Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

Військовий прокурор Маріупольського гарнізону звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Служби безпеки України, Управління Служби безпеки України в Донецькій області до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 114755,98 грн., в обґрунтування зазначивши, що наказом начальника УСБУ в Донецькій області від 31.01.2013 року № 48-ос [PERSON] призначено на посаду головного спеціаліста 1 сектору відділу спеціального зв'язку УСБУ в Донецькій області. Наприкінці серпня 2014 року, точний час під час досудового розслідування не встановлено, начальник відділу спеціального зв'язку УСБУ в Донецькій області полковник [PERSON] у розташуванні УСБУ в Донецькій області надав усний наказ підлеглому військовослужбовцю майору [PERSON] про направлення останнього 01 вересня 2014 року до Краматорського MB УСБУ в Донецькій області з метою розгортання по команді засобів спецзв'язку по необхідності. Проте, 01 вересня 2014 року майор [PERSON], перебуваючи за основним місцем проходження військової служби - УСБУ в Донецькій області, розташованим за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Георгіївська, 77, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов'язків військової служби самовільно залишив місце служби та був відсутній понад один місць, проводячи час на свій розсуд та ухилявся від військової служби. Вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 28.11.2016 року [PERSON] визнано винним за ч. 3 ст. 407 КК України (самовільне залишення місця служби тривалістю понад один місяць вчинене військовослужбовцем, крім строкової служби). У зв'язку з чим свої службові обов'язки відповідач в період часу з 01.09.2014 по 20.11.2014; 25.11.2014 по 15.01.2015; 01.02.2015 по 13.04.2015; 02.06.2015 по 14.12.2015 не виконував, часом розпорядився на власний розсуд. Відповідно до довідки ФВ Управління Служби безпеки України від 20.02.2017 року № 15/30 на підставі Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України, затвердженої Наказом СБ України від 23.01.2008 № 35/ДСК у вищевказаний період часу [PERSON] нараховано та виплачено кошти у сумі 114755,98 грн., які отримані внаслідок недобросовісності з боку останнього та на теперішній час не повернуто. Згідно пояснень [PERSON] від 17.12.2015 року, наданих ним в межах проведеного службового розслідування №573/ДСК від 15.12.2015 року, останній під час незаконного ухилення від проходження військової служби грошове забезпечення отримував шляхом зняття з особистого карткового рахунку особисто або через дружину, якій надавав банківську картку. У зв'язку з наведеним прокурор просить стягнути з відповідача незаконно отримане грошове забезпечення у розмірі 114755,98 грн., яке дотепер не повернуто. Позивач - прокурор відділу військової прокуратури Маріупольського гарнізону Михальчук Я.В. у судове засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю. Представник Служби безпеки України, Управління Служби безпеки України в Донецькій області Зубар М.В. у судове засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач у судове засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав повністю. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини і відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 60, ст. 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що наказом начальника УСБУ в Донецькій області від 31.01.2013 року № 48-ос [PERSON] призначено на посаду головного спеціаліста 1 сектору відділу спеціального зв'язку УСБУ в Донецькій області. Наприкінці серпня 2014 року, точний час під час досудового розслідування не встановлено, начальник відділу спеціального зв'язку УСБУ в Донецькій області полковник [PERSON] у розташуванні УСБУ в Донецькій області надав усний наказ підлеглому військовослужбовцю майору [PERSON] про направлення останнього 01 вересня 2014 року до Краматорського MB УСБУ в Донецькій області з метою розгортання по команді засобів спецзв'язку по необхідності. Проте, 01 вересня 2014 року майор [PERSON], перебуваючи за основним місцем проходження військової служби - УСБУ в Донецькій області, розташованим за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Георгіївська, 77, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов'язків військової служби самовільно залишив місце служби та був відсутній понад один місць, проводячи час на свій розсуд та ухилявся від військової служби. У зв'язку з чим свої службові обов'язки відповідач в період часу з 01.09.2014 по 20.11.2014; 25.11.2014 по 15.01.2015; 01.02.2015 по 13.04.2015; 02.06.2015 по 14.12.2015 не виконував, часом розпорядився на власний розсуд. Вказані обставини визнані відповідачем та встановлені вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 28.11.2016 року, який набрав законної сили 29.12.2016 року та яким [PERSON] визнано винним за ч. 3 ст. 407 КК України (самовільне залишення місця служби тривалістю понад один місяць вчинене військовослужбовцем, крім строкової служби). Відповідно до довідки ФВ Управління Служби безпеки України від 20.02.2017 року № 15/30 на підставі Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України, затвердженої Наказом СБ України від 23.01.2008 № 35/ДСК у вищевказаний період часу [PERSON] нараховано та виплачено грошові кошти у сумі 114755,98 грн., які отримані внаслідок недобросовісності з боку останнього та на теперішній час не повернуто. Згідно пояснень [PERSON] від 17.12.2015 року, наданих ним в межах проведеного службового розслідування №573/ДСК від 15.12.2015 року, останній під час незаконного ухилення від проходження військової служби грошове забезпечення отримував шляхом зняття з особистого карткового рахунку особисто або через дружину, якій надавав банківську картку, що підтверджується відповідними банківськими документами. Відповідно до ст. 1212 ЦК України, у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються, зокрема, до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Водночас, згідно ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Верховний Суд України висловив правову позицію в постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-91 цс 14, що безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 Цивільного кодексу України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. Відповідно до ст. 360-7 Цивільного процесуального кодексу України, вказані правові позиції є обов'язковими для застосування судом. Правовий аналіз ст.ст. 1212, 1215 ЦК України, зміст вищевказаного правового висновку Верховного Суду України дає підстави стверджувати про те, що у разі виплати особі без необхідності чи без правової підстави грошової допомоги або якщо відпала підстава для такої виплати, то платнику ці кошти поверненню не підлягають, крім випадків наявності рахункової помилки з боку платника і недобросовісності з боку набувача. Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Враховуючи викладене, положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, інших осіб чи наслідком події. Змістом зобов'язань, що виникають внаслідок збереження або набуття майна без достатньої правової підстави є право позивача на повернення безпідставно отриманого або збереженого майна і обов'язок боржника повернути безпідставно одержане майно. В даному випадку факт вчинення відповідачем [PERSON] зловживань («недобросовісності) при виконанні своїх службових обов'язків, а саме їх свідоме невиконання у вказаний вище період призвело до рахункової помилки та безпідставного нарахування йому грошового забезпечення у розмірі 114755,98 грн., чим завдано матеріальні збитки державі. За таких обставин з відповідача на користь Служби безпеки України в особі Управління Служби безпеки України в Донецькій області підлягає стягненню матеріальна шкода (грошове забезпечення) у розмірі 114755,98 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1721,34 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved