Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

В листопаді 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, та просив стягнути на свою користь солідарно з відповідачів [PERSON] , Моторного (транспортного) страхового бюро України ( далі - МТСБУ) , Приватного акціонерного товариства « Європейський страховий союз « ( далі - ПрАТ « Європейський страховий союз») майнової шкоди в сумі 107 645,20 грн., моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн. та судові витрати в сумі 6 504,80 грн. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що з вини [PERSON] , який перебував у трудових відносинах з фізичною особою [PERSON] сталася ДТП, внаслідок якої його автомобіль був пошкоджений та йому завдано майнової та моральної шкоди. На даний час збитки не відшкодовані , окрім як МТСБУ сплатило йому регламентну виплату 6000,00 грн, оскільки власник транспортного засобу [PERSON] застрахував свою відповідальність перед третіми особами в ПрАТ « Європейський страховий союз» , а зазначена юридична особа втратила свою ліцензію та статус страховика. У судовому засіданні позивач та його представник підтримав позов , просили задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав , просить відмовити. Представник відповідача МТСБУ до суду не з`явився , подав заяву в якій просить розглянути справу у його відсутність , позов не визнав , просить відмовити. Представник відповідача ПАТ « Європейський страховий союз» до суду не з`явився , про причини неявки суду не повідомив , про розгляд справи повідомлявся належним чином та в установлений законом строк. Третя особа [PERSON] до суду не з`явився , про причини неявки суду не повідомив , про розгляд справи повідомлявся належним чином та в установлений законом строк. Суд, вислухавши пояснення сторін , дослідивши письмові докази по справі дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що 28.07.2017 р. на автомобільній дорозі м 18 Харків -Сімферополь 370 км+500 м за участю транспортного засобу Skoda FABIA з номерним знаком [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , транспортного засобу BOVAFHD 1280 з номерним знаком [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , транспортного засобу Ford FOCUS з номерним знаком [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу Hyundai і 30 з номерним знаком [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] відбулася дорожньо-транспортна пригода , внаслідок якої [PERSON] пошкоджено автомобіль . Згідно наданих доказів [PERSON] перебував у трудових відносинах з фізичною особою [PERSON] з 19.07.2017 р., на час вчинення ДТП він керував автобусом BOVA FND 12.280 , державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] , що належав фізичній особі [PERSON] . Вказані обставини встановлені вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 04.01.2018 р. у справі №321/1330/17, який вступив в законну силу, та в силу положень ч.6 ст.82 ЦПК України не потребують доказування. Отже, наведені обставини підтверджують, що [PERSON] та фізична особа [PERSON] , на день вчинення кримінального правопорушення перебували у трудових відносинах, а тому володілець джерела підвищеної небезпеки, яким є [PERSON] , згідно ст.1187 ЦК України, повинен нести відповідальність за завдану шкоду. Згаданим вироком суду [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом та на підставі п.в ст.1 Закону України» Про амністію у 2016 році» звільнено від відбування покарання . Відповідно до полісу АМ № 1082392 від 27.06.2017 року цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована ПрАТ «Європейський страховий союз» , де забезпеченим є транспортний засіб, яким 28.07.2017 року керував [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), про що зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Матеріалами справи підтверджено, що відповідачами за позовом [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди є [PERSON] , Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий союз « та Моторно (транспортне) страхове бюро України. Страховик несе відповідальність за виконання умов укладеного зі страхувальником договору. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно повідомлення від 31.07.2017 р., [PERSON] повідомив ПрАТ « Європейський страховий союз» про ДТП, що сталася 28.07.2017 року за участю страхувальника ПрАТ`ЄСС». Відповідно до дослідженого вище полісу страхування, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 200000 грн., за шкоду, заподіяну майну - 100000 грн., франшиза-0 грн. Відповідно до звіту №373/2017 дослідження спеціаліста - автоварознавця від 26.10.2017 р. матеріальний збиток завданий власникові Skoda FABIA з номерним знаком [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП складає 113 645,20 грн. Висновком експерта - автоварознавця №76 від 31.10.2019 р. підтверджується , що ринова вартість автомобіля моделі Skoda FABIA з номерним знаком [NUMBER] на металобрухт становить 7117,50 грн. Згідно протоколу МТСБУ №418/2018 , наказу МТСБУ № 3071 від 03.04.2018 р. , довідки №1 від 28.03.2018 р. про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих , платіжного доручення №903438 від 04.04.2018 р. , прийнято рішення про виплату відшкодування шкоди в розмірі 6000 грн та [PERSON] виплачена вказана сума. Відповідно до п.30.2 ст.30 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспорних засобів « якщо транспортним засобом вважається знищеним , його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо -транспортної пригоди. Таким чином , [PERSON] завдана майнова шкода у сумі 107645,20 підлягає частковому задоволенню за вирахуванням 7117,50 грн. , а всього 100 527,70 грн. Згідно ст.34 та 36 вище вказаного Закону № 1961 страховик зобов`язаний прийняти рішення щодо страхового відшкодування та проведення виплати у зв`язку із настанням страхового випадку за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів покладаються на страховика ,який уклав такий договір страхування. Враховуючи наведені норми закону, встановлені обставини справи та обсяг позовних вимог, суд приходить до висновку про стягнення майнової шкоди із ПрАТ «Європейський страховий союз » на користь [PERSON] в межах ліміту в розмірі 100 000,00 грн., а з [PERSON] слід стягнути майнову шкоду в розмірі 527,70 грн , як різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. Щодо цивільного позову [PERSON] до МТСБУ про відшкодування шкоди суд зазначає наступне. 19.03.2018 р. до МТСБУ від [PERSON] надійшла заява про страхове відшкодування . МТСБУ письмово повідомило заявника про прийняття рішення про виплату у максимальному розмірі -6000,00 грн ( Лист МТСБУ від 03.04.2018 р № 3.1-05/10191 ) та 04.04.2018 р. здійснило перерахування зазначених коштів на рахунок [PERSON] . Як визначає п.39.1 ст.39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Страховик має право здійснювати обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності лише при одночасному існуванні двох умов: членства в МТСБУ та наявності ліцензії на здійснення такого виду страхування. (п.49.1 ст.49 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). ПрАТ «Європейський страховий союз» втратило ліцензію МТСБУ 06 грудня 2016 року через наявну заборгованість до фондів МТСБУ. (http://www.mtsbu.ua/ua/presscenter/news/119585/) Обов`язок страховика, після втрати членства в МТСБУ, по належному виконанню укладених ним договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності своєї дії не припиняє, про що закцентовано увагу в п.52.5 ст.52 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». В той же час пп. «г» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Як вбачається з матеріалів справи ПрАТ « Європейський страховий союз « на момент розгляду справи в суді в процесі припинення не перебуває, не ліквідоване та банкрутом не визнане. З огляду на наведене, суд покладає часткову відповідальність за заподіяну шкоду саме на ПрАТ «Європейський страховий союз», а не на МТСБУ. Тому підстав для стягнення з МТСБУ на користь [PERSON] шкоди не має, оскільки на даний час відсутній обов`язок здійснювати виплати за зобов`язаннями ПрАТ « Європейський страховий союз». Одночасно суд роз`яснює , що [PERSON] не позбавлений права звернутися до МТСБУ з заявою про доплату відшкодування у разі визнання ПрАТ « Європейський страховий союз» банкрутом та затвердження господарським судом ліквідаційного балансу такого боржника. Поряд з цим позивачем заявлено вимогу про стягнення завданої йому моральної шкоди, яку він оцінив в розмірі 10 000,00 грн. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У пунктах 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди та відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, особі завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль Skoda FABIA з номерним знаком [NUMBER] належить [PERSON] . Позивач просив стягнути з відповідачів моральну шкоду у сумі 10 000 грн. , яка полягає в тому , що в результаті ДТП він переніс сильні душевні хвилювання з пошкодженням майна. Автомобіль був визнаний речовим доказом , внаслідок чого він був позбавлений проводити його ремонт ,виникли незручності з місцем зберігання нерухомого майна. На теперішній час автомобіль [PERSON] пошкоджений , заходів по відновленню здійснити не можливо , нормальтний устрій життя порушений, вже не буде таким ,який був до настання вказаного кримінального правопорушення . В зв`язку з пошкодженням транспортного засобу , він втратив можливість добиратися на роботув іншу область. Суд вважає доведеним наявність заподіяння моральної шкоди позивачу та наявності протиправної поведінки заподіювача шкоди, а також причинного зв`язку та задовольняє позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000, 00 грн. , оскільки ця сума є достатньою сатисфакцією з урахуванням ступеню, характеру та обсягу страждань, які зазнав позивач, характеру понесених ним втрат, часу та зусиль, необхідних для збору документів на оформлення відповідних документів по ДТП. Відповідно із [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Така сума за своїм розміром відповідатиме характеру і обсягу спричинених страждань позивачу, які були заподіяні заподіювачем шкоди та компенсує завдану позивачу моральну шкоду. Позивачем під час звернення до суду заявлено вимогу про стягнення з відповідачів судових витрат в сумі 6974,43 грн., з них витрати на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн., сплачений судовий збір 1176,46 грн., витрати пов`язані із залученням спеціаліста (експерта) в сумі 800 грн. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з п.1 ч.3 ст.133 ЦПК до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.1 закону №4191-VI розмір компенсації витрат на правову допомогу в цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, в судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений законом №4191-VI. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивач не надав суду докази , а саме акта приймання-передачі виконаних робіт та документів, які свідчать про оплату гонорару (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). За таких підстав підстав для стягнення з відповідачів витрат на на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн. не має , оскільки вказані витрати не підтверджені належними доказами. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог ( ч.1 ст. 141 ЦПК України). Матеріалами справи підтверджено , що відповідно до квитанцій №10 від 22.05.2018 р. позивачем сплачено судовий збір у сумі 1176,46 грн, квитанції №8 від 29.11.2018 р. судовий збір у сумі 704,80 грн. , квитанції серії ААВ №262529 від 10.11.2017 р. за проведення дослідження спеціаліста -автоварознавця вартість послуги складає 800, 00 грн. А тому з відповідачів ПрАТ « Європейський страховий союз « підлягає стягненню сплачені судові витрати у сумі 2279,11 грн., а з [PERSON] сплачені судові витрати у розмірі 239,94 грн.

Outcome: partial