Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-09 00:00:00

В лютому 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказала, що з 29 липня 1989 року перебуває в зареєстрованому шлюбу з відповідачем [PERSON]. В період перебування в шлюбі, 08 травня 2002 року за спільні кошти придбали земельну ділянку що знаходиться в [ADDRESS] Обухівського району, побудували будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] які позивач просить поділити між сторонами, визнавши за нею праву власності на ? будинку та на ? земельних ділянок. Ухвалою суду від 21.05.2018 справа призначена до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з'явилася, в позовній заяві зазначила, що у разі відсутності на судовому засіданні позивача, розглянути справу за її відсутності, позов підтримує та просить задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоч про час і місце слухання справи належним чином повідомлений, заяв, клопотань до суду не надав. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, враховуючи інтереси позивача, суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності відповідача на підставі наявних матеріалів справи та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ч.4 ст.223, ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з'явились, відповідно до ч.2ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази вважає, позовні вимоги таким, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. В судовому засіданні встановлено наступні фактичні обставини справи. 29 липня 1989 року між сторонами було укладено шлюб, який був зареєстрований Хорівською сільрадою Острозького району Ровенської області, про що зроблений актовий запис №16. У відповідності до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України). Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Таким чином норми сімейного законодавства, які встановлюють підстави та механізм поділу спільного майна подружжя, припускають існування факту спільної сумісної власності дружини і чоловіка в рівних частках, доки не доказано інше кимось із подружжя, а відтак обов'язок доказування щодо спростування факту спільної сумісної власності подружжя законом покладається на того з подружжя, хто це заперечує. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). 08 травня 2002 року відповідно до договору купівлі-продажу зареєстрованого в реєстрі за № 1985, [PERSON] придбав земельну ділянку площею 1520 м.кв., що знаходиться [ADDRESS], надану для будівництва, обслуговування житлових будівель та господарських споруд. 06 квітня 2005 року [PERSON] було видано державний акт серія [NUMBER] на право власності на земельну ділянку площею 0,4500 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія [NUMBER] від 05.07.2005 року власником спірного будинку є [PERSON]. За таких обставин, оскільки спірне майно було набуте у власність під час шлюбу, воно є об'єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] незважаючи на те, що право власності зареєстровано за останнім, а їх частки є рівними. Наявність правових підстав для відступу від рівності часток подружжя, визначених ч. ч. 2, 3 ст.70 СК України не вбачається. В зв'язку з цим, з огляду на відсутність доводів відповідача, які б спростовували докази надані позивачем, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, до стягнення з відповідача на користь позивачки підлягають понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved