Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

В листопаді 2018 року [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив про порушення своїх прав як власника житлового будинку, що знаходиться за адресою: Хмельницька область, Ізяславський район, с.Шекеринці, вул.Молодіжна, 45 зі сторони [PERSON], так як останній не проживає у вказаному житловому будинку, участі в утриманні та обслуговуванні будинку не бере, його речей в будинку немає. Факт відсутності відповідача за вищевказаною адресою створює для позивача проблеми щодо оформлення субсидії, що порушує його права як власника вказаного будинку. Відтак вважає, що відповідно до ст.405 ЦК України відповідач втратив право на користування його житлом. Після перевірки місця реєстрації відповідача по справі, ухвалою суду від 10.12.2018 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 16.01.2019 року представником позивача [PERSON] подано заяву про заміну підстав позову, в якій просив визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком, що знаходиться за адресою: с.Шекеринці, вул.Молодіжна, 45 Ізяславського району Хмельницької області, відповідно до ст.ст.71, 72 Житлового кодексу Української РСР. Згідно ухвали Ізяславського районного суду від 18.01.2019 року відповідна заява прийнята до розгляду судом. \~ \~ \~ \~ В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, вказаних в позові, просив суд позовні вимоги задовольнити, вказав що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про місце, день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не подав. У відповідності до положень ст.ст.280-281 ЦПК України, суд 18.02.2019 року, за згодою позивача, протокольною ухвалою постановив розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: Хмельницька область, Ізяславський район, с.Шекеринці, вул.Молодіжна, 45, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок від 25.07.2002 року. Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Шекеринецької сільської ради від 26.12.2018 року №489, в житловому будинку, який знаходиться за адресою: с.Шекеринці, вул.Молодіжна, 45 зареєстровані: уповноважений власник [PERSON], [INFO], його дружина [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], який зазначений як знайомий [PERSON] Також довідкою, виданою виконавчим комітетом Шекеринецької сільської ради від 01.10.2018 року №412 підтверджено, що [PERSON], [INFO], дійсно зареєстрований в [INFO], але за даною адресою не проживає. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь - яких усунень свого порушеного права від будь - яких осіб будь - яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (правова позиція ВСУ, згідно з постановою від 16.11.2016 року №6-709цс16). Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Допитані в судовому засіданні окремо один від одного свідки [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивача, підтвердили, що [PERSON] звернувся до позивача з проханням прописатися в його будинку, так як він навчався в смт.Гриців Хмельницької області. Вказують, що в січні 2013 року позивач вчинив необхідні дії для реєстрації місця проживання [PERSON] у своєму будинку. Також зазначають, що [PERSON] у вказаному будинковолодінні позивача не проживав, в ньому відсутні його особисті речі. Фактично в зазначеному будинку проживають позивач разом зі своєю дружиною. Таким чином, судом встановлено, що відповідач не проживає понад шість місяців за місцем своєї реєстрації у будинку, який є власністю позивача, а тому суд вважає, що він втратив право на користування вказаним жилим приміщенням з підстав, передбачених ст.ст.71, 72 ЖК УРСР. Відповідно до ст.81 ЦПК кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За наведених обставин вимоги позивача доведені належними та допустимими доказами, в звязку з чим підлягають до задоволення. Судові витрати, сплачені позивачем при зверненні до суду, суд вважає необхідним в силу ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved