Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

В лютому 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачки та третіх осіб про визнання недійсним дублікату сертифікату на право на земельну частку (пай), свідоцтва про право на спадщину за законом та державних актів на право власності на земельні ділянки, посилаючись на те, що при житті її батько [PERSON] працював в колгоспі «Тарасівці», звідки вийшов на пенсію, внаслідок чого отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) в даному колгоспі серії [NUMBER] від 12 червня 1997 року, який був зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів від № 744. [INFO] її батько помер, а вона своєчасно прийняла спадщину вступивши в управління та володіння спадковим майном, в результаті чого 16 грудня 2015 року нотаріусом на її ім'я було видано свідоцтво про право на спадщину після смерті батька. Однак, при намаганні нею провести державну реєстрацію даного свідоцтва було виявлено, що вказаний земельний сертифікат був визнаний втраченим, а замість нього рішенням Новоселицької райдержадміністрації від 03 грудня 2007 року був виданий дублікат сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] на ім'я [PERSON], на основі якого нотаріусом на ім'я відповідачки [PERSON] 03 квітня 2008 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 1361, після смерті батька останньої [PERSON], померлого [INFO]. На підставі даного свідоцтва відповідачка в послідуючому виготовила державні акти на право власності на земельні ділянки. Вказане трапилось у зв'язку із тим, що прізвище та ім'я по батькові її батька повністю збігалось з прізвище та ім'ям по батькові батька відповідачки [PERSON]. У земельних сертифікатах дати народження їх власників не вказувалось. Так як відповідачка раніше неї оформила спадщину після смерті свого батька, вона приховала той факт, що її батько не отримав земельний сертифікат та на підставі виданого за її заявою дублікату на земельний сертифікат, в послідуючому отримала свідоцтво про право на спадщину та державні акти на земельні ділянки. Оскільки, відповідачка незаконно заволоділа земельними ділянками, яких фактично вона успадкувала після смерті свого батька, просила визнати недійсним дублікат сертифікату на право на земельну частку (пай), свідоцтво про право на спадщину за законом видане на підставі даного дублікату на ім'я відповідачки та державні акти на право власності на вказані земельні ділянки. В судовому засіданні позивачка підтримала позов та надала суду для огляду оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) в даному колгоспі серії [NUMBER] від 12 червня 1997 року, виданого на ім'я її батька [PERSON], якого після його смерті разом із земельним сертифікатом матері зберігала вдома. Просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] позов не визнала та пояснила, що її батько [PERSON] працював в колгоспі «Тарасівці», звідки вийшов на пенсію, а [INFO] помер. Однак, як при житті, так і після його смерті земельного сертифікату на його ім'я не було видано. Вона неодноразово зверталася до керівництва колгоспу з цього приводу, однак земельний сертифікат так і не був виданий. При оформленні спадщини після смерті її батька, їй порекомендували звернутися до відділу Держгеокадастру та перевірити наявність земельного сертифікату. Оскільки, у відділі був зареєстрований сертифікат на [PERSON], анкетні дані якого співпадали із даними її батька, вона через нотаріальну контору переоформила його на себе. Вважає, що її батько також мав право на сертифікат на право на земельну частку в колгоспі «Тарасівці», а тому просила відмовити у позові. Представник відділу Держгеокадастру у Новоселицькому районі позов визнав та пояснив суду, що відповідачка звертаючись у відділ за дублікатом обманула працівників відділу, що вказаний земельний сертифікат належить її батькові, а не іншій особі з такими анкетними даними, у зв'язку із чим був виданий дублікат земельного сертифікату. Батькові відповідачки, який помер в 1996 році, земельний сертифікат не видавався. Представники Новоселицької райдержадміністрації та СТОВ «Тарасівці» не заперечували проти задоволення позову. Свідки [PERSON] та [PERSON] показали суду, що під час розпаювання земель вони входили до складу керівництва колгоспу «Тарасівці». Земельні сертифікати видавалися на підставі рішення районної адміністрації в колгоспі, після чого власник розписувався особисто в журналі при його отриманні. Оскільки, батько відповідачки помер у 1996 році, йому земельний сертифікат не видавався. Вислухавши пояснення сторін та третіх осіб, покази свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що батько позивачки [PERSON] при житті отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) в колгоспі «Тарасівці» серії [NUMBER] від 12 червня 1997 року, який був зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів від № 744. Після його смерті [INFO] позивачка як спадкоємець за законом 1 черги своєчасно прийняла спадщину, в результаті чого 16 грудня 2015 року нотаріусом на її ім'я було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Однак, при намаганні нею провести державну реєстрацію даного свідоцтва було виявлено, що вказаний земельний сертифікат був визнаний втраченим, а замість нього рішенням Новоселицької райдержадміністрації від 03 грудня 2007 року був виданий дублікат сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] на ім'я [PERSON], на основі якого нотаріусом на ім'я відповідачки [PERSON] 03 квітня 2008 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 1361, після смерті батька останньої [PERSON], померлого [INFO]. На підставі даного свідоцтва відповідачка [PERSON] отримала державні акти на земельні ділянки серії [NUMBER] від 10 вересня 2009 року, серії [NUMBER] від 10 вересня 2009 року та серії [NUMBER] від 10 вересня 2009 року. Вирішуючи даний спір суд виходить з того, що гарантоване ст. 14 Конституції України право власності на землю може набуватися і реалізовуватися громадянами виключно відповідно до закону. За змістом ст.ст. 328, 373 ЦК України право власності на землю набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Оцінивши зібрані у справі та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, із урахуванням пояснень самої відповідачки та показів свідків про те, що її батько [PERSON], померлий [INFO], земельний сертифікат при житті не отримав, суд приходить до висновку, що сертифікат на право на земельну частку (пай) в колгоспі «Тарасівці» серії [NUMBER] від 12 червня 1997 року, фактично належав батькові позивачки [PERSON], який помер [INFO]. Підтвердженням цього є також той факт, що оригінал даного земельного сертифікату знаходиться на руках позивачки, яка успадкувала його після смерті свого батька. За вказаних обставин виданий Новоселицькою райдержадміністрацією дублікат даного сертифікату серії [NUMBER] від 03 грудня 2007 року та отримані відповідачкою в послідуючому свідоцтво про право на спадщину за № 1361 від 03 квітня 2008 року та державні акти на земельні ділянки серії [NUMBER] від 10 вересня 2009 року, серії [NUMBER] від 10 вересня 2009 року та серії [NUMBER] від 10 вересня 2009 року слід визнати недійсними, оскільки особі якій вони видані, а саме [PERSON], не мала права на спадкування вказаного сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 12 червня 1997 року. Разом з тим, у задоволенні позовних вимог в частині скасування державної реєстрації слід відмовити, оскільки рішення суду щодо визнання недійсними державних актів на право власності на вищезазначені земельні ділянки на ім'я відповідачки само по собі є підставою для скасування реєстрації права власності на земельні ділянки та ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачена певна процедура скасування реєстрації права власності особи на земельну ділянку. Із внесенням вказаних змін до законодавства Порядок ведення книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право користування ділянкою, договору оренди, втратив свою чинність на підставі постанови КМ України від 17 жовтня 2012 року. У зв'язку з цим ведення книг при реєстрації майнових прав не передбачено. Дані які вносились до таких книг перенесені до єдиної інформаційної системи Державного земельного кадастру. Так, відповідно до п. 60 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17 жовтня 2012 року, запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду. Згідно із частинами шостою, сьомою статті 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об'єднань у діяльність державного кадастрового реєстратора, пов'язану зі здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, забороняється. За положеннями ст. 26 Закону записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Стаття 27 Закону передбачає скасування державної реєстрації речових прав в разі винесення судом відповідного рішення, про що вносяться дані до державного реєстру прав. Визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним є підставою для скасування його державної реєстрації. За змістом вказаних норм на теперішній час не мається підстав для покладання на органи Держгеокадастру обов'язку здійснити такі дії в судовому порядку. Заінтересована особа не позбавлена можливості звернутися до відповідних органів у порядку, передбаченому чинним законодавством, щодо скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та внесення змін до Державного земельного кадастру. Відповідно до вимог частини 3 статті 88 ЦПК України з відповідачки в дохід держави підлягає стягненню судовий збір чинний на час звернення позивачки до суду. Згідно ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об'єднано дві чи більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Приймаючи до уваги, що в позові заявлено 5 вимог немайнового характеру, які підлягають задоволенню, то з відповідачки слід стягнути в дохід держави судовий збір по кожній з них, що становить 2756 гривень (5 Х 551,20=2756). На підставі ст. 14 Конституції України, ст.ст. 203, 216, 236, 273, 328, 1301 ЦК України, ст.ст. 6, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 9, 24, 26 Закону України «Про Державний земельний кадастр», суд

Outcome: partial