Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

В листопаді 2020 р. позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дітьми повноліття. Позов мотивований тим, що відповідач є батьком їх спільної дитини, яка проживає разом з позивачем та утримання якої відповідач не здійснює з березня 2020 року. Разом з тим, матеріальний стан позивача не дозволяє у повному обсязі забезпечити дитину усім необхідним для її належного та гармонійного розвитку. Відповідач в добровільному порядку батьківського обов`язку по утриманню дитини не виконує, при цьому є працездатним та працює, маючи дохід. Провадження у справі відкрито ухвалою від 02.12.2020 р. з призначенням розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачем поданий відзив, в якому сторона відповідача просить визначити аліменти в розмірі 1/8 частини від заробітку (доходу), посилаючись на те, що на теперішній час він має низький рівень доходів, який згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб про суми виплачених доходів та утриманих податків від 03.03.2021 р за 2020 р. (сукупний) становить 28 902,52 грн., тобто середньомісячний дохід становить 4 817,09 грн. З листопада 2020 р. він перераховував аліменти на утримання дитини шляхом поповнення її карткового рахунку на суму від 500 до 1 500 грн., а тому вважає, що аліменти підлягають присудженню з дня ухвалення рішення суду. Зазначає, що шлюб між сторонами розірвано рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 15.06.2021 р. До початку судового засідання представником позивача - адвокатом Анфьоровою К.С. подана заява про розгляд справи за її відсутності, в якій сторона позивача просить задовольнити позов в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог закону, про причини неявки суд не повідомив, відзив поданий до суду 30.11.2021 р. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що з 11 жовтня 2003 року сторони у справі перебувають в зареєстрованому шлюбі (актовий запис Лівобережного відділу реєстрації шлюбів м.Києва від 11.10.2003 р. № 1549). На час розгляду справи в Єдиному державному реєстрі судових рішень міститься електронна копія заочного рішення Деснянського районного суду м.Києва від 14.05.2021 р., що набрало законної сили 15.06.2021 р., у цивільній справі запозовом [PERSON] до [PERSON] , яким вищевказаний шлюб розірвано (справа № 754/144/21). Сторони у справі - позивач [PERSON] , [INFO] , та відповідач [PERSON] , [INFO] , є батьками неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] (актовий запис Відділу РАЦС Деснянського РУЮ у м.Києві від 12.01.2006 р. № 77). На момент розгляду справи дитина проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що не оспорює відповідач. Як вбачається з наданих відповідачем за встановленим законом зразком відомостей з Державного реєстру фізичних осіб про суми виплачених доходів та утриманих податків від 03.03.2021 р за вих.№ 722/О/26-15-52-04-02, відповідач в 2020 р. мав постійний дохід від ПП СК «ЮКА» - заробітна плата, нарахований розмір якої за рік становить 42 326,92 грн. Згідно наданої представником позивача довідки, позивач працює в ФОП [PERSON] за сумісництвом на посаді майстра-перекуря та її середньомісячна зарплата за період квітень-вересень 2021 р. становить 1 500,0 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України. Згідно ст. 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Отже, право вибору способу стягнення аліментів (в частці від доходу або в твердій грошовій сумі) належить саме позивачу. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи розмір частки від заробітку (доходу) відповідача, який підлягає стягненню на користь позивача як аліменти на утримання спільної дитини сторін, суд виходить з такого. Відповідно до ст.182 ч.2 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Судом встановлено, що відповідач є людиною працездатного віку, мешкає окремо від позивача та дитини, документів щодо розміру свого доходу за 2021 рік не надав. Законом України «Про державний бюджет на 2021 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років, до вікової категорії якої належить дитина сторін у справі, становить: з 1 грудня - 2 618 гривень. На час розгляду справи прожитковий мінімум на 2022 рік ще не затверджений. Відповідно до ст.141 СК України мати та батько мають рівні обов`язки до дитини, в т.ч. і обов`язку її утримання. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що відповідач є людиною працездатного віку, має на утриманні лише спільну з позивачем дитину, даних про незадовільний стан здоров`я відповідача не подано. Також, вирішуючи такий спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»). Крім того, чинним цивільно-процесуальним законодавством (в порядку наказаного провадження) прямо визначено стягнення аліментів на 1 дитину в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Отже, суд не приймає до уваги твердження відповідача про стягнення аліментів в розмірі 1/8 частини його заробітку (доходів), оскільки вони є безпідставними. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання спільної дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Вказаний розмір аліментів є доцільним, відповідає інтересам обох сторін та інтересам дитини, не суперечить чинному законодавству. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. А відтак, у кожної зі сторін є право на звернення до суду з позовом про збільшення (зменшення) розміру аліментів в разі настання передбачених законом умов. Постановляючи рішення суд враховує, що позивачем суду не надавались докази на підтвердження придбання відповідачем рухомого та нерухомого майна і не заявлялось про це суду. Крім того, в даному судовому провадженні позивачем не ставилось питання про стягнення додаткових витрат на дитину, а тому за позивачем залишається право на звернення до суду у встановленому законом порядку щодо участі відповідача у додаткових витратах згідно ст.185 СК України. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають повному задоволенню, оскільки є обгрунтованими, заснованими на законі та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 12.11.2020 року, і до повноліття дитини. А відтак, суд не приймає до уваги твердження відповідача про стягнення аліментів з дня ухвалення рішення та надані ним квитанції про перерахування коштів 19.08.2021 р., 16.06.2021 р. та 18.10.2021 р. на картковий рахунок дитини, оскільки така позиція не заснована на законі. Відповідно до норм чинного законодавство сплачені відповідачем в добровільному порядку аліменти після 12.11.2020 р. (під час перебування справи в провадженні суду), можуть бути перевірені державним виконавцем на стадії виконання судового рішення при визначені розрахунку заборгованості відповідача по сплаті аліментів. Надані відповідачем квитанції про перерахування відповідачем коштів, які ним перераховувались до 12.11.2020 р., суд також не приймає до уваги, оскільки вони не мають правового значення для вирішення спору. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 840,8 грн., оскільки відповідно до ст.5 ч.1 п.3 Закону України «Про судовий збір» позивач була звільнена від сплати судового збору при подачі позову. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.51 Конституції України, ст.ст.141, 180-184, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved