Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

В листопаді 2013 року [PERSON] (Позивач-1) та [PERSON] (Позивач-2) звернулись до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадщину за законом, в якому просили визнати за кожним із них право власності на 1\\8 частину двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після [PERSON] (а.с.1-2 т1). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року об'єднано в одне провадження справу за позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом (№ 761/30855/13-ц, провадження № 2/761/83/2015) та справу за позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння (справа № 761/3381/15-ц, провадження № 2/761/3204/2015), об'єднаній справі присвоєно № 761/30855/13-ц, провадження № 2/761/83/2015 (а.с.201 т2). В липні 2015 року Позивачі подали до суду уточнену позовну заяву до [PERSON].(Відповідач-1), [PERSON].(Відповідач-2), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Анохіна В.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П., про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом і договору купівлі-продажу квартири, витребування майна та визнання права власності на спадщину за законом (а.с.34-37 т3). Свої позовні вимоги з урахуванням пояснень (а.с.135-137 т3) Позивачі обгрунтовували тим, що [INFO]. у віці 72 років помер [PERSON], батько [PERSON] Інших дітей у померлого не було. Разом з [PERSON] до спадкоємців першої черги також належить дружина померлого [PERSON] - [PERSON] Спадкова справа була заведена 24.12.2009р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. (номер в спадковому реєстрі 48679390). [PERSON] у встановлений законом строк звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після померлого батька, аналогічну заяву про прийняття спадщини було подано і дружиною померлого - Відповідачем1 - [PERSON] На день смерті [PERSON] був власником 1\\2 частини двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] та іншого майна. [INFO] року померла [PERSON], яка прийняла спадщину після смерті свого батька [PERSON] Отримати свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] не змогла через відсутність у неї правовстановлюючих документів на квартиру батька, а також через те, що [PERSON] надала нотаріусу підроблений заповіт на її ім'я, начебто виданий в 1996 році Южненською сільською радою Ічнянського району Чернігівської області. Спадкоємицями першої черги після померлої [PERSON] є її чоловік [PERSON] та син [PERSON], які своєчасно прийняли спадщину до складу якої, в тому числі, входить 1\\4 частина двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], на яку покійна [PERSON] не встигла отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. Нотаріус Мироник В.О., яка відкривала спадкову справу після смерті [PERSON] не видала спадкоємцям свідоцтва на його спадщину, оскільки зупинила свою діяльність з 27.12.2012р. Разом з тим, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Анохіна В.М. під час розгляду в суді справи між спадкоємцями померлого [PERSON] та [PERSON] щодо недійсності заповіту [PERSON], видала [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] та на грошові вклади, на підставі підробленого заповіту, щодо якого є рішення суду про визнання такого заповіту недійсним. На підставі виданого нотаріусом Анохіною В.М. свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] 08.10.2014р. за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. продала спірну квартиру [PERSON], яка придбала зазначену квартиру у особи, яка не мала права її відчужувати, оскільки власність на 1\\4 частину цієї квартири на час посвідчення договору від 08.10.2014р. належала позивачам. Враховуючи викладене, Позивачі просили: 1) визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14.03.2014р., видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною Вікторією Михайлівною на 1\\2 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS], яке зареєстровано в реєстрі нотаріуса за № 570 та в спадковому реєстрі за № 48679390 від 14.03.2014р. і внесено в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності - номер запису про право власності: [NUMBER]) визнати недійсним договір від 08.10.2014р. купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком Сергієм Павловичем, згідно якого [PERSON] продала [PERSON] вказану квартиру; 3) визнати за [PERSON] право власності на 1\\8 частину квартири за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом; 4) визнати за [PERSON] право власності на 1\\8 частину квартири за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом; 5) витребувати з володіння [PERSON] 1\\8 частину квартири за адресою: [ADDRESS], на користь [PERSON]; - витребувати з володіння [PERSON] 1\\8 частину квартири за адресою: [ADDRESS], на користь [PERSON] Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М. надано суду письмові пояснення до позовної заяви (а.с.67-68 т3), в якому третя особа зазначила, що на момент видачі нею [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.03.2014р., було відсутнє судове рішення, яким би визнавався недійсний заповіт від 28.10.1996р., складений від імені [PERSON] та посвідчений Южненською сільською радою Ічнянського району Чернігівської області на ім'я [PERSON] Водночас, [PERSON] не повідомляла нотаріуса про наявність кримінального провадження за фактом підроблення спірного заповіту, а також про будь-які інші судові справи за участю спадкоємців [PERSON] Відповідачем-2 - [PERSON] надано суду заперечення проти позову (а.с.148-152 т3), в яких вона зазначила, що на момент укладення спірного договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] жодних обмежень на право [PERSON] розпоряджатися всією квартирою не існувало, що також підтверджується результатами перевірки, яка була зроблена нотаріусом перед посвідченням спірного договору купівлі-продажу. Відповідачка-2 сплатила в повному обсязі на рахунок [PERSON] грошові кошти за купівлю зазначеної квартири та сплатила збір до Пенсійного фонду з придбання нерухомого майна. Таким чином, всі положення законодавства при укладенні договору купівлі-продажу квартири від 08.10.2014р. були дотримані, право власності на квартиру [ADDRESS] було набуто [PERSON] правомірно, а відтак остання є добросовісним набувачем. Окрім того, Позивачами не надано жодних доказів на підтвердження того, що [PERSON] не мала права відчужувати спірну квартиру на момент укладення договору купівлі-продажу, та того, що спірна 1\\4 частина квартири вибула з їх володіння не з їх волі, оскільки позивачі ніколи не були власниками 1\\4 частини зазначеної квартири, яку вони просять витребувати у відповідача-2. Оскільки у [PERSON] ніколи не було зареєстровано право власності на 1\\4 частину спірної квартири, відтак, до позивачів не могло перейти право власності на зазначену частину квартири в порядку спадкування після померлої [PERSON], а тому в позивачів відсутнє право на звернення з позовом про витребування її у відповідача, що також підтверджується постановами державного нотаріуса [PERSON] від 01.11.2013р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Також Відповідачка-2 зазначила, що право на витребування позивачами частини квартири у неї як добросовісного набувача може виникнути лише після встановлення прийнятим у кримінально-процесуальному порядку остаточним судовим рішенням у кримінальному провадженні № 12013110100016973, яке набрало законної сили, факту протиправного вибуття цього майна з володіння позивачів. Водночас, сторонами договору купівлі-продажу на час його підписання було дотримано всіх необхідних вимог для чинності зазначеного правочину, разом з тим факт правомірного набуття [PERSON] права власності на 3\\4 частини спірної квартири Позивачами не оскаржується, а відтак вимоги про визнання договору купівлі-продажу від 08.10.2014р. в повному обсязі не підлягають задоволенню. При видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] приватний нотаріус Анохіна В.М. діяла правомірно, в позовній заяві не зазначено жодних правових норм, які порушив нотаріус при видачі свідоцтва, а тому дана позовна вимога також не може бути задоволена. В судовому засіданні представник Позивачів - [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач-1 - [PERSON] в судове засідання не з'явилась, свого представника не направила, про час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила, письмових заперечень чи пояснень по суті позовних вимог суду не надала. Представник [PERSON] - [PERSON] проти позову заперечив та просив відмовити в його задоволенні, з підстав зазначених у запереченнях. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Анохіна В.М. надіслала на адресу суду лист вих. № 219/01-16 від 02.11.2015р., в якому просила слухати справу без її участі (а.с.127 т3). Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П. в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши представників Позивача та Відповідача-2, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Так, судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], про що в Книзі реєстрації смертей 30.11.2009р. зроблено відповідний актовий запис за № 21486, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві «Повторне» від 11.02.2010р. серія [NUMBER] (а.с.3 т1). Відпвідачка-1 - [PERSON] є дружиною померлого [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим 06.07.1979р. відділом РАЦС Шевченківського району серія [NUMBER] (а.с.49 т1). [PERSON] є дочкою померлого [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження, виданим 03.10.1961р. Подільським бюро РАЦС серія [NUMBER] (а.с.58 т1), свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим 07.08.1986р. Ленінградським в/РАЦС серія [NUMBER] (а.с.59 т1), свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Ватутінської районної державної адміністрації м. Києва 18.11.1994р. серія [NUMBER] (а.с.60 т1), витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00002010942 від 04.02.2010р. (а.с.61 т1). З копії матеріалів спадкової справи № 6/2009 (номер в Спадковому реєстрі 48679390), заведеної 24.12.2009р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. щодо майна померлого [INFO]. [PERSON], вбачається, що дружина померлого - [PERSON] 24.12.2009р. звернулась до вказаного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після померлого чоловіка [PERSON] (а.с.43 т1). Водночас, 23.02.2010р. до вказаного нотаріуса звернулась і [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після померлого батька [PERSON] (а.с.55 т1, 163 т1, а.с. 1-181т.2). Судом встановлено, що на день смерті померлому [PERSON] на праві власності належало: 1) 1\\2 частини квартири [ADDRESS] згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації державної адміністрації Шевченківського району 21.12.1994р. згідно з розпорядженням від 20.12.1994р. № 9914 (а.с.123 т2), що також підтверджується інформаційною довідкою Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна [NUMBER] від 30.10.2013р. (а.с.7 т1); 2) грошові вклади у філії - Шевченківське відділення № 5441 Ощадного банку м. Києва: філія № 5441/08: - № [NUMBER] - залишок 6,97 грн., - № [NUMBER] - залишок 0,90 грн., № [NUMBER] - залишок 11 059,65 грн.; філія № 5441/0341: - № [NUMBER] - залишок 0,40 грн., - № [NUMBER] - залишок 114,45 грн., що підтверджується листом ВАТ «Державний ощадний банк України» від 20.05.2010р. № 11-18/1019 (а.с.78 т1); 3) сума неотриманої заробітної плати та допомоги у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю за 2009 рік [PERSON] в Державному видавництві «Преса Україна» в сумі 4 198,28 грн., що підтверджується листом Державного видавництва «Преса Україна» № 102-182-к від 14.03.2014р. (а.с.177 т2). Разом з тим, згідно Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 23662553 від 13.05.2010р. наданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. у зв'язку з відкриттям спадкової справи вбачається, що 28.10.1996р. [PERSON] в Южненській сільській раді Ічнянського району Чернігівської області було складено заповіт, зареєстрований в реєстрі за № 148 (а.с.73 т1). Згідно заповіту [PERSON] на випадок своєї смерті зробив заповітне розпорядження: все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповідає [PERSON] (а.с.100-101 т1). Водночас, станом на день звернення дочки померлого [PERSON] - [PERSON] до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини в Спадковому реєстрі жодних заповітів складених померлим не зазначалось, а заповіт від 28.10.1996р. за реєстровим № 148 був зареєстрований в Спадковому реєстрі лише 13.03.2010р., в зв'язку з чим [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мироник Оксана Вікторівна, Южненська сільська рада Ічнянського району Чернігівської області, про визнання недійсним заповіту та визнання права власності на спадщину за законом (а.с. 105-106 т1). Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 червня 2012 року у справі № 2-2973/11 позов [PERSON] - задоволено, визнано недійсним заповіт від 28.10.1996 року, складений від імені [PERSON] та посвідчений Южненською сільською радою Ічнянського району Чернігівської області та визнано за [PERSON] право власності на спадкове майно - 1\\4 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] (а.с.230-232 т1). Не погоджуючись з рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15.06.2012р., [PERSON] звернулась з апеляційною скаргою до Апеляційного суду м. Києва, який своїм рішенням від 05.09.2012р. скасував рішення Шевченківського районного суду м. Києва в частині визнання права власності на спадкове майно та постановив в цій частині нове рішення, яким відмовив [PERSON] в задоволенні позовних вимог до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування на нерухоме майно. В решті рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 червня 2012 року залишено без змін (а.с.125-126 т1). [PERSON] померла [INFO] році у віці 50 років, про що 12.08.2012р. складено відповідний актовий запис №14452, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві 12.08.2012р. серія [NUMBER] (а.с.4 т1, 175 т1). Спадкоємцями після померлої [PERSON] є її чоловік - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Ватутінської районної державної адміністрації м.Києва 18.11.1994р. серія [NUMBER] (а.с.60 т1, 181 т1), та син - [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження, виданим 18.08.1981р. відділом РАЦС Мінського району серія [NUMBER] (а.с.178 т1), що також підтверджується листом Шостої київської державної нотаріальної контори вих. № 3092/02-14 від 27.07.2015р. (а.с.63 т3). З копії матеріалів спадкової справи № 730/2012 (номер в Спадковому реєстрі 53611072), заведеної 26 жовтня 2012 року державним нотаріусом Шостої київської державної нотаріальної контори Капелдькою Н.М. щодо майна померлої [INFO] року [PERSON] (а.с.31-200 т.1, 191-194 т. 1), вбачається, що 26.10.2012р. [PERSON] звернувся до Шостої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої матері [PERSON] (а.с.174 т1), а 29.10.2012р. до вказаної контори звернувся чоловік померлої [PERSON] - [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після померлої дружини (а.с.173 т1). 31.10.2013р. представник Позивачів - [PERSON] звернулась до Шостої Київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу спадкоємцям Свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] (а.с.34 т1). Постановами про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Шостої київської державної нотаріальної контори Капелька Н.М. від 01.11.2013р. [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] дружини та матері відповідно - [PERSON] в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на 1\\2 частину квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.8-9 т1). Разом з тим, дізнавшись в 2014 році про смерть [PERSON] станом на дату винесення рішення Апеляційним судом м. Києва від 05.09.2012р. Відповідачка - [PERSON] звернулась до Апеляційного суду м.Києва з заявою про перегляд рішення Апеляційного суду м.Києва від 05 вересня 2012 року у зв'язку з нововиявленими обставинами за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мироник Оксана Вікторівна, Южненська сільська рада Ічнянського району Чернігівської області про визнання недійсним заповіту та визнання права власності на спадщину за законом. Так, ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 29 січня 2014 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 05.09.2012р. скасовано, а провадження по справі зупинено до залучення до участі у справі правонаступників [PERSON] (а.с.208-209 т1). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29 липня 2014 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 червня 2012 року залишено без змін (а.с.219-220 т1, 233-235 т1). У мотивувальній частині рішення суд апеляційної інстанції зазначив, що до набрання рішенням суду першої інстанції законної сили, [INFO] помирає [PERSON] у віці 50 років, правонаступниками якої є її чоловік - [PERSON] та син - [PERSON] - спадкоємці за законом (а.с.220 т.1). Разом з тим, в процесі розгляду Апеляційним судом м.Києва апеляційної скарги [PERSON] на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 червня 2012 року з урахуванням нововиявлених обставин, [PERSON] в зв'язку з зупиненням діяльності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мироник Оксани Вікторівни з 27 грудня 2012 року, що підтверджується листом Головного управління юстиції у м. Києві від 01.04.2013р. № 12033/0/11-13 (а.с.5 т1, 164 т1), звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Анохіної В.М. з заявою від 14.03.2014р. про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого чоловіка [PERSON] (а.с.121 т2). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Відповідно до частини 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини; згідно частини 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. [INFO] року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М. видано [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину за заповітом (зареєстроване в реєстрі за № 570) після померлого чоловіка [PERSON] на 1\\2 частку квартири [ADDRESS] (а.с.172 т2) та зареєстровано за [PERSON] право власності на 1\\2 частку зазначеної квартири в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № [NUMBER] від 14.03.2014р. (а.с.174 т2), та Свідоцтва про право на спадщину на інше майно, що належало померлому [PERSON] на день смерті (а.с.175 т2, 178 т2). Відповідно до п.5.1., 5.4. Глави 10 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012р. за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій) при оформленні спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту, перевірити його реєстрацію у Спадковому реєстрі та чинність на момент смерті заповідача. Якщо наданий спадкоємцем заповіт не відповідає вимогам законодавства, нотаріус відмовляє в його прийомі. У разі визнання заповіту недійсним спадкування відбувається за законом. Відповідно до ст. 68 Закону України «Про нотаріат» та п.4.14. Глави 10 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону України «Про нотаріат» та п.3 глави 2 Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що за обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулася до суду та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом. Так, згідно листа Міністерства юстиції України від 03.03.2015р. № К-2076/13 встановлено, що з інформації, наданої Головним територіальним управлінням юстиції у місті Києві, приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Анохіній В.М. було відомо про ухвалу колегії суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 29.01.2014р., якою рішення Апеляційного суду м. Києва від 05.09.2012р. було скасоване; провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мироник О.В., Южненська сільська рада Ічнянського району Чернігівської області, зупинене до залучення до участі у справі правонаступників [PERSON] А відтак, . видача Свідоцтв про право на спадщину за заповітом [PERSON] після померлого чоловіка [PERSON], зокрема і на частку квартири [ADDRESS], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М. відбулась без врахування вимог частини четвертої статті 42 Закону України «Про нотаріат» та пункту 3 глави 2 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р № 296/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22.02.2012р. за № 282/20595 (а.с.15-17 т3). Судом встановлено, що станом на час видачі приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М. Свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] після померлого чоловіка [PERSON] - 14.03.2014р., рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15.06.2012р. у справі № 2-2973/11 про визнання зазначеного заповіту недійсним, було дійсним, та скасовано не було. Докази про наявність цього рішення містились у спадковій справі № 6/2009 приватного нотаріуса Мироник О.В., заведеній щодо майна померлого [INFO]. [PERSON] (а.с. 89-90 т.2). Згідно п.23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами», з набранням законної сили новим судовим рішенням, ухваленим за результатами перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, втрачають законну силу судові рішення інших судів у цій справі. Таким чином, скасування ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29.01.2014р. рішення Апеляційного суду м.Києва від 05.09.2012р. не скасовує рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 15.06.2012р., а відтак таке рішення було наявне і могло втратити законну силу лише в разі прийняття нового рішення Апеляційним судом м.Києва за результатами розгляду справи за нововиявленими обставинами. Цивільний процесуальний кодекс України прямо визначає, що за нововиявленими обставинами можуть бути переглянуті саме рішення, які набрали законної сили. Поряд з цим, приватний нотаріус Анохіна В.М. жодним чином не перевірила ту обставину, чи наявне будь-яке рішення з приводу недійсності заповіту, яке має бути враховано при вирішенні питання про коло спадкоємців, про видачу Свідоцтва про право на спадщину. Ухвала Апеляційного суду м.Києва від 29.01.2014р. не є остаточним рішенням у справі про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, а крім того в ній було прямо зазначено про зупинення провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступників [PERSON] У будь-якому разі навіть після скасування за новоявленими обставинами рішення Апеляційного суду м.Києва за 2012р., яким фактично лише частково було змінено рішення суду першої інстанції від 15.06.2012р. в частині визнання права власності, а в частині визнання недійсним заповіту залишено - без змін, приватний нотаріус Анохіна В.М. мала з'ясувати питання щодо набрання цим рішення законної сили, його скасування чи зміни. Враховуючи викладене, оскільки 14.03.2014р. станом на день видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] на 1\\2 частину квартири [ADDRESS], рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15.06.2012р. такий заповіт від 28.10.1996 року, складений від імені [PERSON] та посвідчений Южненською сільською радою Ічнянського району Чернігівської області був визнаний недійсним, та в зв'язку з тим, що при видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом приватний нотаріус Київського міського округу Анохіна В.М. достовірно знала про ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 29.01.2014р., якою рішення Апеляційного суду м. Києва від 05.09.2012р. було скасоване та провадження за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мироник О.В., Южненська сільська рада Ічнянського району Чернігівської області, про визнання недійсним заповіту та визнання права власності було зупинено до залучення до участі у справі правонаступників [PERSON], проте не вжила належних заходів для перевірки факту відсутності чи наявності спору щодо спадкового майна померлого [PERSON]П, хоча відповідні докази були в наявності в копії спадкової справи № 6/2009 (номер в Спадковому реєстрі 48679390), заведеної 24.12.2009р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. щодо майна померлого [INFO]. [PERSON], яка була витребувана нотаріусом Анохіною В.М. з державного нотаріального архіву, суд дійшов висновку, що Свідоцтво на спадщину за заповітом від 14.03.2014р., видане [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною Вікторією Михайлівною на 1\\2 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS], яке зареєстровано в реєстрі нотаріуса за № 570, підлягає визнанню недійсним. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. У зв'язку з тим, що заповіт від 28.10.1996 року, складений від імені [PERSON] та посвідчений Южненською сільською радою Ічнянського району Чернігівської області був визнаний судом недійсним, то відповідно після смерті [PERSON] спадкування фактично здійснено за законом спадкоємцями першої черги дружиною - [PERSON] та дочкою - [PERSON] в рівних частинах. Таким чином, судом достовірно встановлено, що [PERSON] як спадкоємиця першої черги в установлений законом строк прийняла спадщину після свого померлого батька [PERSON], якому на момент відкриття спадщини належала зокрема 1\\2 частина квартири [ADDRESS], проте не встигла зареєструвати своє право власності на 1\\4 частку зазначеної квартири в порядку спадкування після померлого батька, яке належало їй на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15.06.2012р., залишеного без змін Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29.07.2014р., оскільки [INFO] померла. Відповідно право власності на 1\\4 частку квартири [ADDRESS] після її смерті переходить до її ([PERSON].) спадкоємців - чоловіка [PERSON] та сина [PERSON] в рівних частинах. Так, суд вважає, що Позивачі - [PERSON] та [PERSON] реалізували своє право на прийняття спадщини за законом після померлої [PERSON] шляхом подачі відповідних заяв нотаріусу про прийняття спадщини у встановлений законодавством строк (за ст.1270 ЦК України - 6 місяців з часу відкриття спадщини, тобто за ч.2 ст. 1220 ЦК України з дня смерті - [INFO]), оскільки не здійснювали відмову від прийняття спадщини. Відтак суд дійшов висновку, що право власності Позивачів на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON], та на яке державним нотаріусом Шостої київської державної нотаріальної контори не було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на відповідне майно, підлягає захисту шляхом визнання за ними права власності на 1\\4 частину квартири [ADDRESS] в рівних частинах, тобто по 1\\8 частини квартири кожному. Крім того, судом встановлено, що 08 жовтня 2014 року [PERSON] (Продавець за договором) та [PERSON] (Покупець за договором) уклали договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстрований в реєстрі за № 7699, за умовами якого Продавець передає, а Покупець приймає у власність належну Продавцю на праві власності квартиру [ADDRESS]: 1\\2 частина квартири - на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державної адміністрації Шевченківського району 21.12.1994р, виданого згідно з розпорядженням (наказом) від 20.12.1994р. № 9914, та 1\\2 частина квартири - на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Анохіною В.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 14.03.2014р. за реєстровим № 570, (а.с.104 т3, 153 т3). Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009р. N 9 визначено: «Судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.». Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009р., відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, на момент вчинення правочину. Згідно ст. 203 ЦК України, загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Враховуючи те, що як встановлено судом, що на час укладення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 08.10.2014р. між [PERSON] та [PERSON], остання не мала права розпоряджатися 1\\4 частиною квартири [ADDRESS], оскільки вказана частка належала Позивачам як спадкоємцям за законом після померлої [PERSON], яка належала останній як спадкоємцю після померлого батька [PERSON], що підтверджується матеріалами справи, суд приходить до висновку, що укладення договору купівлі-продажу квартири від 08 жовтня 2014 року вчинено з порушенням вимог ст.203 ЦК України щодо вільного волевиявлення учасника правочину на його укладення, а саме законних власників 1\\4 частини квартири - [PERSON] та [PERSON] і відповідності такого правочину їх внутрішній волі як власників відповідного майна, а отже відповідно до ст. 215 ЦК України такий правочин визнається судом недійсним в частині купівлі-продажу 1\\4 частини кв. [ADDRESS]. Таким чином, суд дійшов висновку, що 1\\4 частини квартири [ADDRESS] вибула з володіння Позивачів - [PERSON] та [PERSON] не з їх волі. Правові наслідки недійсності правочину встановлені ст. 216 ЦК України. Згідно з вимогами частини першої цієї статті Кодексу недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. За ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до вимог ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, відповідно до положень ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в ч. 1 ст. 388 ЦК України. Оскільки відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене ст. 388 ЦК України, переходить до спадкоємців власника. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 23.01.2013р у справі за № 6-164цс12, - в спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що оскільки спірна 1\\4 частина квартира вибула з володіння Позивачів не з їх волі, то вона підлягає витребуванню від добросовісного набувача - Відповідача-2 - [PERSON]. Таким чином, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14.03.2014р. на ім'я [PERSON] на 1\\2 частину квартири [ADDRESS] видано незаконно на підставі визнаного судом недійсного заповіту спадкодавця [PERSON], з врахуванням того факту, що договір купівлі-продажу вказаної квартири від 08.10.2014р., укладений між [PERSON] та [PERSON] було вчинено з недодержанням в момент укладення договору вимог, які встановлених ст. 203 ЦК України щодо вільного волевиявлення власників 1\\4 частини квартири - [PERSON] та [PERSON] і відповідності такого правочину їх внутрішній волі, то суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом визнання права власності на 1\\4 [ADDRESS] за Позивачами як спадкоємцями після померлої [INFO] [PERSON], як спадкоємиці померлого [INFO]. батька [PERSON], визнання недійсним Свідоцтва на спадщину за заповітом від 14.03.2014р., зареєстрованого в реєстрі за № 570 виданого [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М. на 1\\2 частку у праві власності на спірну квартиру, встановлення недійсності Договору купівлі-продажу квартири від 08.10.2014р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстрованого в реєстрі за №7699 в частині купівлі-продажу 1\\4 зазначеної квартири, та витребування спірної частини відповідної квартири з чужого незаконного володіння у добросовісного набувача - [PERSON] Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідачів на користь позивачів суму судових витрат в рівних частинах пропорційно до задоволених вимог, яку було сплачено позивачами при поданні позову до суду, по 2 381,25 грн. з кожного. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 202 203, 215, 216, 330, 388, 1216, 1217, 1218, 1223, 1258, 1268, 1270, 1276 ЦК України з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009р., Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, Постанови Верховного Суду України від 23.01.2013р у справі за № 6-164цс12, та

Outcome: partial