Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

В листопаді 2018 року позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши, що 12.08.2001 року у Шпиченецькій сільській раді Деражнянського району Хмельницької області між нею\~та відповідачем\~було зареєстровано\~шлюб, актовий\~запис №04. За час спільного проживання виявилося, що у них з відповідачем різні інтереси та погляди на життя, між ними відсутнє взаєморозуміння та взаємоповага, в звязку з чим з січня 2015 року вони спільно не проживають, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Від шлюбу у сторін є двоє неповнолітніх дітей: син [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO]. Ухвалою судді від 26.11.2018 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу відповіді на відзив. Відповідач у встановлений судом строк без поважних причин відзив на позов не надав, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч.8 ст. 178 ЦПК України. Згідно з ухвалою суду від 12.12.2018 року провадження у справі було зупинено у звязку із наданням сторонам строку на примирення терміном три місяці, а ухвалою суду від 18.03.2019 року провадження у справі поновлено. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просить суд задовольнити їх в повному обсязі, вказавши, що за наданий судом строк до примирення із відповідачем вони не дійшли і збереження шлюбу суперечить її інтересам. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, підтвердив наведені позивачем в обґрунтування позову обставини. Проти надання строку на примирення він заперечив, вказавши, що це суперечитиме його інтересам. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.\~ Згідно із ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України та п. 12\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №11\~від 21.12.2007\~року «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України \~шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано12.08.2001 року Шпиченецькою сільською радою Деражнянського району\~Хмельницької області,\~про що\~складено актовий\~запис №04, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-БВ №036727, виданим вказаною сільською радою. Від шлюбу у сторін є двоє неповнолітніх дітей: син [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження, виданими Шпиченецькою сільською радою Деражнянського району Хмельницької області. В обґрунтування позову позивач стверджує, що подружнє життя у неї з відповідачем не склалося та з січня 2015 року вони спільно не проживають, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Судом приймаються до уваги такі її доводи, оскільки їх повністю визнав відповідач у підготовчому засіданні, який не заперечив щодо розірвання шлюбу. Крім того, судом вживалися заходи щодо примирення сторін, проте, як зясовано із пояснень сторін, до примирення вони не дійшли та виявили спільне бажання розірвати шлюб. З огляду на наведене, з'ясувавши взаємостосунки сторін, дійсні мотиви розірвання шлюбу, приймаючи до уваги наявність у сторін двох неповнолітніх дітей, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення, а тому суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Згідно із ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved