Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

В липня 2014 року позивач звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІК-Р.С.Ф.» про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації за невикористанову основну щорічну відпустку та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказує, що на підставі Наказу № 30/1-к від 02 жовтня 2013 року його було прийнято на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІК - Р.С.Ф.» на посаду директора з правових питань з посадовим окладом 19 750 (дев'ятнадцять тисяч сімсот п'ятдесят) гривень. Під час роботи він сумлінно виконував свої посадові обов'язки, жодних дисциплінарних стягнень до його не застосовувалось. З моменту прийняття його на роботу до Відповідача заробітна плата жодного разу не виплачувалась з вищезазначеною періодичністю, що є невиконанням законодавства про працю роботодавцем (власником або уповноваженим ним органом). З січня місяця заробітна плата не виплачувалась взагалі, що безумовно є порушенням законодавства про працю. 15 липня 2014 року ним було подано заяву про звільнення (розірвання трудового договору за власним бажанням) на підставі частини 3 статті 38 Кодексу законів про працю України. В порядку цієї ж норми ним було визначено строк розірвання трудового договору - 15 липня 2014 року. Розмір заборгованості (невиплаченої заробітної плати ) розраховано за формулою Рз= 6,5 * 19750, де Рз - розмір заробітної плати, 6,5 кількість місяців з 01 січня 2014 року по 15 липня 2014 року з урахуванням вимог ч.1 ст. 24 ЗУ «Про оплату праці». Тобто розмір заборгованості по заробітній платі складає 128375 гривень. На підставі частини 1 статті 44 Кодексу законів про працю України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше тримісячного середнього заробітку. Порядок обчислення середньої заробітної плати встановлено Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995. Виходячи із зазначеного порядку, вихідна допомога, що підлягає сплаті складає Вд=((зп1 + зп2)/((квд1+квд2))*(крд1+крд2)/2*3, де: - Вд - розмір вихідної допомоги; - зп1 та зп2 - розмір заробітної плати за два останні повні місяці роботи; - квд1 та квд2 - кількість відпрацьованих днів в двох повних останніх місяцях роботи; - крд1 та крд2 - кількість робочих днів в двох повних останніх місяцях роботи; Таким чином Вд= (19750+19750)/(22+21)*(22+21)/2*3= 59 250. Тобто розмір вихідної допомоги, який підлягає сплаті в порядку частини 1 статті 44 Кодексу законів про працю України складає 59 250 (п'ятдесят дев'ять тисяч двісті п'ятдесят) гривень. У відповідності до частини 4 статті 235 Кодексу законів про працю України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. На момент подання позовної заяви трудову книжку йому видано не було та, відповідно, розрахунку проведено не було. Відповідно, на підставі частини 1 статті 117 Кодексу законів про працю України, додатково підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку, який, з урахуванням Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995, розраховується по формулі Сз= (зп1+зп2)/(квд1+квд2)*крд, де Сз - розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку, зп1, зп2 - розмір заробітної плати за два останніх повни місяці роботи, квд1,квд2 - кількість відпрацьованих днів в двох повних останніх місяцях роботи, крд - кількість робочих днів з моменту звільнення (15.07) до подання цієї позовної заяви, кількість днів затримки, таким чином Сз= (19750+19750)/((22+21))*4= 3 674, 42 грн. Тобто розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку, який підлягає сплаті в порядку ч.1 ст.117 та ч.4 ст.235 Кодексу законів про працю України складає 3 674 (три тисячі шістсот сімдесят чотири) гривні 42 (сорок дві) копійки. Під час роботи ним не було використано його право на щорічну відпустку передбачене ч.1 статті 79 Кодексу законів про працю України та ч.1 статті 2 Закону України «Про відпустки». Розмір компенсації з урахуванням Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 визначається за формулою Кв= (зп1+зп2)/((ккд1+ккд2))*24, де Кв - компенсація за невикористану щорічну відпустку, зп1, зп2 - розмір заробітної плати за два останніх повни місяці роботи, ккд1,квд2 - кількість календарних днів в двох повних останніх місяцях роботи, 24 - мінімальний розмір щорічної основної відпустки встановлений частиною 1 статті 6 Закону України «Про відпустки» .Таким чином Кв = (19750+19750)/((31+30))*24= 15541 грн. Тобто розмір компенсації за невикористану основну щорічну відпустку складає 15 541 (п'ятнадцять тисяч п'ятсот сорок одна) гривень. Зухвале порушення роботодавцем вимог трудового законодавства, його незаконні дії (порушеня порядку виплати заробітної плати) та бездіяльність (невиплата заробітної плати) завдало суттєвих втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань та зміни звичного способу життя. Це фактично призвело до порушення нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя. Неповернення боргу, який планував повернути із заробітної плати порушило стосунки з оточуючими людьми. Враховуючи безспірність вимог про виплату заробітної плати, роботодавець фактично позбавив його права власності на зароблені кошти. За таких обставин позивач вважає, що розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню становить 20 000 гривень. Враховуючи вищевикладене позивач просив суд стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ВІК-Р.С.Ф» на його користь 128375 гривень в якості заборгованості по заробітній платі; 59 250 гривень в якості вихідної допомоги; 3 674 , 42 грн. в якості середнього заробітку за час затримки розрахунку; 15 541 гривень в якості компенсації за невикористану основну щорічну відпустку; 20 000 гривень в якості компенсації завданої моральної шкоди. В ході розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги зазначивши, що на підставі частини 1 статті 117 Кодексу законів про працю України, додатково підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку, який, з урахуванням Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995, розраховується по формулі Сз= (зп1+зп2)/(квд1+квд2)*крд, де Сз - розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку зп1, зп2 - розмір заробітної плати за два останніх повни місяці роботи квд1,квд2 - кількість відпрацьованих днів в двох повних останніх місяцях роботи, крд - кількість робочих днів з моменту звільнення (15.07) до 31 жовтня 2014 року (день судового розгляду), кількість днів затримки таким чином Сз= (19750+19750)/((22+21))*78= 71 651, 16 грн. Тобто розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку, який підлягає сплаті в порядку ч.1 ст.117 та ч.4 ст.235 Кодексу законів про працю України складає 71 651, 16 грн. У відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати» від 20 грудня 1997 року № 1427 сума компенсації втрати частини заробітної плати обчислюється шляхом множення суми невиплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць на коефіцієнт приросту споживчих цін. Рк = Снзп * Км * Кпсц, де Рк - розмір компенсації Снзп - Сума невиплаченої заробітної плати за один місяць Км - Кількість місяців, за які не виплачено заробітну плату Кпсц - Коефіцієнт приросту споживчих цін Таким чином Рк = 19 750 * 10 * 20,1% = 39 697 грн. 50 коп. Тобто розмір компенсації за втрату частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати складає 39 697 гривень п'ятдесят копійок. В зв*язку з цим просить суд також стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ВІК-Р.С.Ф.» на його користь 71 651 (сімдесят одну тисячу шістсот п'ятдесят одну) гривню 16 (шістнадцять) копійок в якості середнього заробітку за час затримки розрахунку та 39 697 гривень п'ятдесят копійок в якості компенсації за втрату частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, з урахуванням уточнень та просив суд позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні 19.07.2014 року проти позову заперечував, з посиланням на те, що ТОВ «ВІК-Р.С.Ф» сумлінно здійснювало виплату зарплати з моменту працевлаштування позивача по травень 2014 року включно та надає копії платіжних відомостей в яких міститься підпис позивача та які засвідчують факт отримання ним заробітної плати. Починаючи з квітня 2014 року по травень 2014 року включно [PERSON] без поважних причин був відсутній на своєму робочому місці про, що є відповідні доповідні охорони ТОВ «ВІК-Р.С.Ф», а також доказом відсутності позивача на робочому місці є журнал обліку адміністративного персоналу та акт комісії про відсутність працівника на робочому місці. На виконання вимог ч. 1 ст. 149 ТОВ «ВІК-Р.С.Ф» шляхом телефонограми запрошувало позивача 30.04.2014 та 31.05.2014 року з'явитися протягом робочого дня до Товариства та надати пояснення, щодо причини своєї неявки. Враховуючи безпідставну відсутність [PERSON] на робочому місці та факт ухилення надати пояснення, щодо причини своєї неявки та

Outcome: partial