Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-05 00:00:00

В період перебування [PERSON] в фактичних шлюбних стосунках з [PERSON] (дійсне прізвище - [PERSON]) [INFO] у них народилась донька - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] від 23.04.2013 року (т.1 а.с.9). Сторони зазначені батьками дитини, факт батьківства [PERSON] не оспорюється. Після припинення між сторонами стосунків, з квітня 2014 року [PERSON] почав проживати з малолітньою донькою [PERSON] окремо від [PERSON] разом з його матір'ю [PERSON] та сестрою [PERSON] в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], що підтверджується актом з місця проживання від 09.10.2014 року, довідкою КП «ЖЕО №8» від 29.05.2014 року (т.1 а.с.10, 11) та узгоджується з показами свідків [PERSON], [PERSON], які не спростовувала в ході судового розгляду відповідач [PERSON] Зазначене житлове приміщення на праві спільної часткової власності належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 1/3 частині кожному на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 20.02.2009 року. що слідує з Витягу про реєстрацію права власності КП «Криворізьке БТІ» ДОР №22193340 від 18.03.2009 року (т.1 а.с.18). Актом обстеження умов проживання від 21.12.2015 року (т.1 а.с.183) підтверджується, що квартира знаходиться в задовільному стані, в ній створені умови для проживання малолітньої дитини: є окреме ліжко, побутова техніка, багато іграшок, постільна білизна, дитина забезпечена одягом за сезоном. Станом на момент розгляду справи малолітня [PERSON] проживає з батьком [PERSON] та його дружиною [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. В квартирі створені належні умови для проживання дитини, дитина характеризується позитивно, одягнена охайно, є доглянутою, стосунки в сім'ї доброзичливі. Вихованням дитини займається батько [PERSON], його дружина та баба [PERSON] (т.2 а.с.111). Статтями 15, 16 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Так, посилання [PERSON] на те, що [PERSON], за спільною згодою між ними, забрав дитину до себе додому, суд вважає такими, що мають місце, адже такі обставини підтвердила допитана судом в якості свідка [PERSON], що також вбачається з листа Служби у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради №02.2-25/1424 від 10.06.2014 року (т.1 а.с.48). Натомість вказані обставини суд розцінює виключно в аспекті добровільності, свідомості віддання матір'ю [PERSON] малолітньої 1-річної доньки [PERSON] батькові для проживання окремо від неї. Мотиви та доводи відповідача щодо чинення позивачем перешкод в спілкуванні з дитиною, неповернення її матері на проживання, суд не приймає до уваги з огляду на відсутність в матеріалах справи жодних доказів, як б свідчили про спроби [PERSON] вирішити виниклий між сторонами конфлікт, у випадку його наявності. Питання про визначення порядку участі матері у вихованні дитини, спілкуванні з нею [PERSON] не ставилось, та в судовому порядку не вирішувалось. Факт пред'явлення [PERSON] зустрічного позову до [PERSON] про визначення місце проживання дитини з нею хоча й мав місце, однак в силу безвідповідального ставлення до виконання процесуальних обов'язків як сторони по справі, неодноразових неявок до суду, її позов залишено без розгляду. Посилання [PERSON] на обставини спричинення [PERSON] тілесних ушкоджень при спробі навістити дитину за місцем його проживання суд також оцінює критично в силу їх недоведеності, як і самого факту спричинення саме [PERSON] тілесних ушкоджень відповідачеві за обставин, зазначених нею в заявах до поліції, за якими відомості внесено до ЄРДР за № 1201404071002801 від 03.04.2014 року, за №12014040750002328 від 10.06.2014 року за ч.1 ст.125 КК України з подальшим закриттям провадження постановою від 29.11.2014 року за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (т.1 а.с.142-147). Посилання [PERSON] на вчинення [PERSON] насильства відносно неї 28.10.2013 року суд не приймає до уваги, оскільки вказані обставини хоча й встановлені постановою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.11.2013 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 213/4502/13-п, відомості з ЄДРСР за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/35164135, т.1 а.с.147), однак мали місце до виникнення між сторонами даного спору, а тому не стосуються його вирішення. Натомість, в судовому засіданні [PERSON] пояснив, що перешкод у спілкуванні [PERSON] з донькою він не чинив, а лише намагався обмежити їх спілкування виключно в інтересах дитини з метою уникнення негативного впливу матері на дитину. Факт намагання обмежити участь [PERSON] у вихованні дитини та спілкуванні з нею також підтвердили допитані судом в якості свідків [PERSON] та [PERSON], які не заперечували той факт, що [PERSON] час від часу відмовляв [PERSON] в побаченнях з дитиною, однак з часом почав дозволяти, коли дитина подорослішала, що власне не заперечувала й відповідач. З приводу неналежного виконання батьківських обов'язків спеціалістами Служби у справах дітей виконавчого комітету Довгинцівської районної у м. Кривому Розі ради з [PERSON] проводились профілактично-попереджувальні роботи, що підтверджується листом №941 від 09.06.2015 року (т.1 а.с.99). Позаяк, відповідно до інформації з КДНЗ №180 загального розвитку (т.1 а.с.184) слідує, що 16.12.2015 року до кабінету завідувача дошкільного закладу звернулась жінка, яка представилась [PERSON] з наміром забрати із дитячого садка документи на дитину - [PERSON], однак назвати номер групи вона не змогла. Після цього [PERSON] почала шукати доньку по дитячому садку, а знайшовши - почала вимагати у вихователів віддати їй доньку, її речі. Вихователі відмовили їй в цьому, викликавши батька дитини [PERSON], який постійно приводить дитину до дитячого садка та опікується нею. Поведінка [PERSON] налякала дитину [PERSON], яка розплакалась та сховалась від матері. Зазначені обставини в їх сукупності суд розцінює як свідчення недостатнього прояву уваги до дитини з боку відповідача, її незацікавленість життям, здоров'ям, благополуччям та майбутнім її малолітньої доньки, адже відсутність спроб налагодити контакт з дитиною, визначити порядок участі у її вихованні, стабільному спілкуванні є наслідком самоусунення від виконання батьківських обов'язків та легковажного відношення до їх виконання, а подібні неадекватні вчинки в дитячому садку, недостатність уваги - свідченням негативного впливу на дитину, які призводять до її боязні матері, невпізнання. Окремої уваги заслуговує факт відсутності у відповідача постійного місця проживання. Так, протягом розгляду судом справи [PERSON] неодноразово змінювала місце проживання, що визначало необхідність залучення судом служб у справах дітей виконкомів різних районів м. Кривого Рогу. Наявний в матеріалах справи договір оренди житлового приміщення по [ADDRESS] від 01.11.2015 року, укладений з [PERSON] як орендатором (т.1 а.с.168) строком на 1 рік, суд не приймає до уваги у зв'язку з відсутністю доказів пролонгації його дії на момент розгляду справи. Крім того, з листа Виконавчого комітету Довгинцівської районної у м. Кривому Розі ради від 17.08.2016 року та Криворізького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 03.06.2016 року №282/2 (т.2 а.с.28-30) слідує, що за вказаною адресою [PERSON] не зареєстрована та не проживає, а зі слів її матері [PERSON] донька проживає на території Покровського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, точної її адреси вона не назвала. Вказані обставини також визначають достатність підстав для визнання неналежним доказом акту обстеження умов проживання за вказаною адресою (т.2 а.с.74). Згідно наданих відповідачем відомостей про чергову зміну місця проживання, остання відома адреса її проживання: [ADDRESS] (т.2 а.с.75). На момент розгляду справи встановлено, що фактично [PERSON] проживає по [ADDRESS]. В свою чергу, судом встановлено, що [PERSON] має стабільний заробіток, офіційно працює електрогазозварювальником ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», зарекомендував себе з позитивного боку як дисциплінований та добросовісний працівник, зі співробітниками перебуває в товариських стосунках (т.1 а.с.14, 15). За місцем реєстрації та проживання по [ADDRESS], [PERSON] також зарекомендував себе позитивно (т.1 а.с.17). На підставі виконавчого листа №213/220/14-ц, виданого 04.02.2014 року Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області на виконання рішення суду від 04.02.2014 року, з [PERSON] на користь [PERSON] (дійсне прізвище - [PERSON]) стягувались аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], до досягнення нею повноліття (т.1 а.с.12). Крім того, як вбачається з довідки ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» №811-15/1-5136 від 09.07.2014 року, на підставі виконавчого листа №213/221/14-ц, виданого 06.03.2014 року Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області на виконання рішення суду від 06.03.2014 року, з [PERSON] на користь [PERSON] (дійсне прізвище - [PERSON]) стягувались аліменти на її утримання до досягнення малолітньою донькою [PERSON] 3-річного віку, тобто до [INFO] (т.1 а.с.13). Як вказував позивача, що не оспорювала відповідач, аліменти на утримання дитини та її матері - [PERSON] він сплачував належним чином, не дивлячись на те, що з квітня 2014 року дитина проживала з ним, а не з матір'ю, що в розумінні ст.84 СК України є визначальним при сплаті аліментів на утримання матері дитини. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області № 210/48778/15-ц від 25.01.2016 року, яке набрало чинності 22.03.2016 року, припинено стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання їх малолітньої доньки [PERSON]; присуджено стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання їх малолітньої доньки [PERSON] до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні [PERSON] не заперечувала факт отримування нею коштів в рахунок сплати аліментів від [PERSON], проте вона вказувала, що витрачала ці кошти на придбання речей, одягу для [PERSON] Однак в підтвердження таких доводів належних та допустимих доказів відповідач суду не надала. Зокрема, допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що коли дитина хворіла, ліки купували [PERSON] та вона, оскільки на той момент вони зустрічались та час від часу вона допомагала йому з дитиною. Покази свідка [PERSON] в частині неналежного виконання [PERSON] батьківських обов'язків, незабезпечення дитини одягом судом не приймаються в силу спростування їх обсягом наявних письмових доказів та поясненнями [PERSON], яка в судовому засіданні визнала той факт, що [PERSON] є гарним батьком для [PERSON] Судовим розглядом також встановлено, що [PERSON], будучи зацікавленим в оздоровленні малолітньої доньки [PERSON], купував путівки на відпочинок у м. Бердянськ (т.2 а.с.33). Зі свого боку, [PERSON] не вчиняла жодних дій, які б свідчили про її участь в оздоровленні дитини, її фізичному та духовному розвиткові. Відповідно до ч.1 ст.141, ст.150 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний, моральний стан. У відповідності до ст.ст.8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з ч.1 ст.164 СК України, у випадку ухилення матері, батька дитини від виконання своїх обов'язків по її вихованню, вони можуть бути позбавленні судом батьківських прав. В розумінні п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3, який узгоджується з нормами ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування обов'язками. Позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей, про що зазначено в п.15 вказаної постанови. Відповідно до ч.5 ст.19 СК України, Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою КМУ №866 від 24.09.2008 року, при розгляді спорів, що виникають із сімейних відносин та стосуються, зокрема, позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування надає письмовий висновок. Так, висновком виконкому Покровської районної у м. Кривому Розі ради №7/29-1213 від 05.04.2018 року (т.2 а.с.133) вирішено доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої доньки [PERSON], [INFO], оскільки мати дитини не працює, зловживає спиртними напоями, не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, не займається її вихованням, не готує її до самостійного життя. В контексті приписів ч.6 ст.19 СК України, рішення органу опіки та піклування не є для суду обов'язковим, а підлягає оцінці поряд з іншими доказами. Так, суд погоджується із зазначеними висновком про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON], оскільки в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт неналежного виконання нею батьківських обов'язків, яке виражається у відсутності з її боку піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, не прийняття участі в її матеріальному забезпеченні, лікуванні, оздоровленні. При цьому така поведінка [PERSON] є винною та свідомою, а її посилання на чинення перешкод [PERSON] в участі у спілкуванні з дитиною, її вихованні, які за наявності вона ніяким чином протягом 4 років не намагалась усунути ні в досудовому, ні в судовому порядку. Посилання у висновку на зловживання [PERSON] спиртними напоями, на що також звертав увагу позивач, суд не приймає до уваги з огляду на недоведеність таких обставин, натомість приймає до уваги той факт, що [PERSON] ще в неповнолітньому віці була судима за умисні тяжкі злочини - ч.1 ст.186, ч.2 ст.190 КК України та перебувала на обліку Саксаганського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області з 25.04.2009 року по 25.11.2009 року (т.2 а.с.30), що характеризує її з негативного боку. Так, Європейський суд з прав людини в п.49 рішення №39948/06 у справі «Савіни проти України» зазначив, що розірвання сімейних зв'язків між батьками та дитиною означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, у зв'язку з чим рішення національних органів має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. На підставі викладеного,

Outcome: partial