Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

В квітні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою № 18, що розташована у будинку № 12 по вул. Армійській в м. Одесі, шляхом виселення з цієї квартири та зняття з реєстрації місця проживання за вказаною адресою, а також про вселення до цієї квартири. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] вказує, що, по-перше, є власником квартири № 18, що розташована у будинку № 12 по вул. Армійській в м. Одесі, на підставі договору купівлі-продажу від 15.12.2011 р., укладеного між ним і відповідачем [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 1626; і, по-друге, п. 5 вказаного договору купівлі-продажу передбачає, що за домовленістю сторін продавець та члени його сімї зобовязані звільнити згадану квартиру та знятися з реєстрації за адресою цієї квартири не пізніше 15.01.2012 р., а п. 8 цього договору передбачає, що продавець свідчить, що в відчужуваній квартирі проживає та зареєстрований член його сімї [PERSON], який повідомлений продавцем про продаж квартири та не заперечує звільнити квартиру і знятися з реєстрації за адресою цієї квартири у термін, зазначений в цьому договорі, але відповідачі до теперішнього часу проживають у спірній квартирі та місце проживання відповідача [PERSON] зареєстровано за адресою цієї квартири, що призводить до порушення його права власності. В червні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання удаваним укладеного між ними 15.12.2011 р. договору купівлі-продажу квартири № 18, що розташована у будинку № 12 по вул. Армійській в м. Одесі, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 1625, та про застосування до цього договору правил, які регулюють відносини за договором застави, і про поновлення права власності на вказану квартиру. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07 липня 2017 року цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення і зняття з реєстрації місця проживання та про вселення і цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання правочину удаваним та поновлення права власності обєднані в одне провадження та цій обєднаній справі присвоєно № 522/7814/17 (а.с. 82-83). Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2017 року позов [PERSON] до [PERSON] про визнання правочину удаваним та поновлення права власності залишено без розгляду. Представник [PERSON] адвокат [PERSON] просила розглянути справу без її участі та задовольнити позов [PERSON], про що подала адресоване суду своє письмове клопотання, яке приєднано судом до матеріалів справи. Відповідач [PERSON], його представник [PERSON] та відповідачі [PERSON] і [PERSON] не повідомили суду причини своє неявки, хоча про дату, час і місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать поштові накладні №№ 18239, 18242, 18240, 18241 про отримання ними судових повісток. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом установлено і матеріалами справи підтверджено, що 15 грудня 2011 року [PERSON] і [PERSON] уклали договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 1626, за умовами якого [PERSON] передав у власність, а [PERSON] прийняв у власність квартиру під № 18, що знаходиться у будинку № 12 по вул. Армійській в м. Одесі, та, на підставі цього договору, КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» 28 грудня 2011 року в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] (номер запису : 2964 в книзі : 800пр-72). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Станом на дату судового розгляду даної справи укладений між [PERSON] і [PERSON] договір купівлі-продажу спірної квартиру від 15.12.2011 р. за р. № 1626 у встановленому законом порядку не визнано недійсним. Пункт 5 згаданого договору купівлі-продажу від 15 грудня 2011 року за р. № 1626 передбачає, що за домовленістю сторін продавець та члени його сімї зобовязані звільнити квартиру та знятися з реєстрації за адресою цієї квартири не пізніше 15.01.2012 р. Згідно п. 8 цього договору, продавець свідчить, що в відчужуваній квартирі проживає та зареєстрований член його сімї [PERSON], який повідомлений продавцем про продаж квартири та не заперечує звільнити квартиру та знятися з реєстрації за адресою цієї квартири у термін, зазначений в цьому договорі. Як вбачається з виданої 15.03.2017 р. Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради довідки про зняття з реєстрації місця проживання, 15.03.2017 року здійснено зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання за адресою : [INFO] на підставі договору купівлі-продажу від 15.12.2011 р. за р № 1626. Проте відповідачі [PERSON] і [PERSON] до теперішнього часу не звільнили спірну квартиру, а відповідач [PERSON] також не знявся з реєстрації місця проживання за адресою спірної квартири. Крім того, до теперішнього часу в спірній квартирі без реєстрації проживає відповідач [PERSON] Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Таким чином, право власності відповідача [PERSON] на спірну квартиру, після відчуження ним цієї квартири на користь позивача [PERSON] на підставі згаданого договору купівлі-продажу, як і його право користування спірною квартирою, вважається припиненим, а право користування цією квартирою, яке належить відповідачам [PERSON] і [PERSON], є похідним від права власності та права користування цією квартирою, яке належало її колишньому власнику [PERSON] Крім того, після укладення між [PERSON] і [PERSON] договору купівлі-продажу спірної квартири від 15.12.2011 р. за р. № 1626, між [PERSON] і відповідачами не укладались будь-які договори щодо спірної квартири. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право власності є непорушним. Згідно ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За приписами ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд : продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплений принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вирішуючи дану справу, суд також бере до уваги розяснення, які містяться в п. 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р., про те, що за змістом ст. 391 ЦК позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпоряджання своїм майном, що не повязані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що порушене право позивача підлягає судовому захисту. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідачів в рівних частинах на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати в сумі 1920,00 грн., повязані із сплатою судового збору. На підставі викладеного і

Outcome: approved