Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

В квітні 2018 року до суду звернулось ПАТ «Приватбанк» до [PERSON], в якому просить суд стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором №б/н від 19.05.2011 року у розмірі 94944,90 грн. станом на 14.03.2018 р. В обґрунтовування позовних вимог позивач зазначає, що 19.05.2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 14700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, як наслідок, станом на 14.03.2018 року виникла заборгованість у розмірі 94944,90 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 6248,73 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом 6637,29 грн.; заборгованість по пені за користування кредитом 77061,50 грн.; штраф (фіксована частина) 500 грн.; штраф (процентна складова) - 4497,38 грн. Учасники справи не надіслали до суду жодних заяв по суті справи. Справа розглядається за правилами глави 10 розділу ІІІ Цивільного-процесуального кодексу України з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом. В звязку з розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксація судового процесу на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що кредитний договір № б/н між позивачем та відповідачем був укладений шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Дата укладання договору 19.05.2011 року, що підтверджується Анкетою-заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку та Розрахунком заборгованості, з якого вбачається, що кредитні кошти були надані відповідачу 19.05.2011 року. Відповідач [PERSON] підписуючи Анкету-заяву фактично погодився на те, що підписана заява разом з запропонованими «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та банком договір про надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк». При укладенні кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦПК України. Згідно цієї статті договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формуляторах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач зобовязання своєчасно не виконав та не повернув банку грошові кошти для погашення існуючої заборгованості, останній платіж ним здійснено 27.07.2016 року, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором. Відповідно до п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг кредитний ліміт встановлюється банком на підставі наданих ним клієнтом документів, та позивач надає згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту і його зміну (збільшення, зменшення, анулювання) за рішенням банку. Згідно з п.п. 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг відповідач зобовязувався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених цим договором. У разі невиконання зобовязань за Договором, на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі прострочених кредитах і овердрафту), оплату винагороди банку. Відповідно до змісту п.п. 2.1.1.4.2, п.п. 2.1.1.12.10 Умов та правил надання банківських послуг, банк має право вимагати достроково виконання боргових зобовязань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обовязків у цілому чи в певній частці. Пунктом 1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Матеріали справи не містять доказів, що між сторонами було розірвано договір у порядку визначеному цим пунктом. Отже між сторонами в справі виникли та існують правовідносини щодо виконання цивільно правових угод, а саме кредитного договору. Так, згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто, належним виконанням зобовязання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, у розмірі та в валюті, визначеними кредитним договором. Судом встановлено, що відповідачем було порушено умови на яких ним було взято кредит, а тому вимога банку щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитом (тіло кредиту), та заборгованості по відсотках підлягає повному задоволенню. Щодо стягнення пені, то суд приходить до наступного висновку. Статтею 549 ЦК України визначено поняття неустойки, так частиною третьою вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем по тілу кредиту, відсотках та штрафах становить - 17883,40 грн., а заборгованість по сплаті пені за несвоєчасне виконання зобовязань становить 77061,50 грн., що на думку суду значно перевищує розмір збитків. Таким чином суд, беручи до уваги заборгованість відповідача перед позивачем на час розгляду справи, оцінює заявлений розмір пені таким, що значно перевищує розмір несплаченого боргу, в звязку з чим заявлена вимога підлягає зменшенню з 77061,50 грн. до 18000,00 грн. Щодо вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по судових штрафах, то суд приходить до висновку, що вона задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Зі змісту Умов та Правил надання банківських послуг вбачається, що неустойка (пеня і штраф) нараховуються за одне і те ж порушення несвоєчасне виконання зобов'язань. Окрім нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості позивач нарахував також 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 4497,38 грн. - штраф (процентна складова) за таке ж саме порушення. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15. З огляду на наведене судом не встановлено підстав для стягнення штрафів фіксованої частини (500 грн.) та процентної складової (4497,38 грн.), оскільки діючим законодавством не передбачена подвійна відповідальність за несвоєчасне виконання зобов'язань. Отже, враховуючи викладене, а також те, що рішення повинно бути не тільки законним, але і справедливим, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом 6248,73 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом 6637,29 грн. та пеню 18000,00 грн., а всього 30886,02 грн. Також наявні підстави згідно ст. 141 ЦПК України для стягнення із відповідача понесених позивачем судових витрат у розмірі 1762 грн.

Outcome: partial