Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

В квітні 2021 року\~позивач звернулася до суду з позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в якій просила визнати відповідача [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказала, що вона є власницею вищевказаної квартири. В січні 2020 року відповідач виїхав з помешкання в якому був зареєстрований, але з реєстрації не знявся. Де він фактично мешкає позивачу не відомо, зв`язку з ним не має, участі в утриманні житла не приймає та ним не користується, особистих речей у квартирі не має, оскільки при виїзді він все забрав із собою, що підтверджується складені депутатом та свідками акти про відсутність відповідача за місцем його реєстрації. Оскільки добровільно знятись з реєстрації в квартирі позивача відповідач не бажає просить в судовому порядку визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням та зняти його з реєстрації. 19 липня 2021 року постановлено ухвалу про відкриття провадження та розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки про виклик до суду поштовим відправленням про день та час розгляду справи. Про причину неявки суд не повідомив, заяв, клопотань та відзиву до суду не надіслав. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 5,6\~ст. 263 ЦПК України\~обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши письмові докази та матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Іванців В.П. 23.01.2001 року та договору дарування 1/2 частки у праві власності на квартиру, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р. 30.05.2020 року позивачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Згідно довідки № 3152 від 23.04.2021 року виданої виконавчим комітетом Обухівської міської ради вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано четверо осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Як вбачається з актів обстеження жилого приміщення від 08.04.2020 року, 11.05.2020 року, 09.06.2020 року, 08.07.2020 року, 11.08.2020 року, 09.09.2020 року, 07.10.2020 року, 11.11.2020 року, 09.12.2020 року, 12.01.2021 року, 10.02.2021 року 10.03.2021 року, 09.04.2021 року складеного комісійно депутатом Обухівської міської ради в присутності свідків за адресою: [ADDRESS] відповідач [PERSON] з по теперішній час не проживає. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України\~від\~17.07.1997\~року\~№\~475/97-ВР\~«Про\~ратифікацію\~Конвенції про захист прав людини і\~основоположних\~свобод\~1950\~року,\~Першого\~протоколу\~та протоколів №\~2,\~4,\~7 та\~11 до\~Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях316,317,319,321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України. Об`єктом права власності може бути, зокрема, житло, житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст.379,382 ЦК України. За приписами ч. 2\~ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених\~Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмежень. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383\~ЦК\~України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України\~з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України\~члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч.2 ст.405\~ЦК\~України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved