Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

В липні 2016 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила встановити факт проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON], як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з 05 лютого 1992 року по червень 2016 року включно; визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], гараж, розташований у Красногвардійському районі м. Дніпропетровську по вулиці Чичеріна, 17 «Г» інвентаризаційний номер 32644, майно (Літ В-1») складається з гаражу (18,4 кв.м.) та подвалу (12,6 кв.м.); та визнати за ними право власності на 1/2 частину гаражу, розташованого у Красногвардійському районі м. Дніпропетровську по вулиці Чичеріна, 17 «Г» інвентаризаційний номер 32644, Майно (Літ «В-1») складається з гаражу (18,4 кв.м.) та подвалу (12,6 кв.м.) - за кожним з них відповідно. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що вони з відповідачем знаходилися у зареєстрованому шлюбі, який 05 лютого 1992 року було розірвано. Але, не зважаючи на це, вони продовжували знаходитися у фактичних шлюбних відносинах, проживали разом у [INFO], мали спільний бюджет, виховували разом сина [PERSON], на якого за спільний кошт було придбано та зареєстровано квартиру [INFO]. Відповідач у 2002 році став власником спірного об'єкту нерухомості, а саме: індивідуального гаражу, розташованого у Красногвардійському районі м. Дніпропетровську по вулиці Чичеріна, 17 «Г» інвентаризаційний номер 32644. Спірне майно складається з гаражу (18,4 кв.м.) та подвалу (12,6 кв.м.). На майно, що є предметом спору, відповідач отримав технічний паспорт, який було виготовлено та видано Комунальним підприємством «Дніпропетровське бюро технічної інвентаризації» 05.09.2002 року. Зазначене майно є їхньою спільною сумісною власністю, на частину якого позивачка просила визнати за нею право власності. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги та просила задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалася на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог позивачки та визнав її позовні вимоги в повному обсязі. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. У судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано між ними 05 лютого 1992 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії І-КИ № 222449, виданим повторно 14.06.2016 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 137 від 05.02.1992 року (а.с.11). Позивачка вказала, що не зважаючи на офіційне розірвання шлюбу, вони з відповідачем продовжили проживати у фактичних шлюбних відносинах, проживали разом у [INFO], мали спільний бюджет, виховували разом сина [PERSON], тощо. Відповідач, в свою чергу, вказані обставини не заперечував та визнав. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, не потребують доказуванню обставини, що сторони проживали однією сімєю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в період з 05 лютого 1992 року по червень 2016 року включно. Крім того, згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що відповідач визнає позовні вимоги позивачки, визнання відповідачем позову в частині встановлення факту проживання однією сімєю не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а для ухвалення рішення про задоволення позову в цій частині наявні законні підстави, суд вважає заявлені позивачкою позовні вимоги в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, суд вважає необхідним встановити факт проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON], як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з 05 лютого 1992 року по червень 2016 року включно. Що ж стосується решти позовних вимог позивачки, то вони задоволенню не підлягають по наступним підставам. Так, позивачка вказала, що під час перебування з нею у фактичних шлюбних відносинах, відповідач набув право власності на гараж, розташований у Красногвардійському районі м. Дніпропетровську по вулиці Чичеріна, 17 «Г» інвентаризаційний номер 32644, майно (Літ В-1») складається з гаражу (18,4 кв.м.) та подвалу (12,6 кв.м.), у звязку з чим, вона просила визнати вказане нерухоме майно їхньою спільною сумісною власністю та визнати за нею право власності на 1/2 частину цього майна. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Позивачкою не доведено суду належними та допустимими доказами той факт, що відповідач є власником вказаного предмету нерухомості. Крім того, твердження позивачки спростовуються Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 07.11.2016 року за № 72378619, згідно якої відповідач не є власником гаражу, розташованого у Красногвардійському районі м. Дніпропетровську по вулиці Чичеріна, 17 «Г» інвентаризаційний номер 32644, майно (Літ В-1») складається з гаражу (18,4 кв.м.) та подвалу (12,6 кв.м.). Згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням всіх вищевказаних обставин, суд вважає необхідним відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог в частині визнання спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], гаражу, розташованого у Красногвардійському районі м. Дніпропетровську по вулиці Чичеріна, 17 «Г» інвентаризаційний номер 32644, майно (Літ В-1») складається з гаражу (18,4 кв.м.) та подвалу (12,6 кв.м.); та визнання за ними права власності на 1/2 частину гаражу, розташованого у Красногвардійському районі м. Дніпропетровську по вулиці Чичеріна, 17 «Г» інвентаризаційний номер 32644, Майно (Літ «В-1») складається з гаражу (18,4 кв.м.) та подвалу (12,6 кв.м.) - за кожним з них відповідно. На підставі викладеного,

Outcome: partial