Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

В листопаді 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») в особі свого представника Сафіра Федіра Олеговича звернулося у суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позивач вказав, що 02 січня 2013 року укладено Договір № б/н, відповідно до умов якого ПАТ КБ «ПриватБанк» надало [PERSON] кредит в розмірі 2 900 грн. 00 коп. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою 30,00% відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак умови кредитного договору виконані не були, у зв'язку з чим станом на 30 вересня 2016 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 30 997 грн. 20 коп. (за кредитом - 2 891 грн. 23 коп.; за відсотками за користування кредитом - 23 003 грн. 72 коп.; за пенею та комісією - 3 150 грн. 00 коп.; штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп.; штраф (процентна складова) - 1 452 грн. 25 коп.). Посилаючись на вказані обставини, позивач просив задовольнити позов, стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в указаному розмірі та 1 378 грн. 00 коп. судового збору. Заочним рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 18 квітня 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. З [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість в розмірі 30 997 грн. 20 коп. та 1 378 грн. 00 коп. судового збору. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 02 червня 2017 року в задоволенні заяви [PERSON] про перегляд заочного рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 18 квітня 2017 року відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 2 459 грн. 50 коп. заборгованості за кредитом і 1 783 грн. 14 коп. заборгованості за процентами, в задоволенні позову в іншій частині відмовити. Зокрема зазначає, що рішення ухвалено без з'ясування розміру заборгованості за процентами; пункти 1.1.2.3, 1.1.3.1.9, 1.1.3.2.3, 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, якими передбачено нарахування процентів у розмірі 23 003 грн. 72 коп. за строк 29 місяців при сумі боргу у розмірі 2 459 грн. 50 коп., є несправедливими та дискримінаційними умовами, які є незаконними (нікчемними) та не підлягають застосуванню; з урахуванням стану його здоров'я суд мав застосувати норми статті 551 ЦК України та зменшити розмір неустойки до нуля; судовий збір стягнуто без належного його письмового підтвердження, оскільки оригінал квитанції в матеріалах справи відсутній. Позивач заочне рішення суду першої інстанції не оскаржив, своїх заперечень на апеляційну скаргу не надав. Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 303 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем належним чином взяті на себе зобов'язання за спірним кредитним договором не виконано, унаслідок чого наявні підстави для стягнення заборгованості за цим договором. Однак повністю погодитись з таким висновком не можна, оскільки суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи; порушив норми процесуального права; неправильно застосував норми матеріального права; висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. За вимогами статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтовним є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд зобов'язаний вирішити, зокрема, наступні питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути та сплатити проценти. За положеннями статті 1048 ЦК України проценти за договором займу (кредиту) нараховуються до дня фактичного повернення займу, якщо інше не передбачено договором. Матеріали справи свідчать, що 02 січня 2013 року укладено Договір № б/н, відповідно до умов якого ПАТ КБ «ПриватБанк» надало [PERSON] кредит в розмірі 2 900 грн. 00 коп. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою 30,00% відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак умови кредитного договору виконані не були, у зв'язку з чим станом на 30 вересня 2016 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 30 997 грн. 20 коп. Сума заборгованості складається з наступного: за кредитом - 2 891 грн. 23 коп.; за відсотками за користування кредитом - 23 003 грн. 72 коп.; за пенею та комісією - 3 150 грн. 00 коп.; штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп.; штраф (процентна складова) - 1 452 грн. 25 коп.). Анкета-заява особисто підписана [PERSON] При цьому в анкеті-заяві відповідач надав згоду на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також тарифами ПАТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Доказів того, що умови Договору б/н від 02 січня 2013 року були виконані відповідачем в повному обсязі, матеріали справи не містять. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції. З огляду на це, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову і стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитом в розмірі 2 891 грн. 23 коп. і заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 23 003 грн. 72 коп. Однак з висновком суду першої інстанції про стягнення заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3 150 грн. 00 коп., штрафу (фіксованої частини) - в розмірі 500 грн. 00 коп. і штрафу (процентної складової) в розмірі 1 452 грн. 25 коп. погодитись не можна. За правилами частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. В суді апеляційної інстанції представник відповідача пояснив, що [PERSON] перебував з 29 липня 2017 року по 10 серпня 2017 року на лікуванні в КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня - центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф». З огляду на це, судова колегія вважає за необхідне зменшити розмір штрафних санкцій з 5 102 грн. 25 коп. до 2 000 грн. 00 коп. Рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні з підстав, передбачених пунктом 3 частини 1 статті 307 ЦПК України. Доводи апеляційної скарги про несправедливі та дискримінаційні умови пунктів 1.1.2.3., 1.1.3.1.9., 1.1.3.2.3., 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг, якими передбачено нарахування процентів у розмірі 23 003 грн. 72 коп. за строк 29 місяців при сумі боргу у розмірі 2 459 грн. 50 коп., не можуть бути прийняті до уваги. Згідно з частинами першою, другою статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Пунктом 1.1.3.2.2, Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору. Розмір процентної ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в пункті 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг. Позичальник зобов'язаний отримувати виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам; у разі незгоди зі змінами Умов та Правил надання банківських послуг та/або тарифів надавати банку письмову заяву про розірвання цього договору і погасити заборгованість, що виникла перед банком, у томі числі й заборгованість. що виникла протягом 30 днів з моменту повернення карток, виданих власнику і його довіреним особам (пункти 1.1.2.3, 1.1.2.4). На час ухвалення 02 січня 2013 року Договору № б/н діяла процентна ставка в розмірі 30,00% відсотків на рік на суму залишку заборгованості. На підставі наказів ПАТ КБ «ПриватБанк» від 18 серпня 2014 року № СП-2014-6915682 та від 18 лютого 2015 року № СП-2015-6552838 процентна ставка змінювалась, а саме: з 01 вересня 2014 року її розмір становив 34,80% на рік, з 01 квітня 2015 року - 43,20% на рік. Повідомлення про зміну розмірів процентних ставок направлені відповідачу 15 серпня 2014 року та 15 березня 2015 року, на які він не відреагував, з заявою про розірвання кредитного договору до позивача не звернувся. Відсутність оригіналу квитанції щодо сплати судового збору на висновки суду щодо стягнення заборгованості за кредитом не вливає. Згідно з випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України ПАТ КБ «ПриватБанк» сплатив 1 378 грн. 00 коп. за подання позовної заяви. Як роз'яснено в пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2-14 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» визначальним є сам факт сплати судового збору, що підтверджується відповідними документами, та надходження суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Outcome: partial