Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

В лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просив зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти з реєстраційного обліку місця проживання [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS]; усунути перешкоди в здійснені йому, [PERSON] у користуванні та розпорядженні домоволодінням [ADDRESS], що належить йому на праві приватної власності шляхом виселення [PERSON], без надання другого приміщення. В обґрунтування позову вказав, що йому на праві власності належить домоволодіння [ADDRESS]. Його донька [PERSON] в 2006 році зареєструвала шлюб з [PERSON]. З 16 червня 2011 року з його дозволу в будинку був зареєстрований [PERSON], який наданий час в зазначеному будинку не проживає, його особистих речей в будинку не має. Шлюб між дочкою та відповідачем було розірвано за рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2013 року. Однак своїми діями відповідач створює йому перешкоди у користуванні власністю, тому він звернувся до суду за захистом своїх матеріальних прав. У судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Вказала, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд вирішив зі згоди позивача, ухвалити рішення у заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представники третьої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області у судове засідання не з'явився. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності від 08 квітня 1960 року, виданого на підставі Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності, позивачу [PERSON] належить домоволодіння [ADDRESS] (а.с.15-16). За згодою позивача, 16 червня 2011 року за вищевказаною адресою в будинку був зареєстрований його зать - [PERSON]. З вересня 2013 року донька позивача [PERSON] не підтримує сімейні стосунки з відповідачем, їх шлюб розпався. На неодноразові звернення позивача до [PERSON] з питанням про зняття з реєстраційного обліку, відповідач відповідав марними обіцянками. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Факт не проживання відповідача в спірному будинку, підтверджується довідкою Квартального комітету № 46 Виконавчого комітету Підгородненської міської ради Дніпропетровської області за № 1 від 05 лютого 2014 року, згідно з якою в будинку [ADDRESS], [PERSON] не проживає з вересня 2013 року (а.с.24). Особистих речей відповідача в будинку не має, він не сплачує комунальні послуги, не приймає участі в поточних косметичних ремонтах будинку, грошові кошти на утримання будинку не надає. Таким чином, судом встановлено, що відповідач не проживає в будинку без поважної причини, у позивача виникли перешкоди в користуванні своїм майном, а тому суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та усунути [PERSON] перешкоди в користуванні домоволодінням [ADDRESS], що і є підставою також для зняття відповідача з реєстрації за вищевказаною адресою.

Outcome: approved