Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що між АТ «Страхова компанія «АХА Страхування» та [PERSON] було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/8513917, згідно якого АТ «Страхова компанія «АХА Страхування» взяло на себе зобовязання компенсувати заподіяну шкоду третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю транспортного засобу «BMW 520», д.н. [NUMBER], і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. 06.07.2015р. [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], допустив зїзд за межі проїзної частини дороги, де зіткнувся із припаркованим автомобілем [NUMBER], далі зіткнувся із деревом, внаслідок чого автомобілі отримали технічні пошкодження. [PERSON] разом із пасажирами автомобіля [NUMBER], перебував у стані алкогольного спяніння, що встановлено у витягу із кримінального провадження №1201514013000116 та у постанові про закриття кримінального провадження Стрийського ВП ГУНП України у Львівській області від 24.05.2016р., згідно якої [PERSON] порушив п.п. 1.5., 1.10., 2.3., 2.9. ПДР України. Згідно з умовами полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів №АІ/8513917, на підставі страхового акту №1.102.15.02940/АХА2066775 від 25.05.2016р., розрахунку страхового відшкодування та зібраних документів АТ «Страхова компанія «АХА Страхування» відшкодувало потерпілому [PERSON] витрати на ремонт автомобіля [NUMBER], в сумі 20156,01 грн. Однак, враховуючи те, що відповідач вчинив ДТП перебуваючи у стані алкогольного спяніння АТ «Страхова компанія «АХА Страхування» має право зворотної вимоги (регресу) до [PERSON] на суму 20156,01 грн. Представник позивача в судове засідання не зявилася, однак подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив. Враховуючи, що відповідач не зявився в судове засідання, будучи належним чином повідомленим, і від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, зважаючи на думку представника позивача, яка не заперечила проти заочного розгляду справи, та беручи до уваги вимоги ч.2 ст. 197 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи без фіксування його за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши наявні у справі докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 13.09.2014р. між ПрАТ «СК «АХА Страхування» та [PERSON] було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/8513917, згідно якого АТ «Страхова компанія «АХА Страхування» зобовязалося при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування в порядку та в строки згідно договору. Обєкт страхування є транспортний засіб «BMW 520», д.н. [NUMBER]. Згідно з довідкою про дорожньо-транспортну пригоду 06.07.2015р. у м. Стрию по вул.Виговського, 2а відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], під управлінням [PERSON] та автомобіля [NUMBER], під керування [PERSON], в результаті чого транспортні засоби отримали технічні пошкодження. 07.07.2015р. за даним фактом внесено відомості до ЄРДР за №12015140130001167 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, де зазначено, що 06.07.2015р. близько 22.30 год. у м. Стрию по вул. Виговського поруч із будівлею 2а автомобіля [NUMBER], за кермом якого перебував [PERSON], рухаючись в напрямку вул. Болехівська, допустив зїзд за межі проїзної частини дороги, де контактував на узбіччі із припаркованим автомобілем [NUMBER], яким керував [PERSON], далі зіткнувся із деревом, внаслідок чого автомобілі отримали технічні пошкодження. [PERSON] перебував у стані алкогольного спяніння. Згідно з постановою про закриття кримінального провадження від 24.05.2016р. кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12015140130001167 від 07.07.2015р., за ознаками кримінального правопорушення, попередня правова кваліфікація якого передбачена ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України закрито, у звязку із встановленням відсутності складу кримінального правопорушення. З розрахунку калькуляції №1.102.15.0 від 19.08.2015р. по ремонту автомобіля [NUMBER], вбачається, що вартість відновлювального ремонту цього автомобіля становить 21156,01 грн. З розрахунку страхового відшкодування (справа № 1.102.15.02940, договір страхування (поліс) № АІ8513917 від 25.09.2014р.) розмір страхового відшкодування за вирахуванням безумовної франшизи складає: 21156,01 1000,00 = 20156,01 грн. На підставі наданих документів та згідно з умовами договору, зазначене ДТП ПрАТ «СК «АХА Страхування» визнало страховим випадком та виплатило [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 20156,01 грн., що підтверджується платіжним дорученням №244 376 від 26.05.2016р. Таким чином, ПрАТ «СК «АХА Страхування» виконало зобовязання перед страхувальником у повному обсязі. 26.08.2016р. ПрАТ «СК «АХА Страхування» предявило до [PERSON] претензію на суму 20156,01 грн. у звязку з тим, що ПрАТ «СК «АХА Страхування» виплатило розмір завданого ним збитку в сумі 20156,01 грн. до страхової компанії перейшло право зворотної вимоги (регресу), як до особи відповідальної за відшкодування заподіяних збитків згідно пункту 33.1.2 ст. 33 та пункту 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності». Відповідно до ст. 9 (п.п. 9.1. та 9.2.) Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобовязаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Відповідно до ст. 22 (п.22.1) Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Згідно ст. 28 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, пов'язана з пошкодженням транспортного засобу. Відповідно до ст. 29 Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно підпункту 38.1.1. «а» пункту 38.1. ст. 38 Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Відповідно до ч.1 ст. 14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. За змістом ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч.5 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Так, суд враховує правовий висновок Верховного Суду України, який зроблений на засіданні Судової палати у цивільних справах від 29 червня 2016 року в справі №6-192цс16, згідно якого завдання потерпілому шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобовязанні ним є страховик). Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Також, суд враховує правовий висновок Верховного Суду України, який зроблений на засіданні Судової палати у цивільних справах від 16 листопада 2016 року в справі №6-2188цс16, за змістом якого, згідно зі статтею 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 цього Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Деліктне зобовязання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобовязання зазвичай виступають потерпілий (кре\-дитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обовязок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обовязку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобовязання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України). Крім цього, суд враховує правовий висновок Верховного Суду України, який зроблений на засіданні Судової палати у цивільних справах від 23 березня 2016 року в справі №6-2598цс15, згідно якого перехід права вимоги за нормами статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» слід відрізняти від зворотної вимоги (регресу), яка регулюється положеннями статті 1191 ЦК України, статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку про її застосування за таких умов: 1. Право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов'язання перед потерпілим. 2. Регрес застосовується після припиненні зобов'язання з відшкодування шкоди. За регресними зобовязаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання, зокрема виплати страхового відшкодування (частина шоста статті 261 ЦК України). Разом з тим статтею 993 ЦК передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. При цьому заміна сторін у зобовязанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (частина перша статті 262 ЦК України). Отже, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги сплаченого страхового відшкодування до заподіювача і строк такої вимоги починає спливати з моменту заподіяння шкоди. Як розяснено в п. 26 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК. В п. 27 Пленуму розяснено, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що 06.07.2015р. о 22:30 год. по вул. Виговського, 2а в м. Стрию Львівської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], який застрахований ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування», та автомобіля [NUMBER]. ДТП відбулася через порушення водієм автомобіля [NUMBER], [PERSON] правил дорожнього руху, який перебував у стані алкогольного спяніння. У звязку з настанням страхового випадку та після проведення ремонтної калькуляції з визначення вартості матеріального збитку, заподіяного автомобілю [NUMBER], ПрАТ «СК «АХА Страхування» провела виплату страхового відшкодування власнику даного автомобіля [PERSON] в розмірі 20156,01 грн. Після проведення такої виплати (що підтверджується платіжним дорученням №244376 від 26.05.2016р.), з огляду на обставини ДТП (вчинення такого відповідачем у стані алкогольного спяніння), а також на положення ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності» та ст. 1191 ЦК України, ПрАТ «СК «АХА Страхування» набуло права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. ПрАТ «СК «АХА Страхування» зверталося до відповідача у позасудовому порядку з претензією про компенсацію в порядку регресу понесених витрат в розмірі 20156,01 грн., однак відповідач компенсацію не сплатив. Враховуючи, що зазначена компенсація по даний час залишається не сплаченою, тому суд вважає позовні вимоги законними та підставними і такими, що підлягають до задоволення. Понесені позивачем документально підтверджені судові витрати, а саме: сплачений судовий збір в розмірі 1378 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а недоплачений судовий збір в розмірі 222 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави згідно вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved