Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

В липні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування своїх вимог заявник вказує, що 06 березня 1951 року він народився в м. Умань Черкаської області і з самого народження до зрілого віку тут же проживав разом із своїми батьками, тобто на території України. Згодом одружився та переїхав проживати до дружини в Молдову. Після смерті дружини у 1986 році, він знову повернувся до своїх батьків та залишився в них проживати за адресою: [INFO], де проживає і на даний час. В заяві вказано, що спочатку помер батько заявника, а згодом у 2003 році померла і мати, а він так і залишився проживати у вказаному будинку. На протязі років проживання в [INFO] після 1986 року, заявник мав проблеми зі здоровям, у звязку з чим неодноразово лікувався від алкогольної залежності. В заяві вказано, що на сьогоднішній день [PERSON] досяг пенсійного віку та має намір щодо оформлення необхідних документів для отримання соціальної пенсії, проте позбавлений можливості її оформити в силу того, що вів неправильний спосіб життя та мав незадовільний стан здоровя, в нього були втрачені та не збереглися майже всі документи, в тому числі і паспорт громадянина України, який він отримував перед випуском у школі №10 м. Умань Черкаської області, де навчався. На підтвердження того, що він народився в м. Умань Черкаської області в нього залишилося лише свідоцтво про шлюб, в якому зазначено, що він уродженець [INFO] та народився 06 березня 1951 року; свідоцтво про восьмирічну освіту серії Д № 580843 від 12.06.1968 року та свідоцтво про проходження курсу навчання по 120 годинній програмі підготовки електромеханіків, видане 25.01.1971 року. З метою оформлення документів для отримання пенсії, [PERSON] необхідно набути громадянство та отримати паспорт громадянина України, тому і необхідно встановити факт його безперервного проживання на території України з 1986 року по даний час, що і змусило його з цією заявою звернутися до суду. В судове засідання заявник [PERSON] не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. При цьому, довірив свої інтереси представляти в суді адвокату [PERSON] Представник заявника адвокат [PERSON] в судовому засіданні підтримав заяву [PERSON] та вказував на підстави для її задоволення. Представники заінтересованої особи Уманського районного відділу Управління державної міграційної служби України в Черкаській області в судовому засіданні не заперечували проти задоволення вимог заявника. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що вона ще з дитинства знайома з [PERSON], оскільки їхні батьки проживали по сусідству і в даний час вона також проживає з ним по сусідству. Свідок пояснила, що вони з [PERSON] разом ходили у школу № 10 у м.Умані, потім він пішов у армію, також її відомо, що він певний час проживав у Молдові і після повернення уже постійно живе ( більше 20 років) у м.Умань. Свідок також зазначила, що вона знала батьків заявника [PERSON] та [PERSON] ( [PERSON] - це був її другий чоловік від якої у неї було троє дітей, у тому числі і [PERSON]). Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народився 06 березня 1951 року в Україні, а саме: в м. Умань Черкаської області, навчався у школі №10 м. Умань Черкаської області та проходив курси навчання по 120 годинній програмі підготовки електромеханіків в м. Умань. Дані факти підтверджуються: свідоцтвом про шлюб, в якому зазначено, що він уродженець [INFO] та народився 06 березня 1951 року (а.с.5); свідоцтвом про восьмирічну освіту серії Д № 580843 від 12.06.1968 року (а.с.11); свідоцтвом про проходження курсу навчання по 120 годинній програмі підготовки електромеханіків, виданим 25.01.1971 року(а.с.10) та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 Сімейного Кодексу України (а.с.9). В довідці № 209, що видана 21.08.2017р. вказано, що [PERSON], [INFO], проживає за адресою: [INFO] з1989 року по даний час. \~\~\~\~ Судом встановлено, що заявник не має можливості отримати паспорт громадянина України, оскільки не може підтвердити належність до громадянства України, так як не має документів підтверджуючих його реєстрацію на території України, починаючи з 1986 року. Відповідно до ч 2 ст. 256\~ЦПК України у\~судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз'яснено, що у порядку ч. 2ст. 256 ЦПК суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України»і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч. 1ст. 3\~Закону України «Про громадянство України»громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 р. Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991 р. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Відповідно до п.3 ч.2 ст.9\~Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Пунктом 1Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст. 273 ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Таким чином, факт постійного безперервного проживання заявника на території України підтверджується наявними у матеріалах справи доказами та показами свідка. Суд сприймає вказані документи як носії конкретної інформації факту проживання [PERSON], 06 березня 1951 народження, на території України станом на 24 серпня 1991 року, які ніким не спростовані. За таких обставин вимоги заявника обґрунтовані і суд вважає за необхідне встановити факт постійного проживання\~\~[PERSON], 06 березня 1951 народження, уродженця [INFO] на території України станом на 24 серпня 1991 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved