Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

В листопаді 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу Свої позовні вимоги мотивував тим, що він 26 грудня 2008 року надав відповідачу в позику грошові кошти в сумі 8000 доларів США, про що відповідач надав розписку та зобов»язувався повернути кошти в строк до 27 січня 2009 року. Позивач зазначив, що відповідач порушив умови договору, гроші йому не повернув. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути йому борг. Вказує, що неправомірними діями відповідача йому заподіяна моральна шкода, він не може вести звичний спосіб життя, вимушений був позичати гроші у сторонніх осіб, що створювало незручності у моральному та матеріальному плані, неправомірні дії відповідача вимагають від нього додаткових зусиль для організації життя своєї родини. Просить стягнути з відповідача борг з урахуванням індексу інфляції за період прострочення виконання зобов»язання в розмірі 73865 грн.83 коп., три проценти річних в сумі 3326 грн.40 коп., моральну шкоду у розмірі 16850 грн. та судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали і просять задовільнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги не визнали, відповідач суду пояснив, що борг позивачу віддав в вересні -листопаді 2010 року, ніяких розписок про повернення він від позивача не брав, може підтвердити це тільки записаним аудіо записом їх розмови. Просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Суд прийшов до такого висновку, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26 грудня 2008 року [PERSON] надав [PERSON] в позику грошові кошти у сумі 8000 доларів США. Суду надана розписка [PERSON], відповідно до якої [PERSON] зобов»язувався повернути кошти в строк до 27 січня 2009 року. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона позикодавець передає у власність другій стороні (позичальников) грошові кошти, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку суму грошових коштів суму позики. Ст.1047 ЦК України передбачає письмову форму укладання договору позики. Згідно ч.2 цієї статті на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти) в такій же сумі,що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, встановленому договором. Згідно ст..ст.625 ч.2,1050 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів. Сторони не заперечують, що рукописний текст та підпис в розписці виконаний власноручно [PERSON] (а.с.6). Суд погоджується з розрахунками, проведеними позивачем [PERSON] щодо основної суми заборгованості з урахуванням інфляції та 3% річних складає 77198 грн. Пояснення відповідача про повернення боргу та аудіо запис суд до уваги не приймає, оскільки невідома дата проведення аудіо запису , крім того з аудіо запису не вбачається, що відповідачем повернуто борг позивачу в повному обсязі. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення суми позики з врахуванням інфляції за період прострочення зобов»язання у розмірі 73865 грн.83 коп., трьох процентів річних в сумі 3326 грн.40 коп. є обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст..1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю , відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини. В відповідності до ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, передбачених ст.61 цього Кодексу. Суду не надано жодного доказу про те, що позивач [PERSON] не міг вести звичний спосіб життя, вимушений був позичати гроші у сторонніх осіб, що створювало незручності у моральному та матеріальному плані, а також про те, що неправомірні дії відповідача вимагали від позивача додаткових зусиль для організації життя своєї родини. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди є необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.

Outcome: approved