Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

В липні 2016 року позивач звернулася з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідач по справі -[PERSON] є її сином та батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], а відповідач [PERSON] - є матір'ю останньої. На сьогоднішній день неповнолітня [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], однак з 2010 року постійно проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS]. В позові зазначено, що відповідачі по справі з 2011 року спільно не проживають та не ведуть господарство. З 2010 року неповнолітня [PERSON] проживає разом зі своєю бабусею, окільні ні матір ні батько належним чином не виконують свої обов'язки з догляду, виховання та забезпечення своєї доньки, не беруть педагогічної, матеріальної, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. Весь цей час відповідачі жодного разу не цікавилися станом здоров'я та життям доньки, не виявляють бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні. Позивач неодноразово намагалася вирішити питання щодо належного виконання своїх батьківських обов'язків відповідачами, однак жодних результатів це не дало. Крім того відповідачі по справі за місцем проживання характеризуються негативно, ведуть асоціальний образ життя, зловживають спиртними напоями. Таким чином, у зв'язку із вище зазначеними обставинами, позивач змушена звернутися до суду з вимогами про позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітньої доньки, оскільки вважає, що факти, викладені нею в позові суперечать інтересам дитини. У судовому засіданні позивач наполягала на задоволенні позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідачі до суду неодноразово не з'явилися без поважних причин, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи. Справа розглянута у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Торецької міської ради Донецької області, пояснив, що вважає доцільним позбавити відповідачів батьківських прав стосовно неповнолітньої доньки [PERSON], оскільки вони не відвідують дівчинку ані за місцем проживання, ані за місцем навчання. Матеріальної допомоги на її утримання не надають, не цікавляться станом її здоров'я. Вислухавши пояснення позивача, представника зацікавленої особи, дослідивши інші матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], а [PERSON] - матір'ю (а.с. 8), однак з 2010 року неповнолітня [PERSON] проживає разом з позивачем по справі - бабусею [PERSON]. Відповідачі по справі жодного з покладених законом на батьків обов'язків з того самого часу не виконують, не цікавляться станом здоров'я та життям доньки взагалі, не виявляють бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні. Згідно з ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, позивач, як на підставу позову, посилається на ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Факт ухилення відповідачів по справі від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини підтверджено письмовими поясненнями сусідів, в яких зазначено, що дівчинка проживає разом з бабусею та дідусем, відповідачі по справі її не відвідують, матеріально не забезпечують, станом здоров'я не цікавляться. (а.с. 13, 14, 15,16). Згідно характеристик, які знаходяться в матеріалах справи, відповідачі зарекомендували себе з негативної сторони, зловживають спиртними напоями, не працюють, вихованням дитини не займаються (а.с.19,20,22) Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідність харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо,так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави- учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовими рішеннями, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в як найкращих інтересах дитини. Згідно висновку комісії з питань захисту прав дітей Торецької міської ради, позбавлення батьківських прав [PERSON], [PERSON] стосовно неповнолітньої [PERSON] є доцільним, оскільки вихованням та утримуванням доньки останні не займаються . Відповідачі впродовж всього часу матеріально доньку не утримують, вихованням не займаються, не виявляють інтересу до її життя, не виявляють бажання до спілкування з нею. Враховуючи наведене, та те, що позбавлення відповідачів батьківських прав дозволить вирішити питання про встановлення правового статусу дитини, суд, вважає за доцільне позбавити відповідачів батьківських прав стосовно їх неповнолітньої доньки. Що стосується позовних вимог в частині встановлення опіки і призначення опікуна, суд зазначає, відповідно до ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування,і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Виходячи з цього, суд вважає, позовні в цій частині необґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial