Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

В лютому 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, до відповідача про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою площею 0.072 га, що роз-ташована [ADDRESS], виселення з цієї земельної ділянки та розташованої на неї будівлі та знесення цієї будівлі. Відповідач [PERSON] позов не визнала та звернулася до [PERSON] із зустрічним позовом про стягнення на її користь суми сплаченого завдатку в розмірі десять тисяч гривень за повернення їй земельної ділянки, який ухвалою суду від 17.02.2014 року залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України. В судовому засіданні [PERSON] уточнений позов підтримав, зустрічний позов не визнав, пославшись на наступне. За договором купівлі-продажу земельної ділянки від 14.12.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], він купив у [PERSON] земельну ділянку площею 0,072 га, розташовану по [ADDRESS], надану для ведення садівництва та 11 травня 2007 року одержав державний акт на цю земельну ділянку. Після підписання договору купівлі-продажу, згідно усної домовленості між ним та [PERSON], остання до жовтня 2007 року продовжувала користуватися земельною ділянкою. Проте, після спливу домовленого строку відповідачка не звільняє продану йому земельну ділянку та продовжує її використовувати в особистих інтересах. На його вимогу звільнити земельну ділянку відповідає відмовою. Ствердження відповідачки, що між ними була досягнута домовленість про повернення ним їй спірної земельної ділянки, у зв'язку з чим вона почала йому сплачувати гроші, не відповідають дійсним обставинам, оскільки гроші сплачувалися за проживання і користування [PERSON] земельною ділянкою. Відповідач [PERSON] позов [PERSON] не визнала зазначивши, що земельну ділянку по [ADDRESS] вона придбала за договором купівлі-продажу від 17.06.2004 року на яку в грудні 2006 року одержала державний акт. На час придбання земельної ділянки на неї знаходився садовий будиночок, на який документи були відсутні. Після отримання державного акта на право власності на земельну ділянку вона вирішила садову ділянку продати і купити будинок в с.Корсунці Комінтернівського району Одеської області. Послуги по купівлі-продажу їй надавало агентство нерухомості «Атланта». Дане агентсво після продажу нею садової ділянки зобовязалося оформити договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS] вона отримала від [PERSON] на руки одинадцять тисяч доларів США, дві тисячі п`ятсот доларів США було сплачено фірмі «Атланта» за допомогу у оформлені документів. Однак після продажу земельної ділянки [PERSON] правочин по купівлі-продажу житлового будинку в с.Корсунці не відбувся із-за неготовності, як їй пояснили, документів на будинок, у зв'язку з чим вона домовилася з [PERSON], що до купівлі будинку вона буде користуватися цією земельною ділянкою. Проте, придбати житловий будинок їй не вдалося, тому вона усно домовилася з [PERSON], що земельна ділянка залишається їй, а вона буде поступово повертати йому за неї гроші. На підтвердженя укладення в майбутньому угоди купівлі-продажу спірної земельної ділянки вона з вересня 2009 року по листопад 2010 року сплатила [PERSON] завдаток на загальну суму 2300 грн. і 900 доларів США. Однак на сьогоднішній день [PERSON] під різними приводами ухиляється від виконання раніше досягнутих між ними домовленостей і жодних дій щодо подальшого укладення з нею угоди купівлі-продажу земельної ділянки площею - 0,072 га, розташованої по [ADDRESS] не здійснює та отриманий завдаток не повертає. В наступні судові засідання [PERSON] не з'явилась, заяву про розгляд справи за її відсутність суду не направила, у зв'язку з чим справа розглянута за її відсутність із залишенням зустрічного позову без розгляду. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтями 317, 321 ЦК України передбачено, що права володіння, користування та розпоряд-ження своїм майном належить власнику. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, установлених законом. Судом установолено, що 14.12.2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, який посвідчено приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], реєстр за №5318, згідно якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив земельну ділянку площею 0,072 га, за цільовим призначенням - для ведення садівництва, розташовану по [ADDRESS], кадастровий номер: 5122782600:01:002:1916 /а.с.5-6/. 11.05.2007 року [PERSON] одержав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №112391, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010752400390, виданого на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14.12.2006 року, згідно якого він є власником земельної ділянки площею 0.072 га, за цільовим призначенням - для ведення садівництва, розташованої по [ADDRESS], кадастровий номер: 5122782600:01:002:1916 /а.с.10/. Згідно ст.ст.125,126 ЗК України, в редакції, що діяла на час виникнення правовідносин, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Статтею 78 ЗК України визначено, що право власності на землю - це право володіти, користу-ватися і розпоряджатися земельними ділянками. Відповідно до п.«а» ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами. Отже, позивач на законних підставах набув право власності на спірну земельну ділянку і в установленому законом порядку оформив на неї своє право власності. Згідно ч.2 ст.90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновлен-ню в порядку, встановленому законом. Способи захисту прав на земельні ділянки визначені ст.152 ЗК України. Згідно ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбав-ленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч.3 ст.152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту. Відповідно до ч.2 ст.158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Таким чином, позивач обґрунтовано звернувся до суду за захистом свого порушеного права на земельну ділянку. Проте, суд не погоджується зі ствердженням позивача про самовільний захват відповідачкою земельної ділянки, оскільки між сторонами існують інші правовідносини, а саме, відмова продавця передати покупцю продану річ. Згідно пояснень відповідача, що не заперечував і позивач, вона з дозволу покупця [PERSON] продовжила тимчасово користуватися земельною ділянкою. Суд не приймає до уваги ствердження відповідачки про досягнення між нею та позивачем усної домовленості про повернення їх в первісний стан до укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки, оскільки це спростовує позивач і така форма домовленості повинна укладатися відповідно до вимог закону. Згідно ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.214 ЦК України особи, які вчинили дво- або багатосторонній правочин, мають право за взаємною згодою сторін, а також у випадках, передбачених законом, відмовитися від нього, навіть у тому разі, якщо його умови повністю ними виконані. Відмова від правочину вчиняється у такій самі формі, в якій було вчинено правочин. Згідно ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. За змістом ч.2 ст.665 ЦК України, якщо продавець відмовився передати проданий товар, визначений індивідуальними ознаками, покупець має право пред'явити продавцеві вимоги про передання йому товару. Отже, позивач скористався своїм правом ї звернувся до відповідача з позовом про усунення перешкод в користуванні придбаним за договором купівлі-продажу товаром, а саме, земельною ділянкою, шляхом її звільнення. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або осопрюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що обраний позивачем спосіб захисту свого права у вигляді виселення відповідача з земельної ділянки не передбачено законодавством, а наявність будівлі на земельній ділянці не доведено належними та допустимими доказами, вимоги в цієї частині задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуд-жує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог. Згідно квитанції № 47-1141М/1 від 22.02.2013 року позивач оплатив судовий збір в розмірі 115,00 гривень, який підлягає стягненню на його користь з відповідача /а.с.4/. На підставі ст.ст.15,16,202,214,316,317,321,657,665 ЦК України, ст.ст.90,125,126,152 ЗК України і

Outcome: approved