Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

В липні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, який обґрунтовує тим, що є власником житлового будинку по [ADDRESS] . В даному житловому будинку на даний час зареєстрований як за місцем проживання позивач, його дочка [PERSON] та колишня дружина [PERSON] 04 червня 2018 року [PERSON] в присутності дільничного інспектора поліції [PERSON] зібрала свої речі з домоволодіння позивача та виїхала у невідомому напрямку. Після 04 червня 2018 року за адресою своєї реєстрації [PERSON] не з`являється, участі в утримання житла та оплаті комунальних послуг не приймає. Таким чином, [PERSON] не проживає у житловому будинку понад один рік без поважних причин, проте з реєстрації за вказаною адресою відмовляється знятись. Тому [PERSON] просить визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком по [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позов підтримали та просили суд його задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] відзив на позов не надала. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Про поважні причини, які перешкодили їй з`явитися у судове засідання, не повідомила. Тому, на підставі ч.1 ст.280 ЦПК України суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, про що в судовому засіданні проголосив протокольну ухвалу. Заслухавши пояснення позивача та його представника, допитавши свідка, а також дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування домоволодіння від 15 березня 2006 року, посвідченого Мургою С.Г., приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області (а.с.7-8) та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.9). Згідно облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2016-2020 роки в даному житловому будинку зареєстровано місце проживання [PERSON] , його дочки [PERSON] , [INFO] , а також [PERSON] (а.с.11). Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2018 року шлюб, укладений 27 грудня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області, розірвано. Рішення суду набрало законної сили 18 вересня 2018 року (а.с.26). Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За змістом ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 та ч.1 ст.391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом актів обстеження умов проживання та обстеження фактичного проживання осіб, складених депутатами Процівської сільської ради, вбачається, що [PERSON] фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] , починаючи з червня 2018 року (а.с.12,13,14). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона у складі комісії від сільської ради приймала участь у обстеженні житлово-побутових умов проживання позивача. Їй відомо про те, що [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 2018 року. Будь-який речей [PERSON] у житловому будинку не виявлено. Встановлено, що [PERSON] не пов`язана спільним побутом з позивачем, має інше житло, в якому проживає на даний час. Незважаючи на це, [PERSON] відмовляється добровільно знятись з реєстрації у спірному житловому будинку. Згідно з положенням ЦК України власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Так, за змістом глави 32 ЦК України сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Викладене у повній мірі узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 16 січня 2019 року у справі №243/7004/17-ц. З огляду на це, суд вважає за допустиме визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком по [ADDRESS] . Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанції від 19 липня 2019 року (а.с.1) вбачається, що при пред`явленні позову до суду [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок. Пред`явлений ним позов задоволений. З огляду на це, з [PERSON] на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 768 гривень 40 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved