Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

В лютому 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, укладеного між ним та відповідачем [PERSON] , [INFO] року у Кольчинській сільській раді Мукачівського району Закарпатської області, актовий запис № 2. Позовні вимоги мотивує тим, що спільне життя між нею та відповідачем не склалося через те, що кожен з них має протилежні погляди на шлюб, сім`ю, у подружніх відносинах відсутні розуміння та повага, її намагання зберегти сім`ї до позитивних результатів не привели. Позивач переконана, що збереження сім`ї та примирення є неможливими. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не має. Спір про розподіл майна відсутній. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, проте в заяві просила розглянути справу без її участі, де зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд позов задоволити, проти винесення заочного рішення не заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив та не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки, суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, враховуючи відсутність відзиву відповідача, суд ухвалив на підставі ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до такого висновку. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] укладено 06.03.1993 року у Кольчинській сільській раді Мукачівського району Закарпатської області, актовий запис № 2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 06.03.1993 року (а.с. 4). Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України). Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною п`ятою ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частин третьої та четвертої ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з частиною третьою ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. У відповідності до вимог ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З доводів позивача вбачається, що спільне життя між нею та відповідачем не склалося, проживають окремо, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, а примирення є неможливим. Статтею 113 СК України передбачено право особи, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище « [PERSON] ». За таких обставинах суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу, являються обґрунтованими, подальше сумісне життя подружжя і збереження сім`ї суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, а тому позов підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved