Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

В обгрунтування заявлених вимог позивач покликається на те, що 01 червня 2007 року між ПАТ «Європейський газовий банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 29-010607, за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 37500 доларів США терміном по 31 травня 2010 року, із сплатою процентів у розмірі 15 % річних. Упродовж дії цього договору сторонами укладалися договори про внесення змін до зазначеного договору. Так, 03 липня 2007 року сторонами було змінено п. 2.1 договору, зокрема укладено договір застави рухомого та нерухомого майна. 30 травня 2008 року за домовленістю сторін змінено строк дії договору та проценти за користування кредитом, зазначено, що договір діє з 01 червня 2007 року по 01 травня 2011 року включно із сплатою 17 % річних, з 01.06.2009 року щомісячне погашення кредиту складає 1562,50 долари США. 29 квітня 2011 року змінено строк повернення кредиту до 28.04.2014 року зі сплатою 17 % річних, з 29.04.2014 року збільшено процентну ставку до 34 %. 23 травня 2012 року змінено термін повернення кредиту до 10 травня 2016 року. Своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором відповідач [PERSON] належним чином не виконав, порушив порядок та періодичність внесення платежів у рахунок погашення кредиту. Рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 29 жовтня 2014 року стягнуто з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Європейський газовий банк» заборгованість за вказаним кредитним договором № 29-010607 від 01 червня 2007 року в сумі 51189 доларів 36 центів США. Зобов'язання по цьому кредитному договору до цього часу відповідачем належним чином не виконано, станом на 12 серпня 2015 року заборгованість, яка складається з нарахованих відсотків та пені, становить 28643,92 долари США, що відповідно до офіційного курсу іноземної валюти до гривні складає 612561,46 грн., з яких: 12500,26 доларів США, що еквівалентно 267 322,96 грн., - нараховані та несплачені проценти; 10907,90 доларів США, що еквівалентно 233269,72 грн. - пеня по кредиту; 5235,76 доларів США, що еквівалентно 111968,78 грн. - пеня по процентам. Покликаючись на вимоги ст. 525, 526, 530, 1049, 1054 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 28642,92 долари США, що еквівалентно 612561,46 грн. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання зазначеного кредитного договору та додаткових угод до нього недійсними з підстав, передбачених ч. 5, п. 2 ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, їх умови є несправедливими та суперечать вимогам ч. 2 ст. 11 зазначеного Закону, а також вказані правочини укладені під впливом обману зі сторони кредитодавця та тяжкої для позичальника обставини і на вкрай невигідних для нього умовах. Просив визнати повернутою ним ПАТ «Євпропейський газовий банк» суму наданого кредиту 37500 доларів США, зобов'язати товариство повернути йому платежі, здійснені ним у рамках обслуговування кредиту в сумі 11500 доларів США. У судовому засіданні представник позивача Супрун О.В. позовні вимоги підтримав, покликаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором просив проводити в національній валюті в сумі 612561 грн. 46 коп. Зустрічний позов [PERSON] вважає необґрунтованим. Крім того, подав письмову заяву про застосування строків позовної давності щодо зустрічної позовної вимоги відповідача про визнання кредитного договору недійсним. Вказує, що [PERSON] пропустив трьохрічний строк позовної давності, при цьому днем початку цього строку слід вважати день вчинення правочину, оскільки він збігається з днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав. При цьому пояснив, що дійсно за кредитним договором від 01.06.2007 року № 29-010607 він отримав у кредит кошти в сумі 37500 доларів США зі сплатою 15 % річних. Ці кошти брав з метою їх вкладення у підприємницьку діяльність, розвитку цегельного заводу, що в с. Бутово Зарічненського району Рівненської області та власником 1\\2 частини якого він являється. У 2013 році він припинив сплачувати кредит у зв'язку з різким підвищенням курсу іноземної валюти, погіршенням його фінансового становища. Незважаючи на це, під тиском банку він підписав угоди про зміну строку дії договору та збільшення відсоткової ставки. Такі умови вважає вкрай невигідними і такими, що порушують його права як споживача за кредитом. Вказаний правочин вчинений ним під впливом обману зі сторони банку та тяжкої обставини - раптового погіршення його матеріального становища внаслідок фінансової кризи, та з цих підстав має бути визнаний судом недійсним. Крім того, вказує, що чинне законодавство забороняє надавати споживчі кредити в іноземній валюті. Заперечує проти наданого позивачем розрахунку, оскільки за період дії договору сплатив позивачу близько 49000 доларів, вважає, що погасив тіло кредиту, а також відсотки за ним. Також пояснив, що про порушення своїх прав кредитодавцем дізнався у 2008 році, коли була збільшена процентна ставка із 15 до 17 %, строк позовної давності ним не пропущено, оскільки його права і досі порушуються банком. В обґрунтування зустрічного позову покликається також і на те, що додаткові угоди до договору та кредитний договір від 01.06.2007 року в цілому підлягають визнанню судом недійсними відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки їх положення є несправедливими, такими, що суперечать принципу добросовісності та їх наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, так як передбачають значні зміни у витратах, збільшення відсотку за користування кредитом, дають право банку проводити зарахування зі сплати кредиту на власний розсуд. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає заявлені позивачем вимоги обгрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. У задоволенні зустрічного позову відповідача суд вважає за вірне відмовити. Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 01 червня 2007 року між ПАТ «Європейський газовий банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 29-010607, за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 37500 доларів США терміном по 31 травня 2010 року із сплатою процентів у розмірі 15 % річних згідно графіку, наведеного в додатку № 1 до цього договору. Згідно до п.3.2.2 зазначеного договору відповідач зобов'язався повернути кредит у термін, зазначений п. 1.1 договору, проводити з 01.06.2008 року щомісячне погашення кредиту в сумі 1562,50 доларів США, сплачувати відсотки за користування кредитом щомісячно, починаючи з липня 2007 року. Відповідно до п. 3.2.4, 3.3.2 договору при недотримання строків повернення кредиту та/або сплати нарахованих відсотків позичальник зобов'язався сплатити банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який стягується пеня. З угоди № 1 від 03 липня 2007 року про внесення змін до вказаного кредитного договору вбачається, що сторонами змінено п. 2.1 договору, в забезпечення виконання зобов'язання укладено договір застави рухомого та нерухомого майна. Договором про внесення змін від 30 травня 2008 року до кредитного договору за згодою сторін було змінено строк дії договору по 01 травня 2011 року включно із сплатою 17% річних. Відповідач зобов'язався, починаючи з 01.06.2009 року, здійснювати щомісячне погашення кредиту в сумі 1562,50 доларів США згідно графіку, що є додатком № 2 до договору. 29 квітня 2011 року за погодженням сторін змінено строк повернення кредиту до 28 квітня 2014 року, збільшено процентну ставку до 17 %, а починаючи з 29 квітня 2014 року - 34 % річних. У додатку № 3, який є невід'ємною частиною договору, міститься детальний розпис умов кредитування, сукупної вартості кредиту. 23 травня 2012 року змінено термін повернення кредиту до 10 травня 2016 року зі сплатою відсотків 17 %, а з 29 квітня 2014 року у розмірі 34 % річних, що підтверджується відповідним договором про внесення змін до кредитного договору від 23.05.2012 року та додатком № 4 до договору. Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. На час укладення кредитного договору 01.06.2007 року положення ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким забороняється надання споживчих кредитів в іноземній валюті не діяло та відповідачем не доведено, що кредит в іноземній валюті був наданий кредитодавцем йому неправомірно. Згідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до п. 22, 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Згідно до ч. 1 ст. 11 цього ж Закону договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Разом з тим, з пояснень відповідача [PERSON], наданих у судовому засіданні, вбачається, що кредит за оспорюваним договором він взяв з метою вкладення отриманих за цією угодою коштів у підприємницьку діяльність, розвиток цементного заводу, що спростовує його покликання на те, що спірний договір є договором споживчого кредиту. Вказівка у п. 1.2 спірного договору на те, що мета отримання кредиту - споживчі цілі, не є обставиною, яка свідчить про те, що цей договір є договором споживчого кредиту, оскільки істотних умов цього виду договору кредитний договір від 01.06. 2007 року не містить. При цьому відповідач просить визнати недійсним зазначений кредитний договір та додаткові угоди, укладені до нього, як такі, що суперечать вимогам ч. 2 ст. 11, ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», постанови Правління Національного банку України від 10.05.2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», зокрема, перед укладенням зазначених договорів кредитодавець не виконав свого обов'язку повідомити його у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту, умови кредитування, валютні ризики. Крім того, підставою для визнання вказаного кредитного договору та додаткових угод недійсними відповідач вказує їх несправедливі умови, які суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на шкоду споживача. Зокрема, зазначене стосується змін у витратах, значного збільшення відсотків за користування кредитом, що ставить його в тяжке та вкрай невигідне становище. Однак, зазначені обставини свого підтвердження у ході судового розгляду не знайшли, кредитний договір № 29-010607 від 01.06.2007 року, додаток № 1 до нього - графік погашення кредиту та відповідні угоди про внесення змін до кредитного договору від 03 липня 2007 року, 30 травня 2008 року, 29 квітня 2011 року, 23 травня 2012 року з додатком № 2 до кредитного договору (графік погашення кредиту), додатками № 3 та № 4 містять всі істотні умови, передбачені для цього виду договору, погоджені сторонами, про що свідчать їх підписи у вказаних угодах, в них зазначені умови кредитування, детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, інших фінансових зобов'язань позичальника. Ч. 2 ст. 11 цього ж Закону містить вказівку на те, що у разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15, 23 цього Закону, за змістом яких споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків у передбачених законом розмірах. Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Наданими цим Законом правами [PERSON] не скористався. Крім того, п. 3.2.5, п. 3.4.2 кредитного договору № 29-010607 від 01 червня 2007 року передбачено, що у випадку незгоди зі зміною відсоткової ставки позичальник має право достроково погасити відсотки за користування кредитом та повернути отриманий кредит; достроково розірвати договір. Однак, відповідач, маючи реальну можливість передбачати настання певних несприятливих для себе наслідків, виходячи з динаміки зміни курсів валют, можливості зміни курсу гривні України у відношення до іноземної валюти, наданими йому можливостями щодо дострокового розірвання договору чи дострокового погашення відсотків не скористався, навпаки, погоджувався із збільшенням процентної ставки та продовженням строку дії договору про що засвідчив своїми підписами у договорах про внесення змін до кредитного договору від 01.06.2007 року. Також відповідач вказував, що додаткові угоди до договору кредиту вчинені ним під впливом обману зі сторони кредитодавця та під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах, зокрема на момент їх укладення раптово погіршилося його матеріальне становище внаслідок фінансової кризи, що є наслідком визнання зазначених правочинів судом недійсними. Однак, визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом обману (ст. 230 ЦК України) та правочину, який вчинено під впливом тяжкої обставини (ст. 233 ЦК України), є взаємовиключними підставами та одночасно застосовуватися судом не можуть. У ході судового розгляду відповідач не зміг уточнити підстав для визнання правочинів недійсними, а також відповідних доказів для підтвердження існування зазначених ним підстав суду не надав. Разом з тим, позивачем подано заяву про застосування строку позовної давності за зустрічною позовною вимогою відповідача про визнання кредитного договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Згідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З кредитного договору від 01.06.2007 року, угоди про внесення змін до кредитного договору від 03 липня 2007 року, договорів про внесення змін до кредитного договору від 30 травня 2008 року, 29 квітня 2011 року, 29 травня 2012 року, які були підписані відповідачем вбачається, що про порушення своїх прав чи інтересів він міг довідатися в день укладення та підписання зазначених договорів. Із зустрічним позовом про визнання кредитного договору від 01.06.2007 року та укладених до нього договорів про внесення змін недійсними відповідач звернувся лише 16 жовтня 2015 року, тобто з пропущенням встановленого законом трирічного строку позовної давності. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом також встановлено, що свої зобов`язання перед позичальником згідно вказаного кредитного договору ПАТ «Європейський газовий банк» виконав у повному обсязі. Згідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526, 527, 530, 532 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору, належними сторонами та у встановлений у зобов`язанні строк. Своїх зобов`язань за вказаним договором відповідач належним чином не виконав, допустив істотне порушення умов договору щодо порядку та строку сплати кредиту. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Порушення відповідачем своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором встановлено рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 29 жовтня 2014 року, яким з [PERSON] на користь ПАТ «Європейський газовий банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 29-010607 від 01 червня 2007 року станом на 15 серпня 2014 року в сумі 51189,36 доларів США. На даний час зазначене зобов'язання лишається не виконаним. Доказів протилежного суду не надано. Згідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Таким чином, відповідно до положень ст. 509, 526, 599, 611, 629, 631, 1050, 1054 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити нараховані відсотки за користування кредитом, а також пеню за порушення виконання зобов'язання. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що за період з 15 серпня 2014 року по 12 серпня 2015 року внаслідок несвоєчасного погашення відповідачем кредиту за вказаним кредитним договором утворилася заборгованість за процентами в сумі 12500,26 доларів США, що еквівалентно 267 322,96 грн., 10907,90 доларів США, що еквівалентно 233269,72 грн. - пеня по кредиту; 5235,76 доларів США, що еквівалентно 111968,78 грн. - пеня по процентам. Всього нараховано 28643,92 долари США, що складає 612561,46 грн. Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком. Відповідачем його не спростовано та його покликання на те, що ним зазначене зобов'язання повністю виконане свого підтвердження у ході судового розгляду не знайшло. При цьому судом згідно до вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України роз'яснювалося відповідачу його право надавати докази, заявляти клопотання про призначення у справі відповідних експертиз. Надані ним квитанції про внесення коштів в рахунок сплати кредиту (а.с. 120-154) не свідчать про повне виконання ним зазначеного зобов'язання. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved