Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

В листопаді 2019 [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Головного управління Національної поліції у місті Києві (далі - відповідач-1), Державної казначейської служби України (далі - відповідач-2) про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу досудового слідства. У своїй позовній заяві позивач просив: визнати бездіяльність Головного Управління Національної поліції України у м. Києві в особі Дарницького управління поліції Головного Управління національної поліції у м. Києві при здійсненні досудового розслідування кримінального провадження № 12019100020000635 від 29.01.2019 року, де [PERSON] визнаний потерпілим; стягнути на користь [PERSON] з Державної казначейської служби України моральну шкоду у сумі 45 903,00 грн. завдану бездіяльністю Головного Управління Національної поліції України у м. Києві в особі Дарницького управління поліції Головного Управління національної поліції у м. Києві. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що письмова заява про злочин 29.01.2019 року така внесена до ЄДРДР № 12019100020000635. В даному кримінальному провадженні [PERSON] визнаний потерпілим за ч. 1 ст. 125 КК України. Протягом майже 11 місяців слідчий Дарницького УП ГУ НП в м. Києві не розслідував належним чином кримінальне провадження, а процесуальний керівник Київської місцевої прокуратури № 2 належним чином не здійснював процесуальне керівництво з розслідування. На сьогодні підозра не вручена та обвинувальний акт не спрямований до суду. Позивач вважає, що він постраждалий від бездіяльності та неправомірних дій посадових осіб Дарницького УПГУНП в м. Києві. Ухвалою від 25.11.2020 року (с. Кондратенко О.О. ) по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 23 січня 2020 року від Державної казначейської служби Українидо суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній повідомив, що Казначейство не вступало у правовідносини з позивачем і жодних його прав та інтересів не порушувало, тому не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. В даному випадку відсутній один із обов`язкових елементів складу цивільного правопорушення - акт наявності рішення щодо бездіяльності, незаконності дій слідчих органів, без якого державний орган неможливо притягнути до відповідальності та зобов`язати відшкодувати шкоду, тому просять відмовити у позові. 27 січня 2020 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач пояснив, що неодноразове закриття кримінального провадження та відміна постанов судами вказує на те, що має місце бездіяльності слідчих та прокурорів. Та на підставі ст. 1174 ЦК України, державна казначейська служба України відшкодовує моральну шкоду за бездіяльність відповідача-1. 27 січня 2020 року від Головного управління Національної поліції у місті Києві надійшов відзив на позов, в якому зазначив, що спірні правовідносини в даному випадку мають розглядатись в порядку ст. 303 КПК України, як скарги на дії та бездіяльність слідчого. На даний час триває досудове розслідування, відтак відсутні підстави для розгляду справи в порядку цивільного судочинства. Позивачем не надано доказів щодо визнання дій або бездіяльності слідчого протравними, а тому відсутні підстав для покладання обов`язку по відшкодуванню шкоди. Реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінального провадження не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача, а тому просять відмовити у позові. На підставі розпорядження щодо повторного автоматичного розподілу справи № 01-08-919 від 02.10.2020 року, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи передані на розгляд судді Рибаку М.А. у зв`язку із відпусткою судді Кондратенко О.О. Ухвалою суду від 05.10.2020 року, цивільну справу прийнято до провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 08.02.2021 року. Ухвалою суду від 08.02.2021 року було закрито провадження у справі в частині вимог позивача про визнання бездіяльності Головного Управління Національної поліції України у м. Києві в особі Дарницького управління поліції Головного Управління національної поліції у м. Києві при здійсненні досудового розслідування кримінального провадження № 12019100020000635 від 29.01.2019 року, де [PERSON] визнаний потерпілим. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених в позовній заяві, та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Представники відповідачів у судове засідання не заявились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності належним чином повідомлених сторін. Суд, заслухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що письмова заява позивача про злочин 29.01.2019 року була внесена до ЄДРДР за № 12019100020000635. Відповідно до витягу з ЄДРДР № 12019100020000635, 19.01.2019 року приблизно о 17:50 год. за адресою [ADDRESS] , сусід [PERSON] наніс тілесні ушкодження [PERSON] (ЄО № 5970 від 28.01.2019). У даному кримінальному провадженні [PERSON] має статус потерпілого. Відповідно до частини першої статті 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово звертався до слідчих суддів зі скаргами не бездіяльність слідчого. Так ухвалами Дарницького районного суду м. Києва від 22.07.2019 року (справа № 753/14238/19), від 24.07.2019 року (справа № 75314244/19) задоволено скарги позивача на бездіяльність слідчого та зобов`язано слідчого розглянути клопотання адвоката в інтересах [PERSON] . Листом від 16.03.2020 року № 52-635-19, Заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 2 повідомив [PERSON] про надання повторних письмових вказівок щодо проведення слідчих дій, проведення перевірки з метою усунення порушень вимог кримінального процесуального законодавства України, зазначивши, що досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомленні особі про підозру. Листом від 18.05.2020 року № 52-635-19, Перший заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 2 повідомив [PERSON] про ініціювання питання про відсторонення слідчого від проведення досудового розслідування, оскільки останнє здійснюється неефективно. 23.06.2020 року слідчий СВ Дарницького УП ГУНП у м. Києві Яцута В.В. виніс постанову про закриття кримінального провадження № 12019100020000635 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, - у зв`язку з встановленням відсутності в діяннях складу кримінального правопорушення. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17.09.2020 року (справа № 753/14861/20), скасовано постанову слідчого СВ Дарницького УП ГУНП у м. Києві Яцути В.В. від 23.06.2020 року про закриття кримінального провадження № 12019100020000635. Так в ухвалі Дарницького районного суду м. Києва від 17.09.2020 року зазначено, що постанова про закриття кримінального провадження не вмотивована, без зазначення, які саме слідчі дії були проведені, які докази були здобуті та з яких саме доказів слідчий дійшов висновку про відсутність в діянні складу кримінального правопорушення. Згідно із частинами першою, шостою статті 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням, в якому викладаються обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені цим Кодексом. Відповідачем-1 не було надано доказів щодо виконання вищевказаних ухвал Дарницького районного суду м. Києва, стану досудового розслідування, проведених слідчих дій, оголошення підозри та направлення справи до суду. Станом на день розгляду справи по кримінальному провадженню підозра не вручена та обвинувальний акт не спрямований до суду. Відповідно до частини першої та третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно із частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування шкоди за рахунок держави, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частина 2 цієї статті визначає, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Статтею 1173 ЦК України, визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Отже, основними елементами для відшкодування моральної шкоди за ст. 1167 ЦК України є: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а за ст. 1173 ЦК України - наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 3, 4 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995р. № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174 ЦК України). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Дії/бездіяльність саме посадових осіб ГУ НП в м. Києві, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (ст. 11 ЦК України). Так, бездіяльність посадових осіб ГУ НП у м. Києві, яка спричинила моральні страждання позивачу, були встановлені, ухвалами слідчих суддів Дарницького районного суду м. Києва від 22.07.2019 року (справа № 753/14238/19), від 24.07.2019 року (справа № 75314244/19), від 17.09.2020 року (справа № 753/14861/20). Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. При цьому відповідно до положень ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Особою, відповідальною перед потерпілим за шкоду, завдану органами державної влади, їх посадовими та службовими особами, відповідно до наведених вище положень ЦК України, та відповідачем у справі є держава, яка набуває і здійснює свої цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким органом у цій справі є ГУ НП в м. Києві, як особа, бездіяльністю якої було завдано шкоду позивачці у справі, та Державна казначейська служба України, яка здійснює списання коштів з державного бюджету на підставі рішення суду. Питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, що не регулюються нормами КПК України, відповідно суд загальної юрисдикції самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази. Зазначене також узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладена в постанові від 12 березня 2019р. у справі № 920/715/17, при цьому судом враховано правові позиції Верховного Суду наведені в постановах по справі № 640/3837/17 від 10 жовтня 2018р.; № 638/14260/16 від 04 липня 2018р.; в рішенні по справі № 641/2328/17 від 04 липня 2018р. Право особи на ефективний засіб правового захисту закріплено у статті 13 Конвенції, згідно з якою кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У постанові від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17, провадження № 12-208 гс18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту. Щоб вважатися ефективним і в такий спосіб відповідати статті 13 Конвенції, внутрішній засіб правового захисту повинен надати змогу компетентному національному органу як розглянути суть відповідної скарги за Конвенцією, так і забезпечити «належний захист» (рішення від 27 вересня 1999 року у справі «Сміт і Ґрейді проти Сполученого Королівства» (Smith and Grady v. The UK), заяви № 33985/96 і № 33986/96; рішення ЄСПЛ від 18 грудня 1996 року у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), заява № 21987/93). Результатом такого провадження може бути, зокрема, присудження відшкодування у зв`язку з порушенням. У постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 554/2817/17 Верховний Суд вказав, що неефективність кримінального провадження, надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування. У постанові від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17, провадження № 12-208 гс18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір. Висновок про відшкодування моральної шкоди, завданої особі надмірною тривалістю досудового розслідування викладено у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 травня 2020 року, справа № 585/724/19, провадження № 61-18673св19. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що судом встановлено, що внаслідок дій/бездіяльності саме посадових осіб ГУ НП у м. Києві було спричинено позивачу моральні страждання, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме слід стягнути з Державного бюджету України, шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державної казначейської служби України на користь [PERSON] у рахунок відшкодування моральної шкоди 10000,00 (десять тисяч) грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial