Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

В квітні 2020р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом (а.с. 1-4) до відповідача ТОВ «ОК Новий Зір», в якому просив суд: - зобов`язати відповідача виконувати усі свої договірні зобов`язання передбачені цивільно - правовим договором про надання юридичних послуг № 27/07/17 від 27 липня 2017р. (далі по тексту - договір) та додатковою угодою № 1 до цього договору від 25 серпня 2017р. (далі по тексту - додаткова угода № 1), укладених між сторонами; - стягнути з відповідача на користь позивача винагороду за цим договором у розмірі 65000,0 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 27 липня 2017р. між сторонами було укладено вище зазначений договір, за змістом якого відповідач, як замовник доручив позивачу, як виконавцю, а останній взяв на себе обов`язок надавати відповідачу юридичну допомогу в обсязі та на умовах, що зазначені в цьому договорі, винагорода за договором становить не менше 13000,0 грн. щомісячно. 27 листопада 2019р., відповідач повідомив позивача про розірвання в односторонньому порядку укладеного між сторонами договору, у зв`язку з чим припиняє оплату за договором. На час звернення позивача до суду з вказаним позовом, відповідач заборгував останньому винагороду за договором у розмірі 65000,0 грн. за період часу з листопада 2019р. по березень 2020р. Оскільки в досудовому порядку, вирішити спір неможливо, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 квітня 2020р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 21 вересня 2020р. на адресу суду надійшов відзив на позов (а.с. 32-35), в якому відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що відсутні правові підстави для задоволення позову, оскільки у зазначений позивачем період часу, він на виконання умов договору не виконав жодних дій (послуг), а тому у відповідача відсутні правові підстави сплачувати позивачу винагороду, оскільки ним не надавалась юридична допомога. Крім того, зазначені у договорі юридичні послуги, у вигляді разових усних консультацій є недостатніми для підприємства, у зв`язку з чим в позасудовому порядку позивача було попереджено про розірвання договору, проте таке звернення останнім було проігноровано. 14 грудня 2020р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив (а.с. 61-63), в якій позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, зазначивши, що стороною відповідача у відзиві на позов зазначено лише норми матеріального і процесуального права без зазначення конкретних доказів по справі, при цьому відповідачем не визнається факт того, що юридична допомога не надається позивачем, не з вини останнього, а виключно у зв`язку з тим, що від відповідача не надходило жодних завдань з юридичних питань підприємства. Також на думку сторони позивача, помилковим є правова позиція сторони відповідача, яка полягає у застосуванні норм права до спірних правовідносин, які регулюють правовідносини пов`язанні з виконанням договору підряду. Заперечення на відповідь на відзив стороною відповідача не подавались. Ухвалами Шевченківського районного суду м. Києва від 03 березня 2021р. було відмовлено в прийнятті зустрічного позову та витребування доказів. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених у позові та відповіді на відзив, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечив, зазначивши, що відповідач не потребує послуг позивача, до штатного розкладу підприємства були внесенні зміни і введено посаду «юриста», до кола посадових обов`язків якої входить не тільки усні консультації з юридичних питань підприємства. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 27 липня 2017р. між сторонами було укладено договір (а.с. 5, 6), відповідно до п. 1.1 якого замовник (відповідач) доручає, а виконавець (позивач) бере на себе обов`язок надавати йому юридичну допомогу в обсязі та на умовах, що зазначені в цьому договорі. Згідно п. 2.1. договору виконавець зобов`язується щомісячно надавати замовнику необхідну правову допомогу з питань діяльності підприємства шляхом разових усних консультацій. Замовник зобов`язується своєчасно надавати (забезпечувати) виконавцю всі необхідні документи, які є у нього та інформацію, а в разі необхідності, спеціальну літературу, засоби оргтехніки, приміщення для виконання правової роботи передбаченої даним договором. Замовник усвідомлює, що виконавець вільний у обрані способу і часу надання правової допомоги (п.п. 2.1, 2.8 договору) і його діяльність ніким не контролюється. Строк надання договірної послуги виконавцем визначається ним терміном необхідним для надання тої чи іншої одноразової консультації. Договірна винагорода (оплата) виконавцю здійснюється замовником помісячно (п. 2.2., 2.3 договору). Відповідно до п. 2.9 договору, сторони усвідомлюють, що цінова і кількісна фіксація кожної одноразової договірної консультації (послуги) не передбачена цивільним законодавством, а тому розмір, строк та порядок виплати замовником виконавцю винагороди по цьому договору встановлюється цим договором і додаткових підтверджень не потребує. Згідно п. 3.1. договору винагорода (вартість договору) по цьому договору (п. 2.1 даного договору) не може становити менше 13000,0 грн. щомісячно. Цей договір укладений на термін з 27 липня 2017р. до 27 серпня 2017р. і набирає чинності з моменту його підписання сторонами (п. 4.1. договору). 25 серпня 2017р між сторонами була укладена додаткова угода № 1 до договору (а.с. 7), відповідно до якого сторони змінили редакцію п. 4.1 договору, визначивши, що укладений між сторонами договір діє безстроково. З матеріалів справи вбачається (а.с. 9), і не заперечується сторонами, що 27 листопада 2019р. відповідач звернувся до позивача з листом № 57, з повідомленням про розірвання договору з 31 грудня 2019р. та з пропозицією до позивача про укладення додаткової угоди № 2 до договору про його розірвання. В судовому засіданні, представник відповідача визнав, що з листопада 2019р. і по березень 2020р. відповідачем не здійснювалась сплата позивачу винагороди за договором, оскільки останнім не надавались жодних юридичних послуг. За ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Договір про надання послуг є складним зобов`язанням, що складається з двох органічно поєднаних між собою зобов`язань: по-перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов`язку; по-друге, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ст. ст. 629 та 654 ЦК України, визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а його зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що відповідач безпідставно ухиляється від виконання договору і не сплачує йому винагороду за певний період часу. За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України від 01 грудня 2004р. № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). За змістом ч. 2-4 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Протягом всього часу розгляду справи в суді, в порушення положень п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 76-81 ЦПК України, стороною позивача не було надано суду жодного належного і допустимого доказу, що ним у період часу з листопада 2019р. по березень 2020р. виконувались перед відповідачем зобов`язання (надавалась юридична допомога). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи положення ч. 1 ст. 903 ЦК України, п. 2.9 договору, відсутністю доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт зі сторони позивача, та відсутністю доказів того, що відповідач безпідставно ухиляється від виконання своїх зобов`язань за договором, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідача не підлягає стягненню судові витрати.

Outcome: dismissed