Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

В лютому 2016 року позивач [PERSON] звернулась до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] з вимогами про стягнення вартості послуг за договором інформаційно-консультативного обслуговування в розмірі 150\~000 грн.; штраф за неналежне виконання договірних зобовязань в розмірі 12\~000 грн., пеню за неналежне виконання договірних зобовязань в розмірі 2068,08 грн., три відсотки річних за користування коштами в розмірі 1381,00 грн., витрати від інфляції в розмірі 2068,08 грн., судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 12.08.2015 року між сторонами укладено договір на інформаційно-консультативне обслуговування предметом якого є надання позивачем від імені та за дорученням відповідача послуг по вивченню ринку нерухомості та надання інформації про обєкти нерухомості, що продаються для придбання у власність. Посилаючись на пункт 2.2.1 укладеного договору замовник зобовязується оплатити послуги виконавцю у разі придбання наданого виконавцем обєкта нерухомості замовником, довіреною особою замовника або третьою особою, що діє в інтересах замовника. Відповідно до пунктів 3.1 3.2 договору вартість послуг виконавця складає 5% від ринкової вартості обєкта нерухомості. Послуги виконавця вважаються виконаними з моменту, коли замовник ставить свій підпис про огляд обраного ним обєкту нерухомості. Позивач зазначає, що в пункті 7 договору міститься особистий підпис відповідача, який підтверджує, що ним було оглянуто вибраний обєкт нерухомості, а саме: квартиру за адресою: [ADDRESS], ринкова вартість якої становить 3\~000\~000 грн. Як вказує позивач, 20.10.2015 року приватним нотаріусом посвідчено договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири, відповідно до якого право власності перейшло до [PERSON], яка є родичем відповідача. За вказаних обставин позивач, посилаючись на положення статей 509, 526, 903 Цивільного кодексу України, обґрунтовує стягнення з відповідача на свою користь суми в розмірі 150\~000 грн. Окрім цього, посилаючись на невиконання відповідачем умов укладеного договору між сторонами договору просить стягнути з відповідача на його користь штраф, три відсотки річних та втрати від інфляції. В травні 2016 року відповідач [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Харкова з зустрічною позовною заявою в якій просив визнати договір на інформаційне-консультативне обслуговування від 12.08.2015 року, укладений між фізичною особою підприємцем [PERSON] та [PERSON] недійсним. В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначає, що договір на інформаційне-консультативне обслуговування від 12.08.2015 року суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема, положенням Закону України «Про захист прав споживачів», а дії відповідача по зустрічному позову ФО-П [PERSON] нечесним видом підприємницької практики, що вводить його як споживача в оману, порушує принцип рівноправності сторін, суперечити положенням Цивільного кодексу України та моральним засадам суспільства. В судове засідання\~представник позивача, по зустрічному позову представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, будучи раніше присутнім в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив первинний позов задовольнити в повному обсязі на підставах, викладених в позовній заяві, в задоволенні зустрічної позовної заяви відмовити за недоведеністю та безпідставністю. В судове засідання відповідач по первинному позову, по зустрічному позову позивач [PERSON] не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, будучи раніше присутнім в судовому засіданні заперечував проти заявлених первинних позовних вимог, які не визнав в повному обсязі, просив відмовити в їх задоволенні за необґрунтованістю та невмотивованістю. Підтримав зустрічну позовну заяву, просив зустрічні вимоги задовольнити на підставах, викладених в зустрічній позовній заяві. Відзначив, що квартира [ADDRESS] була придбана його дружиною [PERSON], через самостійне розміщення попереднім власником цієї квартири оголошення про продаж вказаної квартири в мережі Інтернет. Зазначив, що позивачем не доведений факт огляду вказаного обєкта нерухомості, що підтверджуєть зокрема, відсутністю в укладеному між ним та ФО-П [PERSON] договорі про інформаційно-консультативне обслуговування від 12.08.2016 року його особистого підпису в рядку напроти адреси обєкта нерухомості, які пропонувалася йому для перегляду. Позивачем в підтвердження доводів не надано будь-якого акту перегляду обєкта нерухомості, окрім цього спростовуються поясненнями свідка [PERSON], яка була попереднім власником вищевказаної квартири, яка підтвердила відсутність будь-яких зустрічей з ним, оглядів та показів її квартири йому особисто або членам його родини. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що 12.08.2015 року між [PERSON] та фізичною особою підприємцем [PERSON] було укладено договір га інформаційно-консультативне обслуговування (арк. справи 6). Згідно пункту 1.1 укладеного договору предметом якого є надання позивачем від імені та за дорученням відповідача послуг по вивченню ринку нерухомості та надання інформації про обєкти нерухомості, що продаються для придбання у власність. Згідно пункту 2.2.1 укладеного договору замовник зобовязується оплатити послуги виконавцю у разі придбання наданого виконавцем обєкта нерухомості замовником, довіреною особою замовника або третьою особою, що діє в інтересах замовника. Відповідно до пунктів 3.1 3.2 укладеного договору вартість послуг виконавця складає 5% від ринкової вартості обєкта нерухомості. Послуги виконавця вважаються виконаними з моменту, коли замовник ставить свій підпис про огляд обраного ним обєкту нерухомості. Згідно пункту 3.4 укладеного договору підтвердженням придбання замовником обєкта нерухомості, інформація про який була надана виконавцем (що підтверджується підписом замовника про огляд вказаного обєкта в пункту 7) може слугувати укладення договору завдатку, а також договору купівлі-продажу або іншого договору, що посвідчує перед обєкту нерухомості від власника обєкта замовнику або його рідним, третім особам в інтересах замовника або його рідних, третіх осіб в своїх інтересах, якщо інформація про обєкт отримана ними від замовника. Згідно копії договору купівлі-продажу квартири та копії інформаційної довідки № 52773776 від 08.02.2016 року вбачається, що право власності на квартиру [ADDRESS] належить [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 20.10.2015 року № 1368, укладеним з [PERSON] (арк. справи 7, 42-44)). Відповідно до ч. 1\~статті 626 Цивільного кодексу України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Виходячи зі змісту глави\~63\~ст.\~901-903 Цивільного кодексу України\~предметом договору про надання послуг є вчинення певної дії або здійснення певної діяльності. Так, згідно статті 901 Цивільного кодексу України, за договором\~про надання послуг одна сторона\~(виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання\~має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтями\~10,11,60 ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу\~\~в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які\~вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про недоведеність позивачем надання послуги відповідачу [PERSON] в розумінні пункту 3.2. укладеного між сторонами договору від 12.08.2015 року та його належного виконання у відповідності до вимог статті 526 Цивільного кодексу України, оскільки як вбачається зі змісту укладеного між сторонами договору, зокрема розділу 7 який містить перелік адрес обєктів нерухомості, що надаються для перегляду замовнику, вбачається зазначення сім найменувань адрес та лише шість підписів замовника ([PERSON]І.). В пунктах 1 та 2 зазначено наступні адреси: вул. Леніна, 3, пр. Леніна, 77/228, проте наявний лише підпис замовника. Під час судового засідання відповідачем [PERSON] не було підтверджено проставляння підпису у відповідній графі укладеного договору в рядку напроти адреси: пр. Леніна, 77/228, будь-яких інших належних та достовірних письмових доказів в підтвердження доводів, викладених позивачем в позовній заяві представником позивача не надано, в матеріалах справи відсутні акти, розписки або інші письмові документи, які складалися сторонами в підтвердження спірної обставини по цій справі. Окрім цього, в судовому засіданні будучи допитаною в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона була попереднім власником квартири № 77 квартира [ADDRESS], яка була нею продавана за договором купівлі-продажу [PERSON] Зазначила, що інформацію про продаж належної їй на праві власності вищезазначеної квартири було розміщено нею особисто в мережі Інтернет на сайті шляхом створення оголошення з метою пошуку потенційних клієнтів, при цьому попередніх договорів на ексклюзивний показ належної мені квартири з будь-якими юридичними та фізичними особами з приводу ексклюзивного продажу належної мені квартири нею не укладалися. Зазначила, що приблизно в жовтні 2016 року до неї зверталася [PERSON], з приводу продажу вищезазначеної квартири через мережу Інтернет, нею було запропоновано оглянути квартиру, при зустрічі вона повідомила про її характеристики, а також її вартість. Внаслідок досягнення згоди що всіх суттєвих умов продажу цієї квартири, між ними було прийнято рішення щодо купівлі-продажу цієї квартири. Зазначила, що раніше жодного разу не бачила [PERSON] та його дружину Ж.В., так саме як й [PERSON], яка на її думку не має відношення до продажу належної їй квартири, будь-яких переговорів з приводу придбання належної їй квартири з родиною [PERSON], а також з будь-якими третіми особами в їх інтересах раніше не вела, з цього приводу не спілкувалися, квартиру для огляду раніше вказаним особам не показувала, вказані особи раніше з приводу придбання її квартири не зверталися, квартиру не показувала. Вважає відсутність будь-яких порушень з боку родини [PERSON] перед третіми особами з приводу укладання договору купівлі-продажу її квартири. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, у звязку з чим в задоволенні позовної заяви фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] слід відмовити за недоведеністю та безпідставністю. Вирішуючи питання щодо заявленого відповідачем [PERSON] зустрічного позову з позовними вимогами про визнання недійсним договору на інформаційно-консультативне обслуговування від 12.08.2015 року суд приходить до наступного. Загальні вим.оги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Відповідно до ч. 1 цієї статті зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.\~\~ Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу країни підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).\~\~ Згідно ст. 230 Цивільного кодексу України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобовязана; відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у звязку з вчиненням цього правочину. \~Відповідно до ч.1\~статті 203 Цивільного кодексу України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства , а також моральним засадам суспільства. Відповідно до розяснень, наданих у п. 20 постанови Пленум Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.\~Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Разом з тим, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про визнання договору недійсним, оскільки у відповідності до вимог чинного законодавства України відсутні законні та обґрунтовані підстави для визнання спірного договору на інформаційне-консультативне обслуговування від 12.08.2015 року недійсним, у звязку з чим в задоволенні зустрічної позовної заяви слід відмовити за необґрунтованістю. В матеріалах справи відсутні будь-які належні та достатні письмові докази в підтвердження доводів [PERSON], на які він посилається в зустрічній позовній заяві як на підставу для задоволення заявлених зустрічних позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed