Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

В лютому 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову позивачка вказала, що вона є власником житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] . В даному житловому будинку зареєстрований її чоловік - [PERSON] , однак фактично не проживає з моменту реєстрації, тобто з липня 2018 року і по теперішній час. Між ними відсутні жодні домовленості щодо їхнього проживання в будинку, який належить їй. Тому позивач просить визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] . В судове засідання позивач та її представник не з`явились, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, щодо заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом прядку. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок по [ADDRESS] , в якому зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] .. Вказані обставини підтверджується: договором купівлі-продажу від 17.03.2016 року; Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №57690798 від 19.04.2016 року; довідкою Відділу реєстрації місця проживання Управління з питань реєстрації ХМР №П-03-10628 від 11.02.2020 року. Згідно акту Комітету самоорганізації населення мікрорайону Лезнево №63 від 14.02.2020 року, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які прописані в [ADDRESS], підтвердили, що [PERSON] , [INFO] в будинку [ADDRESS] ніколи не проживав, не проживає і його місце знаходження не відомо. Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК УРСР - зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ст. 156 ч. 1 ЖК УРСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач не проживає в будинку по [ADDRESS] більше одного року. Судом не здобуто доказів того, що відповідач відсутній з поважних причин чи йому створювались перешкоди у проживанні у вказаному будинку, а також, що між позивачем та відповідачем були будь-які договірні відносини з приводу користування будинком. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право на користування будинком [ADDRESS] , а позов слід задоволити. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн.. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved