Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

В листопаді 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування предявлених позовних позивач посилається на те, що відповідно до укладеної [PERSON] Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 23.01.2014 року відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5713,16 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач порушила умови укладеного договору, в зв'язку з чим станом на 10.09.2017 року виникла заборгованість у розмірі 14933,81 грн., а саме: 4580,28 грн. заборгованість за кредитом, 2732,70 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 6412,35 грн. заборгованість за пенею та комісією, 1208,48 грн. штраф за п. 2.2 генеральної угоди. Просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 14933,81 грн. та судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась. Надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги визнала частково, в частині стягнення заборгованості та процентів. В задоволенні решти позовних вимог просила відмовити. На підставі ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що 23.01.2014 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено Генеральну угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, згідно якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5713,16 грн. на строк 24 місяці з 23.01.2014 року до 31.01.2016 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 5713,16 грн. в обмін на зобов'язання [PERSON] по поверненню коштів, сплати процентів у розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється з 1 по 25 число кожного місяця у сумі 285,89 грн. Дата останнього погашення заборгованості не повинна бути пізніше 31.01.2016 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Публічне акціонерне товариство «ПРИВАТБАНК» свої зобовязання, за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Генеральною угодою. Відповідач порушив зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 10.09.2017 року виникла заборгованість у розмірі 14933,81 грн., а саме: 4580,28 грн. заборгованість за кредитом, 2732,70 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 6412,35 грн. заборгованість за пенею та комісією, 1208,48 грн. штраф за п. 2.2 генеральної угоди. Частиною 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі якщо договором встановлено обов'язок Позичальника повернути позику (кредит) частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини Позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до умов договору. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки тощо. Частина 1 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Як вбачається з положень ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Так, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позивач звернувся до суду в 03.11.2017 року, отже суд вважає необхідним стягнути заборгованість за пенею та комісією в межах строку позовної давності в один рік, тобто за період з 30.11.2016 року по 10.09.2017 року у розмірі 1832,10 грн. Крім того, ПАТ КБ «ПриватБанк», звертаючись до суду з позовною заявою до відповідача просив суд стягнути заборгованість за кредитним договором, яка включає в себе як пеню, так і штраф в розмірі 1208,48 грн. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Згідно п. 2.2. угоди [PERSON] при порушенні строків погашення заборгованості більш ніж на 31 день по зобов'язанням, строк яких не наступив, сторони узгодили, що строк повернення кредиту вважається 32 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту починаючи з 32-го дня порушення вважається простроченою та відповідач сплачує штраф у розмірі 1208,48 грн. У той самий час, згідно п. 2.8. при порушенні відповідачем зобов'язань по погашенню кредиту, він сплачує банку пеню, розмір якої зазначено в Умовах та правилах за кожний день прострочення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказана позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі №6-2003цс15. Таким чином, вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення штрафу у розмірі 1208,48 грн. задоволенню не підлягають. Задовольняючи позов частково, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 1600 гривень 00 копійок.

Outcome: partial