Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

В лютому 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] на момент відкриття спадщини. В обґрунтування заяви вказав, що з травня 2002 року він проживав разом з бабусею, [PERSON] , однією родиною. Бабуся перебувала на диспансерному обліку у зв`язку з тяжким захворюванням серця: кардіосклероз, інфаркт, інсульт. Вона потребувала щоденної допомоги, оскільки самостійно не могла вийти в магазин, приготувати їжу, прати одяг та білизну. Тому заявник доглядав її та вів спільне господарство за адресою: [ADDRESS] , хоча сам заявник [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла. За життя вона 21 січня 2003 року склала заповіт, яким заповіла йому належну їй квартиру. Він є єдиним спадкоємцем як за заповітом, так і за законом, оскільки його батько - [PERSON] , помер до смерті бабусі у 1995 році, інші спадкоємці відсутні. Після смерті бабусі заявник не звернувся до нотаріальної контори у встановлений законодавством строк. 25 жовтня 2018 року постановою нотаріуса йому було відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину, рекомендовано звернутися до суду. Тому, заявнику необхідно встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] для отримання свідоцтва про спадщину. Ухвалою суду від 28 лютого 2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 10 квітня 2019 року підготовку справи до до судового розгляду закінчено, справу призначено до судового розгляду. У судовому засідання представник заявника [PERSON] - адвокат Калашникова В.С. вимоги заяви підтримала, посилаючись на обставини викладені у заяві, просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник заінтересованої особи надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просила ухвалити рішення згідно чинного законодавства. Свідок [PERSON] пояснила суду, що проживає за адресою: [ADDRESS] , тобто була сусідкою [PERSON] . [PERSON] жив з бабусею, доглядав за нею. Мати [PERSON] проживала у селі і допомагала їм продуктами. Вона особисто була у їх квартирі і бачила речі [PERSON] , саме він займався похованням померлої [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є сусідкою заявника та проживає за адресою: [ADDRESS] . Вказала, що з 2002 року до смерті у 2018 році [PERSON] , заявник постійно проживав у своєї бабусі. Померла хворіла, тому [PERSON] викликав їй швидку допомогу, купував продукти, кормив її. Квартира двокімнатна, в одній кімнаті проживала [PERSON] , у іншій [PERSON] . Суд, дослідивши й оцінивши докази в справі в їхній сукупності, доходить висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заявник [PERSON] народився [INFO] , зроблено відповідний запис відділом РАЦС виконкому Саксаганської районної ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області № 1261, батьком записаний - [PERSON] , копія свідоцтва серії [NUMBER] від 09.10.2000 долучена до матеріалів справи. Відповідно до свідоцтва про смерть, батько заявника [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 01.02.1995, яке видано Відділом реєстрації актів громадського стану Жовтневого РВК м.Кривого Рогу Дніпропетровської області, копія свідоцтва міститься в матеріалах справи. В судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що заявник [PERSON] є рідним онуком [PERSON] , яка є матір`ю його померлого [INFO] батька заявника - [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про права власності на житло № Ж-1165 від 07.06.1995 року, [PERSON] належить на праві приватної власності квартира за адресою: [ADDRESS] , копія свідоцтва міститься в матеріалах справи. Згідно до заповіту від 21 січня 2003 року, [PERSON] заповіла [PERSON] все належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, та взагалі, все те, що буде їй належати на день її смерті, копія заповіту серії [NUMBER] долучена до матеріалів справи. [INFO] у віці 78 років, [PERSON] померла, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 20.03.2018 року, яке видано Покровським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, копія свідоцтва міститься в матеріалах справи. З довідки Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради від 25 жовтня 2018 року № 15500 вбачається, що [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 30 серпня 1965 року по 23 жовтня 2018 року, оригінал довідки долучений до матеріалів справи. 25 жовтня 2018 року [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] померлої [INFO] , у зв`язку з тим, що спадкоємець пропустив 6-місячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини, та тим, що у спадкоємиці відсутні докази постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Літвінової І.І. від 25.10.2018 року, яка долучена до матеріалів справи. Відповідно до акту мешканців будинку [ADDRESS] від 24 жовтня 2018 року, [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS] з травня 2002 року по день смерті [PERSON] , тобто на момент смерті, [PERSON] проживав разом зі своєю бабусею [PERSON] , акт про фактичне проживання долучений до матеріалів справи. Зазначені відомості повністю підтвердили свідки допитані у судовому засіданні. За змістом ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно із ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає в порядку окремого провадження. За умовами ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до ст. 318 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. Надані заявником письмові докази є належними, допустимими, достовірними та достатніми, відповідно до ст.ст.76-80 ЦПК України. В силу п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року №5 з подальшими змінами, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, можуть бути порушені в суді за заявами як безпосередньо заінтересованих у цьому осіб, так і інших громадян та організацій, коли за законом вони вправі звернутися до суду в інтересах інших осіб. Статтями 1216, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) і що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не були припинені внаслідок його смерті. Частиною 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`ю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Виходячи з наведеного, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви [PERSON] , оскільки обставини, на які він посилається в своїй заяві, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження факт проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] . Суд вважає, на підставі зазначеного, що вимоги заявника про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини підлягають задоволенню, оскільки встановлення такого факту має для заявника юридичне значення. Враховуючи викладене та

Outcome: approved