Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

В лютому 2017 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до Подільського районного суду м. Києва з позовом, в якому просили припинити право власності відповідачки [PERSON] на 1/12 частки квартири [ADDRESS] ; визнати за позивачами право власності на 1/12 частки квартири [ADDRESS] , в рівних долях та стягнути з позивачів на користь відповідачки 46 324,67 грн. компенсації за відступлення 1/12 частки квартири [ADDRESS] , шляхом перерахування з депозитного рахунку Подільського районного суду м. Києва грошових коштів у вказаній сумі. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що [INFO] помер їх син [PERSON] , після смерті якого залишилась спадщина у вигляді 1/4 частина 4 кімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] . Вказують, що їм на праві власності належить 1/2 частина квартири та 1/6 частина квартири, відповідачці належить 1/12 квартири, а третій особі належить 1/4 частина вищевказаної квартири. Крім того, відповідачка в вищевказаній квартирі ніколи не проживала, з часу набуття права власності на частку квартири участі в її утриманні не приймала. Стверджують, що частка відповідача є незначною, не може бути виділена в натурі, спільне користування та володіння майном є неможливим та таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки як співвласника. Провадження у справі відкрито ухвалою від 02.03.2017 року (суддя Декаленко В.С.). Ухвалою Подільського районного суду м. Києві від 06.06.2017 року в справі призначено судову будівельно-технічну експертизу. На підставі протоколу повторного автоматичного розподілу від 12.12.2017 року матеріали вищевказаної справи передані в провадження судді Ларіонової Н.М. Ухвалою від 26.04.2018 р. провадження у справі поновлено. Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.). Справа розглянута в порядку загального позовного провадження. В травні 2018 р. представником відповідачки був поданий відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача зазначає, що позивачі внесли на депозитний рахунок суду лише 46 324,67 грн., що є значно менше вартості спірного майна, оскільки відповідно до висновку судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експерти вартість частки у спільному майні, що належить відповідачу становить 134 681,00 грн. Таким чином, припинення права власності на частку у спільному майні на умовах, які заявлені позивачами, завдадуть відповідачу істотну шкоду та позбавить можливості користуватися майном, співвласником якого є відповідачка, без відшкодування повної ринкової вартості належного їй майна. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та представник позивачів підтримали позов з підстав, викладених в ньому, просили задовольнити та надали пояснення, аналогічні викладеним в позові. Додали, що позивачі в повному обсязі на депозитний рахунок суду внесли суму вартості частки, що припиняється. Пояснили, що відповідач постійно проживає в іншій квартирі, в якій зареєстрована. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити позивачам в задоволенні позову з підстав, наведених у відзиві. Представник відповідача підтвердив той факт, що відповідачу належить на праві власності 1/12 частка вищевказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Третя особа [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов з підстав, викладених в ньому, просив задовольнити. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 04.11.2008 року, виданого відділом приватизації державного житлового фонду Шевченківською районною держадміністрацією у м.Києві, квартира [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної часткової власності: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - в рівних частках. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві від 13.04.2015 року, Серія [NUMBER] . 25.12.2015 року [PERSON] отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом, після померлого сина [PERSON] на 1/12 частку квартири, посвідчене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іванчук І.М., зареєстровано в реєстрі за № 499. 25.12.2015 року [PERSON] отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом, після померлого сина [PERSON] на 1/12 частку квартири, посвідчене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іванчук І.М., зареєстровано в реєстрі за № 485. Всі учасники процесу визнають той факт, що відповідач є власником 1/12 частини вищевказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Тим самим, на час розгляду справи позивачі є власниками 8/12 частин вищевказаної квартири (1/4 + 1/4 + 1/6), відповідач є власником 1/12 частини вищевказаної квартири, третя особа [PERSON] є власником 3/12 (1/4) частини. Як вбачається з правовстановлюючих документів на квартиру, вона складається з 4 кімнат, загальна площа квартири - 87,55 кв.м, житлова - 54,2 кв.м. Згідно Звіту про оцінку майна № МР01-151123-002, здійсненого суб`єктом оціночної діяльності ТОВ Інформаційно-консалтингова фірма «Реноме» - Ворона (Кушніренко) К.В. , проведеного 23.11.2015 року, на проведення оцінки 1/4 частки квартири [ADDRESS] , на підставі проведеного детального вивчення матеріалів і розрахунків, встановлено, що ринкова вартість вищевказаної частки квартири становить 138 974,00 грн. Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно - будівельної експертизи № 15422/1743 від 17.04.2018 року, здійсненого Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз на підставі ухвали суду від 06.06.2017 р., ринкова вартість 1/12 частини квартири [ADDRESS] , станом на дату оцінки, виходячи з розрахунку ринкової вартості всієї квартири, складає 134 681,00 грн. Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Відповідно до приписів ч.1ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності. Поняття спільної часткової власності викладено у ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі. Відповідно ч.1 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною 2 цієї статті передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Згідно із ст. 155 ЖК України власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Відповідно до ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Положеннями частини першої ст.346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту ч. 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. Один з таких випадків наведено в ст.365 ЦК України, яка регулює порядок, підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 сформулював правову позицію від 15.05.2013 року, згідно з якою для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Під час розгляду справи № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зі змісту практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч.1 ст.365 ЦК України, яка обов`язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті. Оцінюючи подані докази та встановлені судом обставини, є всі підстави вважати, що в даних правовідносинах встановленими і доведеними є всі умови, передбачені ч.1 ст.365 ЦК України. Відповідно ч.1 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно абз. 3 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи. Як вбачається з матеріалів справи позивачем [PERSON] , на виконання вимог ч.2 ст. 365 ЦК України внесено на депозитний рахунок Подільського районного суду м. Києва кошти у сумі 88 356,33 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 0352344011 від 20.11.2018 року. 09.07.2019 року [PERSON] , вніс на депозитний рахунок Подільського районного суду м. Києва кошти у сумі 46 324,67 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2428442611 від 09.07.2019 року. Отже, позивачами на депозитний рахунок Подільського районного суду м. Києва було внесено суму в розмірі 134 681,00 грн., відповідно до попередньо проведеної оцінки вартості майна на підставі висновку судової експертизи. У суду немає підстав ставити під сумнів висновок вищевказаної судової експертизи, представник відповідача клопотання про призначення повторної експертизи не заявляв, документів на підтвердження спростування визначеної експертом вартості 1/12 частини спірної квартири не подавав. Відповідно до ст.ст.12 ч.3, 81 ч.1 ЦПК України саме на сторону покладається обов`язок доказування та подання доказів. А відтак, суд не приймає до уваги заперечення представника про невідшкодування позивачами повної ринкової вартості належної відповідачу частки квартирі, оскільки вони є безпідставними та непідтвердженими доказами. Згідно наданих документів, частка загальної площі, що припадає на частину права власності відповідача, становить приблизно 7,34 кв.м (87,55 : 12), житлової - приблизно 4,52 кв.м (54,2 : 5). Тим самим, дана частка є незначною та не може бути виділеною відповідачу. Ухвалюючи рішення про припинення права власності відповідача [PERSON] на 1/12 частки у майні, що належить їй на праві приватної спільної часткової власності, зі стягненням на її користь відповідної грошової компенсації, суд виходив із того, що частка у майні не може бути виділені в натурі, квартира є неподільною. При цьому, грошова або інша майнова компенсація відповідно до ст. 365 ЦК України, згоди особи, право якої на частку у спільному майні припиняється, на отримання компенсації за її частку не потрібно, до того ж таке припинення не завдасть істотної шкоди відповідачу [PERSON] , оскільки на її користь буде стягнута відповідна грошова компенсація. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач має зареєстроване місце проживання за іншою адресою, ніж та, за якою позивачі просять припинити право власності, та у спірній квартирі не проживала. Таким чином, судом встановлено, що частка відповідача у спільній квартирі є незначною, дана квартира є неподільною річчю та не може використовуватись сторонами спільно, істотного порушення прав відповідача у разі припинення права власності на її частку не вбачається. Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З огляду на те, що частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі, а таке припинення права власності не завдасть істотної шкоди його інтересам та членам сім`ї, вартість частки внесені позивачем на депозитний рахунок суду, то суд вбачає наявність обставин, визначених п. 1 ч. 1 ст. 365 ЦК України, за умови, передбаченої п. 4 ч. 1 вказаної статті, а тому позов підлягає задоволенню із визнанням за позивачем права власності на компенсовану частку. На підставі наведеного, ст.ст.15, 16, 328, 365 ЦК України,

Outcome: approved