Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

В квітні 2016 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області позивач звернулася з вищезазначеною позовною заявою, з проханням: визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] 1/3 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; поділити квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , між [PERSON] та [PERSON] наступним чином: визнати право власності на 1/6 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] та визнати право власності на 1/6 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що з 22 грудня 2001 року вона перебувала з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2013 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Перебуваючи в шлюбі, сторони придбали на ім`я чоловіка та двох доньок квартиру [ADDRESS] . Після розлучення відповідач забрав правовстановлюючі документи на майно нажите у шлюбі та відмовляється добровільно ділити його з позивачем. У зв`язку з цим, змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та просив суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. В обґрунтування своїх заперечень вказав на те, що спірна квартира була придбана за грошові кошти, що були отримані в результаті продажу його власної квартири, що належала йому на праві приватної власності. А саме від продажу квартири [ADDRESS] . Дану квартиру відповідач отримав, працюючи в КП «ЖЕУ-604» (Печерський район). Зважаючи на те, що квартира [ADDRESS] , хоч і придбана за час перебування у шлюбі з [PERSON] , проте за особисті кошти [PERSON] , тому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши подані заяви та матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 грудня 2001 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження виданим Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис №1706 (а.с.9). Від шлюбу у сторін народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 12 березня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Печерського районного управління юстиції м. Києва (а.с.11) та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 27 грудня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві (а.с.12). Шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2013 року (а.с.10). Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що під час шлюбу сторонами було придбано квартиру [ADDRESS] , загальною площею 67,5 кв.м., що зареєстрована на ім`я відповідача [PERSON] та двох доньок [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частині, що підтверджується договором купівлі-продажу від 28 вересня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біляєвим В.О. (а.с.14) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №23996885 від 30 вересня 2009 року (а.с.15). У судовому засіданні встановлено, що шлюбний договір, а також будь-які інші письмові договори щодо майна, яке є їх особистою приватною власністю, а також щодо майна, яке є об`єктом спільної сумісної власності сторони не укладали. Згідно з вимогами ч.1 та ч.2 ст.60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до змісту ч.ч.1-3 ст.61 СК України об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч.1 ст.69, ч.1 ст.70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до вимог ч.1 та ч.2 ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що майно, а саме: 1/3\~частини квартири,\~що знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю сторін, оскільки було придбане ними під час шлюбу. При цьому, судом не взято до уваги доводи відповідача стосовно того, що спірна квартира була придбана за його особисті кошти, отримані від продажу квартири [ADDRESS] . За правилами ч.1 та ч.4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч цьому [PERSON] не надав суду будь-яких належних доказів, які б підтверджували ту обставину, що квартира [ADDRESS] була придбана ним за особисті кошти. Відповідно до вимог абз.2 ч.1 ст.71 СК України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом, при цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, на підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, тому за [PERSON] слід визнати право власності на 1/6 частину спірної квартири. Згідно з\~положенням ч.1\~та ч.2\~ст.11\~ЦПК України суд розглядає\~цивільні справи\~не інакше\~як за\~зверненням фізичних\~чи юридичних\~осіб,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених ними\~вимог і\~на підставі\~доказів сторін\~та інших\~осіб,\~які беруть\~участь у\~справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Зважаючи на\~те,\~що [PERSON] \~заперечував проти\~задоволення позовних\~вимог,\~в тому\~числі стосовно\~визнання за\~ним права\~власності на\~1/6\~частину квартири,\~що знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] .\~Тому суд\~приходить до\~висновку,\~що в частині позовних вимог щодо визнання права власності на 1/6 частину спірної квартири за [PERSON] слід відмовити. Судові витрати по даній справі складають сплачений позивачем судовий збір в сумі 1810 гривень 53 копійки (а.с.41), які відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial