Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

В листопаді 2015 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила суд винести рішення, яким визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок, який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Степове, вул. Ювілейна, 6, житловою площею 33,6 кв.м., загальна площа складає 55,5 кв.м., після смерті [PERSON], померлого 05 липня 2007 року. Позивачка надала суду заяву в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник Територіальної громади в особі Степнянської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області надав суду листа про розгляд справи у відсутність їх представника (а.с.30). Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити з наступних підстав. Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Встановлено, що 05 липня 2007 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 159844 від 06 липня 2007 року (а.с.10). Після його смерті відкрилася спадщина на домоволодіння № 6 по вул. Ювілейній в с. Степове Дніпропетровського району Дніпропетровської області. За часи життя, 15 вересня 2006 року [PERSON] склав заповіт, за яким: все своє майно, де б воно не було та з чого б вона не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповідав [PERSON] (а.с.12). На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] залишилось майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою № 6 по вул. Ювілейній в с. Степове Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець у встановлений законом строк прийняла спадщину, оскільки постійно проживала з спадкодавцем за однією адресою, що підтверджується відміткою в паспорті про реєстрацію в спадковому будинку з 05 жовтня 1990 року по теперішній час (а.с.8), а також довідкою Степнянської сільської ради від 19 жовтня 2015 року №02/11-733 про те, що на момент смерті чоловіка позивачка була зареєстрована в спадковому будинку. Позивачка після смерті чоловіка, як спадкоємець за заповітом, у встановлений законом строк, звернулась до державного нотаріуса Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 554/2007. Але, у звязку з тим, що не підтверджено факт належності [PERSON], що помер 05 липня 2007 року спадкового майна, а саме: житлового будинку № 6 по вул. Ювілейній в с. Степове Дніпропетровського району Дніпропетровської області, державним нотаріусом було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок та рекомендовано звернутися до суду, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.9). Судом встановлено, що ще в 1967 році [PERSON] було збудовано домоволодіння № 6 по вул. Ювілейній в с. Степове Дніпропетровського району Дніпропетровської області, однак правовстановлюючі документи на домоволодіння спадкодавцем не оформлялись. З аналізу положень Конституції України та ЦК України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05.08.1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. Крім того, з листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України № 40-19-5376 від 30.07.2012 року «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів» видно, що документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. На теперішній час є чинним Порядок прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затверджений Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 року № 91, в редакції від 13.06.2012 року. Згідно з п.1.1, п.3.1 Порядку передбачається прийняття в експлуатацію усіх закінчених будівництвом об'єктів, збудованих до 31.12.2009 року без дозволу на виконання будівельних робіт, заяви про прийняття в експлуатацію яких подано до 31.12.2012 року, за винятком закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них. За приписами абз.2 п.3.1 Порядку документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Таким чином, на час будівництва та завершення будівництва житлового будинку (згідно Технічного паспорту 1967 року), що є предметом спору, реєстрація права власності на нього не вимагалась. В свою чергу, в листі ВССУ № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» викладено наступну правову позицію: «Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку передбаченому цим Законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення». Крім того, у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Зібрані по справі докази вказують, що фактично померлому 05 липня 2007 року [PERSON] належав житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами. Таким чином, незважаючи на те, що [PERSON] позивачка є спадкоємцем на домоволодіння № 6 по вул. Ювілейній в с. Степове Дніпропетровського району Дніпропетровської області, за заповітом після смерті чоловіка (власника будинку), особи, які мали право на обовязкову долю в спадковому майні відсутні, позивачка не в змозі отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на домоволодіння у позасудовому порядку з причини відсутності правовстановлюючого документу. Відповідно до ст.ст. 1223, 1268, 1270 ЦК України, право на спадкування мають всі особи визначені у заповіті; спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину, якщо протягом 6-місячного строку подав заяву до нотаріуса про її прийняття. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що спадщина не перейшла до держави, не визнана відумерлою, позивач вступив в управління та володіння спадковим майном і є спадкоємцем за заповітом, право власності спадкодавця [PERSON] не припинено відповідно до ст. 346 ЦК України, а відповідно до ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва на право власності не позбавляє спадкоємця права на спадщину, а згідно із ст. 16 ЦК України, способом захисту свого права є визнання права. За таких обставин суд задовольняє позовні вимоги, оскільки судом встановлені всі обставини, які дають позивачу право на визнання його права власності на спадкове майно в порядку спадкування, та вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого 05 липня 2007 року на домоволодіння № 6 по вул. Ювілейній в с. Степове Дніпропетровського району Дніпропетровської області. На підставі викладеного,

Outcome: approved