Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

В липні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON], яка є законним представником неповнолітнього [PERSON], [INFO], третя особа Виконавчий комітет Покровської районної у місті ради, в якому просив: усунути перешкоди в користуванні власністю, шляхом визнання [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування квартирою за адресою : [ADDRESS]. В обґрунтовування позовних вимог вказав, що згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 28.12.2012 року він є власником 1\\4 частини квартири за адресою: [ADDRESS], 1\\4 частка квартири належить його сину [PERSON]. В квартирі разом з ним зареєстрований його син [PERSON], [INFO], онук [PERSON] [INFO], та колишня дружина сина [PERSON], 30.05.1989 р.н, та її син [PERSON]. 19.02.2016 року шлюб між сином та [PERSON] було розірвано на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 25.01.2016 року. Після розірвання шлюбу [PERSON] разом зі своїм сином [PERSON] зібрала свої речі та виїхала з квартири. Враховуючи той факт, що в квартирі зареєстрований відповідач по справі, в добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку [PERSON] не бажає, у звязку із чим він вирішив звернутись до суду за захистом своїх прав. Також на відповідача по справі нараховуються комунальні платежі, які вона не сплачує, а він не має змоги оформити субсидію. Ухвалою від 17 серпня 2018 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в спрощеному проваджені. Ухвалою суду від 28 листопада 2018 року за клопотанням третьої особи залучено до справи Службу у справах дітей Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Відповідач та [PERSON] яка є законним представником неповнолітнього [PERSON], 23.08.2009 р.н в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити. Представник третьої особи Служби у справах дітей Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради [PERSON] заперечувала проти позовних вимог та надала висновок засідання комісії. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріли справи, дійшов висновку про відмову в позовних вимог із таких підстав. Судом встановлено, що позивач на підставі свідоцтва про право власності на житло № 500 від 28.12.2012 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], також в свідоцтві зазначені члени його сім'ї: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідно до довідки НОВАКОМ в квартирі [ADDRESS], зареєстрованими значаться: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] . За рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 січня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно свідоцтва про народження Серія І-КИ № 245474 23 серпня 2009 року народився [PERSON], батьками якого є [PERSON] та [PERSON] Згідно\~\~акту\~\~про не проживання,\~\~[INFO], який посвідчений ТзОВ «ЖИТЛОКОМЦЕНТР» від 25.06.2018 року, відповідач [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON] не проживають в квартирі № 53 будинку № 41 на по вул. Е. Фукса в м. Кривий Ріг з 2016 року. Відповідно до висновку комісії з питань захисту прав дитини в Покровському районі 06.02.2019 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини в Покровському районі розглянувши ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] «Про усунення перешкод у користуванні власністю» та пояснення [PERSON] зі спірного питання, встановлено наступне. За адресою: [ADDRESS] зареєстровані відповідачка [PERSON], її син [PERSON], 2009 р.н, позивач [PERSON], його син - колишній чоловік [PERSON] - [PERSON], та спільна дитина [PERSON], [INFO] В квартирі встановлені лічильники на водо-, електро- та газопостачання. Відповідач сплачувала комунальні послуги, які просив її сплачувати позивач, а саме водопостачання. Мати та дитина [PERSON] мешкають в найманому житлі. Іншого місця реєстрації вони не мають. Виходячи з вищевикладеного, та з метою не порушення прав та законних інтересів дітей, комісія з питань захисту та прав дитини, вважає за доцільне залишити реєстрацію [PERSON], та її дитини [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Стаття 391 ЦК України передбачає, що\~власник майна\~має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування\~та розпоряджання своїм майном. Право власності (на мирне володіння майном) не є абсолютним. За своєю правовою природою воно потребує регулювання з боку держави, може бути обмежено, а держава вправі вживати певних заходів втручання в право власності. При цьому в таких діях держава повинна дотримуватися усталених принципів правомірного втручання, зокрема тих, що напрацьовані ЄСПЛ, через рішення якого відбувається розуміння змісту норм Конвенції, Першого протоколу, їх практичне застосування. Згідно зі ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика ЄСПЛ застосовується українськими судами як джерело права. У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес» (public interest, general interest, general interest of the community); (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям (must be a reasonable relationship of proportionality between the means employed and the aims pursued). ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. У п. 36 рішення від 18.11.2004 у справі «Прокопович проти Росії» (Prokopovich v. Russia) Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме -\~від наявності достатніх триваючих зв'язків з конкретним місцем проживання\~(див. також рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11.01.1995, п. 63). Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] сплачувала комунальні послуги за водопостачання, з дитиною [PERSON] мешкають в найманому житлі, іншого місця реєстрації вони не мають, разом з тим, суд також виходить із того, що ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7\~ст. 7 СК України\~при вирішенні будь-яких питань щодо дітей\~суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована\~постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991\~та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй від 20.11.1959, яка підлягає застосуванню відповідно до\~ст. 9 Конституції України\~проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Отже, суд приходить до висновку, що право користування відповідачем [PERSON] вищезазначеним житловим приміщенням підпадає під гарантії передбачені п. 2 ст. 8 Конвенції, є невиправданим втручанням у їх право на повагу до житла (аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом в постанові по справі № 521/10070/14-ц), а також порушенням з боку держави на забезпечення інтересів дитини, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed