Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

В лютому 2018 року позивач ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» в особі представника за довіреністю звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 29 324,82 грн та суму судового збору, сплачену при зверненні до суду. Позовні вимоги мотивував тим, що 12.01.2016 між ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту за №5403а6хм, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб Seat» з реєстраційним номером [NUMBER] . 21.03.2016 о 18-15 в м. Харкові по вулиці Котлова, Панасовський спуск, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Seat» з реєстраційним номером [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] (власник автомобіля [PERSON] ) та транспортного засобу автобусу марки «I-BAN» з реєстраційним номером [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] (власник автомобія ТОВ «Експрес»). Згідно довідки №93010856 про ДТП та постанови Ленінського районного суду м. Харкова від 23.11.2016 у справі №646/6601/16-ц дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм [PERSON] ПДР України (ст. 124 КУпАП). Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту № АХА2028168 від 07.04.2016, страхового акту №АХА2042946 від 28.04.2016 та умов Договору страхування №5403а6хм від 12.01.2016, розмір страхового відшкодування склав 61800,94 грн, яке ПрАТ «СК «АХА Страхування» було сплачено за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу. Розрахунок розміру виплаченого позивачем страхового відшкодування за зазначеним страховим випадком наступний: 62950,94 грн (вартість відновлювального ремонту автомобіля «Seat» з реєстраційним номером [NUMBER] ) - 1150,00 грн (франшиза) = 61800,94 грн. Позивач зазначив, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця пригоди [PERSON] за шкоду заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу автобусу І-ВАН з реєстраційним номером [NUMBER] була застрахована відповідно до ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в ПАТ «СК «Україна» (поліс №АЕ5275049). Останні сплатили страхове відшкодування на користь позивача у розмірі 32476,12 грн. За таких обставин позивач просить стягнути з позивача суму збитків, яка не відшкодованоа на дату подання позову, а саме 29324,82 грн. = (62950,94 грн (вартість відновлювального ремонту автомобіля «Seat» з реєстраційним номером [NUMBER] ) - 1150,00 грн (франшиза) - 32476,12 грн.) Оскільки в досудовому порядку відповідач не бажає сплатити різницю суми збитків, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. 05.03.2018 ухвалою судді відкрито провадження у справі. 13.05.2019 відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позову, обгрунтовуючи тим, що докази надані позивача не належної якості, з розрахунком він не згоден. Крім того, зазначає, що згідно полісу обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів №АЕ/5275049 встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну здоров`ю 100000,00 грн, та за шкоду заподіяну майну 50000,00 грн. 27.05.2019 представником позивача надано відповідь на відзив, в якому вимоги позовної заяви підтримав, проти залучення третьої особи ПАТ «СК «Україна» не заперечував. 25.06.2019 ухвалою суду за клопотанням відповідача до участі у справі залучено в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ПАТ «СК «Країна». 05.03.2020 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Крім того, 14.07.2020 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про заміну найменування позивача, а саме з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС», оскільки 20.06.2019 року здійснено державну реєстрацію зміни найменування. Розглянувши клопотання представника позивача, суд виходить з наступного. В судовому засіданні встановлено, що приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» є правонаступником всіх прав, обов`язків та зобов`язань приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Статтею 55 ЦПК України унормовано, що у разі заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони на будь-якій стадії судового процесу (ч. 1). Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив (ч. 2). За таких обставин, враховуючи, що приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» є правонаступником всіх прав, обов`язків та зобов`язань приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» й змінило своє найменування, суд вважає за необхідне клопотання позивача задовольнити, залучити до участі у справі правонаступника приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС». Представник позивача у судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явився, надали до суду заяву, в якій просили розгляд справи проводити без їх участі, просили у позові відмовити. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, заяв та клопотань не надав, повідомлений своєчасно та належним чином. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу задопомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив наступні обставини. 21.03.2016 о 18-15 в м. Харкові по вулиці Котлова, Панасовський спуск сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Seat» з реєстраційним номером [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] (власник автомобіля [PERSON] ) та транспортного засобу автобусу марки «I-BAN» з реєстраційним номером [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] (власник автомобія ТОВ «Експрес»). Згідно довідки №93010856 про ДТП та постанови Ленінського районного суду м. Харкова від 23.11.2016 у справі №642/6601/16-п (витяг з єдиного державного реєстру судових рішень) дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм [PERSON] ПДР України (ст. 124 КУпАП). 12.01.2016 між ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту за №5403а6хм, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб Seat» з реєстраційним номером [NUMBER] . Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу автобусу марки «I-BAN» з реєстраційним номером [NUMBER] , ТОВ «Експрес», яким керував водій яким під час дорожньо-транспортної пригоди керував [PERSON] , застрахована ПАТ «СК Країна». Суд звертає увагу, що належних доказів відшкодування страховою компанією застрахованого транспортного засобу марки «I-BAN» з реєстраційним номером [NUMBER] на користь позивача, до позовної заяви не додано, проте сторонами не оспорюється. Крім того, постанова суду у справі №642/6601/16-п роздрукована Єдиного державного реєстру судових рішень, що унеможливлює встановлення особу, яка притягається до відповідальності, а розрахунок матеріальних збитків на обгрунтування позовних вимог наданий в нечитабельному виді. Страхування- це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 ЗУ «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 ЗУ «Про страхування»). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Розрізняють добровільну та обов?язкову форми страхування (стаття 5 ЗУ «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертоїстатті 6 ЗУ «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпекиособою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим, правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою. У даній справі позивач на підставі договору страхування, укладеного між ним та потерпілою в ДТП особою, здійснив виплату страхового відшкодування та тим самим відшкодував завдану потерпілому у ДТП майнову шкоду. З урахуванням наведеного у цій справі виникають два види зобов?язань: деліктне зобовязання, що виникло внаслідок ДТП, сторонами якого є потерпіла особа (кредитор) та особа, відповідальна за завдані збитки (винна особа, боржник), та договірне зобов?язання, що виникає з договору добровільного майнового страхування, сторонами якого є страховик (страхова компанія) та страхувальник (потерпілий у ДТП). При цьому слід відрізняти поняття зобов?язання, як правовідношення (договірне або позадоговірне), від обов`язків, які мають сторони такого зобовязання. Так, згідно пункту 4 частини першоїстатті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов?язку боржника третьою особою. Відповідно до статті 27 ЗУ «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Виходячи з наведеного, страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобовязанні (заміна кредитора) замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. На підтвердження наведеної правової позиції свідчить те, що стаття 27 ЗУ «Про страхування»тастаття 993 ЦК України передбачає перехід права вимоги до страховика, де перехід фактично означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика. Перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку статті 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування» є суброгацією. При цьому помилковим є ототожнення права вимоги, визначене статті 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування», із правом вимоги (регресу), визначеного статтею 1191 ЦК України, оскільки наведені норми регулюють різні за змістом правовідносини суброгацію у страхових відносинах та регрес. Так, на відміну від суброгації у страхових відносинах, де, як вже зазначено вище право вимоги переходить від потерпілого (страхувальника) до страховика, а деліктне зобов`язання продовжує існувати, при регресі основне (деліктне) зобов?язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов?язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Це виходить із змісту статей 559 та 1191 ЦК України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Зважаючи на зміст наведених норм ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобовязанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обовязку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою. В цілому, як за змістом статті 1191 так і за статті 993 ЦК Українита ст. 27 ЗУ «Про страхування», йдеться про виконання обов`язку боржника перед потерпілим третьою особою. Водночас ці норми встановлюють різний порядок виникнення прав вимоги до винної особи у деліктному зобов`язанні. Так, суброгація регулюється статті 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування», а регрес статтею 1191 ЦК України. При цьому, при суброгації у страхових відносинах деліктне зобов`язання продовжує існувати та відбувається лише заміна кредитора право вимоги переходить від потерпілої особи до страховика. При регресі право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання. У деліктному зобов`язанні право вимоги до винної особи у особи, що відшкодувала шкоду потерпілому, виникає в порядку статті 1191 ЦК України. У спірних (страхових) відносинах застосуванню підлягають норми статті 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування», які визначають спеціальний порядок переходу прав вимоги до винної особи від страхувальника (потерпілого) до страховика, що відшкодував шкоду потерпілому суброгацію. Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Стаття 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов. Згідно зі ст.27 ЗУ «Про страхування» та ст. 993 ЦК Українидо страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Стаття 1191 ЦК України та ст. 38 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК Українита стаття 27 ЗУ «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 ЗУ «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Такий висновок відповідає правовій позиції у постанові Верховного Суду, висловленій 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), і відступати від неї не вбачається підстав. Враховуючи викладене, аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку що вимоги позивача не є регресними, а вони грунтуються на інших приписах законодавства, а саме суброгації, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Крім того, суд не бере до уваги розрахунок матеріальної шкоди представлений позивачем, оскільки огляд автомобіля був проведений за відсутності відповідачів, що є порушенням права відповідача, який не погоджується із визначеним розміром збитків. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати необхідно залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed