Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

В листопаді 2019 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про стягнення заборгованості за аліментами та пені за прострочення сплати аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони з 29.07.2001 року по 08.05.2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі та від шлюбу у них народилась донька [PERSON] [INFO] . 21.11.2016 року між сторонами було укладено договір про визначення місця проживання, умов утримання дитини та участі батьків у вихованні дитини. Згідно з умовами договору відповідач зобов`язався щомісячно сплачувати позивачу кошти на утримання дитини в сумі 25000,00 грн. до досягнення повноліття в готівковій формі не пізніше 5 числа місяця, за який здійснюється оплата. А також щорічно сплачувати кошти на організацію поїздки дитини на відпочинок з метою оздоровлення дитини в сумі 30000,00 грн. щомісячно. Починаючи з липня 2018 року по листопад 2019 року відповідач не сплачував вказані кошти та у нього утворилась заборгованість по сплаті аліментів за 17 місяців в сумі 425000,00 грн. та кошти на організацію відпочинку в сумі 60000,00 грн. за 2 роки. Окрім того, позивачем також було розраховано пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 1151500,00 грн. за період з липня 2018 року по листопад 2019 року, проте з огляду на положення ст. 196 Сімейного кодексу України, заявлено до стягнення 100 % заборгованості по сплаті аліментів в сумі 425000,00 грн. Посилаючись на викладене позивач просила суд стягнути з відповідача заборгованість по сплаті аліментів в сумі 425000,00 грн., кошти на організацію відпочинку в сумі 60000,00 грн. та 425000,00 грн. пені по сплаті аліментів. Ухвалою суду від 15.01.2020 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 18.03.2020 року. 02.03.2020 року відповідачем було подано апеляційну скаргу на ухвалу суду про відкриття провадження. 02.03.2020 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення. При цьому зазначав, що укладений між сторонами договір про визначення місця проживання, умов утримання дитини та участі батьків у вихованні дитини від 21.11.2016 року суперечить інтересам дитини, оскільки звужує її права на вибір місця проживання. Окрім того, відповідач сплатив позивачу коштів на загальну суму 1000000,00 грн. за 40 місяців за період з листопада 2016 року по лютий 2020 року та 90000,00 грн. за період з 2016 року по 2019 роки на організацію поїздки дитини на відпочинок. Окрім того, відповідач оскаржив укладений договір в судовому порядку. 16.03.2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив. 17.03.2020 року ухвалою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу було повернуто без розгляду. 26.03.2020 року від представника позивача надійшли заперечення на відповідь на відзив. 17.04.2020 року представником відповідача було подано заяву про зупинення провадження у справі. 26.05.2020 року матеріали справи надійшли до суду з апеляційної інстанції. Розгляд справи призначено на 22.07.2020 року. Ухвалою суду від 22.07.2020 року в задоволенні заяви представника відповідача про зупинення провадження у справі було відмовлено. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили суд про його задоволення. В судовому засіданні відповідач та його представники просили суд відмовити у задоволенні позову. Посилались на відсутність заборгованості по сплаті аліментів. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що з 29.07.2001 року по 08.05.2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі та від шлюбу у них народилась донька [PERSON] [INFO] . Статтею 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, до досягнення ними повноліття. Згідно із ч. 1 ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. Судом встановлено, що 21.11.2016 року між сторонами було укладено та нотаріально посвідчено договір про визначення місця проживання, умов утримання дитини та участі батьків у вихованні дитини. Згідно з умовами договору (п. 2.1.1.) відповідач зобов`язався щомісячно сплачувати позивачу кошти на утримання дитини в сумі 25000,00 грн. до досягнення повноліття в готівковій формі не пізніше 5 числа місяця, за який здійснюється оплата. Позивач зазначала, що починаючи з липня 2018 року по листопад 2019 року відповідач не сплачував вказані кошти та у нього утворилась заборгованість по сплаті аліментів за 17 місяців в сумі 425000,00 грн. та кошти на організацію відпочинку в сумі 60000,00 грн. за 2 роки. Відповідачем на підтвердження оплати аліментів у вказаний період та коштів на організацію відпочинку, жодних доказів не надано. Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.. Відповідно до статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 182 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII ( 789-12 ) від 27.02.91 та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ст. 191 СК України). Згідно із ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. В Постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 334/7702/16 зроблено висновок, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Разом із тим, відповідачем в процесі розгляду справи не було доведено того, що в період з липня 2018 року по листопад 2019 року він дійсно сплачував аліменти у встановленому договором розмірі. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині та необхідності стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість по сплаті аліментів за 17 місяців в сумі 425000,00 грн. Також позивачем було розраховано пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 1151500,00 грн. за формулою ?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де: ?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Вказаний порядок розрахунку пені роз`яснений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц. Проте, з огляду на положення ст. 196 Сімейного кодексу України, позивачем заявлено до стягнення пеню в розмірі 100 % заборгованості по сплаті аліментів в сумі 425000,00 грн. Вказані позовні вимоги відповідають положенням законодавства, а тому також підлягають задоволенню. Згідно з п. 2.1.3. договору про визначення місця проживання, умов утримання дитини та участі батьків у вихованні дитини, відповідач зобов`язався щорічно сплачувати кошти на організацію поїздки дитини на відпочинок з метою оздоровлення дитини в сумі 30000,00 грн. щомісячно. В процесі розгляду справи відповідачем також не надано доказів сплати ним на користь позивача вказаних коштів, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 60000,00 грн. коштів на організацію поїздки дитини на відпочинок з метою оздоровлення за 2018-2019 роки також підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем в процесі судового розгляду жодними доказами не спростовано заборгованості перед позивачем. Посилання представника відповідача на те, що укладений між сторонами договір про визначення місця проживання, умов утримання дитини та участі батьків у вихованні дитини від 21.11.2016 року суперечить інтересам дитини, оскільки звужує її права на вибір місця проживання та те, що відповідач оскаржив укладений договір в судовому порядку не впливає на його обов`язок виконувати умови договору, який в силу ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим до виконання сторонами. Також згідно із ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Посилання відповідача з приводу того, що він сплатив позивачу коштів на загальну суму 1000000,00 грн. за 40 місяців за період з листопада 2016 року по лютий 2020 року та 90000,00 грн. за період з 2016 року по 2019 роки на організацію поїздки дитини на відпочинок, не підтверджені жодними доказами. З огляду на вказане, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь Державного бюджету України підлягає стягненню судовий збір у розмірі 9100,00 грн., оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved