Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

В липні 2014 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила суд в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 30 вересня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 863 в сумі 259840,00 гривень звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки [PERSON] з укладанням договору - купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем. Також позивач просила надати їй право на отримання необхідних документів для здійснення такого продажу. Крім того, позивач просила суд виселити та зняти з реєстрації осіб, що проживають у вказаному житловому будинку. В обґрунтування позову позивач вказувала, що 30 вересня 2010 року між сторонами був укладений договір позики, за яким позивач передала відповідачу грошові кошти в сумі 112000 (сто дванадцять тисяч) гривень, строком до 01 березня 2012 року із сплатою 3 (трьох) відсотків щомісячно від суми позики. З метою забезпечення виконання умов договору позики відповідач передала в іпотеку житловий будинок [ADDRESS], про що сторони склали відповідний іпотечний договір, який 30 вересня 2010 року був посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] Позивач умови договору виконала в повному обсязі, передавши обумовлену суму грошей, а відповідач ухиляється від виконання своїх зобов'язань та станом на 01.06.2014 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 259840,00 грн. В судове засідання позивач не з'явилась, представник позивача надав заяву, в якій позов підтримав та просив задовольнити та слухати справу у його відсутність. У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, суд в порядку статті 169 ЦПК України за згодою представника позивача ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 вересня 2010 року між сторонами був укладений договір позики, за яким позивач передала відповідачу грошові кошти в сумі 112000 (сто дванадцять тисяч) гривень, строком до 01 березня 2012 року із сплатою 3 (трьох) відсотків щомісячно від суми позики. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] 30.09.2010 року за реєстровим № 863. За розрахунком позивача заборгованість відповідача за договором позики станом на 01 червня 2014 року складає 259840,00 грн., що складається з основного боргу - 112000,00 грн. та відсотками за умовами п. 1.2. договору позики - 147840,00 грн. (за період з 01.10.2010 р. по 01.06.2014 р.). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно з положеннями статей 530, 612 ,625 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. В забезпечення виконання умов зазначеного договору сторони уклали іпотечний договір, за умовами якого відповідач передала позивачу в іпотеку житловий будинок [ADDRESS], про що сторони склали відповідний іпотечний договір, який 30 вересня 2010 року був посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 864. При цьому суд зазначає, що майно, яке є предметом іпотечного договору належало відповідачу на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності, посвідченого 10.05.1965 року за реєстровим № 790 Жовтневою державною нотаріальною конторою Миколаївської області, зареєстрованим в ММБТІ 20.11.1970 року за № 2842 в книзі 18, реєстраційний номер 31628663. В подальшому відповідач оновила правовстановлюючі документи та в якості правовстановлюючого документу на іпотечне майно отримала свідоцтво про право власності від 27.12.2013 року, зареєстроване в Реєстраційній службі Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області за № 4429156 від 10.12.2013 року. Зважаючи на невиконання умов договору позики позивач в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та п. 6.1. Іпотечного договору від 30 вересня 2010 року, направив відповідачу вимогу про усунення порушення зобов'язання від 30 квітня 2014 року, яку відповідач отримала 12 травня 2014 року, але не усунула такі порушення в установлений строк. Згідно з ст.. 589, 590 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом зверненні стягненні на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Названі та інші повноваження надані іпотекодержателю іпотекодавцем на здійснення дій з продажу предмету іпотеки від імені іпотекодавця будь-якій особі-покупцеві у разі порушення основного зобов'язання містяться у договорі іпотеки, укладеному між відповідачем та позивачем, у розділі, що містить застереження про задоволення вимог іпотеко держателя. Зважаючи на положення п. 6.2.1. іпотечного договору суд приходить до висновку про можливість задоволення вимог позивача в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом передачі права на продаж будь-якій особі-покупцю. В частині вимог позивача щодо виселення та зняття з реєстрації осіб, що проживають в спірному житловому будинку суд зазначає, що за ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем в порушення вказаних вимог цивільного процесу не надано інформації та доказів щодо осіб, по відношенню до яких сформовані такі вимоги. Крім того, позивачем не надано доказів щодо виконання вимог ст.. 40 Закону України «Про іпотеку». За такого суд приходить до висновків про необхідність відмови в задоволенні позову в цій частині. В порядку ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені понесені судові витрати, які складаються з судового збору у сумі 259,84 грн., які позивач сплатила при подачі позову.

Outcome: partial