Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

В липні 2021 року позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) про зняття арешту з майна, посилаючись на наступні обставини. [PERSON] та [PERSON] є співвласниками будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Під час здійснення свого права на розпоряджання своїм майном [PERSON] дізналась про накладення обтяження у вигляді арешту нерухомого майна на її частину будинку за адресою: [ADDRESS] , обтяжувач та заявник - Міський відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення зборони на його відчуження, АК №623600 від 23.02.2010 року, видана Міським відділом державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції. Під час здійснення свого права на розпоряджання своїм майном [PERSON] дізналась про накладення обтяження у вигляді арешту нерухомого майна на її частину будинку за адресою: [ADDRESS] , обтяжувач та заявник - Міський відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення зборони на його відчуження, АК №623597 від 23.02.2010 року, видана Міським відділом державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції. 18 травня 2021 року [PERSON] - представник [PERSON] звернулася до Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про зняття арешту, але отримала відмову з підстав того, що знищені архівні справи після закінчення трирічного строку їх зберігання, неможливо встановити чи однозначно ідентифікувати номер виконавчого провадження при примусовому виконанні якого накладалися арешти на майно боржника. 05 квітня 2021 року [PERSON] звернулася до Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про зняття арешту, але отримала відмову з підстав того, що знищені архівні справи після закінчення трирічного строку їх зберігання, неможливо встановити чи однозначно ідентифікувати номер виконавчого провадження при примусовому виконанні якого накладалися арешти на майно боржника. 15 червня 2020 року адвокат Павлецька Марина Анатоліївна звернулась до Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з вимогою надати наступну інформацію: на якій підставі було накладення обтяження у вигляді арешту нерухомого майна на будинок, 1/3 частину, за адресою: [ADDRESS] , Заявник та обтяжувач - Міський відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, Код: 34846021, 09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул., Привокзальна, 32-а, підстава обтяження; постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, АК №623600, 23.02.2010, міський відділ виконавчої служби Білоцерківського міського управління юстиції. Чи закінчене виконавче провадження і на якій підставі по виконавчому провадженню по якому було накладено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна на будинок, 1/3 частину, за адресою: [ADDRESS] , Заявник та обтяжувач - Міський відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, Код: 34846021, 09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул., Привокзальна, 32-а, підстава обтяження; постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, АК № 623600, 23.02.2010, міський відділ виконавчої служби Білоцерківського міського управління юстиції. Таку ж інформацію адвокат запитувала стосовно арешту накладеного на частину спірного будинку, яка належить [PERSON] . 29 червня 2020 року адвокат Павлецька М.А. отримала відповідь на адвокатський запит №61183, з якої вбачається, що відповідно до даних Автоматизованої системи виконавчого провадження в Білоцерківському міському відділі державної виконавчої служби будь-яких виконавчих проваджень з примусового виконання виконавчих документів боржником яких є [PERSON] не перебувають. Надати копії документів, які стали підставою для накладення арешту на будинок [ADDRESS] не має можливості в зв`язку із їх знищенням. В реєстрі боржників будь-які відомості відносно позивачів також відсутні. Тобто, наявність арешту на майно за відсутності правових підстав, оскільки виконавчі провадження по відношенню до Позивачів відсутні, порушує право власності позивачів, внаслідок чого вони позбавлені змоги дарувати чи продавати спірний будинок, так і в повному обсязі користуватися та розпоряджатися цим майном та на власний розсуд. Оскільки виконавчі провадження відносно [PERSON] та [PERSON] відсутні та документи, які підтверджують накладення та зняття арешту виконавчою службою знищені, вони змушені звертатися за захистом своїх прав та законних інтересів до суду. Тому, просили суд зняти арешт з 1/3 частини будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON] (раніше - [PERSON] ), який накладений Міським відділом державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення зборони на його відчуження, АК № 623600 від 23.02.2010 року, видана Міським відділом державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, зняти арешт з 1/3 частини будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON] , який накладений Міським відділом державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення зборони на його відчуження, АК № 623597 від 23.02.2010 року виданої, Міським відділом державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції ( а. с. 1-6 ). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.07.2021 року, головуючим суддею визначено Орєхова О.І. ( а. с. 32 ). Ухвалою судді від 22 липня 2021 року позовну заяву [PERSON] , [PERSON] до Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) про зняття арешту з майна було залишено без руху ( а. с. 36-38 ). 30 липня 2021 року за вх.№ 35724 судом отримано від [PERSON] заяву про усунення недоліків ( а. с. 42 ). Ухвалою судді від 02 серпня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 09 годину 30 хвилин 28 вересня 2021 року ( а. с. 44-45 ). Ухвалою суду від 28 вересня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 09 годину 30 хвилин 04 листопада 2021 року ( а. с. 54-55 ). В судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з`явилися. 28.09.2021 року за вх. № 45431 судом отримано заяву від представника [PERSON] - [PERSON] , в якій остання просила розгляд справи проводити за відсутності позивача та представника. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі та не заперечують щодо заочного розгляду справи ( а. с. 50). Крім того, 28.09.2021 року з вх.№ 45432 судом отримано заву від [PERSON] , в якій остання також просила розглядати справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи у разі неявки відповідача ( а. с. 52 ). Відповідач Білоцерківський міський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) в судове засідання не направив свого представника, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи свідчить довідка про доставку електронного листа ( а. с. 56 ), а також отриманий судом лист, яким Білоцерківський міський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) підтверджує отримання ухвали суду від 28.09.2021 року. Зазначеною ухвалою суду було закрито підготовче провадження та зазначено відомості про розгляд справи по суті на 09 годину 30 хвилин 04 листопада 2021 року. Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відповідач належним чином повідомлений про час, дату та місце слухання справи. Заяв та клопотань на адресу суду від відповідача не надходило так і не надходило від відповідача і відзиву на позовну заяву позивача. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки, належним чином повідомлений відповідач Білоцерківський міський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) в судове засідання свого представника не направив, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а саме заочного, суд вважає за необхідним по даній справі провести заочний розгляд. Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Ухвалою суду від 04.11.2021 року було постановлено провести заочний розгляд у вищезазначеній цивільній справі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ( форма власності спільна часткова по 1/3 частині ), що підтверджується рішенням апеляційного суду Київської області від 20 січня 2004 року ( а. с. 14 ) та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.04.2004 року ( а. с. 15 ). Крім того, згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 серпня 2006 року припинено право власності на ім`я [PERSON] на 1/3 домоволодіння [ADDRESS] , яке належала останньому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності в рівних частках за кожною на 1/3 частину домоволодіння [ADDRESS] , яка належала [PERSON] ( а. с. 15 ). З Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.11.2006 року вбачається, що згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 04.08.2006 року буд. [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності по 1/6 частині ( а. с. 17 ). З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10.06.2021 року вбачається, що на 1/3 частку майна в буд. [ADDRESS] , що належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності накладено арешт, обтяжувач та заявник - Міський відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення зборони на його відчуження, АК № 623600 від 23.02.2010 року, видана Міським відділом державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції та підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення зборони на його відчуження, АК № 623597 від 23.02.2010 року, видана Міським відділом державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції відповідно ( а. с. 18-20 ). У відповідь на звернення [PERSON] - представника [PERSON] від 18 травня 2021 року, Білоцерківським міським відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зазначено, що знищені архівні справи після закінчення трирічного строку їх зберігання, неможливо встановити чи однозначно ідентифікувати номер виконавчого провадження при примусовому виконанні якого накладалися арешти на майно боржника, а до заяви про зняття арешту не додано документів, які б надавали правові підстави для винесення постанови про зняття арешту з майна [PERSON] ( а.с.21 ). Також, у відповідь на звернення [PERSON] , Білоцерківський міський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про зняття арешту, надав відмову з підстав того, що знищені архівні справи після закінчення трирічного строку їх зберігання, неможливо встановити чи однозначно ідентифікувати номер виконавчого провадження при примусовому виконанні якого накладалися арешти на майно боржника ( а. с. 22 ). 11 червня 2020 року за вих. № 34 адвокат Павлецька Марина Анатоліївна звернулась до Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з вимогою надати наступну інформацію: на якій підставі було накладення обтяження у вигляді арешту нерухомого майна на будинок, 1/3 частину, за адресою: [ADDRESS] , Заявник та обтяжувач - Міський відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, Код: 34846021, 09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул., Привокзальна, 32-а, підстава обтяження; постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, АК №623600, 23.02.2010, міський відділ виконавчої служби Білоцерківського міського управління юстиції. Чи закінчене виконавче провадження і на якій підставі по виконавчому провадженню по якому було накладено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна на будинок, 1/3 частину, за адресою: [ADDRESS] , Заявник та обтяжувач - Міський відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, Код: 34846021, 09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул., Привокзальна, 32-а, підстава обтяження; постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, АК № 623600, 23.02.2010, міський відділ виконавчої служби Білоцерківського міського управління юстиції. Таку ж інформацію адвокат запитувала стосовно арешту накладеного на частину спірного будинку, яка належить [PERSON] . Вказаний адвокатський запит було отримано 15.06.2021 року, про що свідчить відповідний штамп ( а. с. 23-24 ). З відповіді адвокату Павлецькій М.А., яка надана Білоцерківським міським відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ ) від 22.06.2021року за вих. № 61183 вбачається, що відповідно до даних Автоматизованої системи виконавчого провадження в Білоцерківському міському відділі державної виконавчої служби будь-яких виконавчих проваджень з примусового виконання виконавчих документів боржником яких є [PERSON] не перебувають. Надати копії документів, які стали підставою для накладення арешту на будинок [ADDRESS] не має можливості в зв`язку із їх знищенням (а. с. 25 ). В реєстрі боржників будь-які відомості відносно позивачів відсутні, що підтверджується наявними в матеріалах справи Інформаціями з Єдиного реєстру боржників від 10.06.2021 року ( а. с. 26, 27, 28, 29 ). Звертаючись до суду з відповідним позовом, позивачі вважають, що вищезазначене обтяження, яке накладено державною виконавчою службою порушує їх права як власників вільно володіти та розпоряджатися своєю власністю, зняття такого обтяження державна виконавча служба відмовляється, тому іншого способу захисту, як звернення до суду не існує. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (Постанова № 5) від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). У відповідності зі ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод. Першого протоколу та протоколів № 2, 4. 7. та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Частиною 2 цього Закону передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Отже, вимоги позивачів, що ґрунтуються на їх праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року. Встановлено, що на сьогодні позивачі не мають право вільно розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд, оскільки згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна об`єкта нерухомого майна від 10.06.2021 року вбачається, що на 1/3 частку майна в буд. [ADDRESS] , що належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності накладено арешт, обтяжувач та заявник - Міський відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення зборони на його відчуження, АК № 623600 від 23.02.2010 року, видана Міським відділом державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції та підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення зборони на його відчуження, АК № 623597 від 23.02.2010 року, видана Міським відділом державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції відповідно. Таким чином, арешт накладений на майно порушує права власності позивачів. Згідно із ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Таким чином, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право позивачів, внаслідок чого останні позбавлені змоги в повному обсязі використати своє законне право відносно належного їм майна. Окрім того, у провадженні ДВС, жодних виконавчих документів відносно позивачів не існує, тобто підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивачів підлягає судовому захисту у заявлений ними спосіб шляхом зняття арешту з майна. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Виходячи з вищевикладеного, суд, оцінивши докази, які містяться у матеріалах справи, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що в ході розгляду справи доведені ті обставини, на які позивачі посилалися як на підставу позовних вимог, а тому вони підлягають задоволенню повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на - відповідача. При зверненні до суду з вищевказаною позовною заявою позивачі сплати кожний судовий збір у розмірі 908 гривень, що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями ( а. с. 7, 43 ). Оскільки позивачі не наполягали на стягненні з відповідача судового збору, суд вважає за можливим віднести судові витрати за рахунок позивачів. Відповідно до ч. 2 ст. 288 ЦПК України суд роз`яснює, що позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved