Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

В листопаді 2019 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом,в якому зазначає,що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом,він є власником житлового будинку [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] був зареєстровані у спірному будинку у 1996 р.як член сім`ї колишнього власника,йоо донька ула зареєстрована у будинку у 2019 р.за місцем реєстрації батька,проте фактично у будинку [PERSON] не мешкає з 1999 р.,а його донька [PERSON] у будинку не мешкала ніколи. Посилаючись на те,що формальна реєстрація проживання відповідачів,які не являються членами його сім`ї,порушує права власника та змушує нести додаткові витрати на утримання житла,позбавляє можливості оформити субсидію,відповідачі мають інше житло,де і мешкає їх сім`я, позивач просить суд з підстав,передбачених ст.405 ч.2 ЦК України,визнати відповідачів такими,що втратили право користування спірним будинком. В судовому засіданні позивач підтримав заявлений позов та пояснив,що [PERSON] є його рідним братом,був зареєстрований у спірному будинку за життя батька як член сім`ї власника,проте після одруження з 1999 р.у будинку не мешкає,його речі відсутні,за комунальні послуги відповідач не сплачує. У 2019 р.без відома та згоди позивача відповідач зареєстрував у будинку доньку [PERSON] ,яка взагалі ніколи там не мешкала,проте після її реєстрації позивач втратив субсидію,добровільно припинити реєстрацію свою та дтини відповідач не бажає,хоча цього житла не потребує. Представник позивача адвокат Шевченко А.В.вважає,що позов заявлений обґрунтовано та підлягає задоволенню з урахуванням наданих доказів. Відповідачі в судове засідання не з`явилися без повідомлення причин,викликалися шляхом вручення судової повістки особисто [PERSON] під розписку. В підготовчому судовому засіданні відповідач [PERSON] заявив про те,що позов ним не визнається,проте відзив на позов не подав. Відповідно до п.1 ч.2 ст.223 ЦПК України,суд розглядає справу за відсутності відповідача,який був належним чином повідомлений про судове засідання,не з`явився без повідомлення причин неявки,заяв про відкладення розгляду справи не подавав. Всебічно вивчивши обставини справи,заслухавши учасників справи та свідків, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку,що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено та перевірено доказами, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.07.2015 р.,позивач [PERSON] є власником житлового будинку літера А,Б по [ADDRESS] ,право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно(а.с.8-13) З наведеного суд встановив,що позивач набув право власності на спірний будинок у встановлений законом спосіб,з правочину,та підтвердив ці обставини належними допустимими доказами,які нічим не спростовані. В спірному будинку були зареєстровані відповідачі [PERSON] -у 1992 р., [PERSON] ,2005 р.н.,у 2019 р.,що підтверджено інформацією департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради,реєстрація відповідачів була проведена як членів сім`ї власника. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України та з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України ,члени сім`ї власника житла,які разом з ним проживають у будинку(квартирі),що йому належить,користуються жилим приміщенням в обсязі,визначеному відповідно до угоди з власником. За змістом ст.405 ЦК України,яка регламентує поняття житлового сервітуту колишніх членів сім`ї та підстави збереження житлових прав цих осіб,члени сім*ї власника житла зберігають право на користування цим житлом саме на період,коли зберігається право власності певної особи на це житло. Згідно вказаних правових норм,які регулюють об`єм житлових прав члена сім`ї колишнього власника,слідує,що право члена сім`ї власника будинку(квартирі) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Оскільки закон не передбачає переходу прав і обов`язків в частині збереження права користування житлом членів сім`ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку(квартири),суд дійшов висновку,що відповідач [PERSON] внаслідок припинення права власності на спірний будинок колишнього власника [PERSON] після його смерті у 2015 р.,втратив право користування житловим приміщенням зазначеного будинку,а його донька [PERSON] ,яка була зареєстрована без згоди нового власника [PERSON] ,такого права ніколи не отримувала. Свідки [PERSON] та [PERSON] в суді показали,що відповідач [PERSON] протягом останніх 20-ти років не мешкає в будинку позивача ,а його донька [PERSON] взагалі у будинок ніколи не вселялась,їх речі у будинку відсутні,оплати за послуги та утримання будинку відповідач не вносить,реєстрацію доньки у будинку відповідач провів без відома та згоди позивача,внаслідок чого останнього позбавили субсидії. Встановлені судом обставини підтверджуються матеріалами справи та не спростовані відповідачами під час її судового розгляду. Відповідно до ст.383,391 ЦК України,ст.157 ЖК України власник житлового будинку,квартири має право використовувати помешкання для власного проживання,проживання членів своєї сім`ї,інших осіб,вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином,суд встановив,що позов грунтується на законі,підтверджений доказами і підлягає задоволенню,оскільки правові підстави для користування спірним будинком відповідачами відсутні,їх реєстрація у будинку без згоди нового власника створює останньому перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю. На підставі ст.64 ч.2,156,157 ЖК України,ст.383,391,405 ЦК України, ст.3,10,11,57,60,212 -215,218 ЦПК України,суд-

Outcome: approved