Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

В лютому 2015 року [PERSON] звернувся до суду з таким позовом в якому вказував, що 15 лютого 2009 року він був призначений на посаду лісника Прибузького лісництва ДП «Вознесенське лісове господарство», а 15 лютого 2011 року - переведений на посаду майстра лісу на цьому ж підприємстві. 05 березня 2013 року позивача звільнено з займаної посади за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 12 червня 2013 року [PERSON] поновлено на займаній посаді. 21 жовтня 2013 року позивача звільнено з займаної посади в зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 22 січня 2014 року [PERSON] поновлено на займаній посаді. Наказом директора ДП «Вознесенське лісове господарство» за №66-к від 03 листопада 2014 року, зміненим наказом за №68-к від 04 листопада 2014 року позивача в порядку виконання судового рішення поновлено на посаді майстра лісу та за ним закріплено майстерську дільницю №1. Проте наказом директора ДП «Вознесенське лісове господарство» за №205 від 17 листопада 2014 року [PERSON] притягнуто до дисциплінарної відповідальності, на останнього покладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Оспорюваний наказ мотивований тим, що позивач не прийняв ввірену йому майстерську дільницю, не виконав наказ керівника підприємства та не приступив до виконання покладених на нього трудових обов'язків. Позивач вказував на незаконність оспорюваного наказу, оскільки відповідач не ознайомив працівника на його звернення з колективним договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку, посадовою інструкцією та умовами праці, не провів інструктаж з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної безпеки, не забезпечив робоче місце всім необхідним для виконання працівником трудових функцій, в тому числі місцем для відпочинку та обігріву, зокрема не роз'яснив, чи існує воно взагалі та де знаходиться, не організував доставку позивача транспортом до місця роботи та в зворотньому напрямку, а тому просив про визнання наказу №205 від 17 листопада 2014 року незаконним та його скасування. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним в позові. При цьому додатковою підставою своїх вимог зазначали те, що відповідач, закріпивши за позивачем майстерську дільницю №1 замість дільниць №4-5, які він обіймав раніше, без згоди працівника змінив істотні умови праці, що не допускається законом. Представник відповідача Глущик Н.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. При цьому пояснила, що 03 листопада 2014 року ДП «Вознесенське лісове господарство» в порядку виконання судового рішення поновило [PERSON] на посаді майстра лісу, таке поновлення відбулося в рамках чинного законодавства, що підтвердилося судовими рішеннями та постановою державного виконавця про закриття виконавчого провадження. При цьому позивачу належним чином роз'яснено характер та зміст його трудових обов'язків, визначено робоче місце, останнього забезпечено всім необхідним для виконання передбаченої трудовим договором роботи, з ним проведено інструктаж з питань охорони праці. Також позивачу надано для ознайомлення колективний договір, правила внутрішнього трудового розпорядку, посадову інструкцію від ознайомлення з якими останній відмовився. Проте [PERSON] не прийняв ввірену йому майстерську дільницю, вчасно не надав документи, необхідні для оформлення його на роботу, не приступив до виконання трудових обов'язків в зв'язку з чим на останнього наказом №205 від 17 листопада 2014 року підставно накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Враховуючи вказані обставини представник відповідача вважала оспорюваний наказ таким, що відповідає вимогам закону, а тому не вбачала підстав для визнання його незаконним та скасування. Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема з пояснень та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи судом встановлено, що 15 лютого 2009 року [PERSON] був призначений на посаду лісника Прибузького лісництва ДП «Вознесенське лісове господарство», а 15 лютого 2011 року - переведений на посаду майстра лісу на цьому ж підприємстві. 05 березня 2013 року позивача звільнено з займаної посади за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 12 червня 2013 року [PERSON] поновлено на займаній посаді. 21 жовтня 2013 року позивача звільнено з займаної посади в зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 22 січня 2014 року [PERSON] поновлено на займаній посаді. На виконання судового рішення наказом директора ДП «Вознесенське лісове господарство» за №66-к від 03 листопада 2014 року, зміненим наказом за №68-к від 04 листопада 2014 року позивача поновлено на посаді майстра лісу та за ним закріплено майстерську дільницю №1. Проте наказом директора ДП «Вознесенське лісове господарство» за №205 від 17 листопада 2014 року [PERSON] притягнуто до дисциплінарної відповідальності, на останнього покладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Оспорюваний наказ мотивований тим, що позивач не прийняв ввірену йому майстерську дільницю, не виконав наказ керівника підприємства та не приступив до виконання покладених на нього трудових обов'язків. Аналізуючи вимоги та доводи позивача, суд виходить з наступного. Зокрема з показань свідків [PERSON], [PERSON] та матеріалів справи (а.с. 5-6, 11, 26-28, 30-33, 37-42) вбачається, що 03 листопада 2014 року ДП «Вознесенське лісове господарство» в порядку виконання судового рішення поновило [PERSON] на посаді майстра лісу. При цьому позивачу належним чином роз'яснено характер та зміст його трудових обов'язків, визначено робоче місце, останнього забезпечено всім необхідним для виконання передбаченої трудовим договором роботи, з ним проведено інструктаж з питань охорони праці. Також позивачу на його вимогу надано для ознайомлення колективний договір, правила внутрішнього трудового розпорядку, посадову інструкцію від ознайомлення з якими останній відмовився. Таким чином відповідач, належним чином поновивши працівника на роботі, виконав всі приписи трудового законодавства, необхідні для допуску працівника до роботи та для початку виконання ним трудових обов'язків. Незважаючи на це [PERSON] безпідставно не виконав вимоги адміністрації підприємства щодо вчасного надання всіх необхідних документів для його оформлення на роботу, не прийняв ввірену йому майстерську дільницю, не приступив до виконання трудових обов'язків в зв'язку з чим на останнього накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани. При цьому відсутні підстави для перевірки доводів позивача щодо порушення роботодавцем під час поновлення його на роботі трудового законодавства, зокрема щодо зміни [PERSON] істотних умов праці без його згоди, оскільки наказ про поновлення не є предметом судового спору, разом з тим такі доводи повністю спростовуються рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 24 грудня 2014 року та ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 09 лютого 2014 року (а.с. 45-48). Посилання [PERSON] на те, що з вини роботодавця його не було ознайомлено з колективним договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку, посадовою інструкцією повністю спростовуються показаннями свідків [PERSON], [PERSON], матеріалами справи та належним чином не підтвердилися показаннями свідка [PERSON], який, як пояснив, не був безпосереднім свідком конфлікту, що виник на цій підставі. Разом з тим посилання [PERSON] на те, що йому не було надано на руки для власного користування належним чином завірених копій вказаних документів не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки ст. 29 КЗпП України, на яку посилається позивач, передбачає лише ознайомлення працівника з зазначеними документами та лише при прийнятті його на роботу. Що стосується доводів позивача щодо незабезпечення його всім необхідним для виконання трудових функцій, в тому числі місцем для відпочинку та обігріву, доставкою транспортом до місця роботи та в зворотньому напрямку, то суд виходить з того, що ст. 168 КЗпП України, колективним договором та галузевою угодою ДП «Вознесенське лісове господарство» на відповідача дійсно покладено забезпечення працівникам зазначених умов. Проте слід врахувати, що згідно ч. 5 ст. 153 КЗпП України, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про охорону праці» п. 7.3 колективного договору працівник має право відмовитися від дорученої роботи виключно у випадках, якщо створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоров'я або для людей, які його оточують, або для виробничого середовища чи довкілля. При цьому він зобов'язаний негайно повідомити про це безпосереднього керівника або роботодавця. Факт наявності такої ситуації за необхідності підтверджується спеціалістами з охорони праці підприємства за участю представника профспілки, членом якої він є, або уповноваженої працівниками особи з питань охорони праці (якщо професійна спілка на підприємстві не створювалася), а також страхового експерта з охорони праці. Наявність з вини роботодавця інших порушень охорони праці, не пов'язаних з такою небезпекою, не є підставою для відмови працівника від виконання дорученої роботи, оскільки пов'язані з настанням інших наслідків (розірванням трудового договору з ініціативи працівника, виплатою йому компенсації, притягнення керівника до відповідальності тощо). В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази існування на час відмови [PERSON] від прийняття дільниці та виконання дорученої йому роботи обставин, передбачених ч. 5 ст. 153 КЗпП України, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про охорону праці» п. 7.3 колективного договору. Не можуть бути прийняті до уваги й доводи позивача щодо незабезпечення його транспортом для доставки до місця роботи та в зворотньому напрямку, оскільки згідно п. 8.10 галузевої угоди це є підставою для компенсації йому роботодавцем витрат на проїзд. Згідно положень ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано один з таких заходів стягнення - догана або звільнення. В той же час законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Тобто, підставою для накладення на працівника дисциплінарного стягнення є порушення ним трудової дисципліни. Кодекс Законів про працю України, зокрема положення ст.ст. 139, 140, до поняття «порушення трудової дисципліни» відносять невиконання або несумлінне виконання працівником своїх посадових або трудових обов'язків. З врахуванням встановлених обставин суд вважає, що притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани було підставним, оскільки його дії містили ознаки невиконання без поважних причин покладених на працівника трудових обов'язків. Водночас дисциплінарне стягнення накладене на працівника за встановленою законом процедурою (ст.ст. 147-1, 148, 149 КЗпП України), зокрема повноважною особою в межах передбачених законом строків, з попереднім відібранням від порушника трудової дисципліни письмових пояснень, з врахуванням ступеня тяжкості проступку та попередньої роботи працівника. Враховуючи встановлені обставини, суд не вбачає підстави для визнання оспорюваного наказу незаконним та його скасування, а тому в позові слід відмовити. В силу ст. 88 ЦПК України також не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати.

Outcome: dismissed