Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

В лютому 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», Ізмаїльського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області, третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, мотивуючи свої вимоги тим, що 18.11.2017 року між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» була підписана заява за №ODXRRX08940416, за якою банк надав [PERSON] строковий кредит у сумі 1558,8 грн. на строк до 18.11.2008 року включно. Погашення заборгованості за даним кредитом мало здійснюватись в період з 10 по 15 число кожного місяця (щомісячний платіж) у сумі 180,71 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також з інших витрат згідно з Умовами. 12.08.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис за №6886 щодо стягнення з позивача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів на суму 24\~702,83 грн. 10.05.2017 року державним виконавцем Ізмаїльського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області на підставі цього виконавчого напису були винесені постанови про накладення арешту на все майно боржника та про розшук його майна, а 04.09.2017 року постанова про арешт коштів. Про всі дії ДВС та банку позивачу стало відомо 29.01.2017 року, коли його представник ознайомився з матеріалами виконавчого провадження. Позивач вказує, що банк не звертався до нього з будь-якими вимогами відносно зазначеного кредиту після 21.07.2008 року. Дія картки закінчилась 18.11.2008 року, а за виконавчим написом до нотаріуса банк звернувся лише 12.08.2016 року, тобто після закінчення строку для висунення відповідних вимог. У виконавчому написі нотаріус пропонує стягнути з позивача грошові кошти у загальному розмірі з урахуванням витрат, повязаних з вчиненням виконавчого напису, 24\~702,83 грн. Як вбачається із виписки з рахунку боржника, складеної станом на 01.04.2016 року із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за договором №ODXRRX08940416 від 18.11.2007 року, останній платіж відбувся ще 21.07.2008 року. Крім того, як вбачається з виконавчого напису в даному випадку компенсація, пеня, складає 20395,30 грн. при розмірі суми кредиту в 1558,8 грн., що не відповідає вимогам діючого законодавства. Крім того, при наявності пропущеного строку позовної давності нотаріус не вправі був вчиняти оспорюваний виконавчий напис. Як вбачається з заяви позичальника від 18.11.2007 року, у ПАТ КБ «ПриватБанк» право на примусове стягнення боргу виникло 18.11.2008 року, отже останнім днем для висунення вимоги про примусове стягнення боргу є 18.11.2011 року. В той же час, виконавчий напис був неправомірно вчинений нотаріусом 12.08.2016 року після спливу загальної позовної давності. Також зазначає, що в оскаржуваному виконавчому написі вказане прізвище боржника «Радіолов», тоді як прізвище позивача «Раділов». З огляду на вказане, позивач просить визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, сповіщений належним чином, причини неявки суду не повідомив, представник позивача надав суду заяву, в якій позовні вимоги в частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Інщі вимоги викладені в позовній заяві не підтримав. Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи у відсутності представника не надав, 02.03.2018 року надав відзив на позовну заяву (а.с.30-31), в якому вказав, що кредитний договір передбачає повернення боржником кредитних коштів до 13.03.2007 року. З огляду на те, що договір не був виконаний достроково, розірваний чи змінений, а також на те, що договір не виконувався належним чином до 13.03.2007 року, він продовжує діяти і до сьогодні, оскільки не був виконаний належним чином. Кредитний договір може бути припинений виключно з однієї з підстав, передбачених Главою 50 ЦК України, тому даний кредитний договір продовжує свою дію навіть після 13.03.2007 року, правовідносини між сторонами тривають, оскільки грошові кошти не були повністю повернуті банку, тому твердження позивача стосовно пропуску 3-річного строку з моменту настання права вимоги щодо погашення заборгованості є необґрунтованими. Отже, датою 13.03.2007 року в Договорі №ODXRRX08940416 визначено кінцеву дату виконання позичальником дій щодо повернення кредиту за умов відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання своїх грошових зобовязань за договором та припинення зобовязань в цілому. Крім того, з урахуванням висновку, викладеному у п.13 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 31.01.1992 року, нотаріус не здійснив порушення законодавства. Представник Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність. Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, надала заяву про розгляд справи у її відсутності. 14.03.2018 року надала пояснення по справі (а.с.39-41), в яких вказує, що позовна заява задоволенню не підлягає, оскільки Пленум Верховного суду України Постановою №2 від 31.01.1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчинені» від 31.01.1992 року розяснив судам, що в справах щодо оспорювання виконавчого напису боржник може оспорювати в позовному провадженні лише правильність вимог, зазначених у виконавчому напису. При безпідставності цих вимог суд скасовує виконавчий напис і відмовляє в задоволенні цих вимог, а у разі їх часткової обґрунтованості постановляє рішення про скасування виконавчого напису і стягнення з боржника на користь кредитора дійсної суми боргу. Помилки при виконанні формальностей при вчиненні виконавчого напису нотаріусом, за змістом вказаної постанови не можуть бути самі по собі підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того, зазначає, що строки , передбачені в ст. 88 Закону України «Про нотаріат» не є позовною давністю за своєю правовою природою, оскільки відповідна дія виступає як окремий (позасудовий) спосіб захисту цивільних прав, в той час, як згідно ст.. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися саме до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вказує також, що в договорі не передбачений строк його дії, тобто він укладений на невизначений час та сторони мали здійснити свої права та обовязки за даним договором в будь-який час. Право кредитора вимагати його виконання виникає незалежно від строку виконання зобовязання, передбаченого договором, яке не треба плутати із строком дії договору. Аналогічна позиція відображена у висновку науково правової експертизи з питання визначення нотаріусом під час вчинення виконавчого напису безспірності заборгованості, початку перебігу строку вчинення виконавчого напису та способу і субєктного складу справи щодо його оскарження в суді, виконаного інститутом держави і права ім. В.М. Корецького Національної академії наук України №126/581 від 12.12.2016 року. З огляду на зазначене, просить відмовити в задоволенні позовної вимоги [PERSON] Вивчивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 18.11.2007 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» була підписана заява за №ODXRRX08940416, за якою банк надав [PERSON] строковий кредит у сумі 1558,8 грн. на строк до 18.11.2008 року включно.(а.с. 7) Відповідно до заяви позичальника за №ODXRRX08940416 від 18.11.2007 року погашення заборгованості за даним кредитом здійснюється в період з 10 по 15 число кожного місяця (щомісячний платіж) у сумі 180,71 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також з інших витрат згідно з Умовами. (а.с.7) Як вбачається з розрахунку заборгованості [PERSON] порушив свої зобовязання за кредитним договором. (а.с. 9) За заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» 12.08.2016 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] вчинив виконавчий напис за №6886, відповідно до якого запропоновано звернути стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів на суму 24\~702,83 грн. (а.с. 8). 10.05.2017 року державним виконавцем Ізмаїльського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області за виконавчим провадження №53390466 на підставі вказаного виконавчого напису були винесені постанови про накладення арешту на все майно боржника, (а.с.11) і про розшук майна боржника (а.с.12), та 04.09.2017 року постанову про арешт коштів боржника (а.с.13). Дане також підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.03.2017 року №81898300 (а.с.14-15). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Згідно статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.3, 3.4 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обовязкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Як вбачається з виконавчого напису (а.с. 8) приватного нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] запропоновано звернути стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів на суму 24 702,83 грн., які складаються з: - залишку заборгованості за кредитом в сумі 1\~328,39 грн.; -залишку заборгованості за відсотками в сумі 15,41 грн.; - комісії в сумі 168,36 грн.; - пені в сумі 20\~395, 30 грн.; - штрафу в сумі 1\~095,37 грн.; - витрат повязаних із вчиненням виконавчого напису 1\~700 грн. Враховуючи положення ст. 88 Закону України «Про нотаріат» на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису він повинен був перевірити правомірність вимог стягувача за вимогами в повному обсязі в тому числі і строки давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині. Дана позиція суду співпадає з позицією Верховного Суду України, викладеною в Постанові від 05 липня 2017 року в справі №6-887 цс17. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с. 9) останній платіж [PERSON] за кредитним договором №ODXRRX08940416 від 18/11/2007 року вчинено 21.07.2008 року. Відповідно до умов кредитного договору від 18.11.2007 року кінцевий термін остаточного повного погашення кредитної заборгованості 18.11.2008 року. Отже, 18.11.2009 року сплив строк позовної давності за вимогами банку щодо стягнення пені та 18.11.2011 року сплив строк позовної давності за іншими вимогами. В звязку з зазначеним, суд вважає, що вимоги [PERSON] щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованими. При цьому суд не приймає до уваги доводи викладені в відзиві на позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження того, що строк позовної давності за його вимогами не сплив. Також не приймаються до уваги доводи третьої особи приватного нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], вказані в поясненнях від 14.03.2018 року, так як вони спростовуються матеріалами справи. Крім того, у висновку науково правової експертизи з питання визначення нотаріусом під час вчинення виконавчого напису безспірності заборгованості, початку перебігу строку вчинення виконавчого напису та способу і субєктного складу справи щодо його оскарження в суді, виконаного інститутом держави і права ім. В.М. Корецького Національної академії наук України №126/581 від 12.12.2016 року зазначено, що строк, протягом якого може бути вчинено виконавчий напис, обчислюється з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. У п.5 ч.2 ст. 16 ЦК України примусове виконання обовязку в натурі визначено як судовий спосіб захисту порушених прав. Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк, в даному випадку до 18.11.2008 року включно. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк», Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню підлягає задоволенню.

Outcome: approved