Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

В квітні 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Старокостянтинівської міської ради про визнання права власності на 39 % житлового будинку з відповідними відсотками господарських будівель по [ADDRESS], яку він придбав згідно договору купівлі-продажу від 16 вересня 1969 року, посвідченого нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори за реєстраційним номером 2588 і зареєстрованому в Старокостянтинівському бюро технічної інвентаризації 03 квітня 1972 року, та 28 % житлового будинку з відповідними відсотками господарських будівель по [ADDRESS], яку він придбав згідно договору купівлі-продажу від 16 вересня 1969 року, посвідченого нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори за реєстраційним номером 2590 і зареєстрованому в Старокостянтинівському бюро технічної інвентаризації 03 квітня 1972 року. Державний реєстратор Старокостянтинівського районного управління юстиції відмовив йому у видачі свідоцтва про право власності на житловий будинок через допущені помилки у вище вказаних правовстановлюючих документах при написанні його прізвища, а саме, помилково вказане його прізвище як «[PERSON]», замість вірного «[PERSON]». Саме це унеможливлює встановити належність йому даних договорів купівлі-продажу, які посвідчують його право власності на частки житлового будинку з відповідними частками господарських будівель. Позивач подав до суду заяву, якою підтримав обставини, викладені в позовній заяві, в обґрунтування заявлених позовних вимог та просив задовольнити позов. Представник відповідача також подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, проти позову не заперечила. Враховуючи те, що сторони в судове засідання не з'явилися, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 12 Закону «Про власність» громадянин набуває право власності на майно, отримане внаслідок укладення угод, незаборонених законом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку з відповідними господарськими будівлями по [ADDRESS], де постійно проживає ( користується, володіє ), що підтверджується даними копії його паспорта. 28% вказаного домоволодіння він отримав у власність після смерті дружини [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченим державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори 17 вересня 2015 року. 39 % вказаного домоволодіння він набув у власність згідно договору купівлі-продажу від 16 вересня 1969 року, посвідченого нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори, за реєстраційним номером 2588 і зареєстрованому в Старокостянтинівському бюро технічної інвентаризації 03 квітня 1972 року. 28 % вказаного домоволодіння він набув у власність згідно договору купівлі-продажу від 16 вересня 1969 року, посвідченого нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори, за реєстраційним номером 2590 і зареєстрованому в Старокостянтинівському бюро технічної інвентаризації 03 квітня 1972 року. Рішенням державного реєстратора Старокостянтинівського районного управління юстиції № 28506319 від 29 лютого 2016 року позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності на домоволодіння по [ADDRESS], через допущені помилки в договорах купівлі - продажу при написанні його прізвища, а саме, помилково вказане його прізвище як «[PERSON]», замість вірного «[PERSON]». Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Положеннями ст. ст. 316, 321 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Проаналізувавши зібрані докази, кожний окремо та у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позивач [PERSON] набув право власності на заявлені частки домоволодіння відповідно до закону, однак не може зареєструвати право власності на вказане майно у зв'язку з невірним зазначенням даних про нього, як власника, тому його права підлягають захисту, а наявність помилок не може бути підставою відмови у захисті права позивача. З огляду на вищевикладене позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Outcome: approved