Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

В лютому 2020 р. [PERSON] (позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства ?Страхова компанія ?ПЗУ Україна? (відповідач 1), [PERSON] (відповідач 2), в якому просив стягнути з відповідача 1 страхове відшкодування в розмірі 12617,00 грн, пеню- 2504,71 грн, 239,55 грн- 3 % річних, 0,1 грн- інфляційні, а з відповідача 2 страхове відшкодування в розмірі 33896,29 грн, 3 % річних - 707,64 грн, 0,1 грн - інфляційні, а також стягнути пропорційно з відповідачів витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 2500,00 грн, судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Позові вимоги вмотивовані тим, що 03.06.2019 р. о 18:30 в м. Києві по бульв. Л. України, 36/10 відбулась ДТП за участі автомобілів «Seat», д.н.з. [NUMBER] , який належить позивачу, та «Peugeout», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача 2. Між учасниками ДТП було складено Європротокол, вину у вчиненні ДТП визнала [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Peugeout», д.н.з. [NUMBER] , застрахована в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», яке виплатило 25.06.2019 р. страхове відшкодування позивачу в розмірі 16662,79 грн. Оскільки вказаного розміру страхового відшкодування не вистачило позивачу для відновлювального ремонту його автомобіля за його замовленням було проведено експертне дослідження, за яким визначено вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Seat», д.н.з. [NUMBER] , з урахування коефіцієнту фізичного зносу становить 29279,79 грн, а вартість відновлювального ремонту - 6317608 грн. Вартість складання експертного дослідження становить 2500 грн. Різниця між страховим відшкодуванням, виплаченим страховою компанією, та вартістю матеріального збитку з урахування коефіцієнту фізичного зносу складає 12617,00 грн, яке на думку позивача має відшкодувати відповідач 1, а відповідач 2, як винна особа в ДТП, має відшкодувати збитки позивачу в повному обсязі, що становлять 33896,29 грн. Крім цього, Оокільки відповідачі не сплатили вказані кошти в добровільному порядку, позивач нарахував до стягнення з відповідача 1 пеню, 3 % річних та інфляційні, а з відповідачу 2 - 3 % річних та інфляційні. Вказане стало підставою для звернення до суду У відзиві на позов відповідач 2 заперечує щодо задоволення позову, зазначає, що обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування, яке в даному випадку складає 100000,00 грн, покладається на страховика. Зазначає, що про проведення експертного дослідження на замовлення позивача їй не було відомо, про наявність спору щодо страхового відшкодування позивач не повідомляв. (а.с. 63-66) У відзиві на позовну заяву представник відповідача 1 заперечує щодо задоволення позову, зазначає, на страховика покладено обов`язку визначати розмір заподіяного збитку. Вартість відновлюваного ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу внаслідок ДТП було визначено відповідачем в розмірі 19338,15 грн, а позивач отримав фактично на рахунок 16662,79 грн. Відповідач не погоджується з висновок дослідження, виготовленого на замовлення позивача, його не було повідомлено про огляд автомобіля, про наявність прихованих дефектів. (а.с. 80-82) У відповіді на відзиви представник позивача зазначає про правомірність права вимоги до винної у ДТП особи щодо стягнення різниці між фактичним розміром шкоди та сумою страхового відшкодування, оскільки страхова компанія при виплаті відшкодування враховує коефіцієнт фізичного зносу автомобіля. Позивач не погоджується зі звітом, виготовленим страховою компанією, оскільки його дані суперечать Методиці товарознавчої експертизи. (а.с. 112-117) В судовому засіданні представник позивача позов підтримав за викладених у позовній заяві обставин, просив при розрахунку врахувати висновку судової експертизи. Відповідач 2 заперечила щодо задоволення позову. Відповідач 1 в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про день та час розгляду справи, свого представника не направив, причини неявки суду не відомі. Згідно положень ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Ухвалою судді Кондратенко О.О. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду було призначено повторний автоматизований розподіл цивільної справи за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства ?Страхова компанія ?ПЗУ Україна?, [PERSON] про відшкодування шкоди. 24.09.2020 року вказану цивільну справу було передано до провадження судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А., який ухвалою від 25.09.2020 р. призначив спрощене позовне провадження по цивільній справі. Ухвалою суду від 10.02.2021 р. призначено у цивільній справі №761/5518/20 судову автотоварознавчу експертизу. Суд, заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.06.2019 р. о 18:30 в м. Києві по бульв. Л. України, 36/10 відбулась ДТП за участі автомобілів «Seat», д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] , та «Peugeout», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Винним у вчиненні ДТП визнала себе [PERSON] . Зазначене підтверджується письмовим доказом - копією повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 03.06.2019 р. (європротокол). (а.с.13) Згідно ст. 33 п. 33.2 абз. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання ДТП за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про ДТП («Європротокол»). Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Peugeout», д.н.з. [NUMBER] , застрахована в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» згідно полісу №ЕР.196335167, строк дії з 27.04.2019 р. по 26.04.2020 р., франшиза - 0, страхова сума за шкоду, заподіяну майну, складає 100000,00 грн. (а.с. 76) Позивач [PERSON] звернувся в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» з метою отримання страхового відшкодування. (а.с. 14 зворот) Згідно ст. ст. 36 п. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При визначенні розміру страхового відшкодування ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» керувалось звітом №214829 про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу, за яким вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «Seat», д.н.з. [NUMBER] , становить 19338,15 грн (включаючи ПДВ на запасні частини, матеріали пофарбування) (а.с. 83-87) ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» виплатило [PERSON] на картковий рахунок 16662,79 грн за страховим випадком, що підтверджується випискою по картковому рахунку [PERSON] (а.с. 34) За змістом ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Судом встановлено та сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача 2 та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 16662,79 грн Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). В постанові Верховного Суду від 15.10.2020 р. у справі №755/7666/19 вказано, що під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Згідно висновку експертного дослідження №01-27/06 від 01.07.2019 р., виготовленого на замовлення позивача судовим експертом Куліш А.В., вартість відновлювального ремонту автомобіля «Seat», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок ДТП, яке відбулось 03.06.2019 р., складає 63176,08 грн, а вартість матеріального збитку, завданого [PERSON] , становить 29279,79 грн. За клопотання сторони позивача ухвалою суду від 10.02.2021 р. призначено у цивільній справі №761/5518/20 судову автотоварознавчу експертизу. Згідно висновку експерта №СЕ-19/111-21/22914-АВ від 07.07.2021 р. вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Seat», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок ДТП, що сталась 03.09.2019 р., становить 26758,16 грн., що відповідає вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу деталей. При цьому, загальна вартість відновлювального ремонту об`єкта дослідження складає 60406,61 грн. Згідно ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. При перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на поставлені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи (постанова Верховного Суду від 10.05.2018 р. у справі №387/266/17). Клопотань про призначення додаткової або повторної експертизи не заявлялось, також сторони не звертались до суду з заявою про виклик експерта для надання пояснень (відповідно до ст.ст. 102 ч. 5, 113 ЦПК України). В зв`язку з цим, обставини вчинення ДТП не спростовані, а тому немає підстав для не врахування цього письмового доказу при ухваленні рішення у справі. Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Беручи до уваги те, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Seat», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок ДТП, що сталась 03.09.2019 р., що відповідає вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу деталей, становить 26758,16 грн., а ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» виплатило 25.06.2019 р позивачу лише 16662,79 грн. страхового відшкодування, з відповідача 1 потрібно стягнути частину невиплаченого страхового відшкодування у розмірі - 10 095 грн. 37 коп.. Крім цього, оскільки вартість майнового збитку, завданого [PERSON] пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача 2, перевищує розмір матеріального збитку, визначеного висновок експертам, то із [PERSON] , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та страховим відшкодуванням. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19) Вказана різниця викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. Як було зазначено вище, вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Seat», д.н.з. [NUMBER] , складає 60406,61 грн, а вартість матеріального збитку, заподіяного позивачу - 26758,16 грн, а тому різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) становить 33648,45 грн. Вказана сума підлягає стягненню з відповідача 2 . При цьому, варто зазначити, що позивачем заявлено вимоги про відшкодування заподіяної відповідачем шкоди (збитків), до яких законом віднесено як витрати, що особа вже зробила так і ті, які мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Висновком експерта підтверджуються завдані збитки у вигляді витрат, які позивач мусить зробити, для відновлення свого майна (вартості відновлювального ремонту) у розмірі 60406,61 грн, а відповідачами вказаний розмір збитків не спростовано. Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду в постанові від 21.07.2021 р. у справі № 757/33065/18-ц Щодо стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат варто зазначити наступне. Згідно п.36.5 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ч.2 ЦК України). Суд погоджується з твердженням позивача, що дія частини 2 статті 625 ЦК України поширюється на випадки прострочення виплати суми страхового відшкодування. У пунктах 44 та 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок, що «стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення». Беручи до уваги те, що між сторонами виникло грошове зобов`язання, дія частини другої статті 625 ЦК України поширюється на ці відносини. Вказане узгоджується з постановою Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 639/9965/15-ц. Судом за допомогою програми системи «Ліга-Закон» в розділі «корисні інструменти» було перераховано пені, 3% річних, інфляційних втрат, виходячи з суми відшкодування, яке підлягає стягненню з Приватного акціонерного товариства ?Страхова компанія ?ПЗУ Україна» в розмірі 10095,37 грн та з [PERSON] - 33 648 грн. 45 коп. З огляду на викладене обґрунтованим є стягнення з Приватного акціонерного товариства ?Страхова компанія ?ПЗУ Україна? на користь [PERSON] пені в розмірі - 2001 грн. 08 коп, 3 % річних у розмірі - 193 грн. 23 коп., інфляційні втрати в сумі - 59 грн. 98 коп. за період з 26.06.2019 р. по 13.02.2020 р., а з [PERSON] 3 % річних у розмірі - 671 грн. 81 коп., інфляційні втрати в сумі - 30 грн. 69 коп. за період з 03.06.2019 по 31.01.2020 р. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Щодо відшкодування витрат на проведення судової експертизи та експертного дослідження, проведеного позивачем до звернення до суду. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Положення статті 139 ЦПК України передбачають, що судом встановлюється розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта на підставі договорів, рахунків та інших доказів. ЦПК України встановлює порядок проведення експертизи на замовлення учасника справи та порядок відшкодування витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони. Це означає, що для відшкодування витрат, пов`язаних з призначенням та проведенням експертизи як певної процесуальної дії, призначення та проведення експертизи має відбуватися в межах виключно судового процесу, оскільки статус учасника справи, зокрема сторони у справі, особа набуває після звернення до суду з позовом та відкриття провадження у справі. Відповідна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 824/647/19-а. Оскільки замовлення експертного дослідження від 01.07.2019 р. відбулось за ініціативою сторони позивача до звернення до суду з позовом, відсутні підстави для стягнення вказаних витрат з відповідачів. Між тим, позивачем за проведення судової експертизи, призначеної за ухвалою суду, було сплачено 1015,20 грн. (а.с. 154), які підлягають розподілу пропорційно заявлених вимог шляхом стягнення з відповідача 1 - 268,37 грн, а з відповідача 2 - 746,63 грн. Щодо витрат на правничу допомогу. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В той же час, ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому, за умовами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В постанові Верховного Суду від 01.04.2020 р. (справа №640/4013/17-ц) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано договір №02/07/2019- ЦС про надання юридичних послуг, додаткову угоду №1 від 02.07.2019 р. до договору №02/07/2019- ЦС з вартістю послуг, акти виконаних робіт від 21.11.2019 р., 11.06.2020 р., 25.06.2020 р., 10.02.2021 р., 28.04.2021 р., 09.09.2021 р., прибутковий касовий ордер 302/07/19-1 від 02.07.2019 р. про сплату 3500,00 грн, квитанції до прибуткового касового ордеру №11/06/20-І від 11.06.2020 р. на суму 1000,00 грн, №10/02/21-І від 10.02.2021 р. на суму 1000,00 грн, Згідно ч.5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач 2 просила зменшити витрати на правничу допомогу, зазначила, що до вказаних витрат безпідставно включено участь в судовому засіданні, яке фактично не відбулось. Суд погоджується з твердженням відповідача 2 щодо необґрунтованого включення до витрат на правничу допомогу коштів за представництво інтересів в суді 11.06.2020 р., оскільки згідно довідки, складеної секретарем судового засідання, засідання не відбулось в зв`язку з неявкою учасників процесу. (а.с. 108) Таким чином, суд приходить до висновку, що витрати в сумі 4500,00 грн. (за виключенням витрат за представництво в судовому засіданні 11.06.2020 р.) підлягають стягненню з відповідачів пропорційно заявлених вимог шляхом стягнення з відповідача 1 - 1189,80 грн, а з відповідача 2 - 3310,20 грн. На думку суду, такий розмір витрат є обґрунтованим, виходячи зі складності справи та виконаними роботами (наданими послугами). Крім цього, згідно ст. 141 ЦПК України потрібно стягнути на користь позивача з відповідача 1 кошти судового збору в сум 222,31 гррн, а з відповідача 2 - 618,49 грн пропорційно заявлених вимог Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Outcome: partial