Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

В листопаді 2013 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача 45281, 49 грн. - неустойку (пеню) за прострочення в сплаті аліментів на неповнолітню дитину за кожен день прострочення зобов'язань за період з травня 2011 року по вересень 2013 року мотивуючи тим, що відповідач ухилявся від сплати аліментів у визначеному судом розмірі, сплачував аліменти нерегулярно і у значно меншому розмірі, ніж визначено судом і розраховано державним виконавцем; крім того просить стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання дитини в сумі 2004,40грн., мотивуючи тим, що син [PERSON], [INFO], на якого стягнуті аліменти з відповідача у розмірі ? частки доходів, страждає на низку захворювань і потребує значних коштів на лікування, є інвалідом дитинства, має захворювання опірно-рухового апарату; вважає, що відповідач як батько дитини повинен приймати участь у додаткових витратах на дитину, вона понесла додаткові витрати на лікування сина, підтверджені платіжними документами (за придбання медичних препаратів) в сумі 4008,80 грн., тому просить стягнути з відповідача половину цих додаткових витрат. Відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що його вина у виникненні даної заборгованості відсутня, тому відсутня і єдина підстава для нарахування і стягнення пені; пояснив, що він не мав постійного місця роботи і постійного заробітку, тому розмір аліментів визначав собі сам, виходячи з своїх доходів і реальної можливості, виплачував аліменти по 400грн. на місяць, платити аліменти у більшому розмірі він не спроможний, не погоджується з розміром аліментів, нарахованих йому державним виконавцем, вважає такий розмір завищеним і надто непомірним для нього; не згоден з тим, що державний виконавець нараховував йому аліменти з середньої заробітної плати по регіону, а не з прожиткового мінімуму для дитини, враховуючи, що він був безробітним, не мав доходів; крім того посилається на неправомірні дії з боку державного виконавця, який не повідомив про відкриття виконавчого провадження, не повідомив його про розмір щомісячних аліментних платежів і про наявність заборгованості, не вжив заходів, які був зобов'язаний вжити щодо стягнення заборгованості з нього. Він думав, що аліменти виплачує правильно. Також просив врахувати, що він сплачує аліменти ще і на утримання доньки [PERSON], [INFO] - на користь іншої стягувачки. Послався на те, що він не ухилявся і не ухиляється від сплати аліментів; вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину також не визнав, вважає їх необґрунтованими, вважає, що надані позивачкою документи не є безперечним доказом несення нею вказаних витрат на лікування сина, оскільки в них не зазначено, хто є платником, та не надано доказів на підтвердження мети придбання вказаних ліків. Суд, вислухавши пояснення сторін і їх представників, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, приходить до наступного: Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO] Син проживає з позивачкою, відповідач проживає окремо від дитини. позивачка працює медсестрою, її зарплата - з її слів - 1500грн. Згідно виконавчого листа, виданого 30.06.2011р. Артемівським районним судом м.Луганська з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], стягуються аліменти у розмірі 1 / 4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05 травня 2011 року і до повноліття дитини. 01.07.2011 року постановою державного виконавця Артемівського відділу державної виконавчої служби Луганського МУЮ відкрито виконавче провадження № 27416681 з виконання вищезазначеного виконавчого листа. З довідки Артемівського ВДВС Луганського МУЮ № 11852/07-48/18 від 05.11.2013 р., видно, що станом на 01.10.2013р. [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 14843, 75 грн. З довідки Артемівського ВДВС Луганського МУЮ № 13607/07-48/18 від 13.12.2013 р. (уточненої), видно, що станом на 01.11.2013р. розмір заборгованості [PERSON] по сплаті аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], становить 10487,75 грн. З довідки Артемівського ВДВС Луганського МУЮ № 1526/07-50/18 від 05.02.2014 р. (уточненої), видно, що станом на 01.01.2014 р. розмір заборгованості [PERSON] по сплаті аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], становить 12232 грн. Як видно з даних довідок, вони є ідентичними в частині нарахованих щомісячних аліментів, різниця в довідках полягає у відомостях щодо сплати аліментів. З подальших довідок видно, що держвиконавцем додатково враховані платежі аліментів, які мали місце пізніше, і - зі слів позивачки - відомостей про які не було у державного виконавця станом на день складення першої довідки. Тому суд погоджується з даними довідками, не вбачає підстав для піддавання їх сумніву. І для розгляду даного позову суд бере до уваги відомості з даних довідок про розмір нарахованих аліментів, а також відомості про сплату аліментів - зазначеній в уточненій довідці, де враховані всі платежі аліментів, здійснені відповідачем - чого він не заперечує. З даної довідки ВДВС видно, що аліменти державним виконавцем нараховувались , виходячи з показників Статуправління про середню заробітну плату в регіоні. Дану обставину сторони не заперечують, як і самі арифметичні розрахунки. Відповідач оспорює такі розрахунки заборгованості і розміру аліментів в тій частині, що не згоден з обчисленням аліментів з середньої зарплати в регіоні, і наполягає на обчисленні аліментів з мінімального розміру аліментів (30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку), враховуючи, що не мав роботи і доходів. Статтею 195 СК України передбачено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається, виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Оскільки аліменти нараховувались і розмір заборгованості з аліментів визначався державним виконавцем, у провадженні якого знаходилось дане виконавче провадження, під час, коли платник аліментів не працював, тобто не мав постійного місця роботи і постійного доходу у вигляді зарплати, і крім того, не надавав держвиконавцю відомостей про свої доходи, то державним виконавцем обчислення заборгованості з аліментів здійснювалось у відповідності до вимог ст. 195 СКУ, тобто виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Підстав для обчислення заборгованості з тої зарплату, яку відповідач почав отримувати у подальшому після працевлаштування і після моменту нарахування аліментів і визначення заборгованості, в даному випадку нема. Так само нема підстав і для обчислення аліментів і заборгованості з мінімального розміру аліментів, визначеного законом у 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - на що посилається відповідач. Такий спосіб обчислення розміру аліментів і заборгованості не відповідає вимогам ст..195 СК України. Крім того, у визначені законом строки відповідач не оспорював розрахунки аліментів і вказані дії державного виконавця у порядку і в строки, передбачені ЦПК. Сам по собі намір відповідача на даний час оспорити розмір нарахованих у вказаний період аліментів не є підставою для перерахування аліментів за минулий час (зазначений у довідці про заборгованість), здійснений у відповідності до ст..195 СК. Тому при розгляді даної справи слід виходити з того, що аліменти розраховані правильно. Відповідач посилався на те, що розмір аліментів визначав , виходячи з своїх можливостей, і що визначений державним виконавцем розмір аліментів для нього непомірно великий, і такі аліменти він виплачувати був не спроможний. Але при цьому відповідач не звертався до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, тому дані посилання є необґрунтованими і такими, що не приймаються до уваги при визначенні розміру заборгованості з аліментів. Відповідно до статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Стаття 197 СКУ передбачає підстави для звільнення платника аліментів від сплати заборгованості з аліментів, а також підстави для розстрочення або відстрочення сплати такої заборгованості, зокрема ч.3 даної статті передбачає, що такою підставою є непред'явлення стягувачем без поважних причин виконавчого документу до виконання. В даному випадку, виходячи з наданих доказів, суд дійшов висновку, що стягувачем вчасно пред'явлено виконавчий документ до виконання в день його видачі, а платник аліментів дійсно допустив суттєве прострочення в платежах аліментів. Таким чином, встановлено, що відповідач допустив прострочення у сплаті аліментів, визначених у судовому рішенні, допустив виникнення заборгованості , і тому є підстави для нарахування та стягнення з нього на користь позивачки пені у відповідності до ст.196 СК України. Разом з тим, визначаючи період, у якому виникло прострочення з вини платника аліментів, суд дійшов таких висновків: Закон передбачає обчислення розміру аліментів і їх виплату із отриманих доходів по факту їх отримання; враховуючи загальні положення виплати зарплати за минулий місяць у наступному, і враховуючи відсутність конкретних даних про отримання платником доходів щомісячно, а також з метою спрощення порядку визначення строку прострочення і алгоритму нарахування пені, суд виходить з того, що аліменти за минулий місяць платник повинен був сплачувати у наступному місяці, і прострочення платежу аліментів виникало у нього після закінчення наступного календарного місяця. Таким чином, сплата аліментів вважається однозначно простроченою після останнього числа наступного за нарахуванням місяця. Виконавче провадження за виконавчим листом про стягнення аліментів відкрито 01.07.2011р. У рішенні суду аліменти стягнуті з 05 травня 2011 р. - з дати подання позову до суду. Заборгованість, що виникла у зв'язку з цим, не є простроченням у виплаті аліментів, допущеним з вини платника аліментів, тому підстав для нарахування пені у період з травня 2011 року по липень 2011 (включно) суд не вбачає. Враховуючи дату звернення позивача до суду з позовом і період, за який позивачка просить стягнути пеню, а також розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог - згідно ст.10,11 ЦПКУ, суд обчислює пеню станом на 01.10.2013р., як того просить позивачка. Як видно з наданих розрахунків розміру аліментів, що здійснювались поточно, щомісячно протягом знаходження виконавчого листа на виконанні у ВДВС- аліменти нараховувались у період, коли відповідач не мав постійного місця роботи. Тому правильним було нарахування аліментів у період до грудня 2013 р. з середньомісячної заробітної плати одного штатного працівника по м.Луганську. (згідно наведених вище статистичних даних). Оскільки розмір аліментів визначався в період, коли платник не працював, принаймні не повідомляв про наявність у нього місця роботи і заробітної плати(доходу), то підстав для перерахунку аліментів за вказаний період у зв'язку з прийняттям у майбутньому відповідача на постійну роботу з меншим заробітком, суд не вбачає. Тому саме наведені державним виконавцем розрахунки щомісячних аліментів суд приймає до уваги при визначенні розміру нарахованих аліментів, і відповідно для обчислення наявної заборгованості, яка виникла станом на день звернення позивачки з даним позовом до суду. Згідно даних довідки Артемівського ВДВС Луганського МУЮ № 1526/07-50/18 від 05.02.2014 р., відповідач періодично здійснював платежі по аліментам на утримання дитини, в окремих місяцях мала місце сплата відповідачем суми більшої, ніж сума нарахованих до сплати аліментів. В такому разі сума, що перевищує нараховану суму аліментів за поточний місяць, має бути зарахована на погашення заборгованості за хронологією її виникнення, так суми переплати за період з 01.07.2011 р. по 01.10.2013 р. мали місце двічі у серпні 2011 року і у жовтні 2013 року, зокрема: у серпні 2011 року [PERSON] сплачено 1000 грн., нараховано до сплати 696,50 грн., сума переплати становить 303, 50 грн. (1000 грн. - 696,50 грн. = 303,50 грн.), сума переплати зараховується в рахунок погашення заборгованості по аліментам за травень 2011 року; у жовтні 2013 року сплачено -1200 грн., нараховано до сплати 844 грн., сума переплати становить 356 грн. (1200 грн. - 844 грн. = 356 грн.), сума переплати зараховується в рахунок погашення заборгованості по аліментам за червень 2011 року. Між тим, суд не погоджується із запропонованою позивачем методикою нарахування пені і вважає, що позов підлягає частковому задоволенню в цій частині, а пеня підлягає стягненню, виходячи з розрахунків, які ґрунтуються на даних довідки Артемівського ВДВС Луганського МУЮ № 1526/07-50/18 від 05.02.2014 р., і з урахуванням розміру несплачених аліментів по кожному з цих періодичних (щомісячних) платежів, з строку, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, з періоду прострочення, виходячи з суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником свого обов'язку щодо сплати аліментів до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів, з подальшим визначенням загальної суми пені (згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11.09.2013р. у справі №6-81цс13). Суд приймає до уваги нараховані до сплати аліменти згідно наданої довідки, визначаючи, що простроченою є лише несплачена частина нарахованих аліментів. Оскільки позовних вимог про стягнення пені за період після вересня 2013р. позивачем не заявлено і не збільшено суму позову в цій частині під час розгляду справи у суді, то суд не вирішує питання про наявність або відсутність підстав для нарахування пені на прострочені аліменти у період після вересня 2013р. Таким чином, виходячи з нарахованих аліментів і даних про їх сплату, підлягає стягненню пеня, нарахована у такий спосіб: за травень 2011 року: нараховано аліменти у розмірі 567, 50 грн., за червень 2011 року: нараховано 696,50 грн., за липень 2011 року: нараховано 702,75 грн.; всього 1967,75грн. , сплачено в липні 2011р. 600грн., заборгованість на кінець місяця липня 2011р. 1367,75грн. за серпень 2011 року нараховано 696,50грн.; сплачено в серпні 2011р. 1000грн.; в тому числі аліменти за липень і частково за серпень, заборгованість на 1.10.2011р. 1367,75грн. + 696,50грн. = 2064,25грн. - 1000грн. = 1064,25грн. пеня: 1064,25грн. х 1% = 10,64грн. - це пеня за кожен день прострочення; кількість днів просрочення з 1.10.2011р. по 1.10.2013р.- 730днів; пеня: 10,64грн. х 730 = 7767,20грн.; за вересень 2011 року: нараховано 706 грн., сплачено 400 грн., борг 306 грн., неустойка (306 грн. х 1% = 3,06 грн.), 3,06 грн. х 700 дн. (з 01.11.2011 р. по 01.10.2013 р.) = 2142 грн.; за жовтень 2011 року: нараховано 700 грн., сплачено 400 грн., борг 300 грн., неустойка (300 грн. х 1% = 3,00 грн.), 3,00 грн. х 670 дн. (з 01.12.2011 р. по 01.10.2013 р.) = 2010 грн.; за листопад 2011 року: нараховано 708 грн., сплачено 400 грн., борг 308 грн., неустойка (308 грн. х 1% = 3,08 грн.), 3,08 грн. х 639 дн. (з 01.01.2012 р. по 01.10.2013 р.) = 1968,12 грн.; за грудень 2011 року: нараховано 836 грн., сплачено 400 грн., борг 436 грн., неустойка (436 грн. х 1% = 4,36 грн.), 4,36 грн. х 608 дн. (з 01.02.2012 р. по 01.10.2013 р.) = 2650,88 грн.; за січень 2012 року: нараховано 711 грн., сплачено 400 грн., борг 311 грн., неустойка (311 грн. х 1% = 3,11 грн.), 3,11 грн. х 579 дн. (з 01.03.2012 р. по 01.10.2013 р.) = 1800,69 грн.; за лютий 2012 року: нараховано 707 грн., сплачено 400 грн., борг 307 грн., неустойка (307 грн. х 1% = 3,07 грн.), 3,07 грн. х 548 дн. (з 01.04.2012 р. по 01.10.2013 р.) = 1682,36 грн.; за березень 2012 року: нараховано 743 грн., сплачено 400 грн., борг 343 грн., неустойка (343 грн. х 1% = 3,43 грн.), 3,43 грн. х 518 дн. (з 01.05.2012 р. по 01.10.2013 р.) = 1776,74 грн.; за квітень 2012 року: нараховано 743 грн., сплачено 700 грн., борг 43 грн., неустойка (43 грн. х 1% = 0,43 грн.), 0,43 грн. х 487 дн. (з 01.06.2012 р. по 01.10.2013 р.) = 209,41 грн.; за травень 2012 року: нараховано 768 грн., сплачено 400 грн., борг 368 грн., неустойка (368 грн. х 1% = 3,68 грн.), 3,68 грн. х 457 дн. (з 01.07.2012 р. по 01.10.2013 р.) = 1681,76 грн.; за червень 2012 року: нараховано 781 грн., сплачено 400 грн., борг 381 грн., неустойка (381 грн. х 1% = 3,81 грн.), 3,81 грн. х 426 дн. (з 01.08.2012 р. по 01.10.2013 р.) = 1623,06 грн.; за липень 2012 року: нараховано 807 грн., сплачено 400 грн., борг 407 грн., неустойка (407 грн. х 1% = 4,07 грн.), 4,07 грн. х 395 дн. (з 01.09.2012 р. по 01.10.2013 р.) = 1607, 65 грн.; за серпень 2012 року: нараховано 798 грн., сплачено 400 грн., борг 398 грн., неустойка (398 грн. х 1% = 3,98 грн.), 3,98 грн. х 365 дн. (з 01.10.2012 р. по 01.10.2013 р.) = 1452,70 грн.; за вересень 2012 року: нараховано 791 грн., сплачено 0 грн., борг 791 грн., неустойка (791 грн. х 1% = 7,91 грн.), 7,91 грн. х 334 дн. (з 01.11.2012 р. по 01.10.2013 р.) = 2641,94 грн.; за жовтень 2012 року: нараховано 814 грн., сплачено 400 грн., борг 414 грн., неустойка (414 грн. х 1% = 4,14 грн.), 4,14 грн. х 304 дн. (з 01.12.2012 р. по 01.10.2013 р.) = 1258,56 грн.; за листопад 2012 року: нараховано 796 грн., сплачено 400 грн., борг 396 грн., неустойка (396 грн. х 1% = 3,96 грн.), 3,96 грн. х 273 дн. (з 01.01.2013 р. по 01.10.2013 р.) = 1081,08 грн.; за грудень 2012 року: нараховано 834 грн., сплачено 800 грн., борг 34 грн., неустойка (34 грн. х 1% = 0,34 грн.), 0,34 грн. х 242 дн. (з 01.02.2013 р. по 01.10.2013 р.) = 82,28 грн.; за січень 2013 року: нараховано 780 грн., сплачено 0 грн., борг 798 грн., неустойка (798 грн. х 1% = 7,98 грн.), 7,98 грн. х 214 дн. (з 01.03.2013 р. по 01.10.2013 р.) = 1707,72 грн.; за лютий 2013 року: нараховано 774 грн., сплачено 400 грн., борг 374 грн., неустойка (374 грн. х 1% = 3,74 грн.), 3,74 грн. х 183 дн. (з 01.04.2013 р. по 01.10.2013 р.) = 684,42 грн.; за березень 2013 року: нараховано 823 грн., сплачено 800 грн., борг 23 грн., неустойка (23 грн. х 1% = 0,23 грн.), 0,23 грн. х 153 дн. (з 01.05.2013 р. по 01.10.2013 р.) = 35,19 грн.; за квітень 2013 року: нараховано 822 грн., сплачено 0 грн., борг 822 грн., неустойка (822 грн. х 1% = 8,22 грн.), 8,22 грн. х 122 дн. (з 01.06.2013 р. по 01.10.2013 р.) = 1002,84 грн.; за травень 2013 року: нараховано 829 грн., сплачено 800 грн., борг 29 грн., неустойка (29 грн. х 1% = 0,29 грн.), 0,29 грн. х 92 дн. (з 01.07.2013 р. по 01.10.2013 р.) = 26,68 грн.; за червень 2013 року: нараховано 848 грн., сплачено 0 грн., борг 848 грн., неустойка (848 грн. х 1% = 8,48 грн.), 8,48 грн. х 61 дн. (з 01.08.2013 р. по 01.10.2013 р.) = 517,28 грн.; за липень 2013 року: нараховано 874 грн., сплачено 400 грн., борг 474 грн., неустойка (474 грн. х 1% = 4,74 грн.), 4,74 грн. х 30 дн. (з 01.09.2013 р. по 01.10.2013 р.) = 142,20 грн. Щодо аліментів, нарахованих за серпень 2013 року (борг 851,50 грн.) станом на час звернення позивачки з позовом до суду (14.11.2013 року), то відповідач мав би сплатити нараховану суму аліментів за серпень 2013 р. протягом вересня 2013 р., прострочена заборгованість виникла у жовтні 2013 року, тому сума неустойки за серпень 2013 року буде становити 382,95 грн., виходячи з наступного розрахунку: нараховано 851,50 грн., сплачено 0 грн., борг 851,50 грн., неустойка (851,50 грн. х 1% = 8,51 грн.) 8,51 грн. х 45 днів (з 01.10.2013 року по 14.11.2013 р.)= 382,95 грн. Що ж стосується неустойки за вересень 2013 року, то вона виникла у відповідача лише з 01.11.2013 року, таким чином сума неустойки буде складати 117,04 грн., виходячи з наступного розрахунку: за вересень 2013 року нараховано аліментів 836 грн., сплачено 0 грн., борг 836 грн., неустойка (836 грн. х 1% = 8,36 грн.) 8,36 грн. х 14 днів (з 01.11.2013 року по 14.11.2013 року) = 117,04 грн. Таким чином загальний розмір нарахованої пені становить 38052,75 грн. Підстав для нарахування пені у більшому, вказаному позивачем, розмірі, суд не вбачає. Неустойка, передбачена ст.196 СК України, є видом забезпечення виконання грошового зобов'язання, передбаченим законом, тому в даному випадку не вимагається укладення між сторонами договору щодо даного виду забезпечення. Виходячи з загальних положень цивільного законодавства, що регулюють даний вид зобов'язань (неустойку), на стягувача закон не покладає обов'язку по доказуванню наявності у платника вини в простроченні платежу; в даному випадку закон саме на платника (боржника у грошовому зобов'язанні) покладає обов'язок по доказуванню відсутності його вини у простроченні грошового зобов'язання. Відповідач посилається на той факт, що платить аліменти також і другій стягувачці, але дана обставина не є підставою для звільнення відповідача від обов'язку сплачувати аліменти позивачці, робити це своєчасно, і не є підставою для звільнення його від відповідальності за прострочення аліментів, передбаченої ст.196 СК України, і зокрема, не доказує відсутності його вини у допущенні прострочення по аліментам. Відповідачем на підтвердження своїх заперечень щодо стягнення з нього неустойки за не сплату аліментів надано : свідоцтво про народження [PERSON], [INFO], зі змісту якого видно, що відповідач є її батьком; копію виконавчого листа від 29.10.2003 р., про стягнення з нього на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], аліментів у розмірі 1 / 4 частки з усіх видів доходів щомісячно, починаючи з 01.10.2003 р.; копію трудової книжки, за змістом якої 03.02.2011 р. [PERSON] був звільнений за згодою сторін з посади слюсаря - ремонтника 4р. Кам'янобрідського ЕР ЛМКП «Теплокомуненерго», і 26.12.2013 р. [PERSON] прийнято водієм автотранспортних засобів 3 класу складу водіїв в Центр оброблення та перевезення пошти ЛД УДППЗ «Укрпошта»; копію довідки Центру оброблення та перевезення пошти ЛД УДППЗ «Укрпошта» від 18.02.2014 р., за змістом якої у січні 2014 року із заробітної плати [PERSON] було утримано та перераховано на користь [PERSON] 454, 53 грн. Подані відповідачем документи доводять наявність у нього інших аліментних зобов'язань, і той факт, що він з 2011р. не мав постійного місця роботи, а працевлаштований 26.12.2013р., але не доводять наявності поважних причин, які об'єктивно перешкоджали сплаті аліментів позивачці своєчасно і у повному розмірі. Сам той факт, що він мав доходи, відповідач не оспорює; до суду з позовом про зменшення розміру аліментів не звертався. Відповідачем не доведена відсутність його вини як підставу для звільнення від сплати пені взагалі. Разом з тим, суд вважає можливим зменшити розмір пені, виходячи з наступного: Згідно ч.2 ст.196 СК України суд може зменшити розмір пені, враховуючи майновий і сімейний стан відповідача. Враховуючи розмір заборгованості, враховуючи той факт, що відповідач аліменти виплачував, хоча і не у повному розмірі і нерегулярно, але все ж вживав заходів щодо виконання своїх аліментних зобов'язань, враховуючи, що на даний час відповідач поступив на роботу з окладом 1968,93грн. на місяць, і стягнення нарахованої пені поставить відповідача у скрутне майнове становище, то вказані обставини у їх сукупності суд вважає можливим визнати такими, дають підстави зменшити розмір пені у відповідності до ч.2 ст.196 СК України на половину. Таким чином, стягненню підлягає пеня у розмірі: 38052,75грн. /2 = 19026,37грн. Щодо позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, то суд приходить до наступного: Згідно з ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). З записів в медичній картці малолітнього [PERSON], [INFO], з виписних епікризів, витягів з історій хвороб висновку невролога, даних обстежень діагностичної лабораторії, видно, що син сторін часто хворіє, за станом здоров,я потребує постійного обстеження, лікування, медикаментозного і реабілітуючого підтримання , бо страждає на неврологічні захворювання опірно-рухового апарату. З медичного висновку №29 від 19.02.2013р. видно, що [PERSON], [INFO], страждає на вади розвитку спинного мозку, мієлодисплазія, монопарез з руховими порушеннями, наявне захворювання відповідає розділу 1 п.1 пп.1.12 переліку медичних показань, що дають право на одержання соц.допомоги на дітей інвалідів до 16 років. Позивачка представила платіжні документи на підтвердження витрат на лікування, медикаменти і обстеження сина, які за часом і приписами відповідають призначенням лікарів. Суд вважає, що позивачка довела свої витрати, додатково понесені з лікуванням дитини і виявленням у дитини тривалого захворювання. Нею представлено чеків і інших платіжних документів на суму 4008,80грн. Суд погоджується з позивачкою, що дані витрати пов'язані з лікуванням сина. Жодних витрат на дитину відповідач не спростував. Тому суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідача половини вказаних позивачкою витрат, додатково понесених нею на лікування сина, тобто суми 2004,40грн. Враховуючи часткове задоволення позову, враховуючи пропорційно ту частину, в якій позов задоволено, частковому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений позивачем судовий збір . Підлягає відшкодуванню 1% від суми задоволених позовних вимог, але не менше мінімального тарифу за позов майнового характеру, встановленого законом про судовий збір станом на день звернення до суду, тобто 229,40 грн. На підставі ст. 10,11,60,84,88, 212-215 ЦПК України,

Outcome: partial