Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

В липні 2020 року [PERSON] (надалі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» (надалі - відповідач), про застосування наслідків не укладення договору та зобов`язання вчинити дії. Предметом позову є застосування наслідків неукладення договору та зобов`язати Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» провести коригування безпідставно нарахованої заборгованості за договором ВС-16-01432 від 01.11.2018 року. Підставою позову є порушення прав позивача, нарахуванням заборгованості за договором ВС-16-01432 від 01.11.2018 року, оскільки вказаний договір позивачем не укладався, послуг за договором позивач не отримував, примірника договору не отримував, незважаючи на заходи, вжиті для його отримання шляхом надання відповіді на адвокатський запит. Крім цього, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №141788480 від 18.10.2018, та №141788858 18.10.2018, [PERSON] є власником 1/2 нежилого приміщення за адресою: [ADDRESS] , іншим співвласником є [PERSON] . А отже, у разі наявності вимоги щодо оплати надання послуг з поводження з побутовими відходами, то така має адресуватись обом співвласникам приміщення. Крім того, вказане приміщення здається в оренду ТОВ «Альвар», яке в свою чергу при експлуатації вказаного приміщення уклало договір з ДП «Фірма Альтфатер Київ» від 02.01.2019 року №3012, на вивезення твердих побутових відходів, де узгоджено довідку дислокацію вивезення твердих побутових відходів, крім того, для орендарів вказаного приміщення виділено окремий контейнер для твердих побутових відходів. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 серпня 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи. 22 жовтня 2020 року у ході судового засідання представником відповідача було подано клопотання про закриття провадження у справі. Клопотання мотивоване тим, що заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства й має бути розглянута за правилами господарського судочинства, відповідно до п. 1 ч. ст. 20 ГПК України. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» про закриття провадження у справі. Відповідач з вимогами позовної заяви не погодився, виклавши мотиви незгоди у відзиві на позовну заяву. Зазначивши про те, що договір від імені КП «Київкомунсервіс» було укладено Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» на підставі договору №0109 від 01 вересня 2016 року та за договором доручення №29/12-17-КС від 29 грудня 2017 року та в подальшому передано КП «Київкомунсервіс». Відповідачем, відповідно до укладеного договору послуги надавалися в повному обсязі, на підтвердження чого, відповідачем надано акти надання послуг. Проте, позивачем оплата послуг не здійснювалась. На адресу позивача направлялися претензії з вимогами оплатити надані послуги. Після чого відповідач звернувся до господарського суду із вимогою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості, інфляційних втрат та трьох процентів річних. Також відповідач звертає увагу на те, що позивачем не надано копії договору оренди приміщення, власником якого вона є, хоча посилається на наявність такої обставини. Крім цього, зазначено, що ДП «Фірма Альфатер-Київ» не є виконавцем послуг з вивезення побутових відходів у м. Києві. Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 18 грудня 2017 року №1589 «Про введення в дію рішення конкурсної комісії з визначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів на території м. Києва», виконавцем послуг з вивезення побутових відходів визначено відповідача. В судове засідання, яке відбулось 13 травня 2021 року, учасники справи не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від позивача 13 травня 2021 року на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі. Суд, з`ясувавши правову позицію осіб, які беруть участь у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на наступне. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №141788480 від 18.10.2018, та №141788858 18.10.2018, нежилі приміщення (групи приміщень №22, 23, 24) (в літ. А), загальною площею 240,6 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , належать на праві спільної часткової власності [PERSON] , яка є власником Ѕ частки та [PERSON] , який також є власником Ѕ частки (а.с. 14-15). Як вбачається із відзиву на позовну заяву, відповідач, згідно розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 18 грудня 2017 року №1589 «Про введення в дію рішення конкурсної комісії з визначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів на території м. Києва», є виконавцем послуг з вивезення побутових відходів. Відповідач посилається на укладення договору №ВС-16-01432 від 01.11.2018 року. Крім цього, позивач зазначає про те, що послуги з вивезення твердих побутових відходів за адресою: [ADDRESS] , надаються ДП «Фірма Альтфатер Київ». Відповідно до наявної в матеріалах справи копії письмово документа, між ДП «Фірма Альтфатер Київ» та ТОВ «Альвар» 02 січня 2019 року укладено договір на вивезення твердих побутових відходів №3012 (надалі - договір №3012). Відповідно до п. 2.1.1. договору №3012, виконавець зобов`язався вивозити ТПВ згідно з довідкою-дислокацією, яка є невід`ємною частиною цього договору (а.с. 16). Відповідно до довідки-дислокації від 02 січня 2019 року та 01 серпня 2019 року, виконавець зобов`язався вивозити ТПВ з [ADDRESS] (а.с. 19-20). Відповідно до ухвали Господарського суду Львівської області від 03 грудня 2020 року у справі №914/3134/20, скасовано наказ від 20 листопада 2020 року у справі №910/14893/20 про стягнення з [PERSON] на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» заборгованості за договором №ВС-16-01432, на надання послуг з вивезення побутових відходів від 01 листопада 2018 року в сумі 38181,72 грн. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). При цьому, приписи ст. 627 ЦК України встановлюють, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Оглядом договору №3012 встановлено, що ДП «Фірма Альтфатер Київ» та ТОВ «Альвар» 02 січня 2019 року укладено договір на вивезення твердих побутових відходів, вказаний договір, разом із додатками, які є його невідємною частиною регулюють відносини щодо вивезення твердих побутових відходів за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. В судовому засіданні встановлено, що договір від 01.11.2018 підписаний за дорученням особою, прізвище якої не встановлено, оригінал договору відповідачем не надано, копію довіреності від [PERSON] також не надано. В свою чергу, позивач надав інформацію, що не давала доручення на укладення договору. Неукладений договір не потрібно визнавати недійсним або розривати. Враховуючи підстави позову, наведені позивачем у позовній заяві, а також заперечення відповідача, позивач у цій справі наполягає на застосуванні наслідків неукладення договору та зобов`язанні Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» провести коригування безпідставно нарахованої заборгованості за договором ВС-16-01432 від 01.11.2018 року. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. У вказаному випадку особа може захистити свої права шляхом стягнення безпідставно отриманих коштів. Однак, відповідач кошти за договором №ВС-16-01432 на надання послуг з вивезення побутових відходів від 01 листопада 2018 року в сумі 38181,72 грн. не отримав, а тому, на думку суду, ефективним способом захисту порушених прав є зобов`язання проведення коригування безпідставно нарахованої заборгованості за договором ВС-16-01432 від 01.11.2018 року. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц. Враховуючи зазначене, беручи до уваги вимоги позивача та його посилання на те, що вказаний відповідачем договір не підписував, його умови не погоджував, а фактичне надання послуг здійснюється на підставі іншого договору, що відповідає принципу свободи договорів, проте відповідач на підставі спірного договору здійснює безпідставне нарахування коштів, то суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову у спосіб, який просить позивач.

Outcome: approved