Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

В квітні 2015 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом та в обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 21.06.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №006-25015-210611 відповідно до умов якого банком було відкрито позичальнику картковий рахунок з кредитною лінією на суму 100000 грн. та на день укладення договору встановив кредитний ліміт в сумі 3500 грн. з умовою, що банк самостійно раз на місяць може змінювати розмір ліміту кредитної лінії без укладання додаткової угоди. Вказував на те, що відповідач зобов'язався щомісяця в строки, визначені Правилами здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній звітний місяць, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за Овердрафтом, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати всю суму процентів, нарахованих за користування кредитною лінією та/або Овердрафтом за попередній звітний місяць та всю суму пені, яка нарахована попередній звітний місяць у разі порушення строків сплати заборгованості за кредитною лінією та Овердрафтом та процентів за користування кредитною лінією та/або Овердрафтом. Вказував на те, що відповідач належним чином своїх зобов'язань не виконав, у зв'язку з чим у нього станом на 11.03.2015 року утворилась заборгованість, яка становить 2637,04 грн. та складається з тіла кредиту - 887,29 грн., простроченого тіла кредиту - 610,86 грн. та заборгованості по відсотках в сумі 1138,89 грн. На підставі наведеного, посилаючись на норми матеріального права, умови договору, просив стягнути з відповідача на користь позивача вказану заборгованість. Представник позивача в судове засідання не з'явився, з прохальної частини позовної заяви вбачається, що останній просив слухати справу без його участі, у разі неявки відповідача не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Справа слухалась у відсутності відповідача, який не з'явився в судове засідання незважаючи на те, що належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду справи. Причини своєї неявки суду не повідомила і не подав заяви про відкладення розгляду справи. Так, згідно положень ч. 5 ст. 76 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Як вбачається з довідка АДБ при УМВС України в Чернівецькій області [PERSON] зареєстрований за адресою - [ADDRESS]. Саме за цією адресою судом неодноразово надсилались судові повістки та матеріали позовної заяви з додатками. У відповідності до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки позивач не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом встановлено, що 21.06.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено договір на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки, відповідно до умов якого банк відкрив відповідачу поточний рахунок з використанням платіжної картки та надав відповідачу кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії в загальному розмірі 100000 грн. та день укладення договору встановив ліміт кредитної лінії в розмірі 3500 грн. (а/с 2). Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли кредитно-договірні відносини. Так, ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як вбачається з умов договору, відповідач зобов'язався щомісяця в строки, визначені Правилами здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній звітний місяць, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за Овердрафтом, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати всю суму процентів, нарахованих за користування кредитною лінією та/або Овердрафтом за попередній звітний місяць та всю суму пені, яка нарахована попередній звітний місяць у разі порушення строків сплати заборгованості за кредитною лінією та Овердрафтом та процентів за користування кредитною лінією та/або Овердрафтом. Судом встановлено, що відповідач належним чином своїх зобов'язань за договором не виконала, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість, яка станом на 11.03.2015 року становить 2637,04 грн. та складається з тіла кредиту - 887,29 грн., простроченого тіла кредиту - 610,86 грн. та заборгованості по відсотках в сумі 1138,89 грн., що підтверджується розрахунком ціни позову (а/с 5). Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача на користь держави, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору в порядку п. 22 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». За таких обставин, суд приходить до обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved