Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

В квітні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом в обґрунтування якого зазначив, що на підставі договорів купівлі-продажу від 21.07.2008р. та від 23.07.2008р. він є власником 80/100 частин двох жилих будинків [ADDRESS]. Власником 20/100 спірного домоволодіння на підставі договору дарування від 15.12.2003р. є [PERSON] Проте, відповідач користується спірним нерухомим майном без врахування його (позивача) часток у праві спільної часткової власності, чим, на його думку, фактично оспорює розмір часток. Вплив неправомірних дій відповідача призвів до моральних переживань, які виражаються в тому, що він тривалий час відчуває депресивний стан з приводу викладеної ситуації, має постійне нервове напруження, душевний неспокій, погане самопочуття, роздратованість, почуття образи, що впливає на його сімейне та суспільне життя. Крім того, зазначив, що в укладених ним угодах (договорах купівлі-продажу) конкретних приміщень, які переходять до нього у власність не зазначено, між ним та [PERSON] не укладено договору про виділ внатурі частки з нерухомого спільного майна. Просив суд визначити нерухоме майно - два житлові будинки з усіма надвірними побудовами номер [ADDRESS], об'єктом права спільної часткової власності з розподіленням часток наступним чином: [PERSON] - 80/100, а [PERSON] - 20/100 частин двох житлових будинків з усіма надвірними побудовами номер [ADDRESS] та стягнути з [PERSON] на його користь у відшкодування моральної шкоди 20 000 грн. (а.с. 2-5, 145-148). Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права спільної часткової власності та відшкодування моральної шкоди відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права та ухвалити нове про задоволення позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, обґрунтовуючи підстави для відмови у задоволенні позову, послався на те, що з договорів купівлі-продажу та технічної документації спірного домоволодіння не вбачається, яка його частина належить позивачу, а яка відповідачу, проте не зазначив, які норми матеріального права регулюють спірні правовідносини та не застосував до них ч.1 ст.358, ст.319 ЦК України. Апелянт в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] є власником 20/100 частин двох житлових будинків [ADDRESS] (а.с. 12, 36). Власником 80/100 частин спірного домоволодіння на підставі договорів купівлі - продажу від 21.07.2008р. та 23.07.2008р. є [PERSON] (а.с. 6,9). Між тим, з договорів купівлі-продажу не вбачається, яка саме частина внатурі спірного домоволодіння належить [PERSON] та [PERSON] Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що посилання [PERSON] на оспорення [PERSON] розміру його часток у спільній власності та не визнання правового режиму спільного майна не зайшли підтвердження під час розгляду справи, тому суд відмовив у задоволенні позову [PERSON] про визнання права спільної часткової власності на спірне майно та відшкодування моральної шкоди. Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду з наступних підстав. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Даним вимогам закону рішення суду не відповідає. Зі змісту позовної заяви вбачається, що [PERSON] вважає, що [PERSON] користується приміщеннями двох спірних жилих приміщень без врахування його (позивача) часток у праві спільної часткової власності та фактично своїми діями оспорює розмір часток у спільній власності та не визнає правовий режим майна, тому він просить визначити нерухоме майно (два житлові будинки [ADDRESS] об`єктом спільної часткової власності з розподіленням часток, а саме: 80/100 - [PERSON] та 20/100 - [PERSON] Також позивач, як на підставу для задоволення позову, посилається на невизначеність в договорах купівлі-продажу конкретних приміщень, які переходять до нього у власність, а також відсутність укладеного між ним та відповідачем договору про виділ внатурі частки у спірному нерухомому майні. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.ч.1,2,3 ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Колегією суддів встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 21.07.2008р. укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 4080, відповідно до якого [PERSON] придбав 51/100 частину двох житлових будинків [ADDRESS] (а.с. 6). [PERSON] також є власником 29/100 частин спірного домоволодіння на підставі договору купівлі - продажу від 23.07.2008р, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 4143 (а.с. 9). Зі змісту договорів купівлі-продажу, укладених [PERSON] з попередніми власниками, не вбачається яка частина спірного домоволодіння внатурі відповідає 80/100 його частинам. Рішенням апеляційного суду Донецької області від 04.04.2013р., обставини встановлені яким, відповідно до ст.61 ЦПК України не доказуються встановлено, що [PERSON] в 2008р. набув право власності на 80/100 частин спірного домоволодіння, та відповідну частину земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування цієї частини домоволодіння (1 м від найбільш виступної конструкції стіни). Договорами купівлі-продажу, які укладені між [PERSON] та попередніми власниками не визначено яка саме частина спірного домоволодіння в натурі належить [PERSON] (а.с. 32-35). Разом з тим, [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 5-ю Донецькою державною нотаріальною конторою і зареєстрованого 15.12.2003р. в реєстрі за № 2-2551 є власником 20/100 частин спірного домоволодіння, а саме: буд. літ. А-1, кімнат 1-4,1-3 жилою площею 23,80 кв.м., кухні 1-2, тамбуру 1-1 (а.с. 12, 36). Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. [PERSON] не надано належних та допустимих доказів того, що [PERSON] порушує його право власності на спірне нерухоме майно (право користування 80/100 частинами спірного майна), тому правові підстави для задоволення позову про визнання права спільної часткової власності відсутні. Оскільки [PERSON] під час розгляду справи не доведено порушення його прав та інтересів з боку [PERSON], не підлягають задоволенню і вимоги позивача відшкодування моральної шкоди. За таких обставин, рішення суду першої інстанції не можна визнати законним й обґрунтованим, тому відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Outcome: partial