overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

В листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив розірвати шлюб з відповідачем. На обгрунтування позову послався на те, що 28.10.2012 року був укладений шлюб між сторонами. Сімейне життя з відповідачем не склалося через різні характери та відсутність порозуміння у сім'ї. Протягом останніх двох років проживають окремо, втратили один до одного почуття любові та поваги. Кожен з них створив нову сім'ю, цей шлюб існує лише формально. Зазначає, що примирення між ними неможливе. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, у судове засідання двічі підряд не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала. Згідно з частиною 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин судом здійснено заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони з 28.10.2012 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-СГ № 284614. Дітей від шлюбу у сторін немає. Сімейне життя у сторін не склалося, протягом останніх двох років проживають окремо, втратили один до одного почуття любові та поваги, позивач зазначає, що примирення між ними неможливе. При таких обставинах суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, тому шлюб між ними слід розірвати на підставі частини 2 статті 112 СК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

В листопаді 2016 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що після смерті 30 грудня 2007 року батька [PERSON] залишилася спадщина у вигляді житлового будинку по вулиці Нова, 27 в с.Нова Буда Бородянського району Київської області. Його рідний брат [PERSON] проживав у вказаному будинку тому після смерті батька фактично прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. 12 жовтня 2012 року [PERSON] помер. Після його смерті він та донька брата [PERSON] є спадкоємцями за законом. Знаючи про смерть батька [PERSON] не прийшла на похорон і не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Будучи впевненим, що з заявою про прийняття спадщини потрібно звертатися після спливу шести місяців з дня смерті спадкодавця він пропустив строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Тому просив визначити йому додатковий строк терміном два місяці для подачі до приватного нотаріуса Бородянського районного нотаріального округу [PERSON] заяви про прийняття спадщини після смерті 12 жовтня 2012 року [PERSON]. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилась, відповідно до заяви просила слухати справу без її участі, позов підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідач Загальцівська сільська рада Бородянського району Київської області представника в судове засідання не направила, просила слухати справу без її участі. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 12 жовтня 2012 року помер [PERSON], який по день смерті проживав та був зареєстрований в житловому будинку №27 по вулиці Нова в с.Нова Буда Бородянського району Київської області, що належить на праві особистої власності [PERSON], померлому 30 грудня 2007 року, що підтверджується копіями свідоцтв про смерть (а.с.6-7), свідоцтва про право власності на житловий будинок (а.с.10), довідки Загальцівської сільської ради №1208 від 19 жовтня 2016 року (а.с.14). З копії листа приватного нотаріуса Бородянського районного нотаріального округу [PERSON] від 16 листопада 2016 року (а.с.13) вбачається, що після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась, позивачу повідомлено про пропуск ним строку для прийняття спадщини та рекомендовано звернутися до суду. Відповідно до ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Враховуючи, що відповідачі проти позову не заперечують, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, суд вважає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги визначити позивачу додатковий строк тривалістю два місяці для подання заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-04 00:00:00

в листопаді 2016 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що йому та [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить квартира [ADDRESS]. Відповідачці належить квартира № 4 у вказаному будинку. Відповідачка без його згоди та жодного проектного дозволу, самовільно в спільному коридорі самовільно перенесла вхідні двері своєї квартири впритул до його дверей. Такими діями відповідачка фактично позбавила його можливості користуватися коридором загального коритсування. Просив суд усунути перешкоди в користуванні коридором загального коритсування шляхом знесення самовільно встановлених вхідних дверей квартири [ADDRESS] В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявилася, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення заяви не заперечили. Представник третьої особи КП «Житлоінфоцентр» в судовому засіданні позов підтримав та просив його задоовольнити Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Ст.. 382 ч. 2 ЦК України передбачає, що власники квартир у двох або багатоквартирному будинку житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир. Право спільної сумісної власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (ст.369 ч. 1 ЦК України). Судом встановлено, що сторони володіють квартирами № 4 та № 5 в будинку [ADDRESS]. [PERSON] без згоди позивача, самовільно переобладнала коридор спільного користування, встановивши там вхідні двері та позбавила цим позивача доступу до частини коридору. Таким чином, такі дії відповідачки, без згоди інших співвласників та державних органів, є порушенням прав позивачів як співвласників приміщень загального користування будинку. Тому суд вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення. На підставі ст. ст. 319, 321, 369, 382, 391 ЦК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

В листопаді 2016 року позивач звернувся до суду із даним позовом. Свій позов мотивує тим, що 10.05.2003 року, він зареєстрував шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя у нього з відповідачем не склалося через різницю характерів, внаслідок чого шлюбні відносини припинені. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, спору про поділ майна не мають. Тому, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, з підстав викладених у нього, зазначив, що проти винесення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не зявилася, повідомлялася судом вчасно та належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила. Згідно зі статтею 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 10.05.2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Фастівського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 109 від 10.05.2003 року, що підтверджується Свідоцтвом про одруження Серія I-БК № 216176. (а.с 4). Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про його народження, Серії I-БК № 244814, від 08.10.2003 року. (а.с 4). Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що сімя сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, та інтересам їх неповнолітньої дитини, а тому позовну заяву можливо задовольнити і шлюб потрібно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

В листопаді 2016 року позивач звернувся до суду із даним позовом. Свій позов мотивує тим, що 11 жовтня 2014 року, він зареєстрував шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя у нього з відповідачем не склалося, через відсутність взаємопорозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Позивач зазначає, що спільного господарства вони не ведуть шлюбних стосунків не підтримують з вересня 2015 року. Збереження сім»ї не можливо, суперечки щодо місця проживання дитини і розподілу майна вони не мають. Тому, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, повідомлялися судом вчасно та належним чином. Від представника позивача до суду надійшла письмова заява про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача. Представник позивача позов підтримав частково, а саме просив суд задовольнити позов в частині розірвання шлюбу. Відповідач в судове засідання не з'явилася, повідомлялася судом вчасно та належним чином. Направила до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі, позов визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 11 жовтня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 397 від 11 жовтня 2014 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER]. (а.с 4). Від вказаного шлюбу сторони мають малолітню доньку, [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про її народження, Серії [NUMBER], від 29 квітня 2015 року. (а.с 5). Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що сім'я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, та інтересам їх малолітньої дитини, а тому позовну заяву можливо задовольнити і шлюб потрібно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

В листопаді 2016 року позивач звернувся до суду із даним позовом. Свій позов мотивує тим, що 19 травня 2010 року, він зареєстрував шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] та малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя у нього з відповідачкою не склалося через різні характери та погляди на життя, із-за чого у них часто виникали непорозуміння, що призвело до втрати почуттів один до одного. Вважає, що одруження з відповідачкою виявилося невдалим, оскільки вони не змогли створити нормальних сімейних стосунків, які ґрунтуються на взаємоповазі один до одного. Зазначає, що на даний час їх шлюб існує лише юридично, оскільки спільного господарства вони не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Спору про розподіл майна та місця проживання дітей не мають. Тому звернувся до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не зявився, повідомлявся судом вчасно та належним чином. Направив до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявилася, повідомлялася судом вчасно та належним чином. Направила до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі, зазначила, що позовні вимоги визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує, просить залишити їй прізвище «Сімонова». Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 19 травня 2010 року у виконкомі Борівської селищної ради Фастівського району Київської області, актовий запис № 13 від 19 травня 2010 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серія 1-ОК № 094723. (а.с 7). Від вказаного шлюбу сторони мають малолітніх дітей, сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвами про їх народження, Серія 1-ОК № 157876 від 10 червня 2010 року та Серія I-ОК № 261140 від 24 січня 2014 року. (а.с 4). Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, позивач виявила бажання залишити собі прізвище «Сімонова». Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що сімя сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, та інтересам їх малолітніх дітей, а тому позовну заяву можливо задовольнити і шлюб потрібно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

В листопаді 2016 року позивач звернувся до суду із даним позовом. Свій позов мотивує тим, що 7.05.1988 року, він зареєстрував шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу мають двох повнолітніх дітей. Спільне життя у нього з відповідачем не склалося через відсутність порозуміння, різні погляди на сімейні цінності. Це призвело до втрати почуттів один до одного. Оскільки в сім»ї постійно виникають суперечки внаслідок різних поглядів на життя вони з відповідачкою стали чужими людьми. Позивач зазначає, що примирення між ними неможливе та те, що майнових спорів між ними немає. Тому, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив суд його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнала, проти розірвання шлюбу не заперечувала. Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 7.05.1988 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Фастівського міськвиконкому Київської області, актовий запис № 155 від 7.05.1988 року, що підтверджується Свідоцтвом про одруження Серія [NUMBER]. (а.с 9). Від вказаного шлюбу сторони мають повнолітніх дітей. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, відповідач в судовому засіданні виявила бажання залишити собі прізвище «[PERSON]». Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що сім'я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, а тому позовну заяву можливо задовольнити і шлюб потрібно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

В листопаді 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на земельну частку (пай) розміром 6,47 га умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області. В обґрунтування своїх вимог вказував, що мав право на зазначену земельну частку (пай), що було підтверджено сертифікатом серії [NUMBER]. Однак не має змоги реалізувати сорє право на виділення в натурі цієї частки через втрату правовстановлюючого документу. Посилаючись на те, що наданими довідками та копіями підтверджується право власності на земельну частку (пай) просив визнати за ним право власності на неї. В судове засідання сторони не з'явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, від позивача на адресу суду надійшла заява з проханням справу розглядати без його участі, а позов задовольнити. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Розпорядженням Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області № 408 від 31 липня 1996 року позивачу була виділена земельна частка (пай) розміром 6,47 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в межах Шевченківської сільської ради Жовтневого (тепер - Вітовського) району Миколаївської області. На підтвердження цього права йому був виданий сертифікат серії [NUMBER], зареєстрований за № 3725 в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 25 липня 1997 року. Цей факт підтверджується довідкою відділу Держземагентства у Жовтневому районі Миколаївської області (а.с. 6). В той же час своє право на земельну частку (пай) та на виділення її в натурі він не може реалізувати через втрату зазначеного правовстановлюючого документу - сертифікату. Про втрату ним була подана об'ява в друкованому засобі масової інформації (а.с. 5). Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що земельна частка (пай) належить позивачу, але підтвердити своє право на неї він не може через втрату правовстановлюючого документу, тому згідно з положеннями ст. 392 ЦК України в судовому порядку за ним необхідно визнати право власності на неї Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, він не може захистити своє майнове право, оскільки ні в місцевій держадміністрації, ні в органі Держземагенства відсутній дублікат чи копія сертифікату про право на земельну частку (пай), тому відповідно до ст. 16 ЦК України його порушене право підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на земельну частку (пай). Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

В листопаді 2016 року позивач звернувся до суду із позовом в якому зазначає, що 20.03.1987 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб, про що відділом ЗАГС Шевченківського райвиконкому м. Запоріжжя було зроблено відповідний актовий запис - № 209. Позивач зазначає, що спір про поділ майна відсутній. Посилаючись на те, що подружнє життя не склалося, позивач та відповідач мають різні погляди на подружнє життя, подальше спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим. 3 1998 року сторони припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, позивач просить суд розірвати шлюб укладений між ним та відповідачкою. Позивач в судове засідання\~ не зявився, разом з позовною заявою подав заяву в якій просить суд розглянути справу за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. Відповідачка, в судове засідання не зявилась, 07.02.2017 року подала заяву в якій просить суд розглянути справу за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Згідно ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлено одним із подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як передбачено ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі» за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Таким чином, зважаючи на повне визнання позову відповідачем та той факт, що визнання відповідачем позову, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд доходить висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved