Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

В лютому 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просив визнати недійсним заповіт, посвідчений 16.10.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Найдою О.І. від імені [PERSON], який помер [INFO] року, на користь [PERSON] В обґрунтування позову зазначено, що батько позивача [PERSON] помер [INFO] року. Після смерті батька залишилось спадкове майно - квартира № [ADDRESS]. За життя батьком 06.05.2005 року було складено заповіт, відповідно до якого він заповів все належне йому майно своєму сину [PERSON] Звернувшись до нотаріальної контори для прийняття спадщини, позивачу стало відомо, що дружина батька, яка проживала із ним до дня смерті, [PERSON] також звернулась до нотаріальної контори для прийняття спадщини за заповітом, надавши нотаріусу заповіт, посвідчений 16.10.2013 року. Позивач вважає складений заповіт на імя відповідача недійсним, оскільки, на момент вчинення оскаржуваного заповіту батько, в силу свого стану здоров»я, не міг розуміти значення своїх дій, а тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просив визнати заповіт від 16.10.2013 року недійсним. В ході розгляду справи 20.09.2016 року позивач уточнив свої позовні вимоги, зазначивши, що він на час подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька по закону має право на обов»язкову частку спадщини спадкодавця. На час складення заповіту в 2005 році батько усвідомлював значення своїх дій, оскільки, не мав хронічних захворювань, останній, діяв свідомо, заповідаючи нерухомість своєму сину. Однак, оспорюваний заповіт був складений на ім»я відповідачки в період коли батько не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, у зв»язку із тяжкою хворобою. Відповідач достеменно знала про тяжкий стан здоров»я та психічне захворювання [PERSON], однак, свідомо приховавши даний факт від нотаріуса, отримала заповіт від 16.10.2013 року на своє ім»я. Позивач вважає, що наведеними діями відповідачки порушені його права та інтереси, а тому просив визнати заповіт на ім»я відповідачки недійсним. В судовому засіданні позивач та його представник повністю підтримали позовні вимоги та просили суд позов задовольнити з викладених в ньому підстав. Одночасно зазначили, що в матеріалах справи наявні достатні та беззаперечні докази стану здоров»я спадкодавця. Проведена експертиза встановила, що психічна хвороба померлого істотно впливала на його здатність розуміти значення своїх дій і керувати ними, а відтак наявні достатні підстави для визнання оспорюваного заповіту недійсним. В судовому засіданні відповідач та її представник позовні вимоги не визнали в повному обсязі. Просили в задоволенні позову відмовити за недоведеністю. Одночасно, просили не приймати до уваги висновок судових експертів, оскільки, експертиза проведена без врахування всіх матеріалів справи та показів свідків, обґрунтування викладені в мотивувальній частині експертизи спростовуються матеріалами справи, а тому заповіт, складений на користь відповідачки, не можна визнати недійсним з підстав, які наведені позивачем. Для виступу в судових дебатах сторона відповідача неодноразово не з»явилась, а тому, суд, приймаючи до уваги розумні строки розгляду справи, ухвалив про можливість закінчення розгляду та ухвалення у справі судового рішення по суті без їх участі. При цьому слід відмітити, що Рішенням Європейського суду визначено, що учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами;зловживання процесуальними правами не допускається. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справ « ЮніонАліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов»язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов»язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовуватися всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. В судове засідання приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Головного управління юстиції в м. Києві Скляр О.С. не з»явилась. Подала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, в якій одночасно вказала, що нею не було посвідчено оспорюваний заповіт, нею за зверненням позивача було заведено спадкову справу після смерті померлого, а тому просила вирішити спір у відповідності до вимог закону. В судове засідання приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Головного управління юстиції в м. Києві Найда О.І. не з»явилась. Суду подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, одночасно зазначивши, що нею 16.10.2013 року було посвідчено заповіт на все майно від імені [PERSON] До підписання заповіт був прочитаний, зміст його відповідав його волі. Підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії у нею не було. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, свідків, допитавши експерта, а також з'ясувавши всі обставини справи, перевіривши та оцінивши всі наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому у цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається з вимог ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 76 цього Кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Згідно із ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до ст. 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253цього Кодексу). Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 321 цього Кодексу. Судом встановлено, що позивач у справі [PERSON] народився [INFO] року. В свідоцтві про народження його батьками записані [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с.10). 10.05.1977 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (т. 1 а.с.6). [PERSON], на підставі договору купівлі продажу від 05.02.1992 року, був власником квартири за адресою: [ADDRESS] Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу, 20.01.1995 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб (т. 1 а.с. 129). Відповідно до довідки ТОВ «Фірма Квартет ЛТД» від 14.01.2015 року, в квартирі за адресою: [ADDRESS], зареєстрована [PERSON] та власник квартир [PERSON] знятий з реєстрації 02.09.2014 року, в зв»язку зі смертю (т. 1 а.с. 131). 06.05.2005 року [PERSON] було складено заповіт, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бардичевою Ж.О., відповідно до змісту якого [PERSON] на випадок смерті заповів все майно сину [PERSON] (т. 1 а.с.7). Зазначений заповіт є чинним та у встановленому законом порядку не оспорений. Крім того, судом встановлено, що 16.10.2013 року було складено заповіт, відповідно до якого [PERSON] заповів належну йому квартиру за адресою: [ADDRESS] своїй дружині [PERSON] Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Найдою О.І. (т. 1 а.с. 115). Згідно копії свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO] року (т. 1 а.с.11). 09.09.2014 року [PERSON] подав заяву приватному нотаріус Київського міського нотаріального округу Скляр О.С. про прийняття спадщини за заповітом (т. 1 а.с. 97). 15.01.2015 року [PERSON] подала заяву приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Скляр О.С. про прийняття спадщини за заповітом (т. 1 а.с. 127). Аналізуючи та оцінюючи доводи сторони позивача та сторони відповідача, суд виходить із наступного. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 145 ЦПК). Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9, правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. В ході розгляд справи судом за клопотанням сторони відповідача були допитані свідки, однак, суд критично ставить до їх показів в частині того, що [PERSON] на момент укладення заповіту був свідомим та не виявляв будь-яких ознак хвороб, які б перешкоджали йому скласти заповіт, оскільки, в даному спорі предметом доказування не є наявність або відсутність свідомості під вчинення правочину, а саме психічна можливість у особи, яка вчиняє правочин усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Судом для визначення відповідного стану померлого [PERSON] було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу. Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 194 від 29.03.2017 року, [PERSON] на період підписання заповіту - 16.10.2013 року страждав стійким хронічним психічним захворюванням: органічним ураженням головного мозку поєднаного генезису (судинно-травматично-атрофічного) з вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням. [PERSON] за своїм психічним станом під час підписання заповіту - 16.10.2013 року не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними (т. 2 а.с.162-164). Крім того, у висновку зазначено, що аналізуючи наявну медичну документацію, співставляючи її із поясненнями свідків, іншими матеріалами справи цивільного провадження, а також з клініко-експертними уявленнями про перебіг органічного ураження головного мозку, експерти прийшли до висновків, що на період складення заповіту - 16.10.2013 року [PERSON] страждав стійким хронічним психічним захворюванням у вигляд органічного ураження головного мозку поєднаного генезису (судинно-травматично-атрофічного) з вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням. [PERSON] за своїм психічним станом під час підписання заповіту - 16.10.2013 року не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Аналізуючи наведене, пояснення свідків [PERSON], [PERSON][PERSON] про те, що [PERSON] до самої смерті знаходився у цілком адекватному стані, та будь-яких порушень психіки у нього не було, суд відкидає, оскільки, такі посилання є візуальним спостереженням та суб'єктивною оцінкою свідків, жоден з яких не має спеціальної освіти для достовірної оцінки поведінки [PERSON], а також суд вважає, що ці свідчення не узгоджуються з іншими матеріалами справи, зокрема, висновком судової експертизи, відповідно до мотивувальної частини якого експертами зазначено, що ці свідчення були проаналізовані, однак, вони суперечать наявній медичній документації про психічні порушення в підекспертного у вигляді вираженого інтелектуально-мнестичного зниження. Навпаки, як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний заповіт був складений [PERSON] 16.10.2013 року, тобто після, як зазначено у висновку експертизи, та медичних документах, які наявні в матеріалах справи, - виявлення та діагностування у [PERSON] атрофічного процесу головного мозку. Твердження сторони відповідача про те, що висновок судових експертів не може бути прийняти судом як достатній доказ обґрунтованості позовних вимог, суд до уваги не приймає, оскільки судом встановлено, що при проведенні посмертної судово-психіатричної експертизи судовими експертами були додержані всі вимоги чинного законодавства, в межах їх компетенції та повноважень, на підставі інформації та документів, наявних на час проведення експертизи, відповідь на поставлене питання щодо того, чи міг [PERSON] на час укладення заповіту, тобто на 16.10.2013 року, усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, викладена повно та відповідає іншим фактичним даним, дослідницька частина узгоджена з підсумковою частиною висновку, висновок експертизи обґрунтований та узгоджений з іншими матеріалами справи. Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що інших доказів, які б ставили під сумнів висновок експертизи, або спростовували його висновки та підтверджували здатність [PERSON] розуміти значення своїх дій станом на 16.10.2013 року, - стороною відповідача в ході розгляд справи суду не надано. Суд вважає, що зазначений висновок посмертної судово-психіатричної експертизи є об'єктивним, достовірним та правдивим, і, як наслідок, - покладається судом в основу судового рішення стосовно вирішення спору про визнання заповіту недійсним. Крім того, приймаючи до уваги п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9, відповідно до якого зазначено, що згідно статей 215 та 216 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину, - суд вважає, що в ході розгляду справи стороною позивача доведено факт порушення його прав, оскільки, позивач входить до кола спадкоємців та міг би успадкувати нерухомість, яка належала померлому, а оспорованим заповітом коло спадкоємців було змінено, а тому позивач є заінтересованою особою, права та законні інтереси якого порушено вчиненням відповідного правочину. Аналізуючи всі зібрані у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що на час укладення оспорюваного правочину - 16.03.2013 року [PERSON] страждав стійким хронічним психічним захворюванням, який істотно впливав (обмежував) на його здатність розуміти значення своїх дій та керувати ними, та докази, які спростовують зазначені обставини, в матеріалах справи відсутні. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною позивача поза розумним сумнівом доведено наявність законних підстав для визнання заповіту недійсним, а стороною відповідача достатніми доказами ці обставини не спростовані, суд вважає, що позов є обґрунтованим та законним, в зв»язку з чим останній підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача. Сплачений ним при подачі позову судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. (т. 1 а.с.1), а також витрати пов»язані із проведенням судової психіатричної експертизи в сумі 3180 грн. 74 коп. (т. 2 а.с. 21, 27).

Outcome: approved