Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

В листопаді 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що на його адресу 24 вересня 2020 року надійшов рекомендований лист з постановами від 15 вересня 2020 року по виконавчому провадженні №63036474 про відкриття виконавчого провадження, про стягнення з боржника основної винагороди та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. Означені постанови він оскаржив до Хмельницького окружного адміністративного суду і рішенням від 19 жовтня 2020 року постанови про відкриття виконавчого провадження, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення з боржника основної винагороди від 15 вересня 2020 року та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 17 вересня 2020 року були скасовані. Позивач зазначає, що у означеній вище постанові підставою стягнення із заробітної плати зазначено виконавчий напис №16837 вчинений 15 серпня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О С. про звернення стягнення з позивача на користь ТОВ «Вердик Капітал» заборгованості в сумі 28741,03 грн, де 2874,1 грн - основної винагороди та 669,00 грн - мінімальних витрат виконавчого провадження на користь приватного виконавця. Означений виконавчий напис, на переконання позивача, вчинено з порушенням, оскільки вказана сума заборгованості у виконавчому написі не є безспірною, адже право вимоги не підтверджене належними доказами, жодних невиконаних зобов`язань перед ПАТ «Дельта-Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал у нього немає, у зв`язку з чим він звернувся до суду за захистом своїх прав з вимогою визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. На обґрунтування такої вимоги позивач зазначив, що 25 травня 2011 року між ПАТ «Астра Банк» та ним був укладений кредитний договір №10006025383001, згідно якого банк надав йому на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит в сумі 112680,00 грн. на купівлю автомобіля, зі сплатою щомісячно процентів в розмірі 15,9% річних за користування кредитом. Термін користування кредитом з 25 травня 2011 року до 25 травня 2018 року. 02 грудня 2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно умов якого ПАТ «Астра Банк» передав (відступив) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення. Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 14 серпня 2015 року стягнуто з нього та [PERSON] , солідарно, на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором №310006025383001 від 25 травня 2011 року в сумі 104953,00 грн. Постановою про закінчення виконавчого провадження №51558522 від 14 березня 2019 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/679/59/2015, виданого 09 листопада 2015 року Нетішинським міським судом Хмельницької області, про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 104953,97 грн. з нього на користь ПАТ «Дельта Банк» закінчено в зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Позивач у позові зазначає, що через пів року після погашення боргу, а саме 11 жовтня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір купівлі-продажу майнових прав №2018/К, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором №»310006025383001. Ухвалою Нетішинського міського суду від 27 січня 2020 року відмовлено ТОВ «Вердикт-Капітал» у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження. З означеної ухвали слідує, що виконавче провадження закінчено 14 березня 2019 року і кредитний борг ним погашено. Однак, в день купівлі ТОВ «Вердикт Капітал» майнових прав у «Дельта Банку», 11 жовтня 2019 року відповідач ТОВ «Вердикт Капітал» робить, на переконання позивача, нічим необґрунтовану, незаконну виписку по особовому рахунку № [NUMBER] по кредитному договору №310006025383001 від 25 травня 2011 року, який ним вже погашено, на суму 28091,03 грн. боргу і подає її нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. для здійснення виконавчого напису про стягнення заборгованості у безспірному порядку. Як наслідок приватний нотаріус Горай О.С., на думку позивача, не пересвідчившись в дійсності кредитного договору, в безспірності заборгованості вчиняє 14 серпня 2020 року оскаржуваний виконавчий напис, стягнувши 28091,03 грн боргу і 650, 00 грн за вчинення напису, на загальну суму 28 741,03 грн. Зважаючи на зазначене позивач у позові вказує, що оскаржений виконаний напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню, з тих підстав, що приватний нотаріус не переконався у безспірності заборгованості боржника та вчинив усупереч вимогам законодавства оскаржений виконавчий напис, а також зважаючи на те, що в нього відсутня кредитна заборгованість перед відповідачем. На підставі наведеного, посилаючись на приписи ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», позивач просить суд визнати виконаний напис вчинений 14 серпня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про звернення стягнення з нього на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в сумі 28741,03 грн. таким, що не підлягає виконанню. 31 грудня 2020 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Зокрема останній зазначив, що нотаріус вчинив виконавчий напис у відповідності до вимог ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку для вчинення нотаріальних дій, який затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року. Так відповідно до означеного порядку нотаріус вчинив виконавчий напис за фактом подання стягувачем документів, які відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 є підтвердженням безспірності заборгованості перед стягувачем. Таким чином нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягненння грошових сум і це право існує, поки суд не встановить зворотного. На переконання представника відповідача, безспірність вимог визначається не нотаріусом, а стягувачем, а нотаріус лише перевіряє безспірність заборгованості по наданим документам. Оскільки приватному нотаріусу були подані усі необхідні документи для вчинення нотаріальної дії, то останній діяв в межах правового поля. Зважаючи на зазначене представник відповідача вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення, а тому просив у позові [PERSON] відмовити. Будь-яких інших заяв від учасників справи не надходило. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 13 листопада 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання у справі. Будь-яких інших процесуальних дій суд не вчиняв. Позивач та його представник будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися. 20 січня 2021 року представник позивача подала до суду заву в якій просила розгляд справи здійснювати без її участі та участі позивача. В ній же зазначила, що позов підтримує та просить його задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Представник відповідача будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. 18 грудня 2020 року останній подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника відповідача. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Встановивши фактичні обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень на них, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов слід задовольнити з огляду на таке. Судом установлено, що Нетішинський міський суд Хмельницької області рішенням від 14 серпня 2015 року у справі №679/2438/14-ц (провадження №2/679/59/2015) стягнув з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором №310006025383001 від 25 травня 2015 року в сумі 104953, 97 грн. (арк. спр. 14-16). З постанови про закінчення виконавчого провадження №51558522 від 14 березня 2019 року судом встановлено, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/679/59/2015, виданого 09 листопада 2015 року Нетішинським міським судом Хмельницької області, про стягнення заборгованості за кредитним договором №310006025383001 від 25 травня 2015 року в розмірі 104953, 97 грн. з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк», закінчено в зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (арк. спр. 17). В зв`язку з чим ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 27 січня 2020 року у справі 679/2438/14-ц у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» про заміну сторони виконавчого провадження відмовлено (арк. спр. 18). 14 серпня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Гораєм О.С. вчинений виконавчий напис №16837 про стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 28741,03 грн. за кредитним договором №310006025383001 від 25 травня 2011 року, де вказано, що даний кредитний договір укладено з ПАТ «Дельта Банк», правонаступником усіх прав якого є ТОВ «Вердикт Капітал» (арк. спр. 8). Позивач вважаючи, що означений виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом з порушеннями, оскільки останній не переконався у безспірності заборгованості боржника, а також вказуючи на те, що в нього відсутня кредитна заборгованість перед відповідачем звернувся до суду за захистом свого права. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава14 Закону України «Про нотаріат» та Глава16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Судом встановлено, що постановою про закінчення виконавчого провадження №51558522 від 14 березня 2019 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/679/59/2015, виданого 09 листопада 2015 року Нетішинським міським судом Хмельницької області, про стягнення заборгованості за кредитним договором №310006025383001 від 25 травня 2015 року в розмірі 104953, 97 грн. з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк», закінчено в зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Отже, на момент звернення відповідача до нотаріуса про вчинення виконавчого напису та на момент вчинення виконавчого напису заборгованість позивача перед ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором №310006025383001 від 25 травня 2015 року не існувала. Доказів зворотного відповідачем до суду подано не було. За вказаних обставин, суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову повністю. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги вимоги ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір у розмірі 840, 80 грн.за подання позовної заяви при зверненні до суду та судовий збір 420,40 грн. за подання заяви до суду про забезпечення позову, а всього 1261, 20 грн. Окрім того, ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Судом установлено, що 25 вересня 2020 року [PERSON] уклав із адвокатом Олефірук Ж.А. договір про надання правової допомоги. Предметом зазначеного вище договору є правова допомога у даній цивільній справі, а також здійснення представницьких повноважень, захисту права і законних інтересів клієнта в обсязі та на умовах, встановлених договором та за домовленістю сторін. Відповідно до даних квитанцій до прибуткового касового ордера від 25 вересня та 10 листопада 2020 року, які містять дані про отримання адвокатом Олефірук Ж.А. від [PERSON] грошових коштів у сумі 1000, 00 грн. та 2250,00 грн., позивач виконав своє зобов`язання за договором та сплатив суму гонорару згідно договору про надання правової допомоги від 25 вересня 2020 року. У відповідності до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, ст. 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною другою статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Зважаючи на відсутність зазначення у договорі про правову допомогу фіксованого розмірі гонорару. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України). Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить з встановленого у договорі про надання правової допомоги від 25 вересня 2020 року порядку узгодження таких витрат, що відповідає приписам ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Надання адвокатом Олефірук Ж.О. позивачу адвокатських послуг у суді при розгляді справи підтверджується, зокрема, договором про надання правової допомоги від 25 вересня 2020 року, актом виконаних робіт від 10 листопада 2020 року та квитанціями до прибуткового касового ордеру від 25 вересня та 10 листопада 2020 року. Згідно даних акту виконаних робіт від 10 листопада 2020 року адвокатом на користь клієнта здійснено послуги: консультації, ознайомлення з документами, підготовка позовної заяви, участь у судовому засіданні. У зазначеному договорі зазначається ціна договору, зокрема зазначено, що клієнт сплачує адвокату винагороду погоджену за взаємною угодою сторін в момент підписання акту виконаних робіт та вносить предоплату в розмірі 1000 , 00 грн.. В акті виконаних робіт від 10 листопада 2020 року зазначено назви послуг наданих адвокатом, вартість окремої послуги та загальна їх вартість в сумі 3250,00 грн. При визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих позивачем доказів, суд також виходить з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи). З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що з товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» підлягає стягненню на користь [PERSON] 3250,00 грн. витрат пов`язаних з професійною правничою допомогою.

Outcome: approved