Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що 25 червня 2016 року помер її чоловік - [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі на земельну ділянку площею 4,45 га, що розташована на території Зінівської сільської ради Путивльського району Сумської області, що належала померлому на підставі Державного акта на право приватної власності на землю, серії І-СМ №000240. За життя [PERSON] склав заповіт, згідно якого заповідав позивачці належну йому земельну ділянку згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії І-СМ №000240. Позивачка є також і спадкоємцем першої черги за законом, оскільки являється дружиною [PERSON], однак спадщину має намір прийняти тільки за заповітом, оскільки не претендує на інше спадкове майно. Окрім неї спадкоємцем першої черги є донька померлого від першого шлюбу - [PERSON], яка спадщину фактично прийняла за законом, оскільки проживала та була зареєстрована за однією адресою разом зі спадкодавцем, що підтверджується відповідною довідкою зі Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області №387/02-12/17 від 24.01.2017 року. У встановлений законом шестимісячний строк позивачка не звернулась до державної нотаріальної контори або до інших приватних нотаріусів в м. Рівне, а також не звернулась до нотаріусів в інших містах України з заявою про прийняття спадщини у зв'язку з тим, що не знала про наявність заповіту від імені [PERSON] Про заповіт дізналась вже наприкінці 2016 року, коли вже майже сплив строк прийняття спадщини, саме тоді дізналась і про наявну земельну ділянку на території Зінівської сільської ради Путивльського району Сумської області. Спадщину за законом не мала наміру приймати, оскільки вважала, що її повинна прийняти і оформити донька померлого від першого шлюбу, оскільки з чоловіком була така домовленість. Дізнавшись про заповіт спадкодавця і про належну йому земельну ділянку позивачка звернулася до відповідача з питанням надання згоди на прийняття спадщини, і та начебто погодилась, але не вчиняє жодних дій, письмової згоди не надала. 12 січня 2017 року позивачка склала у приватного нотаріуса Путивльського районного нотаріального округу Сумської області [PERSON] заяву з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом і направила її поштою до Другої Рівненської державної нотаріальної контори, таким чином пропущений строк для подачі заяви про прийняття спрадщини складає менше місяця. Так трапилось, що кінцевий строк прийняття спадщини припав на початок новорічних свят (25 грудня 2016 року) і майже до кінця яких було проблематично звернутись до будь-якого нотаріуса за посвідченням заяви, тому позивачка вважає, що це також вказує на поважність пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Держаний нотаріус Другої Рівненської державної нотаріальної контори отримав заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але відмовив у видачі свідоцтва, вказавши на пропущений строк для прийняття спадщини, а саме: не подання позивкачкою заяви про прийняття спадщини у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини, та рекомендував звернутися до суду. Свою позицію нотаріус виклав письмово у повідомленні № 260/02-14 від 11.02.2017 року. Якщо спадкоємець не подав заяву про прийняття спадщини з поважних причин, суд у відповідності з ч. 3 ст. 1272 Цивільного кодексу України має право визначити додатковий строк для її подання. Таким чином, всі долучені до позову документи дають можливість зробити висновок про те, що позивачка має право на поновлення строку прийняття спадщини, і це буде відповідати не тільки принципу законності, а і справедливості. За наведеного просить суд постановити рішення, яким визначити позивачці додатковий строк тривалістю в три місяці для подання до Другої Рівненської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті чоловіка [PERSON], який помер 25 червня 2016 року в с. Великий Олексин Рівненського району Рівненської області. Згідно до поданої заяви, позивачка позов підтримує та просить суд справу розглядати без її участі. Відповідачка не зявилася в судове засідання. Подала суду заперечення та зазначила, щоб справу розглянули без її участі. Вважає, що позовна вимога є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Зазначає, що її батько помер після тривалої хвороби (хворів 5 років). Весь час [PERSON], потребуючи постійного догляду, проживав з відповідачкою та її донькою [PERSON], що підтверджується довідкою Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області № 387/02-12/17 від 24.01.2017 року. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. Оскільки іншого рухомого, нерухомого майна в батька не було, то спадщина відкрилася лише на земельну ділянку площею 4,45 га, що розташована на території Зінівської сільської ради Путивильського району Сумської області. Позивачка у визначений законодавством строк спадщину не прийняла. В той же час законодавець у відповідності до ч. 3 ст. 1272 ЦК України передбачив, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З детального аналізу норми ст. 1272 Цивільного Кодексу України вбачається, що правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані лише в разі, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадщину або з інших причин, які не є об'єктивними та непереборними, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються. Як вбачається зі змісту позовної заяви, у позивачки були відсутні причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини, що є підставою для відмови у задоволені позовних вимог в повному обсязі. Аналогічної правової позиції притримується Верховний Суд України у постановах від 26 вересня 2012 року (справа№6-85цс12), від 4 листопада 2015 року (справа№6-1486цс15), від 14 вересня 2016 року (справа 36-121цс16). З огляду на вищезазначене вважає, що підстави для задоволення позовної вимоги відсутні. Тому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, 25 червня 2016 року помер батько відповідачки, а чоловік позивачки - [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. Сторони зазначають, що спадщина відкрилася стосовно земельної ділянки площею 4,45 га, що розташована на території Зінівської сільської ради Путивильського району Сумської області, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акта на право приватної власності на землю, серії І-СМ № 000240. Згідно ч. 1 ст. 1268 Цивільного Кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Позивачка зазначає, що вона раніше не зверталася з відповідною заявою про прийняття спадщини через те, що не знала, що на її користь складений заповіт. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 Цивільного Кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття, й норма ч. 1 ст. 1269 Цивільного Кодексу України зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. В даному випадку не ставиться у залежність знання чи незнання спадкоємця про існування заповіту, що був складений спадкодавцем на імя спадкоємця. Однак, позивачка [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини з пропуском шестимісячного строку, що визначенй ЦК України. Відповідачка заперечує проти того, щоб суд застосував положення ч.3 ст. 1272 ЦК України та визначив позивачці додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. В судовому засіданні не були встановлені обставини, за яких суд дійшов висновку про поважність причин, за яких позивачка не звернулася до відповідної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка. У відповідності до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З аналізу норми ст. 1272 Цивільного Кодексу України вбачається, що правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадщину або з інших причин, які не є об'єктивними та непереборними, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються. Як вбачається з наявних матеріалів справи, у позивачки були відсутні причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини. Позивачка не довела, що в неї існували об'єктивні, непереборні, істотні труднощі з подачею заяви до нотаріальної контори ще до спливу шестимісячного строку з часу відкриття спадщини. Позивачка є спадкоємцем першої черги. Наявність заповіту на її користь та непоінформованість позивачки щодо існування такого заповіту не є поважною причиною, через яку вона не змогла б звернутися до приватного нотіріуса чи до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Так само як і покликання про те, що сплив строку для подачі заяви про прийняття спадщини приходився на кінець 2016 року, і це викликало труднощі у зверненні до нотаріальних органів. Адже відповідну заяву можна було б оформити у довільній формі, не обовязково у нотаріуса, та надіслати цю заяву поштовим відправленням до відповідної нотаріальної контори. За наведеного в судовому засіданні встановлено, що відсутні причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини. А це є підставою для відмови у задоволені позовних вимог в повному обсязі. При цьому суд враховує аналогічної правової позиції Верховного Суду України, що були викладені у постановах від 26 вересня 2012 року (справа №6-85цс12: право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються), від 4 листопада 2015 року (справа №6-1486цс15: відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними). Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 88 ЦПК України, і вони покладаються на позивачку.

Outcome: dismissed