Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

В лютому 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що є власником 1/2 частини житлового будинку по вулиці Партизанська,3А в м. Ізюмі Харківської області. За її згодою здійснена реєстрація місця проживання відповідачки, з якої її син перебував у цивільному шлюбі. Реєстрація місця проживання відповідачки в будинку позивачки позбавляє [PERSON] права користуватись субсидією. Просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням , будинком № 3А по вулиці Партизанська в м. Ізюмі Харківської області. На підставі ст.ст. 71,163 ЖК України. Надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує у разі повторної неявки відповідачки в судове засідання проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання повторно не зявилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, заперечень проти позову суду не надсилала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224-226 ЦПК України Судовим розглядом встановлено, що позивачці по справі належить 1/2 частина житлового будинку № 3 А по вулиці Партизанська в м. Ізюмі Харківської області на підставі свідоцтва про право власності від 10 липня 1996 року, посвідченого Ізюмською державною нотаріальною конторою ( а.с.7-8). Відповідно до довідки квартального комітету від 08 лютого 2016 року відповідачка і її неповнолітні діти значаться прописаними в будинку № 3 А по вулиці Партизанська в м. Ізюмі Харківської області, але не проживають там з 15 лютого 2015 року ( а.с.9). Право власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім»ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ст. 311 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимогати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимогати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. З урахуванням ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» позивач у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном має право вимогати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з ним одну із таких вимог: - про позбавлення права власності на житлове приміщення; - про позбавлення права користування житловим приміщенням; - про визнання особи безвісно відсутною; - про оголошення фізичної особи померлою. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В звязку з тим, що відповідачем не надано до суду доказів в підтвердження того, що вона належним чином користується спірним житлом, виконує обовязки з утримання житла, суд вважає, що вимоги є обґрунтованими. Реєстрація місця проживання відповідачки в будинку, що належить на праві власності позивачеві [PERSON] обмежує права позивача у здійсненні права володіння, користування та розпорядження майном. При таких даних позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved