Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

В лютому 2021 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи без самостійних вимог орган опіки та піклування виконком Хмельницької міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого вказала, що [PERSON] , з народження (з 1987 року) проживає в квартирі [ADDRESS] . Разом з нею проживають її діти: [PERSON] (2007 р.н.), [PERSON] (2014 р.н.), [PERSON] (2012 р.н.) та [PERSON] (2005 р.н.). В даній квартирі проживає як член сім`ї наймача [PERSON] , її дідуся, який вселився в дану квартиру на підставі ордеру №1349 серії Е, виданого на підставі рішення виконкому Хмельницької міської ради депутатів від 04.07.1974 року №219. [PERSON] помер [INFO] . На даний час в цій квартирі зареєстровані крім неї та її дітей, ще 7 осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вже 10 років не проживають в даній квартирі (а дехто і більше), не сплачують комунальні платежі, особистих речей в квартирі не мають і, взагалі, квартирою не цікавляться тому позивач просить визнати відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме, квартирі [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, вказала, що не проживає у вказаній квартирі, оскільки позивачка не дозволяє, також вказала, що це єдине житло, інтересу до квартири не втратила, щодо відшкодування витрат на утримання квартири, то вказала, що позивач не зверталася щодо сплати таких витрат, проти позову заперечує. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, вказала, що не проживала у вказаній квартирі, оскільки навчалась у школі-інтернаті, на даний час проживає в селі Калинівка Старокостянтинівського району разом із чоловіком, проте іншого житла не має, вказує на перешкоди зі сторони позивача у доступі до квартири, проти задоволення позову заперечує. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, вказала, що позивач не допускає до квартири, разом з тим іншого житла не має, проти задоволення позову заперечує. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в судове засідання не з`явились, повідомлені про час та місце судового розгляду у встановленому законом порядку, відзив на позов не подавали. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнає, проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконкому Хмельницької міської ради в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника, надав висновок щодо недоцільності визнання неповнолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування житлом. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, пояснення відповідачів, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. [PERSON] , з 1987 року зареєстрована та проживає в квартирі [ADDRESS] . Разом з нею проживають її діти: [PERSON] (2007 р.н.), [PERSON] (2014 р.н.), [PERSON] (2012 р.н.) та [PERSON] (2005 р.н.). В даній квартирі проживає як член сім`ї наймача [PERSON] , її дідуся, який вселився в дану квартиру на підставі ордеру №1349 серії Е, виданого на підставі рішення виконкому Хмельницької міської ради депутатів від 04.07.1974 року №219. [PERSON] помер [INFO] . У вказаній квартирі зареєстровано місце проживання відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ., що підтверджується довідкою № Г-03-20211 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, виданої управлінням з питань реєстрації Хмельницької міської ради 06.05.2020 Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Згідно зі статтею 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 2 ст.64 ЖУ України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Предметом доказування у даній справі, з урахуванням змісту позовних вимог до відповідачів та правових підстав, за яких ці вимоги пред`явлено позивачем, є відсутність або непроживання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , без поважних причин понад шість місяців в квартирі, членом сім`ї наймача якої, якої є позивачка. Згідно зі статтею 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Засадничими принципами цивільного судочинства, як відомо, є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їхня достатність та переконливість. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи в жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності. Суд має всебічно перевірити доводи сторін щодо поважності причин відсутності у жилому приміщенні понад зазначені у статті 71 ЖК Української РСР строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, в осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити строк тимчасової відсутності. Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 2 грудня 2020 року у справі № 754/11532/19. Зі змісту наданої позивачем довідки УМК «Південно-Західна» від 16.06.2021 вбачається, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з 01.09.2000 в квартирі [ADDRESS] відсутні та фактично не проживають. Також не було виявлено в квартирі їх особистих речей, спальних місць або будь-яких інших ознак, які могли б свідчити про фактичне проживання цих осіб за вказаною адресою. Свідки [PERSON] , [PERSON] , в судовому засіданні пояснили, що відповідачі не проживають в даній квартирі протягом тривалого часу. Відповідачі заперечуючи проти позову, вказали, що квартира складається з чотирьох окремих кімнат, проте вказаною квартирою користується виключно позивач та її діти, при цьому не надає можливості відповідачам користуватись вказаною квартирою, іншого житлового приміщення відповідачі не мають. Причиною відсутності відповідачів у спірній квартирі є неприязні відносини із позивачем та перешкоди у користуванні квартирою. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (частина друга статті 3 СК України). Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до ч.ч.4-6 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконкому Хмельницької міської ради від 13.05.2021 визнання малолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою [ADDRESS] , є недоцільним і таким, що не відповідає інтересам дитини. В додаткових поясненнях щодо позову представником позивача зазначено, що малолітня [PERSON] та її мати [PERSON] з 2018 року постійно проживають за кордоном (Італія). Відповідно до ст. 107 ЖК Української РСР наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (стаття 107 ЖК Української РСР). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Разом з тим позивачем, не доведено, що відповідачі, в т.ч. малолітня дитина добровільно вибули на постійне проживання в інше жиле приміщення в іншому населеному пункті. Враховуючи вищевикладене, позов в частині визнання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , такими, що втратили право користування житлом задоволенню не підлягає. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмові заяві. [PERSON] в судовому засіданні позов визнав та подав письмову заяву про визнання позову. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки визнання відповідачем [PERSON] позову не суперечить закону не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, позов в цій частині підлягає задоволенню Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 454,00грн.

Outcome: partial