Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

В листопаді 2014 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до Миколаївської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини, факту спільного проживання зі спадкодавцем та про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Вказувала на те, що в 1986 р. померла її прабабуся [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді належних їй 28/100 часток житлового будинку [ADDRESS] в м. Миколаєві. Спадщину, відповідно до заповіту, після її смерті прийняли онуки - батько позивачки та його брат, дядько позивачки - [PERSON], оскільки проживали разом зі спадкодавицею, вели з нею спільне господарство та після її смерті вступили в управління спадковим майном. Однак свої спадкові права онуки померлої за життя не оформили, батько помер у 2000 році, дядько помер [INFO] року. Також позивачка зазначала, що протягом більш ніж п`яти років проживала разом з померлим дядьком однією сім`єю, вони мали спільний побут, разом вели господарство, інших родичів в нього не було. Посилаючись на вищевикладене, позивачка [PERSON] просила суд: встановити факт прийняття [PERSON], [INFO], який народився в м. Миколаєві, спадщини за заповітом від 03 листопада 1972 року у вигляді 28/200 частин житлового будинку з відповідною частиною підсобних надвірних споруд, що знаходяться в м. Миколаєві по [ADDRESS], після смерті його баби - [PERSON], померлої [INFO] р.; встановити факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON], померлого [INFO] року, та [PERSON], а саме те, що вони проживали спільно однією сім`єю в житловому будинку [ADDRESS] в м. Миколаєві з 1995 р. і до моменту його зникнення - жовтень 2006 року; визнати за [PERSON] право власності на 28/200 частин житлового будинку, з відповідною частиною господарських і побутових будівель та споруд, що знаходяться в м. Миколаєві по [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті дядька - [PERSON], померлого [INFO] року, який прийняв за заповітом, але не оформив спадщину після смерті своєї баби [PERSON], яка померла [INFO] р. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав. Представник Миколаївської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про розгляд справи належним чином. Від нього надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. 29.06.1966 р. державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори було посвідчено Договір дарування, відповідно до якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар 28/100 частин житлового будинку та надвірних споруд, що знаходяться в [ADDRESS] 03.11.1972 р. [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої миколаївської державної нотаріальної контори, відповідно до якого заповідала належну їй частину жилого будинку з відповідною частиною підсобних надвірних споруд, що знаходяться в [ADDRESS], внукам [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. [INFO] р. померла [PERSON] . Місце відкриття спадщини - [ADDRESS], АР Крим, за місцем реєстрації спадкодавця. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 28/100 частин житлового будинку та надвірних споруд, що знаходяться в [ADDRESS] Відповідно до копії актових записів та копій свідоцтв про народження [PERSON] та [PERSON] - рідні брати. [PERSON] помер [INFO] року. [PERSON] помер [INFO] За життя для оформлення своїх спадкових прав до нотаріальної контори [PERSON] та [PERSON] не звертались Після смерті жодного із спадкодавців спадкова справа не заводилась. [PERSON] - донька [PERSON], мешкала та, відповідно до копії паспорту зареєстрована з 06.07.2000 року за адресою [ADDRESS], разом із матір'ю. Згідно положень ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. У відповідності до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст.ст.10,11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Позивачем суду не надано доказів та не заявлено будь-яких вимог стосовно того, що зазначені у заповіті особи, а саме - [PERSON], [PERSON], [PERSON] є - [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. На твердження представника позивача, після відкриття спадщини після смерті [PERSON] її онуки [PERSON] та [PERSON] продовжили проживати в належній спадкодавиці частині житлового будинку [ADDRESS] в м. Миколаєві, здійснювали його утримання, оплачували комунальні послуги, через що вважаються такими, що фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, отже прийняли спадщину після смерті своєї бабусі в рівних частках - по 1/2 частині кожний, тобто по 28/200 часток житлового будинку [ADDRESS] в м. Миколаєві. Суд не може погодитись із цим, оскільки належних та допустимих доказів, на підтвердження вказаних обставин, позивачем не було надано, клопотань щодо витребування доказів, виклик свідків не заявлено. Відповідно до Актів від 16.09.2014 р. в буд. [ADDRESS] в м. Миколаєві проживали: [PERSON] (з 1966 р. по 1986 р.), [PERSON] (з 1980 р. по 2000 р.), та [PERSON] (з 1985 р. по [INFO] р.), [PERSON] з 1995 року по цей час. Суд не може прийняти ці акти, як належний доказ, та відноситься до них критично, оскільки їх зміст не містить факту прийняття спадщини особами, стосунків, які склались між ними. Крім того інформація, вказана у актах, щодо постійного місця проживання [PERSON] не відповідає дійсним обставинам на твердження представника позивача, а саме тому, що спадкодавця зареєструвала шлюб та постійно проживала багато років з чоловіком у АР Крим, де й померла. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, тобто з моменту смерті спадкодавця. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, він не заявив про відмову від неї. Жодних доказів щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON], спільного проживання позивача із [PERSON] однією сім'єю на час його смерті, суду не надано. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги в повному обсязі задоволенню не підлягають через їх недоведеність.

Outcome: dismissed