Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

В листопаді 2016 року позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що 04.09.2002 року помер її батько [PERSON] та після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі на земельну ділянку площею 0,0588 га, яка розташована в м. Чернівці, садівниче товариство «Локомотив», що по вул. Букшованого Осипа (до перейменування вул. Пархоменка), №94. Вказувала на те, що окрім неї інших спадкоємців майна після смерті [PERSON] немає та вона вчасно звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, проте у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу, а саме державного акту на право власності на землю, нотаріусом винесено постанову про відмову у вчинені нотаріальних дій. На підставі викладеного звернулась до суду з даним позовом та просила визнати за нею право власності на спадкове майно після смерті [PERSON], померлого 04.09.2002 року, яке складається з земельної ділянки площею 0,0588 га та розташована в м.Чернівці, садівниче товариство «Локомотив», що по вул. Букшованого Осипа (вул. Пархоменка) №94 та була виділена для ведення садівничого на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії І-ЧВ №019510. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснила, що після смерті батька вона не знайшла серед його документів оригіналу державного акту на право власності на земельну ділянку, при цьому копія вказаного акту збереглась в Департаменті містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради. Представник відповідача в судове засідання не зявилась, направила до суду заяву про розгляд справи без її участі та не заперечувала проти задоволення позову за умови дотримання прав усіх спадкоємців. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, при цьому суд приймає до уваги визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін та відповідає вимогам ч. 4 ст. 174 ЦПК України, яка передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.\~ Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка площею 0,0588 га, що розташована в м. Чернівці, садівниче товариство «Локомотив» по вул.. Пархоменка в м. Чернівці та цільове призначення якої - для ведення садівництва. Наведене підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЧВ №019510 (а/с 7). Як вбачається з копії свідоцтва про смерть, 04.09.2002 року [PERSON] помер (а/с 4). Відповідно до вимог ст.58 Конституції України та ст.5 ЦК України передбачено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. За загальним правилом про дію нормативно-правового акту в часі до кожної події, факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказана подія, факт чи відносини мали місце, а не на момент пред'явлення позову. Відповідно до п. 4. Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності Згідно з положеннями ст. ст. 548, 549, 554 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. В статті 553 ЦК УРСР зазначено, що спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця і залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Наведене також узгоджується з правовою позицією сформованою Верховним Судом України у постанові від 06.02.2013 року за наслідками розгляду справи №6-167цс12, що відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Зі змісту постанови державного нотаріуса Першої чернівецької державної нотаріальної контори [PERSON] від 12.09.2016 року вбачається, що позивач вчасно звернулась в органи нотаріату з заявою про прийняття спадщини, а саме 07.03.2003 року, окрім неї інших спадкоємців майна померлого [PERSON] немає, проте [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану вище земельну ділянку, у звязку з тим, що нею не надано оригіналу правовстановлюючого документу (а/с 5). У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. На підставі наведеного, судом з достовірністю встановлено, що спадкодавцю належала на праві власності спірна земельна ділянка, позивач є спадкоємцем вказаного нерухомого майна за законом, вчасно звернувся в органи нотаріату з заявою про прийняття спадщини, проте реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину не змогла у звязку з відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, а тому за нею слід визнати право власності на вказану земельну ділянку порядку спадкування. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved