Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

В Нововодолазький районний суд Харківської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] третя особа: СГІРФО Нововодолазького РВ ГУМВС України в Харківській області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в якому вказала, що в 2010 році позивачем було зареєстровано в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] [PERSON].. Згідно довідки виконавчого комітету Старорвірівської сільської ради за № 1741 від 05.10.2015 року за адресою [ADDRESS] зареєстровані : -Власник домогосподарства [PERSON]; -Чоловік [PERSON] -[PERSON]. Починаючи з 2009 року та по теперішній час відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації та на даний час його місце знаходження невідоме. Дані факти підтверджуються актом обстеження житлово-побутових умов помешкання [PERSON] що знаходиться за адресою [ADDRESS] від 01 вересня 2015 року складеного депутатами Старовірівської сільської ради Селиховою С.А. яким встановлено, що особа яка зареєстрована за адресою [ADDRESS], [PERSON] [INFO] не проживає за вищевказаною адресою на протязі п'яти років. Відповідач про час слухання справи був належним чином повідомлений, шляхом розміщення оголошення в засобах масової інформації. В судове засідання відповідач не з'явився, про причину неявки суду не повідомив Позивач надала до суду заяву в якій просила суд слухати справу без її участі за наявності доданих до матеріалів справи доказів, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224 - 226 ЦПК України. . Суд, розглянувши позовну заяву, заяву позивача, перевірив матеріали справи, надані докази, вважає, що позов є обґрунтованим, та підлягає задоволенню за наступних підстав. Статтями 1,2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. В ході судового розгляду встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В 2010 році позивачем було зареєстровано в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] [PERSON]. Згідно довідки виконавчого комітету Старорвірівської сільської ради за № 1741 від 05.10.2015 року за адресою [ADDRESS] зареєстровані : -Власник домогосподарства [PERSON]; -Чоловік [PERSON] -[PERSON]. Починаючи з 2009 року та по теперішній час відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації та на даний час його місце знаходження невідоме. Дані факти підтверджуються актом обстеження житлово-побутових умов помешкання [PERSON] що знаходиться за адресою [ADDRESS] від 01 вересня 2015 року складеного депутатами Старовірівської сільської ради Селиховою С.А. яким встановлено, що особа яка зареєстрована за адресою [ADDRESS], [PERSON] [INFO] не проживає за вищевказаною адресою на протязі п'яти років. Згідно зі ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ст. 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майно. При цьому ч.2 ст. 405 ЦК України, передбачені, спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім'ї, необхідно врахувати, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Відповідно до ст.3 Сімейного Кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Положення ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР зазначає, що до членів сім'ї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Позивач, як власник житлового приміщення, на підставі ст.ст. 316, 317, 391, 405, 406 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом виселення відповідачів з спірного житлового приміщення, за відсутніми відповідачами протягом року. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах щодо визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини його відсутності понад встановлені строки. Законодавство не містить переліку підстав, які вважаються поважними причинами відсутності за місцем мешкання понад року, і за наявністю яких особа не може бути визнана такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Поважність причин відсутності особи за місцем мешкання, визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. При цьому, встановлення причин відсутності понад встановленні законом строки має відбуватися тільки після встановлення факту відсутності відповідача в зазначені строки. У відповідності до п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли з практики застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 р. за №2, наймач або член його сім'ї втрачає право користування жилим приміщенням якщо він вибув на інше постійне місце проживання. Доказами вибуття можуть бути будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення іншого договору на невизначений строк, тощо). На підставі вищевикладеного та враховуючи, відсутність відповідачів за місцем мешкання понад один рік, без поважних причин та відсутність інших домовленостей між власником житлового приміщення та відповідачами,

Outcome: approved