Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

В липні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], в розмірі 500 грн. щомісячно. Вказала, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 11 липня 2014 року. Відповідач проживає окремо, добровільно на утримання неповнолітньої дитини коштів не надає, не бажає домовитись про його участь в утриманні доньки. Від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений в установленому порядку, заперечень проти позову не подав, про поважність причини своєї неявки суду не повідомив, від відповідача не надходила заява про розгляд справи у його відсутність. Судова повістка надсилалась поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою місця проживання відповідача [PERSON], зареєстрованого у встановленому порядку. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 11 липня 2014 року, шлюб зареєстровано у виконавчому комітеті Великомочульської сільської ради Теплицького району, актовий запис №01. 22 березня 2015 року народилась [PERSON], батьком якої в свідоцтві про народження записаний відповідач. Статтею 141 СК України визначено, що мати та батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). За змістом статті 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обовязком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно з ч.1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років, який визначено Законом України „Про Державний бюджет України на 2013 рік», з 01 грудня 2013 року становить 1 032 грн.. Відповідно до ст..182 СК України, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, і , враховуючи те, що позивач не працює, постійного доходу не має, відповідач не подав заперечень проти позову, не надав суду доказів про свої доходи та матеріальний стан, враховуючи положення закону про те, що обовязок утримувати дитину до досягнення нею повноліття лежить на обох батьках, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти в розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved