Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

Вказана цивільна справа з 01.09.2016 року перебувала в провадженні судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кудрявцевої Т.О. Згідно повторному автоматичному розподілу справ між суддями зазначену цивільну справу передано до розгляду судді Женеску Е.В. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 25 січня 2017 року зазначену цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. Позовна заява обґрунтована наступним. Позивач є власником 3-кімнатної квартири [ADDRESS], на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 19.04.2000 року. В кінці травня 2015 року вона випадково дізналася, що вказана квартира була продана відповідно до договору купівлі-продажу від 29.07.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Продавцем від імені позивача виступала [PERSON], яка діяла на підставі довіреності, посвідченої 11.07.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованої за реєстровим № 672. Позивач вказаної довіреності не надавала, в м. Дніпрі ніколи не була, підпис на довіреності виконано не нею. Як зясувалось пізніше, невстановлені особи шляхом психологічного тиску залякування і шантажу, змусили дочку позивача [PERSON], яка діяла на підставі довіреності, підписати договір купівлі-продажу від 29.07.2014 року належної позивачу квартири. За фактом заволодіння шахрайським шляхом квартирою, з використанням підробленої довіреності, Шевченківським УПГУ Національної поліції у м. Києві відкрито кримінальне провадження та триває досудове розслідування. Вважає, що вищеназвана довіреність є недійсною, оскільки позивач не висловлювала свого волевиявлення на вчинення вказаного правочину та не була його учасником. З огляду на викладене, позивач просив суд визнати недійсною довіреність, посвідчену 11 липня 2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстраційним номером 672. Відповідач надав суду письмові заперечення, в яких позов не визнав та вказав, що ним було встановлено особу громадянки [PERSON], яка звернулась з проханням посвідчити довіреність на імя [PERSON], на підставі паспорта СО 418233, виданого Радянським Р УМУ МВС України в м. Києві 27.06.2000 року, та перевірено її дієздатність. Довіреність посвідчена ним в межах своїх повноважень. Просив позовні вимоги залишити без задоволення (а.с. 85). Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.11.2016 року до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог залучено [PERSON] (а.с. 58-59). Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась, просила розглядати справу за її відсутності, надала письмові пояснення, в яких зазначила, що в квітні 2014 року вона потрапила до фіктивної фірми іпотечного кредитування, де її ошукали, вона передала в іпотеку інвестору, який за договором надав їй позику на невелику суму, квартиру, подаровану їй бабусею, та згодом інвестор зареєстрував право власності на передану в іпотеку квартиру. Від представників фірми на її адресу почали надходити пропозиції стосовно квартири її батьків, в якій вона не мала частки, залякували вона боялась батьків, які ще не знали про відчуження бабусиної квартири. 29 липня 2014 року вона не знала, що її везуть на підписання договору купівлі-продажу квартири, вона робила все, як їй казали, довіреності, посвідченої 11.07.2014 року вона в руках не тримала, приватного нотаріуса [PERSON] ніколи не бачила. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.12.2016 року до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог залучено [PERSON] (а.с. 123-124). Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, надав суду письмові заперечення на позов. Пояснив, що [PERSON] продала йому квартиру за адресою [ADDRESS]. Вважає, що нотаріус не є належним відповідачем у вказаній справі, а належним відповідачем є [PERSON], оскільки оскаржується її право на представництво інтересів позивача за довіреністю. Просить у задоволенні позову відмовити. Відповідач в судове засідання не зявився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином. Згідно зі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2017 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст.3). Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено наступне. [PERSON] є власником 3-кімнатної квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 19.04.2000 року, посвідченим державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори [PERSON] (а.с. 8-9). Відповідно до договору купівлі-продажу від 29.07.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON], від імені якої діє [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 11 липня 2014 року за р. № 672, продала [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с. 10-11). В матеріалах справи наявна копія довіреності від 11 липня 2014 року, посвідчена 11.07.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрована за реєстровим № 672, згідно якої [PERSON] уповноважує [PERSON] розпоряджатись, а саме продати, обміняти, заставляти або здавати в оренду (найм) належну [PERSON] на праві приватної власності квартиру під номером 61, що знаходиться у будинку № 5-а по провулку Артилерійському у місті Києві, на умовах, які їй попередньо відомі з договору доручення, а також бути представником [PERSON] з усіх питань, повязаних з оформленням договорів купівлі-продажу, міни, іпотеки або оренди (найму). Для чого [PERSON] має право, зокрема, подавати від імені [PERSON] будь-які заяви, що стосуються виконання цієї довіреності та передбачені чинним законодавством, зокрема, законодавством про нотаріат (про те, що відчужувана квартира не є обєктом спільної сумісної власності (набута [PERSON] поза шлюбом). Шевченківським районним управлінням ГУ МВС України в місті Києві на підставі заяви [PERSON] порушено кримінальне провадження за ознаками ч.2 ст. 190 КК України, за фактом: невстановлена особа в травні 2015 року, використовуючи підроблені документи, шахрайським шляхом заволоділа квартирою 61 по пров. Артилерійському, 5-а в м. Києві, що підтверджується витягом з кримінального провадження № 12015100100005943 від 28.07.2015 року. Згідно висновку експерта № 75/тдд від 11.12.2015 року Київського міського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, виконаному на підставі постанови про призначення почеркознавчої експертизи, рукописний напис та підпис від імені [PERSON] в довіреності від 11.07.2014 року, завіреній приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, виконано не [PERSON], а іншою особою. Таким чином, той факт, що спірну довіреність було підписано та видано не позивачем, а іншою особою, суд вважає встановленим. Враховуючи те, що довіреність відноситься до односторонніх правочинів, до нього застосуються відповідні положення про правочин. Щодо віднесення довіреності до одностороннього правочину свідчить Узагальнення судової практики Верховного суду України «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 24 листопада 2008 року, якою передбачено, що «у судовій практиці виникають проблеми із розумінням та визначенням односторонніх правочинів. Вважаємо, що до них можна віднести: видачу та скасування довіреності». Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. \~\~\~\~\~\~\~\~ Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. \~\~\~\~\~\~\~\~ До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Частиною 1 ст.215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 ст.215 ЦК України). Згідно із ч.1, 2, 3 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а згідно ч.5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. За вимогами ст.239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Згідно ст. 43 Закону України «Про нотаріат» не допускається вчинення нотаріальної дії у разі відсутності осіб - її учасників або їх уповноважених представників. При вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється за паспортом громадянина України або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії. Статтею 215 ЦК України передбачено - підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно із ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.1,3 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Таким чином, суд вважає необхідним визнати недійсною довіреність від 11.07.2014 року, видану від імені [PERSON] на ім'я [PERSON], посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованої за реєстровим № 672, оскільки доказів, які б спростовували недійсність вказаного правочину, судом не встановлено.

Outcome: approved