Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

В лютому 2015 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності документу, яку обґрунтував наступними обставинам. При зверненні до Управління Пенсійного фонду України в м. Добропіллі та Добропільському районі з заявою про призначення пенсії заявнику було повідомлено, що зроблений запис в трудовій книжці не відповідає фактичним даним, а саме: на сторінці №1 трудової книжки, російською мовою зазначено прізвище, ім'я та по-батькові як «[PERSON]», хоча відповідно до паспортних даних прізвище, ім'я та по-батькові українською мовою - [PERSON], російською - «[PERSON]». Трудову книжку було заповнено 26 березня 1973 року Донецькою автобазою зв'язку, але на даний час у заявника не має можливості виправити помилку, у зв'язку з бойовими діями в м. Донецьк. Заявник [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Разом із тим, звернувся до суду із заявою, згідно якої просив розглянути справу у його відсутність, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі. Представник зацікавленої особи Семіч О.О. в судовому засіданні проти задоволення заяви про встановлення факту належності документу не заперечувала. Суд, розглянувши справу у межах заявлених вимог, а також дослідивши письмові документальні докази, представлені в обґрунтування заяви вважає, що подана заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Стаття 1 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень проти них. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у розгляді справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких виникає у сторін спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 6 статті 256 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно ст. 234 Цивільного процесуального кодексу окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Судом встановлено, що відповідно до паспортних даних [PERSON], [INFO], уродженця с. Грузське, Добропільського району, Донецької області, паспорт серії [NUMBER] виданого Добропільським МРВ УМВС України в Донецькій області 10.02.2004 року прізвище, ім'я та по-батькові заявника, українською мовою пишеться як [PERSON], російською мовою «[PERSON]». Як вбачається судом із долученого до матеріалів справи копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 03 липня 1954 року «Люксембургским с/советом Добропольского района Сталинской области» прізвище, ім'я та по-батькові заявника зазначено російською мовою як «[PERSON]». Із долученої до матеріалів справи копії трудової книжки заповненої 26 березня 1973 року відділом кадрів «Автобаза зв'язку Донецького обласного виробничо-технічного управління» на сторінці №1, прізвище, ім'я та по-батькові заявника російською мовою записано як «[PERSON]», рік народження 1954. На сторинці № 17 прізвище, ім'я та по-батькові заявника російською мовою записано як «[PERSON]», рік народження 1954. Згідно запису в трудовій книжці № 2 від 26.04.1973 року заявника було звільнено на підставі наказу № 66 від 26.04.1973 року у зв'язку із призивом до Радянської армії. В матеріалах справи мається копія військового білету серії [NUMBER] від 28 квітня 1973 року з зазначенням прізвища, ім'я та по-батькові заявника російською мовою як «[PERSON]». Підпис власника трудової книжки заповненої 26 березня 1973 року та підпис власника військового білету серії [NUMBER] від 28 квітня 1973 року співпадає. Аналіз фактично встановлених у судовому засіданні обставин справи та вимог цивільного законодавства дозволяє суду зробити висновок про те, що заявник представив суду безспірні докази належності документу, а саме: свідоцтво про народження серії [NUMBER] виданого 03 липня 1954 року на ім'я «[PERSON]», паспорт серії [NUMBER] виданий Добропільським МРВ УМВС України в Донецькій області 10.02.2004 року на ім'я [PERSON] - українською мовою «[PERSON]»- російською мовою, військовий білет серії [NUMBER] від 28 квітня 1973 року з зазначенням прізвища, ім'я та по-батькові заявника російською мовою як «[PERSON]», тому, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, суд вважає, що подана заява підлягає задоволенню, як обґрунтована. Таким чином, на підставі викладеного та

Outcome: approved