Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

В квітні 2015 року Товариство з додатковою відповідальністю «Полтавтрансбуд» звернулося до суду з позовом до [PERSON] в інтересах малолітнього сина [PERSON], третя особа: Служба в справах дітей виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтаві ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що Товариство з додатковою відповідальністю «Полтавтрансбуд» є балансоутримувачем гуртожитку за адресою: [ADDRESS]. 12.09.2008 року на прохання [PERSON] було здійснено реєстрацію постійного місця проживання у гуртожитку її сина - [PERSON], [INFO], але відповідач фактично ніколи не проживав за вказаною адресою та на даний час не проживає, в звязку з чим позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не зявилася, але від неї надійшла заява, в якій вона просить розглядати справу у відсутність представника позивача та зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, не попередивши суд про причини своєї неявки, хоча про день і час розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору Служби в справах дітей виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтаві ради в судове засідання не зявився, не попередивши суд про причини своєї неявки, хоча про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином. Статтею 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду даної справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних обставин. Так, в судовому засіданні встановлено, що Товариство з додатковою відповідальністю «Полтавтрансбуд» є балансоутримувачем гуртожитку за адресою: [ADDRESS]. 12.09.2008 року на прохання [PERSON] було здійснено реєстрацію постійного місця проживання у гуртожитку її сина - [PERSON], [INFO], але [PERSON] та її син фактично ніколи не проживав за вказаною адресою та на даний час не проживає. [PERSON] не повідомила про своє фактичне місце проживання. Факт непроживання відповідача у спірному гуртожитку підтверджується актами обстеження від 06.10.2014р., від 23.11.2014р., від 18.12.2014р., від 17.01.2015р., від 11.02.2015 р., від 24.03.15 р. складеними представниками адміністрації Товариства з додатковою відповідальністю «Полтавтрансбуд», проживаючими та зареєстрованими у спірному гуртожитку в [ADDRESS], про те, що відповідач не проживає у спірному гуртожитку з моменту реєстрації. Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 23.02.2015р. у справі № 553/146/15-ц, провадження № 2/553/310/2015, за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Полтавтрансбуд» до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, встановлено, що [PERSON] з моменту реєстрації фактично ніколи не проживала в гуртожитку за вказаною адресою та на даний час не проживає, фактичне місце її проживання не відоме. В звязку з чим, суд визнав [PERSON] такою, що позбавлена права користування житловим приміщенням гуртожитку по [ADDRESS]. Рішення суду набрало чинності 06.03.2015 р.. Частиною 3 статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 127 Житлового кодексу для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Згідно ч.1 ст. 71 Житлового кодексу при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 Житлового кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. Таким чином, оскільки відповідач у спірному гуртожитку не проживає більше шести місяців, не несе будь-яких витрат по оплаті за проживання, він вважається таким, що втратив право користування вищевказаним будинком. Відповідно до ч. 1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Враховуючи вище викладене, позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю «Полтавтрансбуд» до [PERSON] в інтересах малолітнього сина [PERSON], третя особа: Служба в справах дітей виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтаві ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved