Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

В липні 2016 року [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа ВДВС Ворошилівського РУЮ м.Донецька, про визнання права власності на автомобіль. Позовні вимоги обґрунтував тим, що наприкінці 2006 року в м.Маріуполі придбав автомобіль 2003 року випуску марки NISSAN MAXIMA, держномер 44 449ЕН, свідоцтво про реєстрацію ЯНВ №353980, тип кузова легковий седан, колір сірий, номер шасі (кузова) JNICAUA33U0063536, у свого брата [PERSON] Угода з придбання автомобіля укладалась в декілька етапів. 15 грудня 2006 року у місті Маріуполі [PERSON] передав грошові кошти за автомобіль в сумі 14000,00 доларів США, а [PERSON] за його місцем проживання [INFO], склав розписку на підтвердження отримання грошових коштів, передав автомобіль, ключі та технічний паспорт, тобто фактично отримав гроші та передав автомобіль. В МРЕВ м.Донецька, за місцем реєстрації автотранспортного засобу виявилось, що на автомобіль накладено арешт за борги попереднього власника [PERSON] На вимогу [PERSON] 26 грудня 2009 року було оформлено договір купівлі-продажу автомобіля на Маріупольській універсальній товарній біржі «Гарант-Україна» шляхом укладання біржового контракту (договору купівлі-продажу) №2015, за яким [PERSON] став власником автомобіля у встановленому законом порядку. В 2009 році автомобіль був звільнений з-під арешту, але реєстрацію автомобіля в МРЕВ не завершили через тяжку хворобу [PERSON] (перелом хребта). В 2015 році виявилось, що за борги перед третіми особами все майно попереднього власника автомобіля [PERSON] арештовано знов з 2010 року. При цьому на час укладання біржової угоди автомобіль був вільний від арешту. В вересні 2015 року в м.Бердянську автомобіль було арештовано та вилучено на арешт-майданчик за постановою ВДВС Ворошиловського РУЮ м.Донецьку від 20.05.2010 року відносно [PERSON] В подальшому позивач уточнив позовні вимоги та просив визнати за ним право власності на автомобіль марки NISSAN MAXIMA, та звільнити з-під арешту, накладеного постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ворошиловського районного управління юстиції у м.Донецьку від 20.05.2010 року, автомобіль марки NISSAN MAXIMA. Позивач [PERSON] до суду не зявився, його інтереси представляла [PERSON], діюча на підставі нотаріально посвідченої довіреності. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі за матеріалами, що містяться в справі. Судові витрати просила покласти на позивача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності за наявними у справі документами. Відповідач [PERSON], будучин належним чином повідомлений про день та час розгляду справи до суду не зявився, про причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи відділу державної виконавчої служби Ворошиловського районного управління юстиції у м.Донецьку до суду не зявився, надав заяву про розгляд справи без участі представника відділу за матеріалами, що містяться в справі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що наприкінці 2006 року [PERSON] придбав автомобіль 2003 року випуску марки NISSAN MAXIMA, держномер 44 449ЕН, свідоцтво про реєстрацію ЯНВ №353980, тип кузова легковий седан, колір сірий, номер шасі (кузова) JNICAUA33U0063536 у свого брата [PERSON], який діяв за дорученням від імені [PERSON] Угоду було укладено в місті Маріуполі, де на той час знаходився відповідач [PERSON] і сам автомобіль. Так, 15 грудня 2006 року за місцем проживання відповідача [PERSON] в м.Маріуполі по вулиці Аеродромна, будинок 6 , позивач передав грошові кошти за автомобіль в сумі 14 000 США, фактично отримав автомобіль, а оформлення в МРЕВ м.Донецька (за місцем реєстрації автотранспортного засобу) повинно було відбутись до кінця 2006 року за взаємною згодою сторін. На підтвердження отримання коштів відповідач [PERSON] власноруч склав розписку про отримання грошей, передав позивачеві автомобіль, ключі та технічний паспорт на нього, що підтверджується розпискою від 15.12.2006 року. Згідно розписки від 15.12.2006 року грошові кошти за проданий автомобіль [NUMBER] в розмірі 14 000 доларів США були передані відповідачем [PERSON] того ж дня 15.12.2006 року в місті Донецьку власнику автомобіля [PERSON] Із матеріалів справи вбачається, що в 2007 році позивач зазнав спробу зареєструвати придбаний автомобіль в МРЕВ м.Донецька, але на той час автомобіль був арештований за борги попереднього власника, що обєктивно унеможливило реєстрацію його за [PERSON] Так, згідно ухвали Куйбишевського районного суду м.Донецька від 22 серпня 2009 року з 22 листопада 2005 року по 22 серпня 2009 року автомобіль [NUMBER], перебував під арештом, накладеним в якості забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. У звязку з відмовою позивача від позову арешт з автомобіля знято 22 серпня 2009 року вищенаведеною ухвалою суду. Тобто доводи позивача про обєктивні перешкоди в реєстрації права власності на початку 2007 року, про які йому було невідомо під час фактичної покупки автомобіля знайшли підтвердження письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи. З позовної заяви вбачається, що до 2009 року позивач постійно намагався завершити оформлення автомобіля, але йому перешкоджав арешт. На думку суду [PERSON] підтвердив свій намір продати автомобіль, видавши 15.12.2009 року генеральну довіреність вже на двох: [PERSON] та [PERSON] Суду не надано копії довіреності, на підставі якої вчиняв дії [PERSON], проте надано копію витягу з Єдиного реєстру довіреностей, сформованого 18.05.2016 року приватним нотаріусом м.Київа [PERSON], в якому міститься запис №5 про видачу [PERSON] 15.12.2009 року довіреності, представником за якою є [PERSON] та [PERSON] 26 грудня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] на Універсальній товарній Біржі «Гарант-Україна» в м.Маріуполі укладено біржовий контракт (договір купівлі-продажу) №2015, за яким [PERSON], що діяв від імені [PERSON], є продавцем, а [PERSON] є покупцем автомобіля [NUMBER]. Крім того, із змісту біржового контракту (п.1.7.) випливає, що оплата здійснена за готівковий розрахунок до підписання договору. Відповідно п.1.5. біржового контракту, місцем передачі речі є саме Маріуполь, вулиця Аеродромна, будинок 6. З договору оренди житла від 04.01.2016 року вбачається, що дійсно [PERSON] мешкає в м.Маріуполі по вулиці Аеродромна, будинок 6. Тобто угоду укладено та виконано всі її суттєві умови як-то передача речі, здійснення оплати за продану річ, отримання документів та ключів від автомобіля у місті Маріуполі. На думку суду витяг з Єдиного реєстру довіреностей, а також біржовий контракт з посиланням в самому тексті на вчинення [PERSON] дій за довіреністю від [PERSON] є достатнім доказом наявності повноважень [PERSON] як представника [PERSON] при укладанні біржового контракту. Таким чином, оцінюючи докази, що містяться в матеріалах справи в їх сукупності, суд вважає доведеним факт придбання автомобіля [NUMBER], [PERSON]. Також суд вважає, що несвоєчасність реєстрації автомобіля в МРЕВ м.Донецька виникла з обєктивних причин - через наявність арешту в період з 2005 по 2009 рік, який було знято відповідно до вищевказаної ухвали суду. З 2009 по 2015 рік - через хворобу [PERSON] (в позові, який в повному обсязі визнав [PERSON] йдеться про перелом хребта), з 2010 по цей час наявність арешту за постановою державного виконавця від 20.05.10 року ВП №19349074). Постановою старшого державного виконавця відділу ДВС Ворошиловського РУЮ в м. Донецьку від 20.05.2010 року ВП № 19349074 накладено арешт на вищевказаний автомобіль на виконання ухвали Ворошиловського районного суду м. Донецька від 18.05.2010 року по справі № 2-3973. Так, статтею 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 317 ЦК України придумує: власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У відповідності до вимог статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Основним положенням на захист права власності є норма стаття 321 ЦК України, відповідно до якої право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з вимогами статті 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном. Згідно з вимогами статті 328 ЦК України, право власності отримується по підставах, не заборонених законом, зокрема, по угодах. Право власності вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не витікає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. Транспортний засіб підлягає перереєстрації відповідно до «Порядку державної реєстрації, зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів всіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів і мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388. Відповідно до п. 33 даного Порядку передбачається, що для проведення перереєстрації транспортних засобів, зазначених в абзаці третьому цього пункту, до сервісних центрів МВС подаються засвідчені підписами сторін, що скріплені печатками, акти приймання-передачі транспортних засобів із зазначенням їх кольору, марки, моделі, року випуску, ідентифікаційних номерів складових частин (далі - реквізити), а для проведення перереєстрації транспортних засобів у разі їх відчуження - документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби, разом із зазначеними актами. Відповідно приписів статті 325 ЦК України, суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Відповідно до частини першої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження», особі, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно за нею і зняття з нього арешту. Оскільки позивачем [PERSON] виконані всі умови договору, а саме: в належній формі укладено договір купівлі-продажу автотранспортного засобу з відповідачем [PERSON], який мав право на вчинення дій від його імені на підставі нотаріальної довіреності від 15.12.2009 року, виданої приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] (бланк ВММ 203244), в повному обсязі сплачено грошові кошти за автомобіль [PERSON] через [PERSON], що підтверджено розписками [PERSON] та [PERSON], і дії ці вчинено до накладення арешту на автомобіль, внаслідок чого позивач отримав право власності на вищевказаний автомобіль, однак не зареєстрував це право з поважних причин, тому суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі та визнає за позивачем [PERSON] право власності на автомобіль 2003 року випуску марки NISSAN MAXIMA, державний номер 44 449ЕН, свідоцтво про реєстрацію ЯНВ №353980, тип кузова легковий седан, колір сірий, номер шасі (кузова) JNICAUA33U0063536 та звільняє даний автомобіль з-під арешту, який було накладено після придбання позивачем автомобіля.

Outcome: approved