Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

В квітні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок, що розташований за адресою: Харківська область, Ізюмський район, с. Капитолівка, вул. Діброва,43-А, що підтверджується свідоцтвом б/н від 12 березня 1996 року виданого на підставі рішення виконкому Капитолівської сільської ради Ізюмського району Харківської області. Відповідач, [PERSON], вселився в спірний будинок на праві члена сімї. В червні 2013 року між позивачкою та [PERSON] шлюб розірвано та наданий час відповідач не проживає в спірному будинку. З відповідачем [PERSON] позивачка перебувала у фактичних шлюбних відносинах та зареєструвала його в приналежному їй будинку, але на теперішній час від повідач , [PERSON] в зазначеному будинку не мешкає. Оскільки не може оформити субсидію, просить суд визнати [PERSON], [PERSON], такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме будинком № 43-А по вул. Діброва, в с. Капитолівка, Ізюмського району, Харківської області. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не зявився надав суду письмові заперечення в яких просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON], посилаючись на те, що будинок був придбаний в період шлюбу, а тому належить йому на праві спільної сумісної власності, розглядати справу просить без його участі з урахування даного заперечення. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не зявився про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заперечень проти позову суду не надсилав. Судовим розглядом встановлено, що позивачці, відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок б/н від 12 березня 1996 року, зареєстроване в Ізюмському бюро технічної інвентаризації та записане в реєстрову книгу № 2 за реєстровим № 312, належить житловий будинок розташований в с. Капитолівка, вул. Діброва,43-А Ізюмського району Харківської області ( а.с.6). Згідно копії довідки № 378 від 02.03.2017 року виданої виконавчим комітетом Капитолівської сільської ради Ізюмського району Харківської області за адресою: вул. Діброва,43 А в с. Діброва Ізюмського району Харківської області зареєстровані: [PERSON] (позивачка по справі); [PERSON], [PERSON] (відповідач по справі), [PERSON] ( відповідач по справі), [PERSON], [PERSON] ( а.с.10). Згідно довідки Капитолівської сільської ради № 381 від 02.03.2017 року [PERSON], [INFO] з 04.02.2016 року по теперішній час за вказаною вище адресою не проживає ( а.с.9). Актом складеним депутатом Капитолівської сільської ради по виборчому округу [PERSON] встановлено, що [PERSON],[INFO] не проживає за вказаною адресою з квітня 2013 року ( а.с.7). Відповідач, [PERSON], в своїх заперечення підтвердив той факт, що він не проживає за місцем своєї реєстрації. Суд не бере до уваги посилання відповідача, [PERSON], на те, що спірний будинок був придбаний в період шлюбу а отже є спільним сумісний майно подружжя, оскільки позивачка звернулась до суду за позовом про позбавлення права користування житловим приміщенням, а не про позбавлення права власності на житлове приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ст. 311 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимогати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З урахуванням ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» позивач у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном має право вимогати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з ним одну із таких вимог: - про позбавлення права власності на житлове приміщення; - про позбавлення права користування житловим приміщенням; - про визнання особи безвісно відсутною; - про оголошення фізичної особи померлою. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В звязку з тим, що відповідачами не надано до суду доказів в підтвердження того, що вони належним чином користуються спірним житлом, виконують обовязки з утримання житла, суд вважає, що вимоги є обґрунтованими. Реєстрація місця проживання відповідачів в будинку, що належить на праві власності позивачу обмежує права позивача у здійсненні права володіння, користування та розпорядження майном. При таких даних позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved