Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

В листопаді 2012 року позивач, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] звернулась до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовом до [PERSON], третя особа служба у справах дітей Дзержинського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про визнання права користування житловим приміщенням, та вселення. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона разом зі своїми малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] з червня 2011 року зі згоди [PERSON] проживають спірній квартирі, яка належить на праві власності відповідачу. Перед вселенням у спірну квартиру [PERSON] разом зі своїм чоловіком здійснили ремонт спірної квартири, утримують її та користуються нею на рівні з власником. [PERSON] проти подальшого проживання не заперечує, однак згоди на реєстрацію місця проживання не надає. Тому просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. У січні 2013 року відповідачка звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON], яка діє в інтересах малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], третя особа - служба в справах дітей Дзержинського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та виселенням без надання іншого житлового приміщення. Ухвалою суду від 04.02.2013 року зустрічну заяву [PERSON] об'єднано в одне провадження з позовною заявою [PERSON] Ухвалою суду від 31 жовтня 2013 року було задоволено клопотання представника відповідача та залишено зустрічну позовну заяву відповідача без розгляду. Позивач у судове засідання не з'явилась, подала заяву, у якій підтримала позовні вимоги та просила розглядати справу за її відсутністю. Представник відповідача - [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечувала. Свої заперечення представник відповідача обґрунтувала тим, що позивач разом з малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] не є членами сім'ї відповідача, разом відповідачем ніколи не проживали, не проживають та не ведуть з нею спільного господарства. Згоди на вселення у спірну квартиру [PERSON] з її дітьми відповідачка не надавала. [PERSON] самостійно здійснює утримання квартири, що є її приватною власністю, сплачує комунальні послуги. Обов'язку забезпечувати житлом позивача вона не має. Представник служби в справах дітей Дзержинського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради до суду не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, при винесенні рішення покладається на думку суду. Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] є власником спірної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори Лучкіною І.М. 26.10.2010 року за р. № 5-7473, зареєстрованому у КП «Харківське міське бюро технічної інвентарізації» 11.11.2010 року, реєстраційний номер 31848631. Згідно довідки КП «Жилкомсервіс» з місця проживання від 17.01.2013 р. № 477 у спірній квартирі зареєстрована та проживає одна особа - [PERSON] з 16.08.2011 року. Відповідно до рішення Краснокутського районного суду Харківської області у справі № 627/728/13-ц від 11.11.2013 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON], укладений 05 грудня 2008 року - розірвано. Рішення набрало законної сили 15.12.2013 р. Згідно листа Краснокутського РС ГУДМС України в Харківській області № 42/742 від 19.11.2013 року [PERSON] разом зі своїми малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] по 21.02.2012 року. [PERSON] подала заяву про зняття її з реєстраційного обліку та її малолітніх дітей 21.02.2012 р. У червні 2011 року [PERSON] разом з малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] вселилася у спірну квартиру. Відповідно до розписки [PERSON] від 28.07.2013 р., остання зобов'язалась до 03.08.2013 р. виселитись із спірної квартири. У спірній квартирі [PERSON] та малолітні [PERSON] та [PERSON] не були зареєстровані та не проживають з 03 серпня 2013 року. Позивачка не надала суду доказів, що підтверджують отримання згоди власника спірної квартири на вселення та проживання позивачки разом із малолітніми дітьми у цій квартирі. Посилання позивача на лист Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 27.03.2013 року № 3930, згідно якого у період з 01.06.2011 року до 27.03.2013 року [PERSON] не зверталася до міліції з приводу незаконного зайняття належної їй квартири не може вважатися підтвердженням надання згоди на проживання позивачки. Звернення до правоохоронних органів є правом особи, а не обов'язком. Надана до суду розписка [PERSON] свідчить, що позивачці надавався дозвіл на знаходження у спірній квартирі лише у період з 28 липня 2013 року по 03 серпня 2013 року та за умови дотримання прав власника квартири - не міняти замки вхідної двері, надати вільний доступ до квартири власнику та зібрати усі речі та майно і звільнити квартиру. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» N 2 від 12.04.1985 р., вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Доводи позивача про те, що [PERSON] та малолітні [PERSON] та [PERSON] є членами сім'ї відповідача спростовуються матеріалами справи. Відповідно до частини 1 статті 156 Житлового кодексу УРСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно частини 4 статті 64 Житлового кодексу УРСР, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Умовою визнання осіб членами сім'ї є виключно такі випадки, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Судом встановлено, що відповідач зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS]. [PERSON], мешкала у квартирі [ADDRESS] Відповідач самостійно утримує спірну квартиру, сплачує комунальні платежі. Отже це підтверджує, що зазначені особи не є членами однієї сім'ї, проживають окремого, спільним побутом та господарством не пов'язані. Згідно частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до вимог статей 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. За таких обставин суд приходить до висновку, що будь-яких правових підстав для проживання та користування [PERSON] разом з малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] спірною квартирою немає. Позивачка є сторонньою особою для власника квартири - [PERSON].

Outcome: dismissed