Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

В квітні 2014 року [PERSON] звернувся в Рівненський міський суд з позовом до Рівненської міської ради про визначення частки у спільній сумісній власності на земельну ділянку та визнання за ним права власності на спадщину у вигляді 1/2 частини земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по [ADDRESS], після смерті [PERSON], померлого [INFO] року в місті Рівному. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що після смерті [INFO] року [PERSON] /чоловіка його тітки/, який постійно проживав по вказаній адресі та не залишив заповіту, спадкоємці першої-третьої черги щодо майна якого відсутні, залишилось спадкове майно у виді частки у праві власності на вищевказану земельну ділянку, що перебуває в спільній сумісній власності померлого і позивача на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЄ №245213 виданого Рівненською міською радою 31.03.2008 року. Звернувшись [INFO] року до приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини після смерті дядька [PERSON] за законом на підставі ст. 1264 ЦК України в порядку четвертої черги спадкоємців, як особа, яка проживала із спадкодавцем однією сім»єю не менше п'яти років до часу відкриття спадщини, що встановлено рішенням Рівненського міського суду від 22.11.2011 року в справі 2о-312/11, така була прийнята нотаріусом із відкриттям спадкової справи. Проте йому було відмовлено у видачі свідоцтва про права на спадщину на земельну ділянку із мотивів не визначення часток між співвласниками земельної ділянки та неможливого встановлення спадкової маси, визначення конкретного розміру спадкового майна. Після відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії він має всі підстави звернутися до суду. Стверджує, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку є рівними, спадкова частка земельної ділянко становить 1/2 її частини, вартістю 1 083,97 грн. Позивач повністю підтримав вимоги позовної заяви в суді. Додатково пояснив, що земельна ділянка використовувалась сім»єю спільно, не ділилась, ніяких угод, домовленостей чи судових рішень з цього приводу не було, відповідно до ст. 370 ЦК України спадкова частка після смерті [PERSON] становить 1/2 всієї земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Крім того, просить врахувати обставини, встановлені судовим рішенням Рівненського міського суду від 04.06.2013 року в справі №569/4819/13ц за його позовом до Рівненської міської ради про визнання права власності на спадкове майно після смерті [PERSON] у виді 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS], яке вступило в законну силу. Просить задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача Рівненського міської ради частково визнав позовні вимоги [PERSON], пояснивши, що позовні вимоги достатньо доведені достовірними доказами, їх правомірність не заперечує, проте вважає доцільним визначення часток в спільній сумісній власності на земельну ділянку в судовому порядку, а вирішення вимоги про визнання права власності на спадщину в позасудовому порядку через нотаріальну контору. З наведених підстав, просить задовольнити вимогу про визначення спадкової в праві власності 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по [ADDRESS], після смерті [PERSON]. В задоволенні вимоги про визнання права власності на спадщину просить відмовити. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази в даній справі, встановлені обставини та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що земельна ділянка площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована по [ADDRESS], перебуває в спільній сумісній власності померлого [INFO] року в місті Рівному [PERSON] і позивача [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЄ №245213, виданого Рівненською міською радою 31.03.2008 року, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010858300426. Будь яких змін у праві спільної сумісної власності на квартиру не встановлено. Будь-яких цивільно-правових угод, домовленостей чи судових рішень щодо нерівності часток у праві спільної сумісної власності судом не встановлено. Відповідно ч.2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю м між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, відповідно встановлених обставин та положень ст.370 ЦК України, частки померлого [INFO] року в місті Рівному [PERSON] і позивача [PERSON] в спільній сумісній власності на земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по [ADDRESS], є рівними та становлять по 1/2 її частині у власності кожного. Дослідженим в судовому засіданні рішенням Рівненського міського суду від 22 листопада 2011 року в справі 2о-312/11 за заявою [PERSON], заінтересована особа приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу [PERSON], про встановлення факту, що має юридичне значення встановлені обставини, що [PERSON] помер [INFO] року, про що в книзі реєстрації смертей 2011 року серпня місяця 09 числа зроблено відповідний актовий запис за №1171. На випадок смерті [PERSON] особисто розпорядження /заповіту/ не лишив. Спадкоємці першої - третьої черги щодо майна померлого [PERSON] відсутні. Згідно вищенаведеного рішення суду від 22 листопада 2011 року в справі 2о-312/11, з урахуванням ухвали суду від 19.04.2013 року справа №569/7485/13ц, вимоги [PERSON] задоволені, встановлений факт спільного проживання одною сім»єю [PERSON] із [PERSON] померлим [INFO] року за адресою [ADDRESS], з 23 травня 1984 року до дня його смерті. Рішення вступило в законну силу. Відповідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням в цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа , щодо якої встановлено ці обставини. У відповідності до ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право н спадкування за заповітом мають особи, які проживали зі спадкодавцем одною сім»єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. За таких обставин, в судовому засіданні переконливо доведено, що [PERSON] є спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON] та має право спадкування щодо майна спадкодавця. Відповідні обставини та висновки встановлені також рішенням Рівненського міського суду від 04 червня 2013 року в справі №569/4819-13ц за позовом [PERSON] до Рівненської міької ради про визнання права власності на спадкове майно, яким визнано право власності на спадкове майно після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, у вигляді 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS]. Вказаним рішенням суду встановлено, що [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] [INFO] року, тобто у визначений законом шестимісячний строк, що інші особи із заявами про прийняття спадщини не звертались. Вищенаведені встановлені судовим рішенням обставини в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України, не доводяться при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Крім того, із постанови приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] від 13.03.2014 року за №21/02-14, про відмову у вчиненні нотаріальної дії - в оформленні спадкових прав та видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частку земельної ділянки по [ADDRESS] після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, з підстав не визначення часток співвласників земельної ділянки в спільній сумісній власності, вбачається, що, згідно відомостей Спадкового реєстру, заповіти від імені спадкодавця не посвідчувались, інших заяв про прийняття чи відмову від спадщини, крім заяви [PERSON], немає. За наведених підстав, з урахуванням відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, позивач правомірно звернувся до суду з приводу визнання права на спадщину на 1/2 частку земельної ділянки по [ADDRESS] за правилами позовного провадження. Відповідно до положень ЦК України, громадянин набуває право власності на майно, одержане внаслідок успадкування. У відповідності до ст.ст. 1217, 1258-1267 ЦК України передбачається право на спадкування по законом. З огляду на встановлені вищенаведені обставини та докази, відповідно до положень ЦК України, суд вважає доведеним, що позивач являється єдиним спадкоємцем четвертої черги по закону, котрий має законні підстави на встановлення права власності на спадкове майно після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, у вигляді на 1/2 частки земельної ділянки площею 0,1000 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS], згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЄ №245213, виданого Рівненською міською радою 31.03.2008 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved