Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

В листопаді 2017 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, який в процесі розгляду справи уточнила, мотивуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 24 грудня 2002 року, який було розірвано за рішенням Бородянського районного суду Київської області від 20 червня 2017 року, і від цього шлюбу вони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Перебуваючи у шлюбі, вони з відповідачем інвестували грошові кошти в будівництво квартири за адресою: [ADDRESS] та виплатили вартість квартири в сумі 124\~271 грн. 16 січня 2008 року на імя відповідача було видане свідоцтво про право власності на вказану квартиру та зареєстроване це право в Реєстрі прав на нерухоме майно. Також за час шлюбу вони (сторони) за спільні подружні кошти придбали автомобіль Daewoo Lanos TF69Y, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], та гараж по вул.50 років СРСР в смт.Немішаєве Бородянського району Київської області. В добровільному порядку сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу вказаного майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя. Тому просила визнати зазначені квартиру, автомобіль і гараж спільним майном їх з відповідачем подружжя, поділити дане майно в рівних частках по ? частині кожному зі сторін, визнати за нею (позивачкою) право власності на ? частину вказаних квартири, автомобіля та гаража. В грудні 2017 року [PERSON] подав зустрічний позов до [PERSON], який в процесі розгляду справи уточнив, та просив визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS], гаражний бокс № 11 в будинку № 8-а по вул.50 років СРСР в смт.Немішаєве Бородянського району Київської області, автомобіль Daewoo Lanos TF69Y, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], так як дане майно придбане за його особисті кошти, отримані від продажу спадкового майна та власної земельної ділянки, за виключенням автомобіля, на купівлю якого було докладено спільно з позивачкою [PERSON] 25\~224 грн. і тому її частка в цьому автомобілі складає 1/8 його частину, за яку він просить стягнути з нього на користь позивачки 17\~965 грн. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] свій позов підтримали, викладене в ньому підтвердили, зустрічний позов не визнали, посилаючись на його безпідставність, оскільки спірне майно було придбане за спільні кошти сторін, кошти від продажу спадкового будинку та земельної ділянки були витрачені відповідачем на інші цілі, зокрема, на потреби батьків відповідача, та в набуття вказаного майна не вкладались. Представники відповідача [PERSON] і [PERSON] позов [PERSON] не визнали, зустрічний позов підтримали, посилаючись на викладені в ньому доводи. Вислухавши позивачку, її представника, представників відповідача, покази свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що сторони з 24 грудня 2002 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Бородянського районного суду Київської області від 20 червня 2017 року, і від цього шлюбу вони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO] (а.с.9-11,179). 28 жовтня 2005 року між ТОВ «Євробуд» та [PERSON] було укладено договір інвестування будівництва житлового будинку, згідно умов якого ТОВ «Євробуд» зобовязався за рахунок залучених від [PERSON] коштів передати йому для використання як місце проживання квартиру [INFO], загальною площею 49 кв.м, а відповідач зобовязався забезпечити відповідне фінансування обєкту інвестування та прийняти його у свою власність на умовах цього договору. П.3.1 даного договору визначено вартість 1 кв.м загальної площі квартири 2200 грн., а п.3.2 передбачено здійснити перерахунок коштів інвестування 12 кв.м загальної площі в листопаді 2005 року, 8 кв.м в лютому 2006 року, 8 кв.м в травні 2006 року, 7 кв.м в серпні 2006 року, 7 кв.м в листопаді 2007 року, 7 кв.м в лютому 2007 року, що підтверджується копією даного договору ( а.с.12-13). Згідно копії довідки ТОВ «Євробуд» від 24 вересня 2007 року, що також визнають і сторони, [PERSON] на час видачі даної довідки сплатив повну вартість вказаної квартири в сумі 124\~271 грн. (а.с.14). На підставі рішення виконкому Немішаївської селищної ради від 9 жовтня 2007 року [PERSON] 16 січня 2008 року видане свідоцтво про право власності на зазначену квартиру [ADDRESS] та зареєстроване право власності на дану квартиру (а.с.17-18,47,180). За договором купівлі-продажу від 5 лютого 2008 року [PERSON] придбав гаражний бокс під № 11 в будинку № 8-а по вул.50 років СРСР в смт.Немішаєве Бородянського району Київської області за 6\~500 грн. При оформленні даного договору враховувалась також заява [PERSON] від 5 лютого 2008 року, якою вона дала згоду на купівлю відповідачем вказаного гаражного боксу за гроші, які вони набули у період знаходження в зареєстрованому шлюбі, визначаючи умови договору на його власний розсуд (а.с.152,158). Як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, 1 квітня 2008 року за відповідачем [PERSON] було зареєстровано автомобіль марки Daewoo модель Lanos TF69Y, 2007 року випуску, державний номерний знак АІ 5419ВЕ (а.с.190). Відповідно до\~п.3,5\~ч.1\~ст.57\~СК України\~особистою приватною\~власністю дружини,\~чоловіка є\~майно,\~набуте нею,\~ним за\~час шлюбу,\~але за\~кошти,\~які належали\~їй,\~йому особисто; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. В обгрунтування своїх вимог щодо визнання спірних квартири та гаражного боксу його особистою власністю, а його частки в автомобілі 7/8 його частин відповідач [PERSON] посилається на те, що в придбання даного майна ним були вкладені його особисті кошти, отримані від продажу житлового будинку та земельних ділянок, право власності на які він набув в порядку спадкування після смерті своєї бабусі [PERSON], а також від продажу земельної ділянки, яка була передана йому у власність шляхом її приватизації. Однак, дані обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та суперечать зібраним по справі доказам. Як вбачається з копії свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 1 березня 2006 року відповідач [PERSON] дійсно отримав у спадщину після смерті [PERSON], яка померла 11 серпня 2005 року, житловий будинок, розташований в с.Плахтянка Бородянського району Київської області по вул.Ватутіна, № 35, право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності КСП «Товстоліське», що знаходиться на території с.Гавронщина Макарівського району Київської області, розміром 2,06 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі ( на місцевості), та грошовий вклад на суму 1809,08 грн. (а.с.39-40). Ще до видачі вказаних свідоцтв, 3 листопада 2005 року, [PERSON] уклав попередній договір з [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON],, за яким сторони зобовязалися в майбутньому, але не пізніше 15 лютого 2006 року, укласти договір купівлі-продажу житлового будинку за № 35 по вул.Ватутіна в с.Плахтянка Макарівського району Київської області, за ціною 75\~750 грн. На підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання сторони договору прийшли до необхідності передати від покупця продавцю завдаток в сумі 50\~500 грн., який продавець отримав від покупця до підписання цього договору (а.с.41). 15 березня 2006 року між [PERSON] і [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу вказаного житлового будинку № 35 по вул.Ватутіна в с.Плахтянка Макарівського району Київської області за 19\~411 грн., відповідно до його інвентаризаційної оцінки, які сплачені покупцем продавцю до підписання даного договору (а.с.44). 18 жовтня 2006 року [PERSON] продав належну йому згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 10 травня 2006 року Макарівською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження від 4 травня 2006 року, земельну ділянку площею 3,8836 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Плахтянської сільської ради Макарівського району Київської області, за 303\~000 грн., які продавець одержав повністю від покупця до підписання цього договору (а.с.45). За договором купівлі-продажу від 8 вересня 2007 року [PERSON] продав належну йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 25 червня 2007 року, виданого Плахтянською сільською радою Макарівського району Київської області відповідно до рішення цієї ради від 29 березня 2007 року, земельну ділянку площею 0,177 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що розташована на території с.Плахтянка Макарівського району Київської області, за 31276 грн. (а.с.126-141). Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] протягом 2006-2007 років дійсно отримував кошти від продажу належного йому особисто майна, однак, суду не надано жодних доказів, які б підтверджували вкладення даних коштів в придбання спірного майна, що позивачка заперечує. Крім того, за договором купівлі-продажу від 15 березня 2006 року [PERSON] отримав, як зазначено в договорі, 19\~411 грн., що становить повну вартість проданого будинку, що суперечить його твердженням та умовам попереднього договору щодо продажу будинку за 75750 грн., а так як інших доказів на підтвердження отримання коштів за цим договором в більшому розмірі, ніж в ньому вказано, суду не надано, то суд вважає доведеним отримання відповідачем за продаж будинку лише 19\~411 грн. Як встановлено судом, договір інвестування будівництва спірної квартири було укладено з відповідачем 28 жовтня 2005 року зі строком першого внеску за 12 кв.м вартістю 2200 грн. за 1 кв м, тобто, 26400 грн., в листопаді 2005 року, а за слідуючі 8 кв.м вартістю 17\~600 грн. в лютому 2006 року. Доказів наявності у відповідача таких коштів на вказаний час суду не надано, як не надано доказів і часу та розмірів фактичного внесення коштів на інвестування квартири. Заперечуючи внесення особистих коштів відповідачем в придбання спірного майна, позивачка також посилається на вкладення нею власних коштів в купівлю цього майна, які вона отримала за відступлення свого права на земельну ділянку, а також подарованих їй коштів її батьками. Згідно копії архівного витягу архівного сектору Бородянської РДА від 12 лютого 2018 року, рішенням Клавдієво-Тарасівської селищної ради від 26 травня 2006 року позивачці [PERSON] дійсно було надано в користування земельну ділянку площею 1000 кв.м в смт.Клавдієве Бородянського району Київської області по вул.Калініна для будівництва житлового будинку, право на яку вона відступила за 17\~000 доларів США (еквівалентно 85850 грн.), що було оформлено 12 грудня 2006 року як попередній договір договору купівлі-продажу, в якому зазначено, що для забезпечення здійснення купівлі-продажу покупець у момент підписання цього договору передає продавцю завдаток у розмірі 7500 доларів США (еквівалентно 37\~875 грн.) і мається відмітка про отримання позивачкою цього завдатку (а.с.176-178,189). Свідок [PERSON], яка є матірю позивачки, також підтвердила отримання позивачкою вказаних коштів за земельну ділянку, які, як їй відомо зі слів сторін, були вкладені в придбання ними квартири, а також надання нею (свідком) та її чоловіком коштів позивачці в період її шлюбу з відповідачем як на побутові потреби, так і на здійснення ремонту в спірній квартирі, так як вона була передана без будь-якого оздоблення та інженерних комунікацій, та придбання необхідних речей. Однак, знову ж таки, суду не надано належних та допустимих доказів, які б підтвердили вкладення позивачкою вказаних коштів в придбання спірного майна. Покази свідка [PERSON] не можуть бути прийняті в цій частині до уваги, оскільки відомості про внесення цих коштів на купівлю квартири їй відомі зі слів інших осіб. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, так як суду не надано доказів придбання спірного майна за особисті кошти сторін, то суд вважає, що дане майно було набуте за їх спільні кошти та є їх спільною сумісною власністю, а тому в зустрічному позові [PERSON] необхідно відмовити. Придбання за спільні кошти подружжя сторін гаражного боксу підтверджується також наданням відповідачем нотаріусу при укладенні договору купівлі-продажу цього боксу заяви позивачки, якою вона дала згоду на купівлю відповідачем вказаного гаражного боксу за гроші, які вони набули у період знаходження в зареєстрованому шлюбі. Тобто, на час укладення даного договору відповідач визнавав, що це майно набувається за спільні кошти сторін. Що ж до автомобіля, то відповідач також визнає його придбання більшою частиною за спільні кошти. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Так як підстав для відступлення від рівності часток не вбачається, то суд вважає, що частки сторін в їх спільному майні є рівними. Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає за необхідне, задовольняючи позов [PERSON], розділити спільне сумісне майно подружжя сторін та визнати за [PERSON] і [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS], на ? частину автомобіля марки Daewoo модель Lanos TF69Y, 2007 року випуску, державний номерний знак АІ 5419ВЕ та на ? частину гаражного боксу № 11, що знаходиться по вул.50 років СРСР, будинок № 8-а, в смт.Немішаєве Бородянського району Київської області, за кожним. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути на відшкодування витрат по сплаті судового збору 4\~329 грн., а також повернути [PERSON] з державного бюджету зайве сплачений судовий збір в розмірі 1079,73 грн.(5409,46 грн. сплачено (а.с.1,64) 4329,73 грн.).

Outcome: approved