Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

В лютому 2018 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з січня 2005 року перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] 29 жовтня 2010 року шлюб між ними було розірвано. У шлюбі у них 18 травня 2005 року народився син [PERSON]. На теперішній час спільно не проживають, сумісне господарство не ведуть. Малолітній син залишився разом з нею, повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач участі в вихованні дитини не приймає, матеріально її не забезпечує. Відповідач є працездатною особою, на утриманні інших дітей не має, тому на її думку може сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісяця. Позивач в судове засідання не зявилася, надавши суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, заявлені позовні вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні. Належно повідомлений відповідач в судове засідання не прибув з невідомих причин, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений у порядку, визначеному ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. Приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, тому суд розглядав справу на підставі ст.ст. 208-283 ЦПК України, заочно, у звязку з чим постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Отже, відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони по справі перебували у шлюбі, зареєстрованому 22.01.2005 Горлівським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, за актовим записом № 69 (а.с. 8). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 9) шлюб між сторонами по справі розірваний у жовтні 2010 року. 18 травня 2005 року під час спільного проживання у них народився син [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження, батьком дитини є відповідач по справі [PERSON] (а.с. 10). Як вбачається з матеріалів справи, сторони по справі спільно не проживають, шлюб між ними розірвано, відповідач по справі участі в вихованні дитини не приймає, матеріально не забезпечує. Малолітня дитина проживає разом з матірю, позивачем по справі за адресою: Донецька область, м. Торецьк, вул. Донбаська, буд. 37, є внутрішньо переміщеними особами. Із змісту позовної заяви вбачається, що відповідач залишився на тимчасово окупованій території України, а саме в м. Горлівка Донецької області. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів сімї, батьків, дітей. Судом зясовано, що [PERSON] якими-небудь захворюваннями не страждає, на утриманні інших дітей, непрацездатних членів родини не має, матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини не надає, є працездатним, тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини, як вимагає позивач. За таких обставин, суд вважає, що відповідно до ст.ст. 182 - 183 СК України розмір аліментів на утримання дитини може складати 1/4 частину з усіх видів доходу відповідача щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved