Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

В липні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якій просили суд стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором б/н від 15.06.2010 року у розмірі 36201,56 грн. та судові витрати у розмірі 2102,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 15.06.2010 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту, який в подальшому був збільшений, на картковий рахунок шляхом підписання заяви №б/н від 15.06.2010 року. Підписанням заяви відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та Тарифами банку, що викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач [PERSON] не виконувала належним чином умови кредитного договору, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 31.05.2020 року становить 36201,56 грн. і складається з наступного: 26614,18 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 9587,38 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, тому позивач звернувся в суд для захисту своїх прав та інтересів. Ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 11.08.2020 року в даній цивільній справі прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести за відсутності представника позивача, підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] \~та її\~представник -\~адвокат Юрцев\~В.С. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, пославшись на обставини викладені у відзиві. Відповідач [PERSON] суду пояснила, що дійсно, 15.06.2010 року вона отримувала в ПриватБанку кредитну картку і користувалася нею. Кредитні кошти отримувала для лікування від тяжких захворювань і операцій сина, матері та чоловіка. Адвокат Юрцев В.С. додав, що в підписаній [PERSON] анкеті-заяві не визначено умови надання та повернення кредиту, розмір відсотків, тому фактично договір між позивачем та відповідачем не був укладений, отже й відсутні підстави для стягнення заявленого боргу. Заслухавши пояснення відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 15.06.2010 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту, який в подальшому був збільшений, на картковий рахунок шляхом підписання заяви №б/н від 15.06.2010 року. У анкеті - заяві зазначено, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з пам`яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився та згоден з умовами та правилами надання банківських послуг, які були надані йому у письмовому виді. Згідно наданого банком розрахунку, заборгованість відповідача [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 31.05.2020 року становить 36201,56 грн. і складається з наступного: 26614,18 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 9587,38 грн. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 5-19). Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником та правовідносини, які виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49, 51 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно положень ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Саме такий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч.1. ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як вбачається із матеріалів справи, зокрема, із анкети-заяви позичальника від 15.06.2010 року, в ній відсутні умови щодо строку дії кредитного ліміту, його розміру, відсоткової ставки, порядку погашення заборгованості. При цьому суд також не приймає до уваги надану банком довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с. 31), оскільки дана довідка підписана відповідачкою [PERSON] 15.06.2011 року, а анкета заява підписана нею 15.06.2010 року. АТ КБ «Приватбанк», звернувшись із вимогою про погашення кредиту, просив окрім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути відсотки за договором. Обґрунтовуючи своє право вимоги в цій частині, а також розмір і порядок нарахування, позивач, крім розрахунку кредитної заборгованості за договором від 15.06.2010 року посилається на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, які розміщені на банківському сайті www//privatbank.ua, а також Тарифи, як невід`ємну частину договору. Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету - заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо відповідальності за прострочення виконання зобов`язань, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Наданий позивачем витяг із Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанком належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем. Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 року №543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту й Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Враховуючи вище викладене, відсутні підстави вважати, що АТ КБ «ПриватБанк» при укладенні договору з відповідачем дотрималося вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та їх погодження зі споживачем. Вказане узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19), у якій зазначено, що відповідно до принципу справедливості, добросовісності та розумності неможливе покладення на слабшу сторону договору споживача невиправданого тягаря з`ясування змісту кредитного договору. За таких обставин, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, відповідальності за прострочене зобов`язання, подані банком Витяг з Умов та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому суд не вбачає підстав у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» 9587,38 грн. заборгованості за простроченими відсотками, тому в цій частині необхідно відмовити. Щодо заборгованості [PERSON] по тілу кредиту, то як слідує з розрахунку позивача, прострочене тіло кредиту становить 26614,18 грн. Обставини фактичного отримання в кредит [PERSON] в АТ КБ «ПриватБанк» коштів підтверджується наданою позивачем випискою по рахунку відповідача [PERSON] та не заперечувалося в судовому засіданні відповідачкою. Однак з наданого розрахунку заборгованості слідує, що за рахунок тіла кредиту погашалися нараховані відсотки (розмір яких сторонами не узгоджувався) і тим самим збільшувалося тіло кредиту. За даними розрахунку, за рахунок тіла кредиту були погашені відсотки в сумі 3133,40 грн., відповідно і тіло кредиту збільшилося на цю суму. Зважаючи, що судом не встановлено обумовлення сторонами в письмовому вигляді розміру відсотків, а тому сума відсотків, які погашені за рахунок тіла кредиту в розмірі 3133,40 грн. не може бути врахована під час розрахунку заборгованості за кредитом. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №б/н від 15.06.2010 року за тілом кредиту в сумі 23480,78 грн. (26614,14 грн. - 3133,40 грн.), задовольнивши таким чином позовні вимоги частково. Відповідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково (на 64,86%), тому з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1363,36 грн. Судом встановлено, що до відзиву на позовну заяву представник відповідача адвокат Юрцев В.С. вказав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач очікує понести у зв`язку із розглядом справи в розмірі 3800 грн. витрат на правничу допомогу. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Зокрема, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У відповідності до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Судом встановлено, що 06.10.2020 року між адвокатом Юрцевим В.С. та [PERSON] укладено договір №01-06/10/2020 про правову допомогу. Відповідно до п.2.1 договору виконавець бере на себе зобов`язання надати Замовнику комплекс юридичних послуг по цивільному законодавству: юридичний аналіз документів та консультування; підготовка відзиву, договору про надання правової допомоги, попереднього розрахунку судових витрат, підготовка та подання інших процесуальних і інших документів, пов`язаних з розглядом справи № 127/15082/20; представництво у судах го справі №127/15082/20 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Виконавець зобов`язується надати послуги передбачені з п. 2.1. договору в обсягах та порядку, передбачених договором. Замовник зобов`язується оплатити послуги, передбачені в п. 2.1 договору. Згідно п. 5.1 вартість послуг до договору становить 3800 грн. Вартість послуг, сплачується замовником на рахунок виконавця протягом трьох банківських днів з моменту підписання договору. Відповідачем [PERSON] здійснено оплату за договором №01-06/10/2020 про правову допомогу від 06.10.2020 року у розмірі 3800 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №06/10 від 06.10.2020 року. Представником відповідача - адвокатом Юрцевим В.С. надано суду розрахунок часу, витраченого на надання правничої допомоги: юридичний аналіз наданих документів - 1 год.; опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, формування правової позиції, консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів) та їх отримання для справи - 2 год.; підготовка процесуальних документів по справі: відзив на позовну заяву, складання інших процесуальних документів, пов`язаних з розглядом справи та заперечення на відповідь на відзив, договір про надання правої допомоги; детальний опис робіт - 5 год.; участь адвоката в судових засіданнях - 2 год. Однак матеріалами справи підтверджується, що заперечення на відповідь на відзив адвокат Юрцев В.С. до суду не подавав, тому слід зменшити обсяг витраченого часу адвоката на 1 год. Крім того, як вбачається з протоколу судового засідання від 12.10.2020 року, участь представника відповідача адвоката Юрцева В.С. в судовому засіданні була з 09.43 год. до 10.06 год., тому слід зменшити обсяг витраченого часу адвоката в судовому засіданні і обмежитись 30 хв. Враховуючи часткове задоволення позову (на 64,86%) та вимоги ст. 141 ЦПК України в частині покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та надані відповідачем докази про понесені судові витрати, зокрема, витрати відповідача на правову допомогу, суд вважає, що з позивача на користь відповідача слід стягнути 1101,64 грн. понесених витрат на правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: partial