Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

В квітні 2021 [PERSON] звернулась до суду з позовом відповідно до якого просила зобов`язати Виконавчий комітет Вінницької міської ради укласти з нею договір найму жилого приміщення на кімнату № [NUMBER] малосімейного житлового будинку [ADDRESS] . Мотивувала тим, що разом із членами своєї сім`ї на підставі листа Департаменту житлового господарства Вінницької міської ради вселена до вказаної кімнати, постійно у ній проживають, оплачують комунальні послуги та несуть всі витрати по утриманню кімнати. З метою узаконення права користування займаним приміщенням просить задовольнити позовні вимоги, оскільки в позасудовому порядку укласти договір найму позивачеві відмовляють так як у неї відсутній ордер на заселення. Ухвалою суду від 19.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 25.05.2021 постановленою без виходу до нарадчої кімнати залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог [PERSON] . 25.05.2021 [PERSON] подала заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просила зобов`язати Виконавчий комітет Вінницької міської ради винести рішення про укладення з нею договір найму на кімнату [ADDRESS] . Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали уточнений позов з підстав викладених у позовній заяві та просили суд його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні при розгляді спору поклався на думку суду, однак зазначив, що виконавчий комітет Вінницької міської ради не заперечує проти проживання [PERSON] у займаному неї приміщенні комунального гуртожитку. Представник третьої особи МКП «Управляюча компанія Київська» Департаменту житлового господарства Вінницької міської ради до судового засідання не прибув про причини неявки до суду не повідомив, хоча про місце, дату та час судового засідання повідомлявся належним чином. Третя особа [PERSON] до судового засідання не прибув, однак подав до суду заяву відповідно до якої просив розглядати справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Судом встановлено, що на підставі листа Департаменту житлового господарства Вінницької міської ради Гаврилюк О.В. вселено до кімнати № [NUMBER] житлового будинку для малосімейних по [ADDRESS] (на 12 а.с.). Вказаний житловий будинок є комунальною власністю територіальної громади м. Вінниці. Згідно довідки МВК Управляюча компанія «Київська» Департаменту житлового господарства Гарилюк О.В. проживає за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Виконавчого комітету Вінницької міської ради № 692 від 23.03.2017 встановлено, що договір найму житлового приміщення, яке перебуває у комунальній власності, укладається виключно на підставі ордеру, термін дії якого не закінчився, житлово-експлуатаційними підприємствами або організаціями, які обслуговують будинок. В усіх інших випадках - на підставі рішення виконавчого комітету міської ради, після розгляду на громадській комісії з житлових питань. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла. Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частини першої статті 61 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР) користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Згідно з частиною першою статті 63 ЖК Української РСР предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Частиною першою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон) встановлено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік (пункт 3 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частин першої, другої статті 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно зі статтею 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63). Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції. Принцип пропорційності у розумінні ЄСПЛ полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети. При вирішенні спору судом враховуюється що позивачка правомірно вселилась до займаної квартири та несе витрати з її утримання, фактично виконуючи обов`язки квартиронаймача. Відсутність у неї іншого житла свідчить про те, що вона має достатні та триваючі зв`язки з конкретним місцем проживання, а зазначене житлове приміщення в цілому є її «житлом» у розумінні статті 8 Конвенції. При цьому єдиною підставою для неможливості укласти договір найму та закріпити правовідносини які склались між сторонами є відсутність у позивача ордеру, тому суд дійшов до висновку про наявність підстав для зобов`язання Виконавчого комітету Вінницької міської ради винести рішення про укладення з нею договір найму на кімнату [ADDRESS] . Беручи до уваги клопотання позивача, суд вважає за можливе судові витрати залишити за нею. На підставі викладеного та

Outcome: approved