Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

В лютому 2017 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до УПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва, Відділу примусового виконання рішень суду Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області про відшкодування моральної шкоди. Вказував, що він перебуває на обліку в УПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва. З метою перерахунку призначеної йому пенсії позивач звернувся до відповідача та отримав відмову, крім того, рішенням УПФ, з нього було стягнуто суми, отримані раніше, як зайве нараховані. Відповідно до Постанови Ленінського районного суду від 28.05.2015 р., яка набрала законної сили, позовні вимоги [PERSON] щодо оскарження вищевказаних рішень УПФ було задоволено та зобов'язано УПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва провести [PERSON] перерахунок пенсії, згідно з його заявою від 15.10.2014 р. та повернути стягнуті кошти. В порядку примусового виконання рішення суду, 11.12.2015 р. державним виконавцем передчасно була прийнята постанова про закінчення виконавчого провадження, яка12.10.2016 р. Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва була визнаною незаконною . Таким чином позивач зазначає, що діями відповідачів, які полягають в тривалому порушенні права позивача на отримання пенсії в повному обсязі, після постановлення рішення судом, йому спричинено моральну шкоду. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд стягнути з кожного із відповідачів на його користь по 4 000 грн. 00 коп. в якості компенсації моральної шкоди. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав в повному обсязі. Представник УПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва в судовому засіданні позов не визнав. Зазначав, що позивачем не обґрунтовано належним чином, в чому саме полягає завдана йому моральна шкода, та відсутні наслідки настання такої шкоди. Представник Відділу примусового виконання рішень суду Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області, відповідно до письмових заперечень, позов не визнав. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. [PERSON] перебуває на обліку в УПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва та з 18.03.2013 р. отримує пенсію за віком відповідно до ЗУ «Про наукову і науково-технічну діяльність». В жовтні 2014 р. [PERSON] звернувся до УПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва з заявою про перерахунок пенсії, проте йому було відмовлено. В зв'язку з цим позивач звернувся з відповідним позовом до суду. Згідно Постанови Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28.05.2015 р. по справі № 2-а/489/75/15 адміністративний позов [PERSON] до УПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва про визнання рішення неправомірним, зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди задоволено частково, а саме: визнано неправомірним Рішення УПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва від 14.01.2015 р. № 3/1 щодо відмови в проведенні перерахунку пенсії [PERSON] згідно з його заявою від 15.10.2014 р. та утримання з нього переплати пенсії в розмірі 2 675 грн. 41 коп. з 18.03.2013 р. по 31.01.2015 р.; зобов'язано УПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва провести [PERSON] перерахунок пенсії згідно з його заявою від 15.10.2014 р. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вищезазначена постанова суду набрала законної сили. 17.11.2015 р. Ленінським районним судом м. Миколаєва по вказаній справі було видано виконавчий лист, який було пред'явлено для виконання до Відділу примусового виконання рішень УДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області. У відповідності до ст. 2 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці. Вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. З матеріалів справи вбачається, що у встановленому законом порядку позивач [PERSON] звернувся до Відділу примусового виконання рішень УДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області та надав для виконання виконавчий лист № 2-а/489/75/15. Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» (чинному на момент виникнення спірних правовідносин) державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. 11.12.2015 р. старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Чухліб І.В. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-а/489/75/15, виданого 17.11.2015 р. Ленінським районним судом м. Миколаєва, в зв'язку з повним фактичним виконанням - відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження». 12.10.2016 р. Ленінським районним судом м. Миколаєва було винесено Постанову по справі за позовом [PERSON] до Управління державної виконавчої служби Головного територіального Управління юстиції у Миколаївській області та відділу примусового виконання рішень цього ж Управління, третя особа Управління Пенсійного Фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва (далі - УПФУ) про визнання постанови державного виконавця неправомірною, зобов'язання вчинити певні дії, відповідно до якої позов задоволено частково. А саме Постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального Управління юстиції у Миколаївській області Чухліб І.В. від 11 грудня 2015 р. про закінчення виконавчого провадження про закінчення виконавчого провадження визнано незаконною. Заявою від 06.02.2017 року [PERSON] звернувся до ДВС та просив повернути виконавчий лист через врегулювання спору, оскільки рішення суду було виконано УПФУ. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідачі тривалий час ухилялись від виконання рішень суду, чим порушували його законні права. Внаслідок такого порушення прав позивача йому завдано моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з їх протиправною поведінкою та необхідністю неодноразово звертатись до суду для захисту порушених прав. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органами місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р., під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до абз. 2 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р. відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Дослідивши надані докази судом встановлено, що з вини УПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва рішення суду від 28.05.2015 року про поновлення прав [PERSON] тривалий час не виконувалось (до лютого 2017 року), незважаючи на дії, які приймались з боку ДВС щодо примусового його виконання . З огляду на наведене, позивач був позбавлений можливості отримувати пенсійні виплати, гарантовані державою, в повному обсязі, що призвело до необхідності звертатись до суду за захистом порушених прав неодноразово та потягло за собою завдання моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою УПФУ. В той же час, суд вважає, що вина ДВС в завданні моральної шкоди позивачу не доведено. За такого позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial