Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

В лютому 2016 року позивачка [PERSON] звернулась з позовом в Миколаївський районний суд Миколаївської області до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що 14.10.2014 року між нею та [PERSON] укладено договір позики, за яким вона передала відповідачу в борг 4000 доларів США до кінця серпня 2015 року. В разі неповернення боргу відповідач зобов`язався сплатити проценти у розмірі 3% за кожен день прострочки від суми боргу. Посилаючись на ст.ст. 1046, 1049 ЦК України позивачка просила стягнути з відповідача 103 760 грн. 23.02.2016 року позивачка подала заяву про збільшення позовних вимог та просила суд стягнути з відповідача 674 616 грн. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву про підтримання позову та розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності. Дослідивши письмові докази по справі, суд находить позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. З матеріалів справи вбачається, що 14.10.2014 року відповідач [PERSON] видав розписку про отримання ним від позивача 40000 доларів США безпроцентної позики і зобов`язання повернути їх до кінця серпня 2015 року. В разі неповернення боргу відповідач також зобов`язався сплатити проценти в розмірі 3% за кожний день прострочення суми. У вказаній розписці зазначені: сторони зобов`язання ( позикодавець та позичальник); грошова сума, яка передавалася та отримувалася, дата повернення коштів, наслідки неповернення суми боргу та особистий підпис позичальника. Отже, судом встановлено, що позичальник [PERSON] видав позикодавцю [PERSON] розписку як борговий документ, що підтверджує укладення між ними договору позики та прийняття кожним із них відповідних зобов`язань. Згідно із ст. 526, 530, 610 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня, а тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики в гривні, в розмірі 107\~423 грн. основного боргу ( 2685.5762 за 100 доларів США х 4000 доларів США) та 567193 грн. -3% річних ( 2685.5762 х21120 доларів США -3%річних=567193 грн.). Отже, позовні вимоги позивачки знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, визнані відповідачем, а тому підлягають задоволенню. З відповідача на користь позивачки також слід стягнути судовий збір в розмірі 1040 грн. та на користь держави судовий збір в розмірі 5706 грн.

Outcome: approved