Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

В квітні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила постановити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь заборгованість за невиконаним договором по доставці та установці металопластикової конструкції від 09 серпня 2013 року в сумі 19 285 грн. 53 коп. та судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка вказала, що 09 серпня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір, відповідно до якого позивач зобов’язалась сплатити відповідачу грошові кошти в сумі 19 285 грн. 53 коп. як оплату за роботу по доставці та установці металопластикової конструкції, а відповідач зобов’язувався виготовити та доставити вироби протягом 30 робочих днів. Позивачка свої зобов’язання по даному договору виконала. На теперішній час строк дії договору сплинув, однак відповідач свої зобов’язання за договором не виконав. У зв’язку з цим позивачка була змушена звернутися до суду з заявою про стягнення з відповідача грошових коштів за невиконаним договором. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву з проханням розглядати справу в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. У судове засідання відповідач не з’явився, був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи з положень ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати. Як встановлено в судовому засіданні, 09 серпня 2013 року між позивачкою та відповідачем [PERSON] було укладено договір, відповідно до умов якого позивачка була зобов’язана передати відповідачу грошові кошти в сумі 19 285 грн., а відповідач був зобов’язаний виконати роботи у вигляді доставки та установки металопластикової конструкції (а.с.6). 09 серпня 2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № [NUMBER], згідно п. 1.2.2 якого банком на користь відповідача [PERSON] були перераховані грошові кошти в сумі 19 285 грн. в рахунок оплати товару та послуг (а.с.8-12). Таким чином, позивачка свої зобов’язання по даному договору виконала. Відповідно до ст. 1212 ЦК України - особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. До теперішнього часу [PERSON] своїх зобов’язань по вказаному договору не виконав, а отже відповідач безпідставно отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 19 285 грн., які станом на день розгляду справи позивачці не повернув. Тому суд вважає необхідним задовольнити даний позов та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки безпідставно отримані ним грошові кошти від [PERSON] в розмірі 19 285 грн. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати по справі у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved