Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

В листопаді 2016 року [PERSON] пред'явила в суд позов до [PERSON], третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - служби у справах дітей Луцької міської ради Волинської області про позбавлення батьківських прав. Зазначила, що з 07.07.2009 року перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 квітня 2011 року. Від шлюбу у них є дочка [PERSON], [INFO]. Малолітня донька перебуває на її утриманні, відповідач у її вихованні та утримані участі не бере. 24 червня 2011 року рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області [PERSON] зобов»язано сплачувати на користь позивача аліменти на утримання дочки в розмірі по 400 гривень щомісячно до досягнення нею повноліття. Відповідач не сплачує аліменти, в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 25960 гривень З моменту розірвання шлюбу [PERSON] не бере жодної участі в матеріальному забезпеченні доньки, не цікавиться її життям та здоров'ям, не приймає у часті в її вихованні, не відвідує навчальні заклади. Просить суд, позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO].Стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином - через засоби масової інформації. Представник третьої особи - служби у справах дітей Луцької міської ради в судове засідання не з»явився, звернувся до суду з письмовою заявою про те, що позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечує. (а.с.31) Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На підставі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. У відповідності до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. З огляду на зміст норми закону (п.2 ч.1 ст. 164 СК України), позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли батько не просто не виконує свої обов'язки по вихованню дитини, а й ухиляється від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов'язків, передбачених ст.150 СК України. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав та призначення опікуна (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком малолітньої дитини - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 05 лютого 2010 року, (а.с.7) та ухиляється від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини. Факт ухилення відповідача від виконання обов'язків по вихованню дитини підтверджується зокрема слідуючими доказами. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.06.2011 року про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої [PERSON] в розмірі по 400 гривень щомісячно до досягнення останньою повноліття та аліментів на утримання дружини - [PERSON] у розмірі 200 гривень до досягнення трирічного віку донькою [PERSON] (а.с.9) Довідкою, виданою 23.09.2016 року за № 301/9 відділом ДВС Млинівського районного управління юстиції Рівненської області, згідно якої заборгованість по аліментах на утримання [PERSON] станом на 01.10.2016 року становить 25960 гривень. Заборгованість по аліментах на утримання [PERSON] становить 4313,33 гривень (а.с.10) Довідкою, виданою 27.09.2016 року за № 1 Волинської обласної громадської організації «Джерельце», згідно якої [PERSON] не приймав участі у вихованні дитини, жодного разу не цікавився її життям, не відвідував збори, весь час перебування дитини у маленькій школі її вихованням займалася мама [PERSON] (а.с.11) Відповіддю дошкільного навчального закладу №5 Луцької міської ради від 19.09.2016 року № 117 про те, що дитину в садок приводила мама [PERSON], оплату за перебування у ДНЗ здійснювала також мама, батько [PERSON] не з»являвся і не цікавився справами та життям [PERSON]. (а.с.12) Соціально-педагогічною характеристикою Комунального закладу «Луцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №13», відповідно до якої [PERSON], учениця 1-А класу проживає в неповній сім»ї, її вихованням займається мама - [PERSON], батько - [PERSON] з сім»єю не проживає, за весь час навчання дитини не цікавився її успіхами, не спілкувався з вчителями, не брав участі у батьківських зборах. (а.с.13) З наведеного вище, суд приходить до висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітньої дитини -не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, не спілкується з дитиною, що відповідно до ст..164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до висновку від 13.12.2016 року №274 служби у справах дітей Луцької міської ради - доцільно позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] р/н відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO].(а.с.33) На думку суду, підлягають до задоволення і вимоги позивача щодо стягнення з відповідача судових витрат по справі. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони, понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно квитанції №0.0.660363528.1 від 28.11.2016 року позивачем сплачено судовий збір у розмірі 551,20 гривень (а.с. 1). Враховуючи наведене, на підставі ст.19, 75, 84, 164, 165,180-182 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved