Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі з 22.05.1998 року, шлюб був розірваний на підставі рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 07.06.2016 року. Під час шлюбу сторони набули майно, яке було оформлене на відповідачку. Зважаючи на приписи ст.ст. 60, 69, 70, 71 СК України позивач просить суд постановити рішення, яким визнати за ним право власності на 1/2 частину майна зважаючи, що це майно є спільною сумісною власністю подружжя. Судові витрати стягнути з відповідачки. Позивач позов підтримав та пояснив суду про обставини, що описані вище. Відповідачка позов не визнала. Пояснила суду, що спірне майно було набуте за особисті кошти відповідачки, а саме, з продажу квартири мами відповідачки. На придбаній земельній ділянці вже був збудований будинок, а тому відповідачка вважає, що він не підлягає поділу, як і сама земельна ділянка. В останнє судове засідання відповідачка не прибула, не повідомила суд про причини неявки. Про дату та час слухання справи повідомлялася належним чином. Суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості розгляду справи без участі відповідачки, зважаючи, що нею були надані пояснення у суді. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з з 22.05.1998 року. Шлюб був розірваний на підставі рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 07.06.2016 року. Рішення суду набрало законної сили 04.07.2016 року. За час шлюбу сторони набули майно. Так, згідно договору купівлі-продажу від 04.04.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] (реєстровий номер 1198), відповідачка придбала земельну ділянку площею 0,08 га, що на території села Новостав Рівненського району Рівненської області, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення: для ведення садівництва. Згідно свідоцтва про право власності (індексний номер 30294557) від 02.12.2014 року, відповідачка є власником майна у виді житлового будинку по [ADDRESS] (загальна площа 100,5 м2). В матеріалах справи наявна заява, датована 31.05.2016 року від імені відповідачки, адресована адвокату [PERSON], згідно якої відповідачка погоджується в добровільному порядку розділити спільно нажите майно, а саме, земельну ділянку та житловий будинок по [ADDRESS] Як пояснила представник позивача, сторони ще у 2016 році мали намір добровільно розділити майно, але це їм не вдалося. В результаті ведення перемовин між сторонами і була складена заява, в якій відповідачка визнала ту обставину, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя. При прийнятті рішення суд зважає на норми діючого законодавства. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Аналогічна норма міститься в ч. 3 ст. 368 ЦК України - майно, набуте подружжя за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Згідно з статтею 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Отже, з урахуванням положень статей 60, 68 Сімейного кодексу України та частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України вищевказане нерухоме майно належить позивачеві та відповідачці на праві спільної сумісної власності. В судовому засіданні відповідачка не довела, що вона придбала земельну ділянку за особисті кошти. Адже наявність у справі договору купівлі-продажу майна (а.с.7), згідно якого відповідачка продала квартиру у м. Рівне, не свідчить про те, що нею були використані ці ж кошти на придбання спірної земельної ділянки. Також не знайшли свого підтвердження пояснення відповідачки про те, що на придбаній земельній ділянці вже був збудований спірний будинок. Адже, відповідно до договору купівлі-продажу від 04.04.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] (реєстровий номер 1198), земельна ділянка є вільною від забудови. А право власності на майно - житловий будинок по [ADDRESS], було зареєстровано на імя відповідачки 02.12.2014 року. Зазначення у технічному паспорті (а.с.11-15) рік забудови «1990» не може свідчити про дійсну дату закінчення будівництва цього майна саме у 1990 році, оскільки ця дата зазначається зі слів забудовника. Відповідачка у заяві від 31.05.2016 року визнала те, що спірне майно є «спільно нажите майно» та погоджувалася його розділити. Тобто відповідачка погодилася з доводами позивача про те, що земельна ділянка та житловий будинок по [ADDRESS] є спільним майном подружжя. За наведеного заявлений позов підлягає до задоволення. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved