Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

В квітні 2015 року Державне територіально-галузеве об`єднання «Південно-західна залізниця», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», звернулося до суду із вищезазначеним позовом, в якому просило суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 14 498,09 грн. за користування жилою площею в гуртожитку позивача по [ADDRESS] за період з 01.01.2013 по 31.01.2014, мотивуючи свої вимоги з урахуванням пояснень свого представника наступним. Так, позивач стверджує, що у нього на балансі перебуває гуртожиток за вищезазначеною адресою, в якому проживає позивач. За вищенаведений період у неї згідно даних бухгалтерії утворилася заборгованість, яку в добровільному порядку остання не сплачує, що і змусило позивача звернутися до суду із цим позовом, просить позов задовольнити та вирішити питання про судові витрати (а.с.4-6) Представник відповідача категорично заперечувала проти задоволення позову, зазначала, що вона дійсно проживає в кімнаті гуртожитку позивача, проте всі необхідні оплати за таке проживання здійснює, про що свідчать квитанції. Щодо самої заборгованості, то, на її думку, взагалі незрозуміло, звідки вона взялася, тобто позивач надаючи розрахунок такої заборгованості посилається на графу «комп.» з рахунку про сплату житлово-комунальних послуг, проте ці «витрати», вона вважає, повинен відшкодувати сам позивач. Представник відповідача також стверджувала, що відповідач повинна оплачувати виключно квартирну плату, плату за комунальні послуги, а не послуги/витрати на утримання гуртожитків. Останнє не передбачено ані житловим законодавством, також відсутній відповідний договір між сторонами. Підсумовуючи викладене, представник відповідача також звертала увагу суду на те, що всі тарифи мають бути встановлені/затверджені органом місцевого самоврядування (а.с.65-66) Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.214 ЦПК України) Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України) Так, відповідно до ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виробник, виконавець. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Згідно п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом. Залежно від порядку затвердження тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на 3 групи, одна з яких - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території. Порядок формування цін та тарифів визначає КМУ. Також вищезазначеним законом передбачено, що виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів (ч.2 ст.31) Згідно ч.3 ст.31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (надання) Відповідно до ст.68 ЖК УРСР наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вноситься щомісячно у встановлені строки. Відповідно до п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою КМУ від 08.10.1992 №572 власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний оплачувати надані послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п.39 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Радою Міністрів УРСР №208 від 03.06.1986 року плата за користування жилою площею в гуртожитках і за комунальні послуги вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця за оплачуваним місяцем. Згідно з Порядком формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого Постановою КМУ від 01.06.2011 №869 тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі - тариф на послуги) є сукупною (загальною) вартістю надання таких послуг, розрахованою на основі економічно обґрунтованих планових (нормативних) витрат з урахуванням планового прибутку та податку на додану вартість або єдиного податку. Тариф на послуги розраховується окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням переліку послуг згідно з додатком до цього порядку. Відповідно до п.12 постанови КМУ від 25.12.1996 №1548 «Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)», до повноважень Київської міської державної адміністрації належить регулювання (встановлення) граничних розмірів плати за проживання в гуртожитках (крім студентських гуртожитків) Судовим розглядом встановлено, що гуртожиток за адресою [ADDRESS] перебуває на балансі у позивача (а.с.20-21) Відповідач проживає в даному гуртожитку в кімнаті [NUMBER] на підставі ордеру на жилу площу в гуртожитку №703 від 19 грудня 2012 року разом із сім`єю з 2 чоловік (з чоловіком), як особа, яка працює головним спеціалістом Міністерства інфраструктури України (а.с.22, 24, 26) В той же час, сторони не заперечують, що договору, в якому б була передбачена конкретна вартість за користування даним приміщенням, інші комунальні оплати чи їх тарифи, між сторонами не існує. Згідно із ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 чт.903 ЦК України) Таким чином, доводи відповідача про те, що у зв`язку з тим, що між сторонами не укладено договору на тимчасове користування жилими приміщеннями в гуртожитку суд до уваги не бере, оскільки вони регламентувалися укладеним між сторонами усним договором, згідно якому, зокрема, позивач надавав послуги з проживання, а відповідач відповідно їх споживав і повинен був оплачувати. Однак, все ж таки відсутність письмового договору внесло свої складнощі у визначенні конкретної вартості (розміру) проживання для конкретної категорії осіб. Відповідно до Додатку №1-ІХ до Колективного договору між адміністрацією і профспілковим комітетом Київської дистанції колії на 2012 -2015 роки, затвердженого конференцією трудового колективу 26.01.2012, зазначений гуртожиток обліковується за Київською дистанцією колії, ним конкретно передбачено, яку плату повинні здійснювати працівники колії, які в ньому проживають, та інші працівники. Так, згідно п.4.3 Додатку працівники інших залізниць, які проживають в гуртожитку, оплачують послуги за проживання згідно кошторису у повному розмірі (планову вартість кімнати) відповідно до займаної загальної площі з рентабельністю 5%, згідно п.4.4 - працівники не залізничної галузі - з рентабельністю 30%. Сплата за проживання мешканцям в гуртожитках встановлюється за фактично надані послуги та фактично понесені витрати на поточне утримання гуртожитків. Калькуляційною одиницею є й квадратний метр загальної площі, що перебуває у користуванні особи. Калькуляція вартості 1кв.м загальної площі гуртожитків розраховується щомісячно по фактично наданим послугам, чим встановлюється планова вартість кімнати. Мешканці за проживання в гуртожитку сплачують витрати за фактично спожиті комунальні послуги на одну особу (електроенергія, холодне та гаряче постачання, стоки води, газ, опалення) та послуги по поточному утриманню гуртожитку пропорційно до займаної загальної площі відповідно встановленим тарифам на житлово-комунальні послуги для громадян, які проживають в гуртожитках (а.с.39) Згідно представлених позивачем калькуляцій вартості на проживання за зазначений позивачем період передбачена у вартості витрат на утримання гуртожитку серед інших показників і рентабельність 30% та ПДВ 20% (а.с.47-59) 04.09.2014 позивач направив відповідачу попередження про необхідність оплати наявної заборгованості за проживання в гуртожитку за період з 01.01.2013 по 01.09.2014 в сумі 14 498,09 грн., яке останньою було отримано 04.09.2014 (а.с.25) Так, зокрема, згідно довідки позивача за кожний із місяців вищенаведеного періоду відповідач недоплачувала певні суми, які за складанням і утворюють заборгованість (а.с.23) Сума нарахувань за комунальні послуги за 2013 рік становить 16 891,55 грн., сум сплачених відповідачем коштів за 2013 рік - 2 442,20 грн., тобто згідно довідки сума боргу за 2013 рік - 14 449,35 грн. сума нарахувань за комунальні послуги за січень-серпень 2014 року - 3 579,49 грн., сума сплачених за 2014 рік становить 3 530,75 грн., тобто сума боргу 48,74 грн. (а.с.44-46) Розмір оплати за проживання в гуртожитках визначався відповідно до розпорядження голови Київської міської державної адміністрації від 24.09.2002 року №1787 (зареєстровано в Київському міському управлінні юстиції 30.09.2002 №73/456), із відповідними змінами та доповненнями, «Про встановлення граничних розмірів плати за проживання в гуртожитках громадян», згідно якого позивачу було дозволено отримувати плату за проживання в гуртожитку за домовленістю, але не більше собівартості утримання одного ліжко-місця. Перевірка судом складових, які увійшли у витрати на утримання гуртожитку свідчить про те, що вони були правильно розраховані, також враховані рентабельність в розмірі 30% та ПДВ, тим більше це підтверджується самим відповідачем, яка такі послуги оплачувала, але не в повному обсязі. Таким чином, підстав стверджувати про те, що позивачем самочинно всупереч діючому законодавству здійснюються відповідні нарахування за проживання в гуртожитку підстав немає. І матеріалами справи, і сама представник відповідача не заперечує, що відповідач не є працівником позивача. Щодо графи «комп» в розрахунках заборгованості, то представник позивача пояснював неодноразово, що це компенсація за ті суми, які перевищують економічно обґрунтовані тарифи, які в разі того, коли особа, яка проживає в гуртожитку, є працівником позивача, відшкодовуються, тобто компенсуються, а у випадках із відповідачем, коли вона не є працівником позивача, підлягають відшкодуванню нею. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач проживає в гуртожитку із чоловіком та користується послугами, які надає позивач, проте здійснює оплати за проживання не в повному обсязі, в той час як самі тарифи встановлені відповідно до норм діючого законодавства. Таким чином, оцінюючи зібрані докази по справі в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв`язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки ті обставини, які викладені позивачем в обґрунтування своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи належними і допустимим доказами, які не спростовані. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved