його задоволенні просили відмовити, оскільки вказані обставини належними доказами не підтверджені. В судовому засіданні ( 16.01.2015 р.) відповідач-позивач [PERSON], а в подальшому його представник [PERSON] позовні вимоги позивача-відповідача [PERSON] визнали частково , вказали, що автонавантажувач 4014 був придбаний його батьком [PERSON], а тому не може бути предметом поділу, автомобіль SUDZUKI Grand Vitara вилучений з його володіння, та він використовується у підприємницькій діяльності. Автомобіль VOLKSVAGEN Golf був проданий , а отримані кошти використані на потреби сім'ї. Причіп до автомобіля Газель не використовується за своїм призначення, є металобрухтом. Решта автомобілів придбані в період шлюбу та використовуються для здійснення підприємницької діяльності. Позовні вимоги про виділ внутрішнього устаткування з виділенням частки є неконкретизовані та необґрунтовані. Верстати для обробки каменю придбані його батьком . Земельна ділянка за адресою [ADDRESS] придбана ним 26.10.2012 р. , після розірвання шлюбу, а тому не є спільною власністю подружжя. Свої позовні вимоги до [PERSON] підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві та просив їх задовольнити. Позовні вимоги [PERSON] визнав в повному обсязі та не заперечив щодо їх задоволення. В судовому засіданні третя особа з самостійними вимогами [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Додатково суду пояснив, що він давав сину 30000 грн. на придбання приміщення цеху, на даний час він його орендує. Крім того автонавантажувач та частину верстатів для обробки каменю він купував за власні кошти. Частина верстатів , що знаходяться на підприємстві виготовлені кустарним способом. В судове засідання третя особа АКБ «Форум» свого представника не направили, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Заяв про відкладення розгляду справи не подавали, а тому суд здійснює розгляд справи в їх відсутність. В судове засідання третя особа ПАТ КБ «Приватбанк» свого представника не направили, заяв про відкладення розгляду справи не надходило, а тому суд здійснює розгляд справи в їх відсутність. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що знає родину [PERSON] з 1998 року. [PERSON] та [PERSON] з 2000 року займались виробництвом олії, потім переробили підприємство на підприємство по виробництву гранітної продукції. З часом викупили приміщення цеху, брали кредити . На підприємстві [PERSON] виконувала функції керуючої, займалась документацією підприємства, була також зареєстрована як ФОП. Будучи опитаною в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що родина [PERSON] та [PERSON] вели сімейний бізнес- разом все купували, розвивали його, перепрофільовували. [PERSON] також вела всю бухгалтерію. Будучи опитаним в судовому заіданні свідок [PERSON] суду показав, що [PERSON] на початку 2000-2001 року купив цех по [ADDRESS], останній був оформлений як ПП. Неодноразово [PERSON] звертався до нього за коштами, які він йому давав. Приміщення цеху купувалось за кошти всієї родини - [PERSON], його коштів та інших родичів. Особистих коштів в такій кількості у [PERSON] не було для придбання цеху. Частину доходу [PERSON] виділяв на сім'ю. [PERSON] на той час була домогосподаркою, частково була задіяна на підприємстві, однак йому не відомо на яких умовах. Будучи опитаною в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що сім'я [PERSON] мали свій бізнес, займались спільною діяльністю. Зокрема [PERSON] вела всю бухгалтерську роботу , здавала звіти, нараховувала заробітну плату, видавала готову продукцію, також була зареєстрована як ПП. Суд, вислухавши учасників процесу , дослідивши матеріали справи , на засадах змагальності, в межах позовних вимог приходить до слідуючого висновку. Судом достовірно встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбу з 04.11.1995 року, який розірвано за рішенням Коростишівського районного суду від 20.03.2012 р., яке набрало законної сили 02.04.2012 р. ( а.с. 19). У пункті 15 постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що хоча розірвання шлюбу, здійснене на підставі рішення суду , потребує подальшої реєстрації у державному органі РАЦС, моментом припинення шлюбу є день набрання чинності рішення суду про його розірвання ( ч. 2 ст. 114 СК України). Таким чином , сторони з 04.11.1995 року по 02.04.2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу приміщення від 31.10.2001 року фізична особа [PERSON] купив у Коростишівському міжгосподарському комбінаті по виробництву кормів та яловичини приміщення цеху, що знаходиться за адресою [ADDRESS], загальною площею 1448,2 кв.м . Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 17720121 від 13.02.2008 року підтверджується та обставина, що приміщення цеху в [ADDRESS], площею 1448,2 кв.м. було зареєстроване за [PERSON] ( Т.1 а.с. 16-17). Автомобіль КРАЗ, держномер [NUMBER] придбано 10.06.2008 р. та зареєстровано на [PERSON]; автомобіль DAF95XF сідловий тягач-E, держномер [NUMBER], 1998 року випуску, кузов [NUMBER], зареєстрований на [PERSON] 11.07.2007 р., що придбаний за угодою купівлі-продажу від 11.07.2007 р.; напівпричіп бортовий-Е KOEGEL SN24, держномер [NUMBER], 2000 року випуску, [NUMBER], що зареєстрований на [PERSON], придбаний за біржовим контрактом купівлі-продажу транспортного засобу від 14.07.2007 р.; напівпричіп контейнеровоз Fruehauf, держномер [NUMBER], кузов № [NUMBER], 1997 року випуску, що зареєстрований за [PERSON] 11.10.2008 р.; сідловий тягач VOLVO VNL64T, держномер [NUMBER], рік випуску 2001, номер кузова [NUMBER], який згідно біржової угоди № 10/164 від 10.03.2009 р. проданий [PERSON] - [PERSON]; автомобіль SUDZUKI Grand Vitara, 2006 року випуску, держномер [NUMBER], кузов [NUMBER], що був придбаний в кредит 13.03.2007 р. та зареєстрований за [PERSON] ; автомобіль VOLKSVAGEN Golf 2, 1987 року випуску, серія техпаспорту [NUMBER], кузов [NUMBER], що зареєстрований 15.06.2001 р. на [PERSON]; причіп до автомобіля ГАЗель, 2004 року випуску № шасі (рами) [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER] придбаний в 2004 році та зареєстрований за [PERSON] Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки шляхом викупу від 26.10.2012 р. ФОП [PERSON] придбав земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 0,3700 га, що розташована в [ADDRESS], для обслуговування будівлі деревообробного цеху. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно власником вищевказаної земельної ділянки є ФОП [PERSON] (Т. 1 а.с. 127- 130). Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи, повідомлення Коростишівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області ( Т. 1 а.с. 141-142, Т.3 42)- 14.10.2010 р. зареєстровано Товариство з обмеженою відповідальністю «КУБ-ІМПОРТ», засновником якого є [PERSON], сума внеску в статутний фонд становила 1000 грн. Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця [PERSON] є ФОП - з 11.01.2000 р. ( Т.1 а.с. 110). Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи- підприємця [PERSON] є ФОП з 10.11.2003 р. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України. Одним із видів розпоряджання власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (стаття 320 ЦК України). Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані главою 5 ЦК України. Так, згідно зі статтею 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме йому при поділі цього майна. Отже, майно фізичної особи-підприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичною особою-підприємцем) вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів. Використання одним із подружжя зазначеного майна для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано при обранні способу поділу цього майна. Таким чином, системний аналіз вищезазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи-підприємця може бути об'єктом спільної власності подружжя і предметом поділу між ними з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення спільного майна подружжя та способів поділу його між ними. Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України). При цьому, відповідно до частини третьої статті 71 СК України речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Правова позиція з цього приводу викладена в постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 р. у справі № 6-21цс15 висновки яких є обов'язковими для врахування судами у відповідності до положень ст.360-7 ЦПК України. Отже враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання майна: а саме автомобіля КРАЗ, держномер [NUMBER], автомобіля DAF95XF сідловий тягач-E, держномер [NUMBER], напівпричіпа бортового -Е KOEGEL SN24, держномер [NUMBER], напівпричіпа контейнеровоза Fruehauf, держномер [NUMBER], сідлового тягача VOLVO VNL64T, автомобіля VOLKSVAGEN Golf 2, причіпа до автомобіля ГАЗель спільною сумісною власністю подружжя підлягають до задоволення, так як транспортні засоби були придбані в період шлюбу. На підставі ч.3 ст.70 СК України, суд відходить від принципу рівності часток у спільному майні і збільшує частку [PERSON] в частині спільного майна та залишає у її власності рухоме майно - автомобілі DAF95XF, держномер [NUMBER], та напівпричіп бортовий-Е KOEGEL SN24, держномер [NUMBER], оскільки на її утриманні після розірвання шлюбу знаходяться неповнолітні діти. Відносно інших транспортних засобів ( автомобіль КРАЗ, напівпричіпа контейнеровоза Fruehauf, причіпа до автомобіля ГАЗель) то суд визнає за [PERSON] її право власності на ? частину в спірному майні. Позовні вимоги позивача [PERSON] про визнання права власності на ? частину автомобілів: сідлового тягача VOLVO VNL64T, автомобіля VOLKSVAGEN Golf 2 до задоволення не підлягають, оскільки дане майно було реалізовано шляхом продажу сторонами під час перебування в шлюбі, що підтверджується матеріалами справи та визнається сторонами. Не підлягає до задоволення вимога [PERSON] про визнання земельної ділянки спільною сумісною власністю подружжя та її поділ, оскільки остання була придбана ФОП [PERSON] після розірвання шлюбу 26.10.2012 р. та є його особистою власністю. Щодо вимог [PERSON] про визнання приміщення цеху спільною сумісною власністю та його поділ, а також вимоги [PERSON] про визнання вказаного приміщення особистою приватною власністю, то суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] в цій частині є такими, що підлягають задоволенню, а в вимозі [PERSON] про визнання приміщення цеху особистою приватною власністю слід відмовити виходячи з наступного. Так, дане приміщення цеху було придбано [PERSON] 31.10.2001 р. як фізичною особою в інтересах подружжя, а не підприємцем виключно в своїй господарській діяльності . На підставі ст.ст.60, 61,65, 68, 69, 70 СК, ст.ст. 368, 369 ЦК дане майно має статус спільного майна подружжя. Посилання [PERSON] на те, що приміщення цеху використовується ним лише як фізичною особою-підприємцем, тому воно не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, безпідставне, так як право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом, є лише одним із видів розпоряджання власністю та законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (ст. 320 ЦК України). Крім того є безпідставними посилання [PERSON] на те, що приміщення цеху купувалося ним за власні кошти, за кошти свого батька [PERSON] та брата [PERSON], оскільки до позову не додано жодних доказів на підтвердження вказаних обставин (договору позики, договору дарування, боргової розписки тощо), а покази свідка [PERSON] не є достатніми для доведення наявності боргових відносин. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні, вказали, що [PERSON] весь час проживання в шлюбі займалася бізнесом разом із чоловіком, бізнес вівся ними спільно. Відповідно роз'яснень п.30 ППВС України № 11 від 21.12.2007 року, та обставина що на час покупки приміщення цеху [PERSON] не була зареєстрована як приватний підприємець та не отримувала офіційних доходів не є безумовною підставою вважати, що приміщення цеху придбав [PERSON] саме за власні кошти, так як в цей час позивач допомагала чоловікові в спільній підприємницькій діяльності. Окрім того, [PERSON] до позову не додано жодного доказу, який би свідчив про те, що приміщення цеху набувалося ним саме як приватним підприємцем та на нього не поширюються положення ст.16 КпШС, чи ст.ст.60, 61,65, 68, 69, 70 СК, ст.ст. 368, 369 ЦК. Відповідно до висновку експерта № 25/01 від 16.01.2014 р. за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи дійсна (ринкова ) вартість окремо розташованої будівлі цеху трав'яного борошна (літера В), загальною площею 1448,2 кв. м , що знаходиться за адресою [ADDRESS] становить 1655300 грн ( Т.2 а.с.176- 205) . Експертизою запропоновано 5 варіантів поділу в натурі. При обранні варіанту поділу, суд враховує збереження цільового (виробничого) призначення об'єкту, такій вимозі більше відповідає варіант № 4. Окрім того, варіант № 4 передбачає найменший відхід від рівності ідеальних часток ( по ? ідеальній частці). А тому за [PERSON] визнається право власності на ? частину будівлі цеху трав'яного борошна ( літера В) , загальною площею 1448,2 кв.м, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та їй виділяється в натурі: 785/1000 частин цеху 1-7-2 площею 411,3 м.кв, склад 1-8, площею 238,6 м.кв, підсобне приміщення 1-9, площею 73,6 м.кв., а загалом - 723,5 м.кв в приміщенні цеху. Для рівності часток суд стягує з [PERSON] на корись [PERSON] 686 грн. 50 коп. Для забезпечення ізольованого користування [PERSON] виділеною їй в натурі частиною приміщення необхідно виконати ремонтно-будівельні роботи. Суд покладає обов'язок на [PERSON] виконати певні ремонтно - будівельні роботи, що вказані у висновку експерта щодо варіанту № 4. Щодо вимог позивача [PERSON] про визнання автонавантажувача 4014 спільною сумісною власністю подружжя його поділ та вимог третьої особи ФОП [PERSON] про визнання права власності на автонавантажувач 4014 , суд приходить до висновку що позовні вимоги як [PERSON] так і [PERSON] до задоволення не підлягають, оскільки згідно наданої копії накладної № 126 від 06.08.2004 р. ПП [PERSON] придбала автонавантажувач 4014, 1986 р.в. за 4240 грн. в ТОВ «База механізації № 13093» ( а.с. 14 т.1). Згідно наданої копії накладної № 15 від 11.08.2015 р. ФОП [PERSON] придбав у ТОВ «Світ граніту» автонавантажувач б/у , 1986 року за 3000 грн. ( Т.1 а.с. 147). Надані сторонами копії накладних , суд до уваги не приймає, так як вони є неналежними доказами в розумінні глави 5 ЦПК України , оскільки вказані письмові докази не містять інформації - індивідуальних ознак автонавантажувача. Щодо позовних вимог позивача [PERSON] про визнання права власності на ? частину автомобіля SUDZUKI Grand Vitara а також вимог позивача -відповідача [PERSON] про поділ зобов'язань подружжя та стягнення коштів в розмірі 408901,71 грн. , як ? частини сплачених в період з 20.03.2012 року по 18.03.2015 року коштів в погашення боргу по кредитному договору № ZHKWAK00070028 від 13.03.2007 року, який був укладений під час шлюбу між [PERSON] і Житомирським регіональним управлінням ПАТ КБ «Приватбанк» на суму 39838,61 доларів США і кошти використані в інтересах сім'ї , то суд приходить до висновку, що вказані позовні вимоги як [PERSON] так і [PERSON] до задоволення не підлягають виходячи з наступного. Даний автомобіль [PERSON] було придбано в шлюбі за договором кредиту №ZHKWAK00070028 від 13.03.2007 року укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», автомобіль був під заставою саме за цим договором кредиту є спільною сумісною власністю подружжя. Однак, [PERSON] вказує, що автомобіль SUDZUKI Grand Vitara вибув з його володіння та вилучений ПАТ КБ «ПриватБанк» через несплату кредиту, про що надав акт від 02.04.2013 року ( а.с. 157 Т.1). Заочним рішенням Коростишівського районного суду від 30.11.2012 р., яке набрало законної сили звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль SUDZUKI Grand Vitara. Рішення є чинним , сторонами не оскаржено. ( а.с. 58-60 Т. 2) Одночасно, [PERSON] в своєму позові просить стягнути з [PERSON] 408 901, 71 грн як компенсацію за сплату 1/2 частини витрат за кредитом, взятих для придбання SUDZUKI Grand Vitara в період часу з 20.03.2012 по 18.03.2015 року. Таким чином, [PERSON] вказано дві взаємовиключні обставини: авто або було вилучене банком через несплату кредиту та реалізовано ним, про що зазначає [PERSON] в запереченнях проти позову [PERSON], або авто є у власності екс-подружжя ([PERSON].) і кредит було сплачено, і може бути поділено між обома з членів колишнього подружжя. Вказані вимоги як [PERSON] так і [PERSON] щодо вищевказаного автомобіля є взаємопов'язаними. Оскільки [PERSON] не розпорядився належним чином спільним майном, не виконав обов'язок по утриманню майна, закріплений в ст.322 ЦК України, допустив вилучення (чи звернення стягнення) даного майна банком, про що є рішення суду, то, вбачається, що [PERSON] була позбавлена своєї частки майна. І водночас, не може з неї бути стягнута частина кредиту по договору №ZHKWAK00070028 від 13.03.2007 року, оскільки банк отримав свою компенсацію за договором застави за рахунок її ж частки в праві власності на автомобіль Щодо вимог [PERSON] про визнання права власності та поділ приладів для обробки каменю та кранбалок та вимог третьої особи [PERSON] про визнання права власності на кранбалки, фрезерувальні, полірувальні верстати та окантовочний верстат по обробці каменю, то суд приходить до висновку, що ці позовні вимоги до задоволення не підлягають. Позовні вимоги [PERSON] в цій частині є неконкретизованими, зокрема, не зазначено які саме прилади, верстати підлягають поділу. Надані сторонами письмові докази, не є належними в розумінні глави 5 ЦПК України, оскільки частина верстатів ( різальний, фрез, кранбалки виготовлені кустарним способом). Надані копії належним чином не завірені, частина нечитабельна, не містять ідентифікуючих даних, ознак спірних верстатів. ( Т. 2 а.с. 92-99). Щодо вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] на її користь ? частини внеску до статутного фонду та ? частини доходів ТОВ «КУБ-ІМПОРТ» за 2012-2013 р. , суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають до частково задоволення , виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14.10.2010 року, під час шлюбу, [PERSON] став засновником ТОВ «КУБ-ІМПОРТ», ЄДРПОУ 36490321. Сума його статутного внеску в статутний фонд товариства склала 1000 грн. Суд, з врахуванням правового висновку ВС України, відображеного в постанові від 03.07.2014 року справа № 6-61цс13, виходячи зі змісту ч.ч. 2, 3 ст. 61 СК України, якщо вклад до статутного капіталу господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя, в інтересах сім'ї, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право на поділ одержаних доходів. Отже, у разі передання подружжям свого майна для здійснення підприємницької діяльності шляхом участі одного з них у заснуванні господарського товариства це майно належить зазначеному товариству на праві власності, подружжя набуває відповідне майнове право, яке реалізується одним із подружжя (засновником) шляхом участі в управлінні товариством, а друге подружжя набуває право вимоги виплати йому певних сум у разі поділу майна між подружжям. Згідно висновку ВС України, закріпленого в постанові від 02.10.2013 року, справа № 6-79цс13, в разі передання подружжям свого спільного сумісного майна до статутного фонду приватного підприємства, заснованого одним із них, майно переходить у приватну власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов'язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя (а не право власності на саме майно) або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства, або половини майна, що залишилось після ліквідації підприємства. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»- виходячи зі змісту частин 2, 3 ст. 61 СК, якщо вклад до статутного фонду господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя, в інтересах сім'ї, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право на поділ одержаних доходів. У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч ст.65 СК України інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки. Враховуючи вказане, а також те, що кошти, які використав [PERSON] для створення ТОВ «КУБ-ІМПОРТ» було спільними коштами подружжя (так як іншого не доведено) та доходи з підприємства використовувалися для ведення спільного бізнесу та в інтересах всієї сім'ї, [PERSON] має право на стягнення з [PERSON] половини від статутного внеску та половини від доходів в період після розірвання шлюбу. А саме 500 грн. - як ? частина внеску до статутного фонду та ? частина доходів ТОВ «КУБ-ІМПОРТ» за 2012 - 2013 р. в сумі 18200 грн. ( чистий прибуток 29,800 грн. ( 2013р.) + 6600 грн ( 2012 р.) /2) . Вказані обставини підтверджуються повідомленням Коростишівської ОДПІ від 22.04.2015 р. за № 1713/06-10-151 та фінансовим звітом суб'єкта малого підприємництва ( а.с. Т.3 241, Т.4 4-5). Щодо вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] фінансових зобов'язань подружжя за кредитним договором №0040/07/52-СL від 16.11.2007 року, який був укладений між [PERSON] і ПАТ «БАНК ФОРУМ» на суму 59400 доларів США. Так, при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст.65 СК України), про що наголошує Пленум Верховного Суду України в п.24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». Це означає, що дружина та чоловік, незалежно від припинення шлюбу, мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, а розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за кредитом. Так, судом встановлено, що 16.11.2007 року між [PERSON] і ПАТ «БАНК ФОРУМ» було укладено кредитний договір строком до 15.11.2017 р. Предметом даного кредитного договору було відкриття позичальнику відновлювальної кредитної лінії на споживчі цілі з лімітом кредитування 59400 доларів США ( Т.1 а.с. 117-119). Дані кошти були використані в інтересах сім'ї. Згідно виписки по кредитному договору ( Т.2 а.с. 5556) [PERSON] після розірвання шлюбу було сплачено кошти 232580 грн. , а тому він має право на стягнення ? від вказаної суми з [PERSON], що становить 116290 грн. Разом з тим не підлягає до задоволення вимога позивача [PERSON] про стягнення на його користь з [PERSON] 244572,21 грн., як ? частини із суми 489144,42 грн. як компенсації частки в зобов'язаннях по даному кредитному договору, в рахунок погашення залишку несплачених коштів по цьому кредиту, оскільки це є вимогою на майбутнє, а [PERSON] матиме право на компенсацію 1\\2 частини сплаченого самостійно кредиту лише після фактичної сплати цих коштів. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати , пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права , несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин представником позивача - відповідача [PERSON] надано суду договір про надання правової допомоги від 21.02.2013р., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та квитанцію на суму 600 грн. крім того, що вартість наданих послуг не перевищує встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір, суд з врахуванням того, що адвокат [PERSON] приймав участь у судових засіданнях,

Outcome: partial