Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

В квітні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з первісним позовом (а.с.1-2 т.1) та просив стягнути з [PERSON] борг за кредитним договором в роз-мірі, еквівалентному 55698 доларам США 87 центів. [PERSON] предявив зустрічний позов (а.с.57-61 т.1) та просив змінити умови кредитного договору: борг по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування ним в розмірі 59284 доларів США 3 центів перерахувати за офіційним курсом НБУ на день набрання рішенням суду законної сили; встановити суму прощення у розмірі 25% реструктуризованої заборгованості; на різницю між сумою заборгованості та сумою про-щення по кредиту встановити фіксовану щомісячну процентну ставку в розмірі 1,00% від суми залишку заборгованості за кредитом; на суму прощення по кредиту встановити фік-совану процентну ставку у розмірі 0,01% річних, що підлягає сплаті в кінці строку кре-диту разовим платежем. В ході розгляду цивільної справи [PERSON] подав заяву про зміну предмета позову (а.с.100-102 т.1) та просив визнати недійсними кредитний договір, договір іпотеки житлового будинку, договір іпотеки земельної ділянки та стягнути ПАТ КБ «Приват-банк» грошові кошти в розмірі 98649 доларів США 37 центів. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 1 лютого 2016 року (а.с.132 т.1) зустрічний позов, предявлений [PERSON], був залишений без розгляду. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 1 лютого 2016 року (а.с.133-135 т.1) з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» був стягнутий борг за кредит-ним договором в розмірі 1423106 гривень 13 копійок, що були еквівалентні 55698 дола-рам США 87 центам. [PERSON] подав апеляційні скарги на ухвалу та рішення Бориспільського міськрайонного суду від 1 лютого 2016 року (а.с.139-141, 154-159 т.1). Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17 травня 2016 року (а.с.249-252 т.1) ухвала Бориспільського міськрайонного суду від 1 лютого 2017 року була скасована, цивільна справа була направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду зу-стрічного позову. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23 серпня 2016 року (а.с.39-40 т.2) провадження у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «Приват-банк» про визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки житлового бу-динку, договору іпотеки земельної ділянки та стягнення грошових коштів. В ході нового розгляду позову, предявленого [PERSON], його представник [PERSON] подала заяву про зміну предмета позову (а.с.72-75 т.2) та обґрунтовує її тим, що єдиним законним засобом платежу на території України є гривня. В кредитному договорі, додатковій угоді до нього, а також графіках погашення боргу розмір кредиту та щомісячних платежів визначені в доларах США. Ця обставина свідчить про порушення ст.192 ЦК України. Крім того, за період часу з 2007 року курс долара США відносно гривні збільшився з 5 гривень 5 копійок до 26 гривень 92 копійок. Ця обставина свідчить про те, що умови про визначення кредиту та щомісячних платежів в доларах США є не-справедливими. Тому представник позивача [PERSON] просить суд визнати не-дійсними кредитний договір та додаткову угоду до нього в частині визначення розміру кредиту та щомісячних платежів в іноземній валюті; визнати недійсними графіки по-гашення боргу; а також зобовязати ПАТ КБ «Приватбанк» здійснити перерахунок боргу за кредитним договором, що складається з боргу по поверненню кредиту та боргу по сплаті процентів за користування ним, з урахуванням курсу долара США в розмірі 5 гри-вень 5 копійок за 1 долар США. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримує позов та просить суд задовольнити його. Представник відповідача [PERSON] не визнає позов та заперечує проти його за-доволення. В обґрунтування своїх заперечень він посилається на те, що на підставі бан-ківської ліцензії, дозволу НБУ, а також додатку до нього ПАТ КБ «Приватбанк» мав право укладати кредитний договір та додаткову угоду до нього в іноземній валюті. Крім того, ПАТ КБ «Приватбанк» також зазнає ризик знецінення долара США. Ця обставина свідчить про те, що умови кредитного договору та додаткової угоди до нього про виз-начення розміру кредиту та щомісячних платежів в іноземній валюті є справедливими. Тому представник відповідача [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позо-ву. Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 26 серпня 2005 року ПАТ КБ «Приватбанк» уклав з [PERSON] кредитний договір №KIB0GF0083008Б (а.с.12-13 т.1, а.с.18-21 т.2), за яким ПАТ КБ «Приватбанк» зобовязався надати кредит в розмірі 83137 доларів США 50 центів, а [PERSON] зобовязався щомісячно до 26 серпня 2025 року повертати кредит по частинам, сплачувати проценти за користування ним в розмірі 1,06% від суми залишку заборгованості та комісію в розмірі 0,40% від суми виданого кредиту, доданої до суми, розрахованої відповідно до п.3.11 цього ж договору. Ці грошові зобовязання [PERSON] зобовязався виконувати шляхом сплати щомісячних платежів в розмірі 997 доларів США 19 центів. 25 травня 2007 року сторони уклали додаткову угоду №1 до кредитного договору (а.с.14 т.1, а.с.22 т.2), за якою [PERSON] зобовязався щомісячно до 26 серпня 2025 року повертати кредит по частинам, сплачувати проценти за користування ним в розмірі 1,00% від суми залишку заборгованості та комісію в розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, доданої до суми, розрахованої відповідно до п.3.11 цього ж договору. Ці гро-шові зобовязання [PERSON] зобовязався виконувати шляхом сплати щомісячних платежів в розмірі 835 доларів США 46 центів. В матеріалах цивільної справи містяться графіки погашення [PERSON] боргу за кредитним договором та сплати процентів за користування ним (а.с.86-89, 90-93 т.2). Відповідно до ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч.1, ч.3 ст.533 цього ж Кодексу грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Як розяснив Верховний Суд України в постанові від 16 вересня 2015 року по спра-ві №6-190цс15, такий порядок встановлений Декретом КМУ № 15-93 від 19 лютого 1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», статтею 5 якого виз-начено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. У звязку з на-веденим вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті. В матеріалах цивільної справи містяться копії банківської ліцензії №22 від 4 грудня 2001 року, дозволу НБУ №22-2 від 29 липня 2003 року, а також додатку до цього дозволу (а.с.116-119 т.2), з яких вбачається, що ПАТ КБ «Приватбанк» був уповноважений здійснювати операції з валютними цінностями. Ця обставина свідчить про те, що він мав право укладати з [PERSON] кредитний договір та додаткову угоду до нього в іноземній валюті. Крім того, як додатково розяснив Верховний Суд України в цій же постанові, відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворот-ної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосову-ється до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Зокрема, 16 жовтня 2011 року вступив у силу Закон України № 3795-VI від 22 вересня 2011 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», згідно з яким частину першу статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» було доповнено абзацом третім, відповідно до якого надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на тери-торії України забороняється. Однак сторони уклали кредитний договір 26 серпня 2005 року, а додаткову угоду до нього 25 травня 2007 року. На той час Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті. З огляду на це суд вважає, що кредитний договір №KIB0GF0083008Б від 26 серпня 2005 року та додаткова угода №1 до нього від 25 травня 2007 року в частині визначення розміру кредиту та щомісячних платежів в іноземній валюті, а також графіки погашення боргу не суперечать ст.ст.192, 533 ЦК України та ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови дого-вору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Як розяснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримі-нальних справ в абз.1 п.16 постанови №5 від 30 березня 2012 року «Про практику засто-сування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних право-відносин», зростання/коливання курсу іноземної валюти стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Дійсно, [PERSON] несе ризик знецінення гривні по відношенню до іноземних валют. Однак ПАТ КБ «Приватбанк» також несе ризик знецінення долара США. Ці об-ставини свідчать про те, що фінансові ризики притаманні обом сторонам, а не тільки [PERSON] Крім того, з копії заяви на видачу готівки (а.с.15 т.1) вбачається, що ПАТ КБ «Приватбанк» видав кредит в іноземній валюті. Цілком логічним є те, що він має право на повернення грошових коштів за курсом долара США, чинним на час ухва-лення рішення суду. Повернення грошових коштів за іншим курсом долара США, чин-ним на час укладення договору, порушить право ПАТ КБ «Приватбанк» на повернення кредиту в тому ж самому розмірі, що був виданий [PERSON] [PERSON] цих обставин свідчить про те, що умови кредитного договору та додаткової угоди до нього в частині визначення розміру кредиту та щомісячних платежів в іноземній валюті є справедливи-ми. З огляду на це суд вважає, що кредитний договір №KIB0GF0083008Б від 26 серпня 2005 року та додаткова угода №1 до нього від 25 травня 2007 року в частині визначення розміру кредиту та щомісячних платежів в іноземній валюті, а також графіки погашення кредиту не суперечать ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодер-жання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені части-нами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Встановлено, що кредитний договір та додаткова угода до нього в частині визна-чення розміру кредиту та щомісячних платежів в іноземній валюті, а також графіки пога-шення боргу не суперечать ст.ст.192, 533 ЦК України та ст.ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів». З огляду на це суд вважає, що підстави для визнання їх недійсними та зобовязання ПАТ КБ «Приватбанк» здійснити перерахунок боргу за кредитним договором з урахуван-ням курсу долара США в розмірі 5 гривень 5 копійок за 1 долар США відсутні. Вжиття такого заходу суперечить навіть п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», згідно з яким у разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України саме на день ухвалення рішення.

Outcome: dismissed