Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

В листопаді 2014 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог позивачі зазначали, що вони є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] З січня 2006 року в будинку зареєстровані відповідачі, які з 2010 року за місцем реєстрації з власної ініціативи не проживають, особистих речей цих осіб в будинку немає, витрати по утриманню нерухомого майна вони не несуть, проте без поважних причин не бажають знятися з реєстраційного обліку. Оскільки реєстрація відповідачів в належному позивачам будинку створює співвласникам незручності в користуванні (необхідність сплати комунальних платежів за відсутніх осіб) та перешкоди в розпорядженні своєю власністю, а тому [PERSON], [PERSON] на підставі ст.ст. 71, 163 ЖК України просили визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування належним їм житловим приміщенням. Ухвалою суду від 04 листопада 2014 року до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору залучено орган опіки та піклування Вознесенської районної державної адміністрації Миколаївської області. В судове засідання позивачі [PERSON], [PERSON] не з'явилися, проте надали суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та представник третьої особи - органу опіки та піклування - в судове засідання не з'явилися, судом належним чином про час та місце розгляду справи повідомлені, причини неявки суду не повідомили. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивача [PERSON] - [PERSON] проти цього не заперечував, не висловили у відповідних заявах своїх заперечень і позивачі. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] - [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що [PERSON], [PERSON] є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] З січня 2006 року в будинку зареєстровані відповідачі (які не є членами сім'ї власників житла), які з 2010 року за місцем реєстрації не проживають, особистих речей цих осіб в будинку немає, останні витрати по утриманню нерухомого майна не несуть, проте без поважних причин не бажають знятися з реєстраційного обліку, внаслідок чого позивачам створюються незручності та перешкоди у користуванні та розпорядженні майном. В матеріалах справи відсутні жодні докази, що сім'ї [PERSON] з боку власників створювалися будь-які перешкоди в користуванні житлом, не висловили вони бажання продовжувати користуватися будинком й під час розгляду справи. Оскільки відповідачі не є членами сім'ї співвласників житла, а тому до відносин між сторонами не можуть застосовуватися норми, що регулюють правовідносини сервітуту (зокрема положення ст. 405 ЦК України). Тому відносини між сторонами повинні регулюватися главою 6 розділу ІІІ Житлового кодексу України (користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду). Проте вказана глава не містить підстав втрати права користування житлом у приватному секторі. Положення Житлового кодексу України дають підстави вважати, що норми глави 2 разділу III цього Кодексу (користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду) можуть застосовуватися до житлових правовідносин в приватному житловому фонді тільки в тих випадках, коли в гл. 6 ЖК є посилання на ці випадки або коли подібні житлові правовідносини не врегульовано нормами гл. 6 і застосування до цих норм гл. 2 не суперечить їх змісту. З положень глави 6 ЖК України, зокрема ст. 163 ЖК України вбачається можливість застосування до цих правовідносин деяких положень глави 2 ЖК України, зокрема ст.ст. 71, 72 ЖК України. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Частиною 1 статті 71 ЖК встановлено граничні строки збереження права на житлове приміщення при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї - шість місяців (за винятком передбачених законом випадків, коли цей строк є більш тривалим). Разом з тим, відповідно до вимог ст. ст. 319, 321, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо нього будь-які дії, що не заборонені законом, не може бути протиправно позбавлений права власності або будь-яким чином обмежений у його здійсненні та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За такого, враховуючи встановлені обставини, зокрема відсутність відповідачів за місцем реєстрації без поважних причин понад встановлені законом строки збереження за ними права на користування житлом, їх небажання без поважних причин знятися з реєстраційного обліку, наслідком чого є створення ними власникам незручностей та перешкод у користуванні та розпорядженні будинком, а тому суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved