Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 27.07.1991 року по 03.04.2015 рік. Під час шлюбу сторони набули майно, в тому числі будинковолодіння № 50, по вул. Гайдамацькій в смт. Клевань Рівненського району Рівненської області. Позивачка просить суд виділити їй 1/2 частину зазначеного житлового будинку зважаючи, що це майно є спільною сумісною власністю подружжя. Позивачка не зявилася в судове засідання. Згідно до поданої заяви позов підтримує та просить справу розглядати без її участі. В разі неявки відповідача не заперечує щодо можливості проведення заочного розгляду справи. Відповідач не зявився в судове засідання. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідач є належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Згідно до поданої заяви позов визнає та просить справу розглядати без його участі. Судом приймається до уваги, що за положеннями частини 3 статті 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки. Тому суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості розгляду справи без участі сторін, які не зявилися. Суд вважає, що по справі є можливість ухвалити судове рішення на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 27.07.1991 року по 03.04.2015 рік. За час шлюбу сторони набули майно, в тому числі будинковолодіння № 50, по вул. Гайдамацькій в смт. Клевань Рівненського району Рівненської області. Свідоцтво про право власності на який видано на ім'я відповідача. Сторони бажають розділити даний будинок в натурі, а тому позивачка звернулася до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Аналогічна норма міститься в ч. 3 ст. 368 ЦК України - майно, набуте подружжя за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Згідно з статтею 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Отже, з урахуванням положень статей 60, 68 Сімейного кодексу України та частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України вищевказане нерухоме майно належить позивачці та відповідачу на праві спільної сумісної власності з моменту державної реєстрації права власності, тобто з 13.02.2012 року, і по теперішній час. Згідно з частинами 2 та 3 статті 370 Цивільного кодексу України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду, а виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 ЦК України. Згідно ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частки спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 р. Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок (п.6) виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, є можливим, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом. Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Варіанти розподілу будинковолодіння визначені у висновку експерта (судова будівельна технічна експертиза № 161202/3 30) від 29.03.2017 року. Суд вважає, що розподіл будинковолодіння слід провести за І варіантом розподілу, проти чого сторони не заперечують. У своїх заявах сторони зазначили частку, яку бажають собі виділити. Тому суд виділив кожній із сторін зазначену ними частку майна. Грошова компенсація можлива на підставі ч. 2 ст. 364 ЦК України в якій зазначено, що якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. При розподілі майна відповідачеві виділяється 519/1000, а позивачці - 481/1000 частина майна. Нерівність у частках складає 1,9% на користь відповідача, в у грошовому виразі (1,9% від оцінки будинковолодіння - 1 092 991 грн.) дорівнює 20 766, 83 грн. Тому саме такий розмір компенсації має бути стягнутий з відповідача на користь позивачки. Отже, заявлений позов підлягає до задоволення. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 88 ЦПК України з урахуванням пропозицій сторін. Оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави повинні бути стягнуті судові витрати, і такі витрати становлять 5 257, 29 грн. (сплата судового збору). З відповідача на користь позивачки повинні бути стягнуті витрати за проведення експертизи (половина вартості, про що просили сторони), що складає 2000 грн.

Outcome: approved