Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

В липні 2019 року Позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом вказавши, що 12.11.2018 року о 22-00 годині в м. Запоріжжі по вул. Істоміна, біля ЛЕП № 252, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом Тоуоtа Ргіus (11) 3272 (на синьому фоні) не врахував дорожньої обстановки та при зміні напрямку руху не переконався в безпеці маневру, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом ВАЗ 2111 державний номерний знак [NUMBER] , водій [PERSON] . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, легко травмувався гр. [PERSON] . Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачено за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. Наказом №105 по о/с Департаменту патрульної поліції України Національної поліції України [PERSON] , був призначений на посаду інспектора Управління патрульної поліції м. Запоріжжі. Далі наказом №668 по о/с [PERSON] , був призначений інспектором управління патрульної поліції в Запорізькій області. Наказом №344 по о/с від 21.05.2019 [PERSON] , звільнився зі служби в поліції. Т.в.о начальника управління патрульної поліції в Запорізькій області був направлений лист до Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України «Щодо проведення автотоварознавчого експертного дослідження з метою визначення завданих збитків в результаті дорожньо-транспортної пригоди за участю службового транспорту автомобілів УПП м. Запоріжжя». Згідно висновку експертного дослідження Запорізького Науково-Дослідного Експертно-Криміналістичного Центру МВС України №11-03, від 13.11.2017 загальна вартість ремонту автомобіля складає 86050,32 грн. Таким чином встановлено розмір матеріальної шкоди, заподіяної майновим інтересам Департаменту патрульної поліції внаслідок дій [PERSON] . Поряд з цим, його вина у заподіянні шкоди майновим інтересам Департаменту патрульної поліції підтверджена вказаною вище постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2017 року. Відповідач добровільно суму заподіяної шкоди не повернув, тому позивач звернувся до суду з позовом, в якому з посиланням на норми ст. 22, 1137, 1166, 1187 ЦК України, просить стягнути з відповідача на користь Департаменту патрульної поліції Національної поліції України 86050,32 грн. в якості відшкодування матеріальних збитків та судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без участі позивача, на задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідач позов не визнав, представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що оскільки шкоду позивачеві заподіяно відповідачем в період перебування з позивачем в трудових відносинах, то до вимог про відшкодування матеріальних збитків мають застосовуватись положення Кодексу законів про працю, відповідно до яких за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. В судове засідання відповідач не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи в письмовому провадження без участі відповідача. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 12.11.2018 року о 22-00 годині в м. Запоріжжі по вул. Істоміна, біля ЛЕП № 252, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом Тоуоtа Ргіus (11) 3272 (на синьому фоні) не врахував дорожньої обстановки та при зміні напрямку руху не переконався в безпеці маневру, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом ВАЗ 2111 державний номерний знак [NUMBER] , водій [PERSON] . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, легко травмувався гр. [PERSON] . Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачено за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення (а.с. 7). Наказом №105 о/с від 18.04.2016 Департаменту патрульної поліції України Національної поліції України [PERSON] , був призначений на посаду інспектора Управління патрульної поліції м. Запоріжжі (а.с. 8). Далі наказом №668 о/с від 12.07.2018 [PERSON] , був призначений інспектором управління патрульної поліції в Запорізькій області (а.с. 9). Наказом №344 о/с від 21.05.2019 [PERSON] , звільнився зі служби в поліції (а.с. 10). Згідно висновку експертного дослідження від 26.04.2019 №11/1-1 Запорізького Науково-Дослідного Експертно-Криміналістичного Центру МВС України вартість матеріального збитку, завданого транспортному засобу Тоуоtа Ргіus (11) 3272, 2013 року випуску, номер кузова [NUMBER] , нанесеного в результаті ДТП, на момент дослідження може складати 38 169 грн. 13 коп., при цьому зазначено, що загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 86 050,32 відповідно до ремонтної калькуляції №11/1-1 від 09.04.2019 (а.с. 11-25). Таким чином встановлено розмір матеріальної шкоди, заподіяної майновим інтересам Департаменту патрульної поліції, внаслідок дій відповідача. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію», у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. У Законі України «Про Національну поліцію» відсутня норма щодо матеріальної відповідальності поліцейських, відшкодування матеріальної шкоди заподіяної поліцейським, а тому суд приходить до висновку, що на поліцейського як на працівника поширюється трудове право, отже при вирішенні даного спору слід керуватись Кодексом законів про працю (КЗпП). Відсутня норма щодо матеріальної відповідальності і в Положенні «Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», затвердженої Постановою КМУ РСР від 29 липня 1991 року №114. Відповідно до п.23 Положення «Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну та кримінальну відповідальність згідно з законодавством. Знову ж законодавець робить посилання до застосування закону, норми, яких відсутні у спеціальному законі. У п. 18 Постанови Пленуму ВСУ від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз`яснено, що під час заподіяння шкоди працівниками самовільним використанням у корисливих цілях технічних засобів підприємства (автомобілів, автокранів тощо) відповідальність має наставати за нормами не трудового, а цивільного права. У такому разі шкода відшкодовується в повному обсязі, включаючи й неотримані підприємством прибутки від використання зазначених технічних засобів. Відповідно до ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст. 130 цього Кодексу. Згідно частин 1, 2, 4 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами. Відповідно до ст. 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Статтею 134 КЗпП України передбачено випадки повної матеріальної відповідальності. Відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків; 8) службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством. Отже, договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладено лише із працівниками, які обіймають посади (виконують роботи) із зазначеного переліку. І лише за наявності такого договору працівник нестиме повну матеріальну відповідальність за заподіяну шкоду. Тобто повна матеріальна відповідальність виникає лише за умови виконання обох описаних вище вимог. Судом не встановлено підстав для покладення на відповідача повної матеріальної відповідальності, оскільки позивачем не надано до суду доказів, передбачених законом, випадків повної матеріальної відповідальності згідно ст.134 КЗпП. Виходячи з викладеного, встановивши факт доведеності розміру спричиненої роботодавцю прямої дійсної шкоди винними необережними діями відповідача у сумі 86050,32 грн., що підтверджується висновком експертного дослідження № 11-1 від 26.04.2019, заподіяної внаслідок порушення покладених на працівника трудових обов`язків; враховуючи відсутність підстав для покладення на відповідача повної матеріальної відповідальності, суд дійшов до висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин положень ст. 132 КЗпП України щодо стягнення з відповідача на користь позивача шкоди у розмірі середнього місячного заробітку відповідача. Відповідно до п. 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Згідно довідки про доходи № 584 від 04.05.2020, наданої відповідачем, середня заробітна плата останнього за вересень-жовтень 2018 року (два місці, що передували ДТП) 8610,17 грн. Таким чином, з огляду на доведення факту завдання позивачу матеріальної шкоди відповідачем, така шкода має бути відшкодована у розмірі середньомісячного заробітку відповідача, яка складає 8610,17 грн. Відповідно до ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позовні вимоги Департаменту патрульної поліції підлягають задоволенню частково, судовий збір слід стягнути пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 192,21 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial