Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

В липні 2016 року до суду звернувся [PERSON] із позовом до [PERSON], в якому просив розірвати попередній договір від 18 серпня 2015 року, укладений між сторонами та зобовязати [PERSON] повернути належний позивачу транспортний засіб марки DAF, модель 95 XF 430, 2001 року випуску, шасі №XLRTE48XS0E564386, тип транспортного засобу сідловий тягач-Е вантажний, колір жовтий, реєстраційний номер [NUMBER], а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В обґрунтування позову позивач посилався на ту обставину, що 20.08.2015 року між сторонами укладено попередній договір, за умовами якого [PERSON] передав належний йому транспортний засіб, а відповідач зобовязався сплатити еквівалент 15000,0 доларів США, які підлягали сплаті рівними частинами щомісяця в строк до 18 серпня 2016 року. Позивач виконав свої зобовязання у повному обсязі, передавши автомобіль відповідачу, втім, [PERSON] не здійснив оплати за переданий йому автомобіль, чим порушив умови попереднього договору. Таким чином, оскільки основний договір не був укладений з вини відповідача, [PERSON] вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав, оскільки [PERSON] відмовляється повернути спірне майно у добровільному порядку. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини своєї неявки суд не повідомив. Згідно ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, у зв'язку з неявкою відповідача за даною цивільною справою, суд вважає за необхідне розглядати справу в заочному порядку. 15 листопада 2016 року судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову. Суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САТ 633730 від 08.01.2014 року [PERSON] на праві власності належить транспортний засіб марки DAF, модель 95 XF 430, 2001 року випуску, шасі №XLRTE48XS0E564386 (а.с.33). 18 серпня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено попередній договір, згідно із яким сторони зобовязалися у майбутньому, у строк до 18 серпня 2016 року, укласти договір купівлі-продажу (основний договір) транспортного засобу, зазначеного в п.2.2 цього договору, у відповідності до п.2.4 договору ціна основного договору (загальна продажна ціна транспортного засобу, який є предметом цього договору) визначається сторонами у сумі 330282,14 гривень, що складає еквівалент 15000,0 доларів США за офіційним курсом НБУ на день укладення цього договору. Зазначена грошова сума мала бути сплачена [PERSON] щомісячно рівними частинами в гривнях, що складає еквівалент 1250,0 доларів США в строк з 18 серпня 2015 року до 18 серпня 2016 року. (а.с.10-13). Судом встановлено, що [PERSON] у відповідності із абз.2 п.2.9 договору передав спірний транспортний засіб [PERSON] в день укладення цього договору в технічно справному стані. Таким чином, позивач виконав у повному обсязі свої зобовязання за попереднім договором від 18.08.2015 року, передавши у належному стані автомобіль у користування відповідача, втім, [PERSON] не виконав належним чином зобовязання, та не сплатив жодної грошової суми на виконання п.2.4 попереднього договору. За умовами п.3.4.1 договору [PERSON] зобовязаний прийняти транспортний засіб та своєчасно проводити розрахунки відповідно до умов цього договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно п.1 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Таким чином, оскільки [PERSON] не сплатив жодної щомісячної суми в рахунок оплати вартості транспортного засобу, це є істотним порушенням умов попереднього договору, що є підставою для його розірвання. При цьому, згідно п.3.4.10 попереднього договору при його розірванні відповідач зобовязаний повернути транспортний засіб у тому стані, в якому його одержав, з огляду на що суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог. Судом додатково враховано, у відповідності до ч.3 ст.635 ЦК України зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. За умовами попереднього договору сторони зобовязуються в день проведення остаточного розрахунку, тобто 18 серпня 2016 року, укласти основний договір. Втім, основний договір не було укладено у наведені строки саме з вини [PERSON], оскільки відповідач не виконав зобовязань за попереднім договором, а саме: не сплатив вартості автомобіля. Таким чином, оскільки основний договір не укладено в обумовлені строки, зобовязання сторін за договором припинилися, зокрема, і обовязок позивача з передачі спірного автомобіля [PERSON] Наведене дає підстави для висновку, що починаючи з 18 серпня 2016 року [PERSON] користується належним [PERSON] транспортним засобом без достатніх правових підстав. У відповідності до ч.3 ст.1212 ЦК України особа зобов'язана повернути майно тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. У цьому випадку правова підстава користування [PERSON] належним позивачу транспортним засобом відпала з 18 серпня 2016 року, тобто з тієї дати, коли зобовязання між сторонами за попереднім договором припинилися, що є окремою самостійною підставою для задоволення позову. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, подальше користування відповідачем автомобілем марки DAF, модель 95 XF 430 порушуватимуть права [PERSON], як власника, оскільки він не може реалізувати своє право власника на вільне володіння, розпорядження та користуванні цим транспортним засобом. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення. У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати за сплачений судовий збір у розмірі 4405,22 (3854,02+275,61+275,61) гривень.

Outcome: approved