Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

В липні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів, посилаючись на те, що їй, як члену КСП, було видано Сертифікат на право власності на земельну частку (пай) серії [NUMBER] із земель КСП «Шлях до комунізму», який було видано із помилкою, тому позивачка намагаючись вирішити питання щодо виправлення цієї помилки, втратила оригінал сертифікату, що і змусило позивачку звернутися із даним позовом до суду. З набуттям 01.01.2013р. чинності Закону України «Про державний земельний кадастр», як зазначила позивачка, Сертифікати про право на земельну частку (пай) та державні акти на право власності на землю не видаються і відновити втрачений документ можливості немає. Сертифікат нею загублено і знайти його не вдалось, про що вона в місцевій газеті «Окнянський вісник» розмістила відповідне оголошення, яке надруковане в номері № 25 від 22.06.2018р. При зверненні до Відділу в Окнянському районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області, як вказала позивачка, із заявою щодо видачі їй правовстановлюючого документу, вона отримала відомості, що Сертифікат було видано лише в одному екземплярі, і тому їй рекомендовано звернутись до суду. Пославшись на п.2 ч.3 ст.152 Земельного кодексу України, ч.2 ст.328, ст.392 Цивільного кодексу України, п.3 розділу ІІ Закону України від 06.09.2012р. №5245-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», який набрав чинності 01.01.2013р., ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», п.п.2, 4, 5 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», та вважаючи можливим захистити своє право лише в судовому порядку, позивачка просила визнати за нею право на земельну ділянку, розташовану на території Антонівської сільської ради Окнянського району Одеської області, розміром 4,6 в умовних кадастрових гектарах. Учасники справи в судове засідання не з'явились, надавши, відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, клопотання про розгляд справи у їх відсутності, а тому справа розглянута без їх присутності, що не суперечить положенням ст.223 ЦПК України. /ар.сп. 31, 35, 41, 53 / Всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши всі докази, якими позивачка обґрунтувала свої вимоги, та проаналізувавши правові норми, що регулюють вказані правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи із наступного: згідно довідки від 06.06.2018р. №29-15-0.330-568/114-18, листів-відповідей №29-15.330-568/114-18 від 06.06.2018р. та №15-0.330-562/114-18 від 04.06.2018р., на адвокатські запити, та копій розпорядження РДА і витягу з протоколу від 18.09.1987р. засідання правління колгоспу «Шлях до комунізму», наданих Відділом в Окнянському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області та архівним сектором Окнянської райдержадміністрацієї Одеської області, [PERSON], тобто позивачці, на підставі розпорядження Красноокнянської районної державної адміністрації від 08.04.1997р. №91, був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) [NUMBER] із земель КСП «Шлях до комунізму» Антонівської сільської ради Окнянського району Одеської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; /ар.сп. 10-20 / наданий позивачкою примірник газети «Окнянський вісник» №25 від 22.06.2018р. цілком підтверджує факт втрати її Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії серії [NUMBER] із земель КСП «Шлях до комунізму», виданого на підставі розпорядження Красноокнянської райдержадміністрації від 08.04.1997р. №91; /ар.сп. 21 / на заяву позивачки від 21.06.2018р., щодо внесення виправлення в сертифікат та видачі оригіналу сертифікату про право на земельну частку (пай), Відділ в Окнянському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, листами №В-15-0.330-18/144-18 та № В-15-0.330-19/144-18 від 22.06.2018р., повідомив про неможливість його надання, так як він видавався в одному екземплярі та у Відділі відсутній; /ар.сп. 12-13 / ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру; ст.55 Конституції України гарантовано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом; згідно ч.1 ст.321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; ч.2 ст.328 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом; відповідно до ч.ч.1, 5 ст.25 Земельного кодексу України, при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, які мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай) в натурі (на місцевості); ч.2 ст.116 Земельного кодексу України визначено, що набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність; п.«а» ч.3 ст.152 Земельного кодексу України встановлено, що захист права громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання права; ч.3 ст.1 та п.3 ч.2 ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку, а документом, що посвідчує вказане право є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай); згідно п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; відповідно до п.2 Указу Президента України від 10.11.1994р. «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, кожному членові підприємства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі. Таким чином, позов, на переконання суду, підлягає задоволенню, виходячи з того, що позивачка, як член КСП «Шлях до комунізму», набула право на земельну ділянку із його земель, це право ніким не оспорюється, а втрата сертифікату на земельну частку (пай) позбавляє позивачку реалізувати їй своє законне право на цю землю. На думку суду, саме таке рішення відповідатиме ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентній практиці Європейського суду з прав людини, щодо справедливого розгляду справи та захисту прав громадянина. На підставі ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.55 Конституції України, ст.ст.321 ч.1, 328 ч.2 Цивільного кодексу України, ст.ст.25 ч.ч.1,5, 116 ч.2, 152 ч.3 Земельного кодексу України, ч.3 ст.1 та п.3 ч.2 ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.2 Указу Президента України від 10.11.1994р. «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» та

Outcome: approved