Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

В листопаді 2020 року до суду звернувся позивач [PERSON] з позовом до відповідача ТОВ «Новоградтранссервіс» в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь компенсацію за невикористану щорічну відпустку в розмірі 41 688,27 грн та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 26625,00 грн.. В обґрунтування позову зазначає, що з 27.10.2012 по 11.08.2020 працював у відповідача на посаді інженера матеріально-технічного забезпечення. 11 серпня 2020 року згідно наказу №95 був звільнений з посади за згодою сторін. На день звільнення та на день звернення до суду, відповідач не виплатив всіх сум, що йому належали, а саме компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в кількості 117 календарних днів. Позивач посилаючись на те, що оскільки відповідач в порушення вимог ст. 116 КЗпП не здійснив виплату всіх сум належних йому на день звільнення, просить суд позов задовольнити. Відповідач у поданому відзиві позов не визнав. Відповідач посилаючись на те, що оскільки колишнім директором підприємства [PERSON] безпідставно не надавались позивачу [PERSON] відпустки, в зв`язку з тим, що останній є його зятем, і в наслідок чого підприємству завдано збитків, просить в задоволенні позову відмовити. Позивач не скористалась своїм правом на подачу відповіді на відзив. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що позивач [PERSON] згідно наказу №84 від 26.10.2012 р. був прийнята на посаду інженера матеріально-технічного забезпечення ТОВ «Новоградтранссервіс» та згідно наказу №95 від 11.08.2020 р. був звільнена з посади на підставі п.1 ст. 36 КЗпП за згодою сторін /а.с.9,13/. Стаття 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною першою статті 117 КЗпП України передбачено, що вразі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Встановлено, що позивачу [PERSON] при звільненні було нараховано компенсацію за 24 дні невикористаної відпустки, про що свідчить довідка ТОВ «Новоградтранссервіс» від 19.09.2020 р. (а.с.15) Згідно розрахунків невикористаної відпустки та розміру її компенсації, які надано позивачем та не спростовано у відзиві відповідачем, кількість днів невикористаної відпустки, за які не було виплачено компенсацію, становить 117 календарних днів, а розмір компенсації за ці дні становить 41 688,27 грн. (а.с.10, 11) Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач в порушення вимог ст.ст. 83, 116 КЗпП України не виплатив позивачу при звільненні грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Відповідно до розрахунку середнього заробітку, середньоденний заробіток позивача складає 375,00 грн. Затримка виплати повного розрахунку при звільненні, позивачем заявлена за період з 11 серпня 2020 року по 20 листопада 2020 року в сумі 26 625,00 грн. (а.с.12) Суд вважає, що такий розрахунок є вірним. Водночас, при визначенні розміру сум, які підлягають до стягнення з роботодавця необхідно взяти до уваги і такі обставини, як: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених постановою Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 р. у справі №761/9584/15-ц критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Враховуючи ту обставину, що позивач [PERSON] в позовній заяві не зазначає причин, які перешкоджали йому скористатися своїм правом на відпустку протягом майже 8 років починаючи з дня прийняття на роботу (26.10.2012) по 05.03.2020 (коли він вперше використав 48 днів щорічної відпустки), а також ті обставини, які викладені у поданому відповідачем відзиву, і не спростовані позивачем шляхом подачі відповіді на відзив, суд вважає за справедливе зменшити розмір суми, належної працівникові за час затримки розрахунку при звільненні до 13 000 грн. Також наявні підстави згідно ст. 141 ЦПК України для стягнення із відповідача понесених позивачем судових витрат, зокрема судового збору у розмірі 840,80 грн.. Щодо стягнення витрат на правову, то вони стягненню не підлягають, оскільки до позовної заяви не долучено доказів (квитанції, прибутково касового ордеру тощо) про понесення позивачем таких витрат, а зазначення в договорі розміру гонорару адвоката не свідчить про оплату цих послуг.

Outcome: partial