Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

В лютому 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про дострокове стягнення боргу за кредитним договором №014/035-05/60219 від 28 травня 2008 року. В кінцевій позовній заяві (а.с.51-54) позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за цим кредитним договором в загальній сумі 27246,44 дол. США, що згідно офіційного курсу валют станом на 17.10.2014 року складає - 352 874 грн. 64 коп., з яких: - заборгованість за кредитом - 22 459,84 дол. США, що згідно офіційного курсу валют станом на 17.10.2014 року складає - 290 882 грн. 33 коп.; - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом -1 872,75 дол. США, що згідно офіційного курсу валют станом на 17.10.2014 року складає - 24 254 грн. 40 коп.; - пеня за прострочення повернення кредиту та сплати відсотків в сумі 2 913,85 дол. США, що згідно офіційного курсу валют станом на 17.10.2014 року складає - 37 737 грн. 91 коп.. Також позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] кошти у відшкодування понесених судових витрат. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав в позовній заяві, що 28 травня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №014/035-05/60219, за яким банк надав відповідачеві кредит у розмірі 26 000 дол. США із сплатою 14 відсотків річних з кінцевою датою повернення кредиту - 28 травня 2018 року. Свої зобов'язання за договором банк виконав, що підтверджується заявою на видачу готівки від 29.05.2008 року. Згідно п. 7.1. кредитного договору відповідач взяв на себе зобов'язання здійснювати погашення кредиту щомісячними ануїтентними платежами відповідно до графіка погашення кредиту. Згідно п. 16.3. кредитного договору відповідач зобов'язаний сплатити пеню у розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення у разі прострочення грошового зобов'язання. Крім того, відповідно до п.9.3 кредитного договору відповідач зобов'язався достроково погасити кредит у 30-денний термін на вимогу кредитора. 27 жовтня 2010 року до вказаного кредитного договору укладено додаткову угоду №1, згідно якої кредитний договір пролонговано до 28 травня 2028 року та тимчасово зменшено розмір щомісячного платежу (надано «кредитні канікули»), у зв'язку з чим графік погашення було викладено у новій редакції у додатку №1 до зазначеної угоди. З травня 2014 року відповідач припинив виконувати грошові зобов'язання, тобто припинив вносити часткові щомісячні обов'язкові платежі згідно оновленим графіком погашення кредиту. Так, станом на 17 жовтня 2014 року заборгованість відповідача по кредитному договору становить 27 246, 44 дол. США, що згідно офіційного курсу валют станом на 17.10.2014 року складає 352 874 грн. 64 коп.. 07.11.2014 року відповідачеві було надіслано вимогу про дострокове виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором, проте, відповідач залишив цю вимогу без виконання. При цьому позивач посилається на положення ст.ст.15, 16, 526, 530, 611-612, 625, 1050 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, підтвердила обставини, що зазначені в позовній заяві. В судовому засіданні відповідач позов визнав частково. В своїх поясненнях і письмових запереченнях проти позову (а.с.64-66, 117-118) підтвердив, що 28 травня 2008 року між ним та був укладений кредитний договір на суму 26 000 дол. США, що згідно офіційного курсу валют станом на 28.05.2008 року складало - 126 100 грн.. З жовтня 2008 року, внаслідок кризових явищ у фінансово-економічній сфері держави, він змушений був сплачувати кредит за курсом національної валюти до долара - 8 грн. 20 коп., а не 4 грн. 85 коп., як на час укладення договору. 27 жовтня 2010 року він прийняв пропозицію банку щодо проведення реструктуризації кредиту для зменшення суми щомісячного платежу з метою подальшого виконання ним (відповідачем) грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором. Тому між ним і банком було укладено додаткову угоду №1, якою кредитний договір було пролонговано до 28.05.2028 року. Станом на 18.05.2015 року, у зв'язку з девальвацією української національної валюти, його по кредитному договору збільшилися у 4,43 рази, у порівнянні з тими, що були на момент укладення договору. Станом на 28.04.2014 року його щомісячний платіж становив 3 626 грн. 10 коп., а на даний час - 6 579 грн.. А тому, починаючи з травня 2014 року і по даний час, він не має можливості сплачувати даний кредит через знецінення національної валюти майже в 4 рази, зменшенням кількості роботи і збільшення суми витрат. Крім того на його утриманні знаходяться дружина, яка довгий час хворіє, та двоє неповнолітніх дітей. Також з ним проживає бабуся, 1927 року народження, яка потребує догляду. При цьому, відповідач визнає, що його грошове зобов'язання за вказаним кредитним договором складає 22 459, 84 дол. США, що згідно офіційного курсу валют станом на момент укладення кредитного договору) складало 108 930 грн. 23 коп.. Проте, відповідач звертає увагу суду на те, що невиконання ним кредитних зобов'язань не пов'язане з його небажанням виконувати ці зобов'язання, а є наслідком економічної ситуації в країні. Навпаки, він всіляко намагався вирішити спір з банком на добровільних засадах. Зокрема, погодився на реструктуризацію боргу в 2010 році та погоджувався на добровільний продаж заставного майна в 2015 році. А тому, він і в подальшому має бажання сплачувати борг, але бажає щоб сума боргу була зафіксована в національні грошовій одиниці України - гривні та просить встановити мінімальний щомісячний платіж для погашення боргу в розмірі 2000 гривень. Це дасть можливість йому реально сплачувати та зменшувати заборгованість за кредитом, а позивачеві - отримувати реальні кошти. Крім того, відповідач просить максимально зменшити розмір пені. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов необхідно задовольнити частково. Так, судом встановлено, що 28 травня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі начальника Козятинського відділення банку та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №014/035-05/60219, за яким банк надав відповідачу споживчий кредит у розмірі 26 000 доларів США із сплатою 14 відсотків річних з кінцевою датою повернення кредиту - 28 травня 2018 року. (а.с. 18-28, 106-108) Свої зобов'язання за договором банк виконав, що підтверджується заявою на видачу готівки із підписом відповідача про отримання коштів. (а.с.17) Згідно п. 7.1. кредитного договору відповідач взяв на себе зобов'язання здійснювати погашення кредиту щомісячними ануїтентними платежами відповідно до графіка погашення кредиту. Згідно п. 16.3. даного договору за прострочення виконання грошових зобов'язань позичальник сплачує банку пеню в розмірі 1 відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Відповідно до п. 9.1 договору у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту позичальником у повному обсязі разом зі сплатою всіх сум, належних до сплати на дату пред'явлення вимоги, включаючи проценти за кредитом, пеню та штрафи відповідно до договору. Згідно п. 9.3. договору позичальник зобов'язаний виконати вимогу кредитора про дострокове погашення грошових зобов'язань за цим договором протягом не більш ніж 30 календарних днів. 27 жовтня 2010 року між сторонами укладено додаткову угоду №1, згідно якої даний кредитний договір був пролонговано до 28 травня 2028 року та тимчасово зменшено розмір щомісячного платежу (надано «кредитні канікули»). (а.с.31-33) Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором відповідач [PERSON] станом на 17 жовтня 2014 року повернув банку лише 4 737,44 дол. США із загальної суми отриманого кредиту, відповідно борг відповідача по поверненню кредиту складає 22 459,84 дол. США, що згідно офіційного курсу валют станом на 17.10.2014 року складає - 290 882 грн. 33 коп.. Відповідно до цього ж розрахунку заборгованості відповідач з часу отримання кредиту по 17 жовтня 2014 року сплатив позивачеві відсотків за користування кредитом в сумі 19194,87 дол. США. Заборгованість відповідача по сплаті відсотків за користування кредитом станом на 17 жовтня 2014 року, складає 1 872, 75 доларів США, що згідно офіційного курсу валют станом на 17.10.2014 року складає - 24 254 грн. 40 коп.. Відповідно до цього ж розрахунку, сума пені за прострочення сплати кредиту за період з 29 лютого 2012 року по 17 жовтня 2014 року складає 262,25 дол. США, а за прострочення сплати відсотків за вказаний період - 2651,60 дол. США, а разом пені - 2913,85 дол. США, що згідно офіційного курсу валют станом на 17.10.2014 року складає - 37 737 грн. 91 коп.. (а.с.95-97) Умови вказаного договору і вимоги позивача ґрунтуються на положеннях ст.ст.258, 526, 625, 549-552, 1054, 1050, 1048 ЦК України. Зокрема, ч. 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. За таких обставин, з метою захисту прав позивача, суму заборгованості за кредитним договором необхідно стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача за судовим рішенням. Право позивача на стягнення з відповідача неустойки (пені) ґрунтується на положеннях п. 16,3 договору та ст.ст. 549, 550, 624 ЦК України. Проте, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача пені за прострочення повернення кредиту та сплати відсотків підлягає частковому задоволенню. Так, згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розбір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. В даному випадку суд вважає, що існують обставини, які мають істотне значення для вирішення даного питання. А саме, відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором відповідач [PERSON] станом на 17 жовтня 2014 року із загальної суми отриманого кредиту - 26000 дол. США повернув позивачеві 4 737,44 дол. США та сплатив відсотки за користування кредитом в загальній сумі 19194,87 дол. США, що складає разом 23932,31 дол. США. Відповідно, різниця між отриманим відповідачем кредитом і сплаченими ним коштами на погашення кредиту і сплату відсотків складає лише 2067,69 дол. США. Це при тому, що з відповідача відповідно до умов договору даним судовим рішенням має бути ще стягнуто борг по поверненню кредиту в сумі 22 459,84 дол. США, що згідно офіційного курсу валют станом на 17.10.2014 року складає - 290 882 грн. 33 коп. та заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом в сумі 1 872, 75 доларів США, що згідно офіційного курсу валют станом на 17.10.2014 року складає - 24 254 грн. 40 коп., а всього - 24332,59 дол. США.. А тому, з огляду на розмір отриманого відповідачем кредиту і розмір сплачених відповідачем коштів на погашення кредиту та сплату відсотків, а також на розмір коштів на погашення кредиту та сплату відсотків, які підлягають стягненню з відповідача цим судовим рішенням, суд вважає, що вимогу позивача про стягнення з відповідача пені за прострочення повернення кредиту та сплати відсотків необхідно задовольнити частково, в розмірі половини нарахованої позивачем пені в національній валюті України, а саме, в сумі 18868 гривень 95 коп.. Разом з тим, враховуючи, що невиконання відповідачем кредитних зобов'язань не пов'язане з його небажанням виконувати ці зобов'язання, а є наслідком економічної ситуації в Україні і знецінення національної грошової одиниці, а також конструктивну позицію відповідача щодо вирішення даного спору та наявність у відповідача на утриманні двох малолітніх дітей, суд вважає, що виконання даного рішення про стягнення з відповідача коштів необхідно розстрочити на сто місяців. Суд вважає, що таке рішення суду буде відповідати і вимогам закону і основним засадам цивільного законодавства. Зокрема, таким як справедливість, добросовісність та розумність (ст. 3 ЦК України), оскільки покладення умовами кредитного договору (п.15.5) всіх ризиків, пов'язаних із зміною курсу іноземної валюти, виключно на позичальника суперечить принципу юридичної рівності учасників цивільних відносин (ч.1 ст. 1 ЦК України).

Outcome: partial