Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

В лютому 2020 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що є власником Ѕ частини квартири [ADDRESS] . Власником іншої Ѕ частини вказаної квартири є [PERSON] . Позивач зазначав, що квартирою користується одноособово відповідач зі своєю родиною. Дійти згоди щодо порядку користування квартирою їм не вдалося. Посилаючись на вказані обставини, а також на вимоги ст.ст. 258, 317, 361 ЦК України позивач просив визначити порядок користування двокімнатною ізольованою квартирою [ADDRESS] між її співвласниками, виділивши у користування [PERSON] житлову кімнату площею 19,0 кв.м., а в користування [PERSON] житлову кімнату площею 11,5 кв.м. Кухню, площею 5,8 кв.м., вбиральню, площею 2,9 кв.м., коридор, площею 4,4 кв.м. і вбудовану шафу, площею 2,2 кв.м. залишити в спільному користуванні обох власників. Обґрунтовуючи виділення у користування кімнати більшої за розміром, позивач зазначав, що є особою з інвалідністю ІІ групи, з обмеженими можливостями руху, а наявність інфільтрату у зовнішніх м`яких тканинах вимагає постійних засобів гігієни. Позивач в судове засідання не з`явився, направив до суду свого представника, який позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник позивача не наполягав на залишенні у спільному користуванні власників вбудованої шафи площею 2,2 кв.м. [PERSON] звернулася до суду з зустрічними позовними вимогами до [PERSON] та просила встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] наступним чином: виділити в користування [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] , малолітньому [PERSON] кімнату житловою площею 19,0 кв.м.; в користування [PERSON] виділити кімнату житловою площею 11,5 кв.м.; місця загального користування: площею 5,8 кв.м., вбиральню, площею 2,9 кв.м., коридор, площею 4,4 кв.м. і вбудовану шафу, площею 2,2 кв.м. залишити в спільному користуванні обох власників. В обґрунтування зустрічних позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що Ѕ частина вказаної квартири їй належить на підставі свідоцтва № [NUMBER] від 15 червня 2018 року, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Товстолужською О.В. на підставі акту про проведення електронних торгів. Інша Ѕ частина належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 10 січня 1999 року та договору про поділ нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Лисих Л.І. р.№ 2079. Позивач зазначала, що за вказаною адресою зареєстрована вона та її чоловік [PERSON] . Також з ними проживає без реєстрації її малолітній син [PERSON] . Квартира [ADDRESS] складається з двох кімнат житловою площею 19,0 кв.м. та 11,5 кв.м., кухні 5,8 кв.м., вбиральні 2,9 кв.м., коридору 4,4 кв.м., вбудованої шафи площею 2,2 кв.м. При цьому кімната 19,0 кв.м. є прохідною від кімнати 11,5 кв.м. до кухні, вбиральні та коридору. На даний час [PERSON] разом з родиною проживають у кімнаті 19,0 кв.м., оскільки проживання сім`ї з трьох чоловік в кімнаті 11,5 кв.м. є неможливим. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] просила зустрічний позов задовольнити. Зустрічних вимог один до одного сторони не визнали. Третя особа [PERSON] просив у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічні позовні вимоги задовольнити. Представник Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради до суду не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив суд ухвалити рішення з урахуванням інтересів дитини. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 10 січня 1999 року та договору про поділ нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Лисих Л.І. р.№ 2079 та свідоцтва № 991 від 15 червня 2018 року, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Товстолужською О.В. на підставі акту про проведення електронних торгів відповідно (а.с. 15,19-20,97, 98). Відповідно до частини першої\~статті 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно зі\~статтею 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричиняє припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої\~статті 358 ЦК України\~при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Порядок користування житловими приміщеннями у квартирі, яка належить на праві власності кільком особам, може бути встановлений у випадку, коли такі приміщення відповідають за розміром часткам цих осіб у вказаному майні. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Як свідчить тлумачення частини третьої\~статті 358 ЦК України\~надання співвласнику у користуванні частини майна має ґрунтуватися на встановленні відповідності між розміром частки в праві спільної часткової власності, та часткою того майна надання якого у користування вимагає такий співвласник. За домовленістю співвласників, може бути допущений відступ від засади відповідності між розміром частки у праві та розміром частки у майні. Квартира [ADDRESS] складається з двох кімнат житловою площею 19,0 кв.м. та 11,5 кв.м., кухні 5,8 кв.м., вбиральні 2,9 кв.м., коридору 4,4 кв.м., вбудованої шафи площею 2,2 кв.м. Виділити у користування кожному зі співвласників приміщення, які будуть відповідати за розміром частці кожного зі співвласників у вказаному майні не виявляється можливим. Домовленості між співвласниками щодо відступу від засад відповідності між розміром частки у праві та розміром частки у майні відсутні. Крім цього, кімната 19,0 кв.м. є прохідною від кімнати 11,5 кв.м. до кухні, вбиральні та коридору. Таким чином, встановлення запропонованого сторонами порядку користування спірною квартирою не відповідає вимогам закону та порушує права сторін. З врахуванням вищезазначеного, підстави для задоволення позовів відсутні. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed