Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

В листопаді 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на ? частину квартири. В обґрунтування позову позивач вказала, що 13 січня 1990 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб, який був зареєстрований Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану міста Дніпропетровська, актовий запис №21. З 2000 року з відповідачем проживають окремо та фактично припинили шлюбні відносини, ведення спільного господарства, однак продовжують перебувати у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відноси та ведення спільного господарства, 06 квітня 1999 року відповідач [PERSON] та [PERSON] уклали Договір міни на квартири які належать їм на праві власності, а саме на квартиру №1, що розташована за адресою: вул.. Академіка Павлова, буд. 10 у м. Дніпропетровську та на квартиру [ADDRESS]. Квартира [ADDRESS] складається з: житлова площа 19,6 кв.м., загальна площа 35,8 кв.м., приведена площа 36,8 кв.м., з них балкон 1,0 кв.м. На підстав вищевикладеного, згідно останніх уточнень, позивач просить визнати за [PERSON] в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя право власності на ? частину квартири загальною площею 35,8 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання представник позивача Нем*ятий І.О. не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. В судове засідання представник відповідача [PERSON] не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги не визнав та просив ухвалити рішення з урахуванням майнових прав [PERSON] Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що 13 січня 1990 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб відділом РАЦС м. Дніпропетровська, актовий запис № 1063 ./а.с.10/ Як передбачено ч. 2 ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. У період шлюбу, на підставі Договору міни від 06 квітня 1999 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] було придбано у власність квартиру №1 по вул.. Академіка Павлова у м. Дніпропетровську. /а.с.11/ Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.10.2005р. право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON]./а.с.12/ Згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] складається з:1-коридор, 2-комора, 3- санвузол, 4-кухня, 5-жила кімната, балкон; жилою площею 19,6 кв.м, загальною площею 35,8 кв.м., приведеною площею 36,8 кв.м., з них балкон 1,0 кв.м./а.с.13-15/ Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, що також передбачено ст. 372 ЦК України, згідно якої у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина: набуття (придбання) майна за час шлюбу, крім випадків встановлених законом або договором. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до п. 23\~постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, було розяснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК, ч. 3\~ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3\~ст. 325 ЦК\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно п. 24\~постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у них на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4\~ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. За таких обставин суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, та вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на 1/2 квартири [ADDRESS]. \~\~\~\~ Також, належить стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним та документально підтверджений судовий збір в сумі 2351,70 грн., так як відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved