Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що з відповідачем по справі перебуває у шлюбі, зареєстрованому 07 серпня 1993 року Дубенським ЗАГС Рівненської області, актовий запис № 219. Від шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO] . Причиною звернення до суду стало те, що між сторонами протягом останніх 10 років припинені сімейні та подружні стосунки. Виявилося, що в них різні характери, погляди на життя, шлюб та сім`ю. З 2009 року відповідач має дозвіл на проживання у Чеській Республіці, де фактично проживає та працює. Протягом цього часу сторони живуть кожен своїм життям. Способи, щодо примирення вичерпані все давно. Подання позову про розірвання шлюбу є спільним рішенням сторін. Просить шлюб розірвати. Дочку [PERSON] залишити проживати з нею. Позивачка у судове засідання не з`явилась, просить розгляд справи розглядати у її відсутності, про що зазначила у заяві. Відповідач у судове засідання також не з`явився, згідно попередньо поданої заяви просить розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши матеріали справи, докази по справі, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що подружжя перебуває у шлюбі зареєстрованому 07 серпня 1993 року Дубенським ЗАГС Рівненської області, актовий запис № 219, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . [PERSON] народилася [INFO] , її батьками зазначені сторони по справі (а.с. 5). Згідно з ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Сторони припинили сімейні і подружні стосунки, не бажають їх поновлення. Суд вважає, що подальше збереження шлюбу порушує, передбачене ст.56 Сімейного кодексу України, право дружини та чоловіка на особисту свободу. Згідно ч.3, ч.4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує, відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є не припустимим. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи, що спору щодо місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , немає, відповідно до ст. 160 СК України, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити проживати її з позивачкою. Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved