Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

В лютому 2018 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Білівської сільської ради Чортківського району Тернопільської області, третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В позовній заяві вона вказала, що 15 січня 1997 року помер її батько [PERSON]. Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 20 по вул. Кут в с. Біла Чортківського району Тернопільської області. [PERSON] пропустила шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. Для отримання спадщини вона не звернулась вчасно до нотаріальної контори із заявою, оскільки була переконана, що успадковувати майно після смерті батька буде його син [PERSON] Проте він не виявив бажання успадковувати спадкове майно та до нотаріуса із відповідною заявою не звертався. Крім того, у грудні 2017 року позивачка дізналась, що згідно останньої волі батька, яка викладена у заповіті від 12 серпня1994 року, все належне йому майно має перейти [PERSON] Вона вважає дану обставину поважною, оскільки необізнаність про наявність заповіту перешкодила їй вчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Позивачка просить визначити їй додатковий строк тривалістю один місяць для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька. В ході судового розгляду позивачка уточнила позовні вимоги, вимагаючи продовжити строк на прийняття спадщини відповідно до вимог ст. 550 ЦК України 1963 року. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять задовольнити. Представник відповідача Білівської сільської ради Чортківського району в підготовче судове засідання не зявився, від відповідача надійшла заява, в якій сільська рада просить справу розглядати за відсутності представника, позов визнає, не заперечує щодо його задоволення. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, подав суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, не заперечує щодо задоволення позовних вимог позивачки. Суд, вислухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши письмові докази в справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких мотивів. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України ухвалення в підготовчому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 вищезазначеного Кодексу в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 цього ж Кодексу обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що 15 січня 1997 року помер батько позивачки [PERSON]. Позивачка [PERSON] пропустила шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України (1963 року ) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначена в цій статті дія повинна бути вчинена протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст. 550 Цивільного кодексу України (1963 року) строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Оскільки позивачці не було відомо про наявність заповіту спадкодавця в її користь, а тому вона пропустила строк для прийняття спадщини з поважної причини. Згідно ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Так як в даній справі відповідач визнає позов, то враховуючи наведене, суд приходить до висновку про повернення [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 704 гривні 80 копійок згідно квитанції АБ «Укргазбанк» № 29573319 від 1 лютого 2018 року, що становить 352 гривні 40 копійок. А тому, враховуючи наведене,

Outcome: approved