Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

В листопаді 2013 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» (Позивач, Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (Відповідач, Позичальник) про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що до Служби безпеки ПАТ КБ «Приватбанк» по Печерській філії надійшла службова записка, в якій вказано, що 12.06.2009р. старший касир-операціоніст відділення «Перемога» Печерської філії [PERSON] помилково двічі відправила переказ на суму 22 000,00грн., прийнятий від клієнта [PERSON] В результаті один переказ був виплачений одержувачу, а інший було повернуто відправнику, як не виплачений в системі. При цьому виклавши пояснення ситуації [PERSON] повідомила, що 12.06.2009р. до неї звернувся клієнт [PERSON] з проханням відправити переказ «Western Union» на суму 22 000,00грн. Оскільки бланків не було, йому було вручено бланк «Приват-Мані». У подальшому при повторному зверненні клієнта нею в програмному комплексі була виконана відправка переказу «Приват-Мані». Після виявлення помилки вона провела відправку по цьому ж клієнту переказ на ту ж суму в системі «Western Union», при цьому знову ж помилково подала заявку на стронування останнього переказу, а згодом з метою виправлення ситуації знову провела ще одну відправку в системі «Western Union» по зазначеному клієнту. Клієнту [PERSON] повідомила два контрольних номери переказів. Надалі переказ «Приват-Мані» був видалений з системи переказів, а за заявкою на стронування одного з переказів «Western Union» було отримано відмову у зв'язку з тим, що переказ готовий до виплати. Разом з тим,15.06.2009р. співробітники відділення «Перемога» у відсутність [PERSON] на робочому місці виплатили клієнту [PERSON] суму в 22 000,00грн. як невиплачений переказ , тоді як інший переказ відправлений [PERSON] на цю ж суму було виплачено одержувачу. Як було встановлено Позивачем 12.06.2009р. в програмному комплексі було проведено дві операції з відправлення переказу в системі «Western Union», кожен на суму 22 000,00грн. Відправником в яких вказаний [PERSON] Номер першого переказу №3769656350, номер другого переказу - №3989757799. Поряд з цим Позивач наполягає, що за даними програмного комплексу «Sybridge» від 12.06.2009р. по відділенню «Перемога» зафіксована одна прибуткова операція на суму 22 000,00грн на відправлення переказу, прийнята від [PERSON], яку було зараховано на рахунок [NUMBER]. Позивачем було з'ясовано, що переведення за №3769656350 за інформацією компанії «Western Union» 12.06.2009р. було виплачено Українській Фінансовій групі в м.Донецьк, а другий переказ №3989757799 на суму 22 000,00грн. виплачений [PERSON] 15.06.2009р. як невідправлений. Виплата суми клієнту підтверджується видатковим чеком. В результаті вказаної ситуації, на підставі Висновку службового розслідування, проведеного відповідальними співробітниками Напрямку «Служба безпеки» ПАТ «Приватбанк» № ZAKL-2010/1-4781 від 26.07.2010р. з метою завданої Банку матеріальної шкоди на Відповідача було відкрито рахунок дебіторської заборгованості. Позивач вказує на те, що в ході зустрічі співробітників банку з [PERSON] питання щодо повернення помилково виплаченої суми не вирішено, від письмових пояснень [PERSON] відмовився, а станом на 09.10.2013р. сума його дебіторської заборгованості складає - 27 122,60грн., з яких: 22 000,00грн. сума заборгованості, 5 122,60грн. пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання. З огляду на все наведене вище Позивач з посиланням на ст.22, 1166, 1192 ЦК України просить стягнути з Відповідача суму завданої йому шкоди, яка обліковується на дебіторському рахунку [NUMBER], у сумі 27 122,60грн. Представник Позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 18). Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання (м.Київ, вул.Кирпоноса, 12 гурт.) (а.с.20). Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність заяви представника Позивача щодо проведення заочного розгляду справи та відсутність Відповідача, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1)втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч.3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, звертаючись до суду з позовом ПАТ «Приватбанк» не додало до позову жодного належного та допустимого доказу на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві. Так, до позову Позивачем було надано виключний перелік документів, які жодним чином не підтверджують викладених в позові обставин, а саме:- розрахунок заборгованості, копія паспорта Відповідача, копія довідки №241170 про включення до ЄДРПОУ, підтвердження повноважень особи, що підписала позовну заяву, копія банківської ліцензії №22 від 05.10.2011р., копія Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи, Статут (нова редакція) ПАТ «Приватбанк» (перша сторінка), підтвердження сплати судового збору, копія заяви з доданими до неї копіями документів Відповідачу (а.с.2). При цьому варто зазначити, що «Розрахунок заборгованості по рахунку [NUMBER], клієнт - [PERSON], станом на 09.10.2013р.» підписаний представником банку, прізвище ім'я по батькові якого навіть не вказані, та з прикладенням печатки Печерської філії ПАТ «Приватбанк» (а.с.3). Жодного документу, який би свідчив про внесення Відповідачем 12.06.2009р. коштів в банк для переказу коштів, здійснення банком 12.06.2009р. двох операцій з відправлення коштів «Western Union» відправник - [PERSON], повідомлення про відмову за заявкою на стронування одного з переказів, отримання одного з здійснених банком переказів 12.06.2009р. Українській фінансовій групі, видаткового чеку про виплату грошових коштів 15.06.2009р. [PERSON], відкриття рахунку [NUMBER] для обліку дебіторської заборгованості [PERSON] - до позову додано не було. Не додано і жодного доказу на підтвердження того, що Відповідачу відомо про наявність в нього заборгованості перед банком. Доказів відкриття банком рахунку [NUMBER] для обліку дебіторської заборгованості [PERSON] до позову також не додано. Не було надано Позивачем відповідних документів і в судовому засіданні, а натомість 19.02.2014р. до суду надійшла заява представника ПАТ «Приватбанк» про розгляд справи у його відсутність та про те, що проти заочного розгляду справи Позивач не заперечує (а.с.18). Таким чином, розглянувши справу в межах визначених Позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи наявні докази - їх належність, допустимість і достовірність, враховуючи те, що обставини, на які посилається Позивач як на підставу для задоволення позову, зокрема щодо заподіяння діями Відповідача йому шкоди, протиправності дій Відповідача та наявності причинного зв'язку між шкодою заподіяною Позивачу і будь-якими діями Відповідача, а також щодо вини останнього в її заподіянні, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 22, 625, 1166 ЦК України та

Outcome: dismissed