Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

в липні 2015р. позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики. Зазначав, що він 20.02.2014р. він за усною угодою позики передав відповідачу у власність 6 000,00 грн. При фактичному одержані вказаної суми позичальником була надана розписка від 20.02.2014 р. Починаючи з 01.03.2015 р. позивач постійно в усній формі вимагав повернення боргу, але відповідач не виконував взяті на себе зобов'язання, до цього часу борг не повернув. Просив стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми - в розмірі 10 607,76 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про час і місце судового розгляду відповідач повідомлявся належним чином. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких мотивів. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були переданої йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем 20.02.2014р. був укладений договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачеві в позику грошові кошти в розмірі 6 000,00 грн, строком до 01.03.2014р. Укладення сторонами зазначеного договору позики та передача позивачем відповідачеві позики в зазначеній сумі підтверджується розпискою від 20.02.2014р., оригінал якої надано в судовому засіданні позивачем. Відповідач взяті на себе зобов»язання по укладеному 20.02.2014р. договору у визначений в договорі строк не виконав, отриманих в позику коштів в розмірі 6 000,00 грн., станом на час розгляду справи, не повернув. Відповідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами(ст.629 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч.1 ст.625 ЦК України). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України). Позивач просить стягнути з відповідача борг за договором позики, з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних за час прострочення, з березня 2014 року по червень 2015 року включно, що становить суму 10 607,76 грн., виходячи з розрахунку, доданого до позовної заяви. Оскільки відповідач порушив взяті на себе зобов»язання, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача належить присудити на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі, визначеному п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (1% від ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня календарного року, в якому позовна заява подана до суду) - в сумі 243 грн 60 коп. На підставі наведеного, ст.ст. 526, 625, 629, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved