Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

В липні 2021 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини до її повноліття, просила суд: -стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову і до повноліття дитини. Обґрунтовуючи свої вимоги позивачка посилається на те, що між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб - 01.10.2008 року у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім`ї, а/з № 1863, свідоцтво про шлюб серії № [NUMBER] , від якого народилася донька: [PERSON] , [INFO] , в свідоцтві про народження дитини батьками вказані сторони по справі. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14.09.2021 року шлюб між сторонами було розірвано. Позивачка вказує, що спільна дитина перебуває на її утриманні. Сторони проживають окремо, відповідач самостійно не виконує покладені на нього обов`язки по утриманню власної дитини. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.07.2021 року головуючим суддею по розгляду даної справи визначено суддю Панченко О.М. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 15.07.2021 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. У судове засідання призначене на 14.09.2021 сторони не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Від позивачки до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Від відповідача до суду надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності, в якій заперечував проти твердження позивачки, що він нехтує своїми батьківськими обов`язками та зауважив, що як батько, завжди приймав активну участь у вихованні дитини та матеріально забезпечував. Зокрема, періодично здійснював купівлю одягу та продуктів харчування, оплачував лікування та освітні заходи, подорожі, тощо, а також неодноразово перераховував грошові кошти позивачці на потреби дитини, у зв`язку із чим подав до суду разом із заявою докази, а саме: копії розрахункових чеків, виписку по його картковому рахунку, якими підтверджує факти перерахування грошових коштів позивачці на потреби дитини. А також зазначив, що не заперечує проти ухвалення рішення про стягнення аліментів на утримання дитини та просив суд призначити стягнення аліментів з дати ухвалення відповідного рішення та проводити розгляд справи за його відсутності. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Судом встановлено, що шлюб між позивачкою та відповідачем було зареєстровано 01.10.2008 року у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім`ї, а/з № 1863, свідоцтво про шлюб серії № [NUMBER] , від спільного шлюбу мають дитину - [PERSON] , [INFO] . В свідоцтві про народження дитини батьками вказані: батько - [PERSON] (відповідач по справі), мати - [PERSON] (позивач по справі). 14.09.2021 року Деснянським районним судом м. Києва було ухвалено рішення про розірвання шлюбу між сторонами по справі. Позивачка разом з неповнолітньою донькою, яка перебуває на її утриманні проживає у Деснянському районі м. Києва. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі (СК) України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним з способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 СК України, а саме: -стан здоров`я та матеріальне становище дітей; -стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; -наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; -наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; -доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; -інші обставини, що мають істотне значення. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів,визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно із ч. 1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Поряд з цим, судом встановлено, що стан здоров`я відповідача задовільний, він є працездатною особою, а тому у нього не існує перешкод для виконання ним обов`язку, передбаченого чинним законодавством, по утриманню власної дитини і сплати аліментів. При визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я дитини, її вік і матеріальне становище, суд вважає можливим стягувати з відповідача на користь позивачки на утримання дитини аліментів у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячного, починаючи стягнення з дати подання позову і до повноліття дитини. Сторони не позбавлені можливості у разі зміни матеріального стану звернутися до суду з позовом про збільшення або зменшення розміру аліментів. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами першою та другою ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України). Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір.

Outcome: approved