Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

В листопаді 2017 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі з 9 вересня 2007 року і від цього шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Шлюб між ними фактично розпався, на даний час вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують сімейно-шлюбних відносин. За час спільного сімейного проживання з відповідачем за їх спільні кошти за договором купівлі-продажу від 23 червня 2012 року ними було придбано квартиру [ADDRESS]. В добровільному порядку сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу вказаного майна, яке є спільною сумісною власністю їх подружжя. Тому просила шлюб з відповідачем розірвати, в порядку поділу майна визнати за нею (позивачкою) право власності на 1/2 частину спірної квартири, іншу ? частину цієї квартири залишити у власності відповідача. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] позов підтримали і викладене підтвердили. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, погодився на розірвання шлюбу, щодо поділу квартири заперечував, посилаючись на те, що дана квартира була придбана за позичені ним кошти, а тому є лише його власністю. Вислухавши позивачку, її представника та відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 9 вересня 2007 року перебувають в зареєстрованому шлюбі і від цього шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується матеріалами справи (а.с.9-11) та визнається сторонами. Як вбачається з позовної заяви, і відповідач визнав позов в цій частині, сімейне життя у сторін не склалося, на даний час вони проживають окремо, не підтримують сімейно-шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. За таких обставин суд вважає, що сім'я сторін фактично розпалася і шлюб між ними існує лише формально, подальше спільне проживання та збереження сім'ї суперечить інтересам позивачки, а тому даний шлюб необхідно розірвати. За час перебування сторін у шлюбі, за договором купівлі-продажу від 23 червня 2012 року, ними було придбано квартиру [ADDRESS] (а.с.13-15). Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В обрунтування своїх заперечень щодо поділу спірної квартири відповідач посилається на те, що вказана квартира є його особистою власністю, так як була придбана лише за його власні кошти, отримані ним в борг від своєї матері за розпискою від 12 січня 2012 року (а.с.41). Однак, відповідно до ч.3 ст.61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так як, як стверджує відповідач, дані кошти він отримав за договором позики на придбання квартири для проживання їх з позивачкою сім'ї, то вказані кошти є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя сторін. Окрім того, суду не надано жодних доказів на підтвердження вкладення даних коштів в придбання спірної квартири, що позивачка та її представник заперечують. За таких обставин, суд вважає, що вказана квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності, так як була набута ними за час їх шлюбу і суду не надано доказів на підтвердження придбання даної квартири за особисті кошти відповідача. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Так як підстав для відступлення від рівності часток не вбачається, то суд вважає, що частки сторін в їх спільному майні є рівними. Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає за необхідне, задовольняючи позов, шлюб між сторонами розірвати, розділити спільне сумісне майно подружжя сторін та визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS], залишивши у власності [PERSON] ? частину даної квартири. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1920 грн.

Outcome: approved