Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

В лютому 2016 року [PERSON] в інтересах позивачів звернулась до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилалась на те, що позивачам належить 3/5 частки квартири [ADDRESS], загальною площею 70,2 кв.м. по 1/5 частці кожному, а відповідач є власником інших 2/5 частин зазначеної квартири. Вказувала на те, що спільне користування квартирою разом із відповідачем суперечить інтересам позивачів, оскільки неналежна поведінка відповідача призводить до постійних сварок і не порозумінь, при ц ому відповідач не є їх членом сім'ї. У відповідності до висновку експертного будівельно-технічного дослідження №399 від 15.05.2015 року встановлено наявність технічної можливості виділу спірної квартири у відповідності до часток співвласників із утворенням двох ізольованих квартир. Зазначала, що сторонами не досягнуто згоди щодо укладення договору про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна в позасудовому порядку, а тому між ними виник спір. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просила виділити в натурі позивачам 3/5 частки у квартирі [ADDRESS], що складається з коридору площею 2,7 кв.м., кухні 6,3 кв.м., ванної кімнати 3,1 кв.м., кімнати 19,1 кв.м., коридору площею 5,1 кв.м., а всього житловою площею 19,1 кв.м. та загальною 36,3 кв.м.; виділити відповідачу 2/5 частки вказаної квартири, що складає наступні приміщення: кімната площею 16,1 кв.м., вбиральня 1,4 кв.м., кімната 12,8 кв.м., коридор 1,3 кв.м., комора - 2,3 кв.м., а всього житловою площею 16,1 кв.м., загальною площею 33,9 кв.м.; право спільної часткової власності позивачів та відповідача припинити. В судове засідання позивачі та їх представник не з'явились, від останньої до суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені позовні вимоги визнав та не заперечував проти задоволення позову. Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заяву відповідача про визнання позову слід прийняти та позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Так, судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, кожному з позивачів на праві приватної власності належить по 1/5 частці квартири [ADDRESS], загальною площею 70,2 кв.м., а відповідач є власником 2/5 частин вказаної квартири. У відповідності до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України, відповідно до якого закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. З матеріалів позовної заяви вбачається, що сторони по справі, які співвласники спірної квартири не можуть вільно користуватись та розпоряджатись своєю часткою у праві спільної часткової власності, оскільки у них з постійно виникають неприязні стосунки один з одним, у зв'язку з чим виник даний спір. Виходячи із змісту позовних вимог про виділ частки та припинення права спільної часткової власності на нерухоме майно, суд приходить до висновку що до спірних правовідносин слід застосовувати саме положення ст. 364 ЦК України, відповідно до змісту якої співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Так, Верховний Суд України в постанові від 04.12.2013 року у справі № 6-130цс13 зазначив, що враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них». Таким чином, для вирішення питання щодо виділення частки із нерухомого майна, яке перебуває у спільній частковій власності, зокрема квартири, необхідна наявність висновку відповідного будівельно-технічного дослідження про можливість виділення окремої площі, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого співвласника, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення тощо. Відповідно до п. 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна , затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 р оку № 55 поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм. Судом встановлено, що відповідно до висновку №399 експертного будівельно-технічного дослідження від 15.05.2015 року, існує варіант поділу спірної квартири аступним чином: позивачам коридор площею 2.7 кв.м., кухню 6.3 кв.м., ванну кімнату 3.1 кв.м., кімнату 19,1 кв.м, коридор 5.1 кв.м, житловою площею 19.1 кв.м., загальною площею - 36,3 кв.м., а відповідачу виділити такі приміщення кімнату площею 16.1 кв.м., вбиральню -1.4 кв.м., кімнату - 12.8 кв.м., коридор- 1.3 кв.м., комору - 2.3 кв.м., житловою 16.1 кв.м., загальною площею - 33,9 кв.м. Для відокремлень приміщень квартири необхідно провести такі роботи: закласти дверний проріз між приміщеннями 1-7 та 1-8, закласти дверний проріз між приміщеннями 1-4 та 1-5, встановити перегородку в приміщення коридору 1-8 та поділити їх на приміщення площею 5,1 та 1,3 кв.м., пробити дверний отвір між приміщеннями 1-8 та приміщеням 1-5 та 1-7, пробити дверний проріз замість віконного в прим. 1-7, встановити вхідні двері (а/с 7-9). Враховуючи встановлені обставини справи, наявність технічної можливості виділити відокремлені частини спірної квартири, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved