Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

В листопаді 2018р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-6) до відповідача ПрАТ «Ренесанс Життя» в якому просив суд, з урахуванням поданої заяви про збільшення позову (а.с. 39, 40): - розірвати договори добровільного страхування життя від 14 грудня 2010р. № ІК00983/1, від 14 грудня 2010р. № ІК00983/2, від 14 грудня 2010р. № ІК00983/3, від 14 грудня 2010р. № ІК00983/4 (далі по тексту - договори страхування 1-4); - стягнути з відповідача на свою користь суми страхових платежів у розмірі 50192,01 грн.; - стягнути з відповідача на свою користь у відшкодування моральної шкоди 10000,0 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 14 грудня 2010р. між сторонами було укладено зазначені вище договори страхування, що підтверджується відповідними полісами №№ ІК00983/1, ІК00983/2, ІК00983/3, ІК00983/4, із строком страхування 25 років. За умовами договорів, позивач був зобов`язаний сплачувати страхові платежі, а відповідач зобов`язався надати позивачу фінансову послугу у вигляді страхування життя та здійснення страхової виплати у випадку, передбаченому договором, а також сплатити 4 % гарантованого інвестиційного прибутку. На виконання договору позивачем на користь відповідача починаючи з 2010 по 2013рр. включно, всього було сплачено 50192,01 грн. Разом із тим, позивачу стало відомо, що розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 01 червня 2017р. № 2182 було анульовану ліцензію відповідача на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг в частині проведення добровільного страхування життя. Відповідно до розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 15 вересня 2017р. № 3773 було виключено відповідача з Державного реєстру фінансових установ на підставі заяви товариства. Враховуючи, що внаслідок вказаного, відповідач неспроможний в повному обсязі і належним чином виконувати власні зобов`язання за укладеними договорами, у зв`язку із істотною зміною обставин, позивач був змушений звернутися до суду з вказаним позовом для захисту своїх порушених прав. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження в та призначено справу в підготовче судове засідання. 16 травня 2019р. до суду надійшла заява про збільшення позову, яка прийнято судом до розгляду. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 липня 2019р. закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. До судового засідання стороною позивача було подано до суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони, яка заявлені позовні вимоги підтримує і не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, свого представника до суду не направив, поважності причин неявки не повідомив, відзив на позов у строк визначений судом стороною до суду не подавався. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 14 грудня 2010р. між сторонами були укладені договори страхування 1-4, що підтверджується відповідними полісами №№ ІК00983/1, ІК00983/2, ІК00983/3, ІК00983/4, із строком страхування 25 років. За умовами договорів 1-4, позивач був зобов`язаний сплачувати страхові платежі, а відповідач зобов`язався надати позивачу фінансову послугу у вигляді страхування життя та здійснення страхової виплати у випадку, передбаченому договором, а також сплатити 4 % гарантованого інвестиційного прибутку (а.с. 8-11). 14 грудня 2011р, 14 грудня 2012р., між сторонами були укладені додаткові угоди до договорів страхування 1-4 (а.с. 12-19). Звертаючись до суду з вказаним позовом, сторона позивача наголошувала, що нею добросовісно виконувались умови договорі страхування і було сплачено відповідачу страхові внески в сумі 50192,01 грн. За змістом ст. 18 Закону України «Про страхування» для укладання договору страхування страхувальник подає страховику письмову заяву за формою, встановленою страховиком, або іншим чином заявляє про свій намір укласти договір страхування. При укладанні договору страхування страховик має право запросити у страхувальника баланс або довідку про фінансовий стан, підтверджені аудитором (аудиторською фірмою), та інші документи, необхідні для оцінки страховиком страхового ризику. Факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Договір страхування життя може бути укладений як шляхом складання одного документа (договору страхування), підписаного сторонами, так і шляхом обміну листами, документами, підписаними стороною, яка їх надсилає. У разі надання страхувальником письмової заяви за формою, встановленою страховиком, що виражає намір укласти договір страхування, такий договір може бути укладений шляхом надіслання страхувальнику копії правил страхування та видачі страхувальнику страхового свідоцтва (поліса), який не містить розбіжностей з поданою заявою. Заява складається у двох примірниках, копія заяви надсилається страхувальнику з відміткою страховика або його уповноваженого представника про прийняття запропонованих умов страхування. За змістом, укладених між сторонами договорів страхування 1-4, з відповідними додатковими угодами до них (а.с. 8-19), вбачається, що як сам поліс страхування, так, і додаткові угоди до них набувають чинності лише за умови сплати визначеної умовами правочину суми страхової премії на рахунок страхувальника в повному обсязі, у визначений умовами договору термін. Протягом всього часу розгляду справи в суді, в порушення ст. 129 Конституції України; ст. ст. 76-81 ЦПК України, стороною позивача не було надано до суду належних і допустимих доказів, в обґрунтування належного виконання ним зобов`язань за договорами страхування 1-4, і набрання ними чинності. Як і не подавалося стороною позивача заяви про забезпечення чи витребування зазначених доказів, у зв`язку зі складнощами сторони їх отримати. Тобто позивач, не підтвердив добросовісного виконання ним умов, укладених договорів страхування 1-4. Сам факт, укладення між сторонами зазначених договорів страхування 1-4, з додатковими угодами до них не свідчить про належну сплату позивачем сум страхової премії на рахунок відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Як встановлено судом, на підставі розпоряджень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 01 червня 2017р. № 2182 та від 15 вересня 2017р. № 3773, було анульовано ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг в частині проведення добровільного страхування життя ПрАТ «Ренесанс Життя» на підставі заяви відповідача, а також виключено відповідача з Державного реєстру фінансових установ на підставі заяви товариства. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Враховуючи те, що у суду відсутні відомості про набрання чинності, укладених між сторонами договорів страхування 1-4, з додатковими угодами до них, суд не вбачає правових підстав для задоволення вимог в частині розірвання договорів страхування 1-4. Згідно із ч. 4 ст. 653 ЦК України, сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору (ч. 3 ст. 652 ЦК України). В даному випадку, а ні договором, а ні законом не встановлено обов`язку відповідача повертати того, що виконано позивачем до моменту розірвання договору. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звзяок доказів у їх сукупності, враховуючи відсутність правових підстав для розірвання, укладених між сторонами договорів страхування 1-4, суд не вбачає правових підстав для задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача сум страхових платежів у розмірі 50192,01 грн. В силу положень ст. 23 ЦК України, ст. ст. 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд не вбачає правових підстав для задоволення вимог позивача щодо відшкодування йому відповідачем моральної шкоди у розмірі 10000,0 грн., при цьому судом враховано, що протягом всього часу розгляду справи в суді стороною позивача не надано до суду жодного доказу в обґрунтування цієї позовної вимоги.

Outcome: dismissed