Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

В лютому 2016р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с.74-80) до відповідачів: ПАТ «БТА Банк» (далі по тексту - відповідач 1), ТОВ «Кредитні ініціативи» (далі по тексту - відповідач 2), треті особи: старший державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Бучко В.В. (далі по тексту - третя особа 1), державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві Чорний В.В. (далі по тексту - третя особа 2), в якому просила суд: - визнати частково недійсним договір факторингу від 03 квітня 2014р., укладений між ПАТ «БТА Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» в частині відступлення права грошової вимоги за кредитним договором №020/06к від 30 жовтня 2006р., укладеного між ВАТ «Український кредитно-торговий банк» ( правонаступником якого є ПАТ «БТА Банк») та [PERSON]; - визнати частково недійсним договір про передачу прав за іпотечним договором від 03 квітня 2014р., укладений між ПАТ «БТА Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» в частині відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 30 жовтня 2006р., укладеного між ВАТ «Український кредитно-торговий банк» (правонаступником якого є ПАТ «БТА Банк») та [PERSON]; - визнати частково недійсним договір про передачу прав за іпотечними договорами від 03 квітня 2014р., укладений між ПАТ «БТА Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» в частині відступлення права грошової вимоги за кредитним договором № 020/06к від 30 жовтня 2006р., укладеного між ВАТ «Український кредитно-торговий банк» (правонаступником якого є ПАТ «БТА Банк») та [PERSON]; - визнати частково недійсним договір про передачу прав за договорами застави від 03 квітня 2014р., укладений між ПАТ «БТА Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» в частині відступлення права грошової вимоги за кредитним договором № 020/06к від 30 жовтня 2006р., укладеного між ВАТ «Український кредитно-торговий банк» (правонаступником якого є ПАТ «БТА Банк») та [PERSON] Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 30 жовтня 2006р. між ПАТ «Український кредитно-торговий банк» та нею було укладено кредитний договір №020/06к, відповідно до якого останній було надано кредит у сумі 126000,0 дол. США на умовах своєчасного повернення наданого кредиту, сплати нарахованих процентів, зі строком з 30 жовтня 2006р. по 30 жовтня 2021р., зі сплатою процентів в розмірі 13%. В цей же день, між ВАТ «Український кредитно-торговий банк» та позивачкою було укладено договір іпотеки. У зв'язку із несвоєчасним виконанням зобов'язання, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30 травня 2011р. позов ПАТ «БТА Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення грошових коштів за кредитним договором - задоволено. На підставі якого підлягає стягненню солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «БТА Банк» сума заборгованості в розмірі 1033949,62 грн. Рішення суду набрало законної сили. На виконання вищезазначеного рішення, Оболонським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист. 23 липня 2012р. головним державним виконавцем ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві винесено постанови: про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника ([PERSON].) та оголошення заборони на його відчуження. На виконання вищезазначеного рішення суду було передано три земельні ділянки, що свідчить про часткове виконання рішення та залишок по заборгованості у розмірі 322089, 62 грн. 03 квітня 2014р. між ПАТ «БТА Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу. ТОВ «Кредитні ініціативи» не має генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, а відтак, воно не має права надавати фінансові послуги, визначені у ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», якщо вони є валютними. Вказані обставини, на думку позивачки, свідчать про те, що відповідач 2 не має права вимагати грошові кошти за вищезазначеним кредитним договором від 30 жовтня 2006р., так як він є валютним, оскільки кредит було надано у доларах США, а тому вона змушена звернутися до суду з вказаним позовом про захист своїх прав. В судовому засідаднні представник позивачки заявлені позовні вимоги підтримав в повнмоу обсязі, з підстав, зазначених в позові, просив суд позов задовольнити. В подальшому позивачка та її представник в судове засідання не з'явились; про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином; представником позивача було подано заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, яка заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача 2 в судове засідання не з'явився; про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; подав письмові заперечення на позов у яких просив відмовити в повному обсязі в задоволенні позову [PERSON] та просив суд, провести розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача 1 та треті особи 1, 2 в судові засідання не з'явились; про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку; своїх представників не направили; про поважність причини його неявки суд не повідомляли та не просили розглядати справу у їх відсутність; заперечення проти позову не подавали; по справі зібрано достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 30 жовтня 2006р. між ВАТ «Український кредитно-торговий банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №020/06к, відповідно до п.п.1.1., 2.1, 3.1. якого, банк надав [PERSON] кредит у сумі 126000,0 дол. США на умовах цільового використання (для ремонту нерухомості), забезпеченості, строковості, платності, зворотності та інших умовах, вкладених в цьому договорі, на строк з 30 жовтня 2006р. по 30 жовтня 2021р., з процентною ставкою 13% річних (а.с.13-20). 30 жовтня 2006р. між ВАТ «Український кредитно-торговий банк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до п.2.1. якого, іпотекою забезпечуються вимоги іпотекодержателя (ВАТ «Український кредитно-торговий банк») щодо виконання іпотекодавцем ([PERSON].) кожного і всіх його зобов'язань за кредитним договором № 020/06к від 30 жовтня 2006р. у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі, з усіма змінами і доповненнями до нього (а.с.21-24). [PERSON], відповідно до договору поруки № 020/06к від 30 жовтня 2006р., зобов'язалась солідарно з позичальником ([PERSON].) відповідати перед банком (відповідач 1) за виконання позичальником ([PERSON].) усіх його зобов'язань в повному обсязі перед банком, що виникли з кредитного договору № 020/06к від 30 жовтня 2006р., як існуючих на момент укладення цього договору, так і тих, що що можуть виникнути в майбутньому (а.с.192-193). У зв'язку із неналежним виконанням взятих на себе зобов'язань з боку [PERSON] та [PERSON], рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30 травня 2011р., яке набрало законної сили, позов ПАТ «БТА Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення грошових коштів за кредитним договором - задоволено, стягнути солідарно з останніх на користь ПАТ «БТА Банк» суму заборгованості в розмірі 1032129,62 грн. та 1820,0 грн. судових витрат. 23 липня 2012р. головним державним виконавцем ВДВС Оболонського РУЮ Диких О.О. винесено постанови: про відкриття виконавчого провадження, по виконанню виконавчого листа №2-70, виданого 18 листопада 2011р. Оболонським районним судом м. Києва про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ВАТ «БТА Банк» боргу в сумі 1033949,62 грн.; про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яке належить [PERSON], відповідно до якої, арешт накладено на все майно. 03 квітня 2014р. між відповідачами 1, 2 було укладено договір факторингу, відповідно до п.п. 2.1 цього договору, клієнт (відповідач 1) відповідно до умов цього договору відступає фактору (відповідач 2)свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у реєстрі заборгованості боржників та у переліку кредитних договорів та договорів забезпечення, право на вимогу якої належить клієнту (відповідачу 1) на підставі документації, а фактор (відповідач 2), шляхом надання фінансової послуги клієнту (відповідач 1), набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та сплачує клієнту (відповідачу 1) грошові кошти в розмірі, що становить ціну продажу та в поряду, передбаченому цим договором. При цьому, сторони погодили, що права вимоги заборгованості по кредитних договорах, та права вимог по договорам забезпечення відступаються/передаються клієнтом (відповідач 1) фактору (відповідач 2) за цим договором на основі «як є», остаточно та назавжди, та ні за яких обставин не підлягають поверненню фактором (відповідачем 2) клієнту ( відповідачу 1)(окрім повернення грошових коштів, згідно п.5.3. цього договору) без надання будь-яких пов'язаних запевнень та гарантів, окрім тих, що вказані у цьому договорі. Після переходу прав вимоги заборгованості до фактора (відповідач 2), останній має право нараховувати, в якості нового кредитора у зобов'язанні, проценти, комісії, штрафні санкції та інші обов'язкові платежі по відношенню до боржників у разі невиконання ними зобов'язань за кредитними договорами по сплаті обов'язкових платежів, строк сплати яких не настав на дату підписання цього договору, але настане у майбутньому (а.с. 25-30). З моменту відступлення клієнтом (відповідач 1 (фактору (відповідач 2) прав вимоги заборгованості, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для фактора (відповідач 2) та вважаються наданими фактору (відповідач 2). Разом з правами вимоги до фактора (відповідач 2) переходять всі пов'язані з ними права, зокрема, права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів, в тому числі тих, що можуть виникнути у майбутньому, у зв'язку із нарахуванням фактором, в якості нового кредитора, процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів по відношенню до боржників, у разі невиконання ними вимог кредитних договорів по сплаті обов'язкових платежів, строк сплати яких не настав на дату підписання цього договору, але настане у майбутньому ( п.2.2. договору факторингу від 03 квітня 2014р.). Перехід від клієнта (відповідач 1) до фактора (відповідач 2) прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в дату відступлення, якою є дата укладення цього договору, після чого фактор ( відповідач 2) стає новим кредитором у зобов'язанні по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. (п.2.3. договору факторингу від 03 квітня 2014р.). Згідно копії реєстру заборгованості боржників (додаток №1) до відповідача 2 перейшло право вимоги по кредитному договору № 020/06к від 30 жовтня 2006р., де позичальником зазначено [PERSON] - заборгованість по основній сумі кредиту станом на 03 квітня 2014р. 117609,20 дол. США, заборгованість по процентам 8976,96 дол. США (а.с.124-127). 03 квітня 2014р. між ПАТ «БТА Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір про передачу прав за іпотечними договорами, відповідно до п.п.1.1., 2.1. цього договору, сторони домовились, що разом з відступленням прав вимоги заборгованостей по кредитних договорах від боржників, що здійснюється на підставі договору факторингу від 03 квітня 2014р., укладеного між сторонами, одночасно передаються права вимоги за іпотечними договорами, які визначені цим договором. Іпотекодержатель передає новому іпотекодаржателю права за іпотечними договорами, перелік яких наведено у додатку №1 до цього договору (а.с.128-129). Вказані обставини підтверджені додатком №1 до договору про передачу прав за іпотечними договорами від 03 квітня 2014р. (а.с.130-131). В подальшому, у зв'язку з систематичним порушенням боржником (позивачкою) своїх зобов'язань зі сплати кредиту, відповідач 2, відповідно до умов договору поруки, звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили. Не доказуються при розгляді інших справи, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10 червня 2015р. в задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON], третя особа: [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено. Вищезазначеним рішенням суду встановлено, що у зв'язку з порушенням позичальником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України використав право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором і рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 30 травня 2011р. солідарно стягнуто заборгованість з [PERSON], [PERSON] за кредитним договором № 020/06к від 30 жовтня 2006р.. укладеним між ВАТ «Український кредитно-торговий банк» та [PERSON] у розмірі 1032129,62 грн. та 1820,0 грн. судових витрат. Тобто, судовим рішенням від 30 травня 2011р. стягнуто заборгованість за кредитним договором, підстави для його повторного стягнення через зміну курсу долара по відношенню до гривні не має. Також за вказаним судовим рішенням стягнуто відсотки. 29 листопада 2011р. за вказаною справою відкрито виконавче провадження № 30052904. Під час проведення виконавчих дій, все майно [PERSON] арештоване. 22 квітня 2012р. банку в рахунок боргу передано у власність 3 земельні ділянки [PERSON] на суму 711860,0 грн. Крім того, судом зазначено, що в судовому засіданні позивачем (відповідачем 2 по даній справі) не доведено, що арештованого майна недостатньо для задоволення вимог кредитора, як і не доведено за який період слід знову стягувати заборгованість за відсотками при наявності судового рішення та пеню, а також правомірність їх нарахування при достроковому стягненні заборгованості та при арешті майна відповідача, а також з урахуванням того, що строк дії договору поруки датою, місяцем та роком не визначено, як того вимагає закон (а.с. 216-219). Ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва від 05 лютого 2016р. рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 червня 2015р. залишено без змін (а.с. 220-223). Вказаним рішенням підтверджено часткове погашення виниклої заборгованості по кредитному договору № 020/06к від 30 жовтня 2006р. Звертаючись до суду з вищезазначеним позовом позивачка наголошувала, що відповідач 2 не має права вимоги грошових коштів за кредитним договором № 020/06к від 30 жовтня 2006р., укладеного між ПАТ «Український кредитно-торговий банк» та нею, оскільки, ТОВ «Кредитні ініціативи» не має генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, а відтак, воно не має права надавати фінансові послуги, визначені у ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», якщо вони є валютними. Під час розгляду справи, судом встановлено, що ТОВ «Кредитні ініціативи» зареєстроване як фінансова установа, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи серія ФК № 214 від 22 вересня 2008р., виданим Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України на підставі Розпорядження Комісії від 18 вересня 2008р. № 1121, реєстраційний номер 13102248, код фінансової установи 13 (а.с. 138). Згідно Додатку до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи встановлено, що ТОВ «Кредитні ініціативи», як фінансова компанія має право здійснювати без отримання ліцензій та/або дозволів відповідно до законодавства наступні фінансові послуги: - фінансовий лізинг, - надання фінансових кредитів за рахунок власних коштів, - надання поручительств, - надання гарантій, - факторинг (а.с. 139). Відповідно до ст. 1077 ЦК України , за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (ст. 1078 ЦК України). Боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж (ст. 1082 ЦК України ). Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов'язку перед клієнтом. Статтею 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин) відповідно до спеціальних законів ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності, зокрема господарська діяльність із надання фінансових послуг. Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг. Відповідно до п. 11) ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», факторинг вважається фінансовою послугою. Фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов'язаного з цим ведення обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов'язку за грошовими вимогами постачальників товарів (послуг) та пред'явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника (ч. 5 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами: 1) страхової діяльності; 2) діяльності з надання послуг накопичувального пенсійного забезпечення; 3) надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів; 4) діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб (ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» ). Здійснення діяльності, зазначеної у ч. 1 цієї статті, дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії. Особи, винні у здійсненні діяльності без ліцензії, несуть відповідальність згідно із законами України. Відповідно до п.п.6-8 Розділу І Положення про Державний реєстр фінансових установ, затверджений Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України 28.08.2003р. № 41, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 11 вересня 2003р. за № 797/8118 (далі по тексту - Положення), юридична особа набуває статусу фінансової установи з дати внесення відповідного запису про неї до Реєстру. Датою внесення відповідного запису до Реєстру для набуття юридичною особою статусу фінансової установи є дата прийняття Нацкомфінпослуг рішення про внесення фінансової установи до Реєстру. Документом, що підтверджує статус фінансової установи, є свідоцтво (додаток 1). Фінансова установа має право надавати фінансові послуги після внесення її до Реєстру та отримання Свідоцтва. Якщо відповідно до нормативно-правових актів для надання певної фінансової послуги необхідно мати ліцензію та/або дозвіл, фінансова установа має право на надання такої послуги лише після отримання відповідної ліцензії та/або дозволу. Пунктами 2-4 Розділу XI Положення передбачено, що у разі внесення фінансової компанії до Реєстру Нацкомфінпослуг оформлює та видає заявнику додаток до Свідоцтва встановленої форми згідно з додатком 2 до цього Положення. У додаток до свідоцтва відповідно до встановлених законодавством обмежень на суміщення діяльності з надання певних видів фінансових послуг Нацкомфінпослуг вносить такі види послуг: надання фінансових кредитів за рахунок власних коштів; фінансовий лізинг; факторинг; надання поручительств; надання гарантій; надання позик; залучення фінансових активів юридичних осіб із зобов'язанням щодо наступного їх повернення; операції з іпотечними активами з метою емісії іпотечних цінних паперів. Після отримання свідоцтва та додатка до нього фінансова компанія має право надавати виключно ті фінансові послуги, які зазначені в додатку до Свідоцтва та надання яких не потребує отримання відповідного дозволу/ліцензії. Таким чином, враховуючи вищенаведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що ТОВ «Кредитні ініціативи» має право надавати фінансові послуги зокрема факторингу на підставі свідоцтва про реєстрацію фінансової установи та Додатку до нього без необхідності отримання відповідного дозволу/ліцензії. Отже, набуття ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги до боржників по кредитним договорам у яких, грошовою одиницею визначена іноземна валюта (валютний кредитний договір) є правомірним. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону. Судом не встановлено, що до, і при укладанні оспорюваних договорів, з боку сторони відповідача 1 та відповідача 2 було недотримання вимог закону.

Outcome: dismissed