Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

В лютому 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] селищної ради Великобагачанського району Полтавської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, посилаючись на те, що після смерті його матері [PERSON], яка проживала в [INFO] та померла 19 травня 2012 року, відкрилася спадщина. Позивач звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте нотаріусом булу йому відмовлено у звязку з пропуском строку для прийняття спадщини. Вважав, що з поважних причин пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, посилався на те, що в той час хворів, що не дозволило йому вчасно звернутися до нотаріальної контори з відповідною заявою. Просив суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини два місяці. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити на підставі обставини, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] селищна рада Великобагачанського району Полтавської області проти заявленого позову не заперечував, надіслав до суду листа, за змістом якого справу просив розглядати у відсутність його представника (а.с. 60). Ухвалою суду від 19 березня 2018 року судом відмовлено у прийнятті визнання позову відповідачем по справі (а.с. 35). Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, показання свідків сторони позивача [PERSON], [PERSON], дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 19 травня 2012 року в селі Якимове Великобагачанського району Полтавської області померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 7), внаслідок чого згідно ч.1 ст. 1220 ЦК України відкрилася спадщина. Із довідки, виданої виконкомом [PERSON] селищної ради Великобагачанського району Полтавської області (а.с. 11) вбачається, що на момент смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: вулиця Лугова (Калініна), будинок № 11, село Якимове Великобагачанського району Полтавської області. Спадкова справа на майно померлої [PERSON] не заводилася, що підтверджується довідкою із спадкового реєстру (а.с. 29, 30). 01 лютого 2018 року позивач по справі [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Великобагачанського районного нотаріального округу [PERSON] з заявою про видачу на його імя свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої 19 травня 2012 року його матері [PERSON], але отримав відмову, викладену в постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 5), у звязку з відсутністю факту прийняття спадщини. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч.1 ст. 1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст. 1269 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Враховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці причини визнані судом поважними. Якщо у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому виходить з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Позивач ні в своїй позовній заяві, ні в судовому засіданні не навів і не надав суду доказів в підтвердження існування обєктивних причин, які б були повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для подання ним заяви про прийняття спадщини в строки, передбачені ст. 1270 ЦК України. Надана позивачем по справі довідка від 11.01.2018 року про те, що він з 25.07.2012 року по 04.08.2012 року перебував на амбулаторному лікуванні в [PERSON] центральній районній лікарні (тобто перебував на лікуванні 11 днів, а.с. 16), не розглядається судом, як обставина, яка не дозволила позивачеві протягом 6 місяців звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Щодо інформації від лікаря-онколога [PERSON] центральної районної лікарні від 23.04.2018 року, як і показання свідків сторони позивача, то суд зазначає, що відомості отримані з даних джерел не свідчать про те, що позивач перебував на відповідному стаціонарному чи іншому лікуванні у медичних закладах на території області в інший період часу, крім періоду з 25.07.2012 року по 04.08.2012 року, будь-яких інших письмових доказів про проходження позивачем лікування чи перебування в медичних закладах стороною позивача до суду не надано, які б вказували на існування істотних об'єктивних труднощів для подання заяви про прийняття спадщини. Зважаючи, що позивач проживає в [INFO], є працездатним, суд не вбачає перепон для звернення позивача до нотаріальної контори, яка знаходиться в населеному пункті за місцем проживання позивача. При цьому суд також бере до уваги те, що позивач в своїх пояснення в судовому засіданні зазначав, що з часу відкриття спадщини проживав в [INFO], є працездатним, знав про смерть своєї матері, а не падав позовної заяви тільки тому, що в той час хворів. Крім того, суд звертає увагу на те, що з часу відкриття спадщини до часу звернення позивача в нотаріальну контору та до суду сплинуло більше 5 років. За таких обставин суд не знаходить підстав для задоволення позову [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: dismissed