Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

В листопаді 2018 року позивачі звернулись до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що з 04 вересня 2010 року їх син [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] і від цього шлюбу у них народився син, та відповідно їх /позивачів/ онук, [PERSON], [INFO]. 02 квітня 2016 року [PERSON] помер і після його смерті відповідачка із сином [PERSON] почали проживати разом з ними /позивачами/ у садовому будинку, розташованому за адресою: вул. Миру, 63, смт. Ворзель. Коли дитина пішла до дитячого садочка, вони переїхали проживати до належної позивачам на праві спільної часткової власності квартири № 28, що у будинку № 40 по вул. Чкалова в смт Немішаєве Бородянського району Київської області. При цьому між позивачами та відповідачкою була усна домовленість про те, що вона проживатиме у вказаній квартирі допоки не створить нової сімї. До квітня 2018 року у них /позивачів/ з [PERSON] були теплі родинні відносини, вони були як одна сімя, часто відвідували один одного, вільно спілкувалися з онуком, допомагали матеріально, спільно святкували родинні та церковні свята, відвідували різні місця дитячих розваг. Але, в кінці квітня 2018 року їм /позивачам/ стало відомо, що відповідачка привела у належну їм квартиру без їх на те згоди співмешканця. Після конфлікту, який виник в звязку з цим, а також через те, що відповідачка ображала дитину та ігнорувала запропоновані ними /позивачами/ варіанти відвідування за їх рахунок різних розвиваючих для онука занять, 08 травня 2018 року [PERSON] разом із сином [PERSON] переїхала проживати до свого співмешканця за адресою: вул. Молодіжна, 6, смт. Немішаєве Бородянського району, де проживають і зараз. З того часу у позивачів з відповідачкою склалися неприязні стосунки, на ґрунті яких остання заборонила їм бачитися та спілкуватися з онуком. Оскільки в позасудовому порядку, незважаючи на неодноразові спроби, вони з відповідачкою не можуть дійти згоди щодо їх /позивачів/ участі у вихованні та спілкуванні з онуком, який є для них дуже дорогим, адже з моменту його народження він та його батьки проживали разом з ними, дитина зростала у них /позивачів/ на очах, вони багато часу проводили разом, піклувалися про нього, брали активну участь у його вихованні та спілкуванні з ним, і після смерті сина, онук залишився їх єдиною втіхою та радістю, якої відповідачка своїми діями їх позбавляє, то просили зобовязати відповідачку не чинити їм /позивачам/, як бабі та діду, перешкоди у вихованні та спілкуванні з їх онуком [PERSON], [INFO], визначити порядок їх участі у вихованні та спілкуванні з онуком [PERSON], встановивши такі дні та години побачень та спілкування з дитиною: щотижня в суботу з 10-ї години до 20-ї години за місцем проживання діда /позивача/ та баби /позивачки/ за адресою: [ADDRESS], без присутності матері дитини відповідачки, та за умови, що дитина не буде хворою, з можливістю виїзду в дані дні та години до смт. Ворзель, м. Буча, м. Ірпінь, м. Київ для спільного відпочинку з онуком; у день народження дитини, у присутності матері, за місцем фактичного проживання дитини; відвідування дитини у період хвороби за місцем її проживання, перебування, лікування; два тижні (безперервно) в літній період за попередньою домовленістю з матірю дитини [PERSON] для спільного відпочинку та оздоровлення дитини; необмежене спілкування в період з 10-ї до 20-ї години баби, діда з дитиною [PERSON] засобами телефонного та іншого звязку; зобовязати відповідачку протягом 10-ти днів повідомляти їх /позивачів/ про зміну місця проживання дитини [PERSON] та про зміну контактного номеру телефону. 28 січня 2019 року відповідачка [PERSON] надала до суду відзив на позов, у якому зазначила, що позов не визнає, щодо його задоволення заперечує, з огляду на наступне. Дійсно, 02 квітня 2016 року помер від тяжкої хвороби син позивачів, її чоловік та відповідно батько [PERSON] [PERSON] Після смерті чоловіка вона /відповідачка/ із сином [PERSON] проживала у [INFO], частина якої після смерті її чоловіка належить також і дитині (від своєї частки вона відмовилась на користь сина, так як на цьому наполягали свекри). Як і за життя чоловіка позивачі продовжували керувати її життям, постійно нагадуючи, що вона живе у їх квартирі, а їх /позивачів/ дочка спроваджувала її до м. Одеси, звідки вона /[PERSON]В./ родом. Особисте життя влаштовувати їй було категорично заборонено. Через два роки після смерті чоловіка вона почала зустрічатись з іншим чоловіком, якого не приводила жити у зазначену квартиру. Однак, коли свекри дізналися про її відносини з іншим, то прийшли із своєю дочкою до неї /відповідачки/ та влаштували скандал. Свекруха /позивачка/ та її дочка побили її /[PERSON]В./ на очах у дитини, ображаючи при цьому брутальною лайкою. Вона /відповідачка/ змушена була викликати поліцію та звернутись у лікарню з побоями, але порушувати кримінальну справу проти позивачів відмовилась, хоча це призвело до тяжких наслідків. Так, у дитини стався нервовий зрив, він памятає ту подію до цього часу, розповідає про неї у дитячому садочку та знайомим. Вона /відповідачка/ змушена була звернутись за допомогою до центру психологічної допомоги, де 21 січня 2019 року їй видали висновок про те, що у дитини виявлені наслідки емоціональної травми, через напад на його матір з боку родичів чоловіка, а також у звязку із ранньою смертю батька, рекомендовано пройти курс нейрокорекції протягом 9-ти місяців періодичністю 1-2 рази на тиждень, обовязкове виконання комплексу вправ кожний день та ведення щоденника нагляду за дитиною, повторне обстеження кожних три місяці. Таким чином дитина потребує її /відповідачки/ щоденного нагляду та занять, вона не може дозволити десь випадково травмувати чи застудити дитину, тому віддати останнього позивачам, тим паче без своєї присутності, вона не має змоги, та й дитина сама не піде з ними, бо боїться їх після її /відповідачки/ побиття. 18 лютого 2019 року позивачі надали відповідь на відзив у якій зазначили, що жодної бійки між ними та відповідачкою не було, у момент зясування протиріч про які зазначила у відзиві відповідачка, [PERSON] одразу відвів онука [PERSON] до дитячої кімнати задля уникнення участі дитини у сварці. Тому вважають наведені [PERSON] твердження у відзиві безпідставними та необґрунтованими, а факт виникнення у їх онука нервового зриву та емоційної травми в результаті сварки між ними та відповідачкою вигаданим і хибним. Відповідачка заперечення на відповідь на відзив суду не надала. В судовому засіданні позивачі та їх представник адвокат [PERSON] позов підтримали та викладене у ньому підтвердили. Відповідачка та її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на ті ж доводи, що і у відзиві на позов. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сімї Бородянської РДА [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що спілкування дитини можливе з позивачами у присутності матері дитини. Вислухавши пояснення позивачів та їх представника адвоката [PERSON], відповідачки та її представника адвоката [PERSON], представника третьої особи Служби у справах дітей та сім»ї Бородянської РДА [PERSON], покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], який 02 квітня 2016 року помер /а.с. 11-12/. Як вбачається з матеріалів справи /а.с. 13,21/ та визнається сторонами, з 04 вересня 2010 року [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] від якого у них 30 липня 2013 року народилася дитина син [PERSON], і відповідно позивачі являються дідом та бабою цієї дитини. Після смерті [PERSON] в 2016 році відповідачка разом із дитиною залишилась проживати разом зі свекрами у їх будинку, що по вул. Миру, 63 в смт. Ворзель Київської області, а коли дитина пішла до дитячого садка, то вони з сином переїхали проживати до квартири № 28 у будинку № 40, що по вул. Чкалова в смт. Немішаєве Бородянського району Київської області. До квітня 2018 року у сторін були теплі родинні відносини, позивачі вільно спілкувалися зі своїм онуком [PERSON], приймали участь у його вихованні, допомагали матеріально, що сторонами визнається. Як вбачається з матеріалів справи /а.с.52,57-59/, показів свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], 8 травня 2018 року між відповідачкою та її свекрами /[PERSON], [PERSON]Г./, а також донькою останніх виник конфлікт з приводу того, що [PERSON] почала зустрічатися з іншим чоловіком і під час сварки позивачкою [PERSON] та її донькою відповідачці були нанесені тілесні ушкодження, свідком чого став також і син відповідачки, який знаходився на той час у квартирі. Після конфлікту відповідачка переїхала разом із сином проживати до свого цивільного чоловіка [PERSON] за адресою: вул. Молодіжна, 6, смт Немішаєве Бородянського району, де вони проживають і на даний час. Як посвідчили ті ж свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також допитана в судовому засіданні як свідок вихователь дитячого садка [PERSON], внаслідок подій, які сталися 8 травня 2018 року, у дитини стався нервовий зрив, через який відповідачка зверталась до центру психологічної допомоги, [PERSON] до цих пір згадує і розповідає як вдома, так і в дитячому садку, що його маму побили бабуся з тіткою [PERSON]. [PERSON], [INFO], має захворювання очей та є дитиною з інвалідністю /а.с.43-45,50,56/. Відповідно до рекомендацій Центру психологічної допомоги «NeuroBalance», зроблених за результатами нейропсихологічного обстеження [PERSON] 21 січня 2019 року, для [PERSON] важливо, у звязку з емоційними травмами: смертю батька та побиттям матері родичами у його присутності, не обмежувати контакт з матірю, що є недопустимим для того щоб не викликати погіршення емоційного стану дитини, посилення його страхів та тривоги, яких і так багато на сьогоднішній день /а.с.46-48/. Згідно матеріалів справи /а.с. 7-10,14-20/, позивачі зареєстровані за адресою: [INFO], де проживають з 1985 року. Згідно характеристик Немішаївської селищної ради від 25 вересня 2018 року, за місцем проживання позивачі характеризуються з позитивної сторони, користуються повагою серед сусідів та односельців, приймають участь в громадському житті селища, позивач хороший сімянин, батько та дідусь, позивачка порядна дружина, добра мати та бабуся; скарг від сусідів та односельців на їх поведінку не надходило, у вживанні лікеро-горілчаних та наркотичних засобів не помічені. При обстеженні 25 вересня 2018 року та 30 жовтня 2018 року квартири, де проживають позивачі, згідно акту, складеного за участю депутата Немішаївської селищної ради, та акту комісії у складі представників Служби у справах дітей та сімї Бородянської РДА, встановлено, що у вказаній квартирі зареєстровані позивачі, їх донька [PERSON] та онук [PERSON], [INFO]; квартира має зручності, капітальний ремонт, для дитини облаштована окрема кімната з усім необхідним. [PERSON] працює охоронцем в ОК АГТ «Берізка-3», за місцем роботи характеризується з позитивної сторони. Позивач [PERSON] пенсіонер. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 23 січня 2019 року, складеного за участю депутата Немішаївської селищної ради, на даний час відповідачка з сином [PERSON] проживають з цивільним чоловіком [PERSON] - [PERSON] за адресою: вул. Молодіжна, 6, смт. Немішаєве Бородянського району Київської області. Родина останнього відноситься до дитини з повагою, забезпечує нормальним харчуванням та відпочинком, дитина завжди охайна та доглянута, іде на контакт з усіма членами сімї. [PERSON] за місцем проживання характеризується позитивно, скарг від сусідів на протиправну поведінку не надходило, у вживанні алкогольних напоїв та наркотичних речовин не помічені /а.с.53/. Статтею 257 СК України визначено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Згідно до ст. 263 СК України спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до ст. 159 СК України. В ч.\~2\~ст.\~159\~СК України\~зазначено,\~що суд\~визначає способи\~участі одного\~з батьків\~у вихованні\~дитини (періодичні\~чи систематичні\~побачення,\~можливість спільного\~відпочинку,\~відвідування дитиною\~місця його\~проживання тощо),\~місце та\~час їхнього\~спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Вимогами ст. 18 СК України передбачено способи захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, припинення дій, які порушують сімейні права. . Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 2,8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Оскільки дід, баба, як з боку батька, так і з боку матері є родичами дітей, батьки чи інші особи, з якими проживають діти, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, своїх прав щодо виховання онуків, правнуків. Суд вважає, що позбавлення позивачів права щодо їхньої участі у спілкуванні та вихованні малолітнього онука може позбавити останнього родинних зв'язків з бабою та дідом, любові та турботи з боку останніх. Це узгоджується з приписами Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, в якій принциповим положенням є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Враховуючи викладене, та, зокрема, висновок та рекомендації Центру психологічної допомоги від 21 січня 2019 року, який не встановлює категоричної заборони спілкування позивачів з їх онуком [PERSON], до того ж позивачі з народження дитини до подій, що мали місце у травні 2018 року, вільно спілкувалися з онуком та приймали участь у його вихованні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині зобов'язання [PERSON] не чинити перешкоди позивачам у вихованні та спілкуванні з онуком підлягають задоволенню. Однак, зважаючи на той самий висновок та рекомендації, а також конфлікт, який стався за участі позивачів та матері дитини - відповідачки, внаслідок якого дитині завдано психоемоційної травми, дитина до цих пір згадує про побиття його матері, за рекомендаціями нейропсихолога [PERSON] потребує постійного контакту з матірю, що підтримала і представник служби у справах дітей та сімї Бородянської РДА в судовому засіданні, то суд не вбачає за можливе встановити спілкування позивачів, як діда та баби, з їх онуком [PERSON] за місцем їхнього проживання та без присутності матері дитини відповідачки [PERSON], у звязку з чим вважає за необхідне визначити наступний порядок участі у вихованні та спілкуванні [PERSON] та [PERSON] з їх онуком [PERSON]: два рази на місяць у вихідні дні (субота та неділя) протягом двох годин у час та місці за погодженням і попередньою домовленістю з матірю дитини [PERSON], у присутності матері та з врахуванням стану здоровя дитини, погодніх умов та бажання дитини. З огляду на зазначене в іншій частині в позові суд вбачає необхідним відмовити.

Outcome: partial