Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

В липні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа [PERSON] приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу, Запорізька районна державна адміністрація про визнання недійсним свідоцтва на право власності, скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності на обєкт нерухомого майна. В обґрунтування свої позовних вимог позивач зазначив, що він є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті своєї матері [PERSON] померлої 23 квітня 2015 року, та який згідно до [PERSON] про право на спадщину за заповітом від 30.01.2016 року виданого [PERSON], приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу за р. № 364 став власником 2/5 частин житлового будинку № 32 по вул. Талаліхіна м. Запоріжжя, які належали матері на праві власності на підставі договору дарування від 11.02.1975 року та згідно [PERSON] про право на спадщину за заповітом від 30.01.2016 року виданого [PERSON], приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу за р. № 368 став власником земельної ділянки площею 0,1638 га., кадастровий номер 2322188800:10:003:2022, яка розташована за адресою: Запорізька область, Запорізький район, Сонячна сільська рада, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель споруд (присадибна ділянка) та належала матері на праві власності на підставі [PERSON] про право власності на нерухоме майно, виданого Реєстраційною службою Запорізького міського управління юстиції 19.03.2014 року. Позивач вказує, що відповідач [PERSON], є його співвласником по будинку та якій належить право власності на 3/5 частки житлового будинку № 32 по вул. Талаліхіна м. Запоріжжя. Також позивач зазначає, що до теперішнього часу він володіє, користується своєю часткою в будинку, укладає договори на постачання електроенергії, води, газу, але на сьогодні зясувалось, що право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1638 га. на якій розташовано вказаний житловий будинок є в цілому його власністю, натомість як зясувалось, на тепер відповідач є власником 3/5 частин у вигляді 0,0995 га., що підтверджується Державним актом на право власності на землю виданого 24.06.1999 року головою Сонячної сільської ради народних депутатів за № 65-П Натомість, як вбачається з Рішення Сонячної сільської ради Запорізького району Запорізької області № 24 від 02.12.2010 року про безоплатну передачу у власність земельної ділянки [PERSON] для будівництва і обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд, вирішено передати у власність [PERSON] земельну ділянку 2/5 частин від загальної площі 0,1638 га. для будівництва і обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд, яка перебувала в її користуванні. Таким чином, вже після смерті матері позивача та після отримання позивачем [PERSON] по право на спадщину за заповітом від 30.01.2016 року було виявлено, що мати позивача коли звалась до Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції за реєстрацією права власності на земельну ділянку отримала [PERSON] про право власності на нерухоме майно від 19.03.2014 року з помилкою, а саме замість її частки 0,0643 га. на 2/5 видано на всю загальну площу на 0,1638 га., тобто з часткою яка належить відповідачу, а тому позивач вважає вказане свідоцтво недійсним, а в єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про паво власності, які фактично не відповідають дійсності. Позивач зазначає, що для вирішення спірного питання, лише його мати могла звернутись до Відділу державної реєстрації права власності із заявою по припинення права власності, однак внаслідок її смерті виправити вказану помилку є неможливим, оскільки цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Також позивач вказує, що беручи до уваги, той факт, що він вже після смерті матері отримав правовий документ на спірну земельну ділянку через нотаріальну контору, а саме [PERSON] по право на спадщину за заповітом від 30.01.2016 року за р. № 368, тому при визнанні недійсним [PERSON] про право власності на нерухоме майно від 19.03.2014 року на спірну земельну ділянку також підлягає визнанню недійсним [PERSON] про право на спадщину за заповітом від 30.01.2016 року за р. № 368. У звязку з вищевикладеним позивач змушений був звернутись до суду з даною позовною заявою. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, але надала до суду нотаріально завірену заяву, в якій зазначила, що проти позову [PERSON] не заперечує, просить суд позовні вимоги задовольнити, справу розглянути за її відсутності. Третя особа [PERSON] приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округув судове засідання не зявилась, повідомлена належним чином, заяви про відкладення розгляду справи не надала. Представник третьої особи Запорізької районної державної адміністрації в судове засідання не зявився, повідомлені належним чином, заяви про відкладення розгляду справи не надали. Всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження під час розгляд справи тому підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В судовому засіданні встановлено наступне. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно по реєстрацію права власності, від 19.03.2014 року Реєстраційною службою Запорізького районного управління юстиції Запорізької області на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер 195247975 від 19.03.2014 року зареєстровано паво власності [PERSON] на земельну ділянку, розташовану за адресою Запорізька область Запорізький район, Сонячна сільська рада, кадастровий номер 2322188800:10:003:2022, для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1638 га. У відповідності до Рішення № 24 від 02.12.2010 року Сонячної сілкої ради Запорізького району Запорізької області, [PERSON] безоплатно передано у власність земельну ділянку 2/5 часини від загальної площі 0,1638 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, яка перебуває в її користуванні. 23 квітня 2015 року [PERSON] пома, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ЖС № 326732, актовий запис № 3070. 30.01.2016 року позивач [PERSON] отримав [PERSON] про право на спадщину за заповітом № 364, згідно якого [PERSON] успадкував після смерті [PERSON] 2/5 частки житлового будинку № 32, що знаходиться по вулиці Талаліхіна в м. Запоріжжя. Також 30.01.2016 року [PERSON] отримав [PERSON] про право на спадщину за заповітом № 368, згідно якого [PERSON] успадкував після смерті [PERSON] земельну ділянку площею 0,1638 га., кадастровий номер 2322188800:10:003:2022, що знаходиться за адресою: Запорізька область Запорізький район, Сонячна сільська рада, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель споруд (присадибна ділянка) та належала матері на праві власності на підставі [PERSON] про право власності на нерухоме майно, виданого Реєстраційною службою Запорізького міського управління юстиції 19.03.2014 року [PERSON], є його співвласником по будинку та якій належить право власності на 3/5 частки житлового будинку № 32 по вул. Талаліхіна м. Запоріжжя. Земельна ділянка площею 0,0995 га. на території Сонячної сільської ради м. Запоріжжя, вул. Талаліхіна, 32, для ведення особистого підсобного господарства передана у власність [PERSON] згідно Державного акту серія І-ЗП № 025187 Таким чином, вже після смерті [PERSON] та після отримання [PERSON] [PERSON] по право на спадщину за заповітом від 30.01.2016 року було виявлено, що [PERSON] коли звернулась до Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції за реєстрацією права власності на земельну ділянку отримала [PERSON] про право власності на нерухоме майно від 19.03.2014 року з помилкою, а саме замість її частки 0,0643 га. на 2/5 видано на всю загальну площу на 0,1638 га., тобто з часткою яка належить [PERSON], тому вказане свідоцтво є недійсним, а в єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про паво власності, які фактично не відповідають дійсності. Отже, для вирішення спірного питання, лише [PERSON] могла звернутись до Відділу державної реєстрації права власності із заявою по припинення права власності, однак внаслідок її смерті виправити вказану помилку є неможливим, оскільки відповідно до ч 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Беручи до уваги, той факт, що [PERSON] вже після смерті матері отримав правовий документ на спірну земельну ділянку через нотаріальну контору, а саме [PERSON] по право на спадщину за заповітом від 30.01.2016 року за р. № 368, тому при визнанні недійсним [PERSON] про право власності на нерухоме майно від 19.03.2014 року на спірну земельну ділянку також підлягає визнанню недійсним [PERSON] про право на спадщину за заповітом від 30.01.2016 року за р. № 368. [PERSON] являється власником 2/5 частки житлового будинку № 32 по вул. Талаліхіна м. Запоріжжя, тому відповідно він являється власником після смерті матері [PERSON] саме такої ж частки у вигляді 2/5 частки земельної ділянки, що складає 0,0643га. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частина 1 статті 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. У відповідності до ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими Законами України. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належної їй земельною ділянкою, такий акт згідно з ч. 1 ст. 155 ЗК України визнається недійсним. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦПК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з вимогами ст. 392 ЦК країни власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Приписами ст. 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до п. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію пав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав. У відповідності до вимог ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є зокрема, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно і обмежень цих прав, що набрали законної сили Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. На підставі вищевикладеного, суд вважає за можливе постановити рішення по справі, яким позовні вимоги [PERSON] задовольнити.

Outcome: approved