Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

В квітні 2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення коштів, в обгрунтування якого вказав, що 20 лютого 2009 року між ним та відповідачем укладено договір купівлі-продажу житлового будинку по [ADDRESS] та земельної ділянки за вказаною адресою, однак останнім приховано інформацію про те, що будинок збудовано з порушенням будівельних норм та правил, він має суттєві недоліки та є непридатним для проживання. На виконання умов вказаного договору позивач передав відповідачу 118 000 доларів США, що на час укладення договору було еквівалентно 1 292 100 грн. Вважаючи дії відповідача неправомірними та такими, що суперечать ч. 2 п. 5 договору, позивач просив визнати недійсним договір купівлі-продажу від 20 лютого 2009 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], а також стягнути на його користь з [PERSON] 1 292 100 грн., як таких, що набуті без достатньої правової підстави. Уточнивши та збільшивши позовні вимоги, позивач просив стягнути з відповідача 345 000 грн, отриманих відповідно до умов договору купівлі-продажу від 20 лютого 2009 року, та 1 502 880 грн, набутих без достатньої правової підстави, а всього 1 847 880 грн. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15.01.2015р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 25 травня 2015 року визнано недійсним договір купівлі-продажу від 20 лютого 2009 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 118 000 доларів США. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.09.2015р. рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15.01.2015р. та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 25 травня 2015 року скасовано, а справу в частині позовних вимог про стягнення грошових коштів направлено на новий розгляд. Заявою від 11.12.2015р. [PERSON] уточнив позовні вимоги та просив стягнути з [PERSON] на свою користь 345000грн. отриманих відповідно до умов договору купівлі-продажу від 20.02.2009р. та 103237,48 доларів США набутих без достатньої правової підстави. В судовому засіданні позивач та представник позивача уточнені позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, при цьому надали пояснення в яких вказали, що [PERSON] на виконання договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 20.02.2009 передав [PERSON] 118000 доларів США, оскільки договір купівлі-продажу визнаний судом недійсним, з відповідача належить стягнути 345000грн., які зазначені в договорі та 103237,48 доларів США набутих без достатньої правової підстави. Представник відповідача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнав частково, надав суду пояснення в яких вказав, що сторони при укладенні договору купівлі-продажу погодили ціну договору 345000грн., оскільки договір визнаний судом недійсним, то відповідно підлягає поверненню вказана сума. Щодо стягнення 103237,48 доларів США набутих без достатньої правової підстави, то вказав, що [PERSON] отримав від [PERSON] 118000 доларів США про що зазначено в розписці від 20.02.2009р., безпідставно, але позивачем пропущено строк звернення до суду із вимогами про стягення вказаних коштів, подав до суду заяву про застосування строку позовної давності в частині вимог щодо стягнення 118000 доларів США. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. [PERSON] та [PERSON] 20 лютого 2009 року уклали договір купівлі-продажу житлового будинку по [ADDRESS] та земельної ділянки за цією ж адресою. Згідно з п. 2 договору купівлі-продажу продаж вказаного житлового будинку та земельної ділянки вчинено за 345 000 грн, які продавцем отримано від покупця до підписання цього договору. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15.01.2015р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 25 травня 2015 року визнано недійсним договір купівлі-продажу від 20 лютого 2009 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Враховуючи вищевикладене з [PERSON] на користь [PERSON] належить стягнути 345000грн. отриманих на виконання недійсного правочину. Як вбачається із розписки, [PERSON] отримав від [PERSON] 118000 доларів США 20 лютого 2009 року, претензій до покупця не має і у випадку розірвання договору купівлі-продажу за його ініціативою зобов'язується відшкодувати матеріальні та моральні збитки. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Позивач звертаючись до суду із позовом вказував, що відповідач отримав грошові кошти в розмірі 118000 доларів США на виконання умов договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки. Оскільки правова підстава, а саме договір купівлі-продажу від 20.02.2009 року визнаний судом недійсним, то відповідач набув вказані кошти безпідставно. Щодо заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності, то судом враховано наступне. Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК). За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК). При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або повинна була (могла) довідатися про порушення свого права (ст. 263 ЦК). Таким чином, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. Для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-152цс14. Як зазначив позивач в позовній заяві про порушення свого права він дізнався з висновку будівельно-технічного дослідження № 1608/12-21, складеного 30.10.2012 експертами Вінницького відділення КНДІСЕ, із позовом про визнання договору купівлі-продажу недійсним та стягнення коштів [PERSON] звернувся до суду в квітні 2014, а отже слід дійти висновку що позивачем не пропущено строк звернення до суду. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривні. Якщо у зобов'язанні буде визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сумі, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно із п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, а з [PERSON] належить стягнути в сумі 345000 грн. та безпідставно набуті кошти 103237,48 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на 21.01.2016р. 24,66 грн. за 1 долар США 2545836,26грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати в розмірі 3897,60грн.

Outcome: approved