Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

В липні 2010р. позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просили виділити їм в натурі належну їм частину земельної ділянки, яка становить 0,0411га по [ADDRESS], припинити право спільної часткової власності та установити межі земельної ділянки. Протягом розгляду справи позивачі уточнили свої позовні вимоги та просять встановити порядок володіння та користування земельною ділянкою, розташованою по [ADDRESS], виділивши їм в користування ? частину земельної ділянки від загальної площі 0,0822га та виділити в користування відповідачки ? частину даної земельної ділянки. В обґрунтування своїх вимог позивачі посилаються на те, що позивачка [PERSON] є власником ? частини домоволодіння по [ADDRESS] на підставі договору дарування від 16.11.1998р. та власником ? частини земельної ділянки від її загального розміру 0,0822га, позивач [PERSON] є власником ? частини домоволодіння по [ADDRESS] на підставі договору дарування від 1.12.1998р. та власником ? частини земельної ділянки від її загального розміру 0,0822га. Власником ? частини домоволодіння була [PERSON] на підставі договору дарування від 25.05.1994р. та ? частини земельної ділянки від її загального розміру 0,0822га на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку, однак [INFO] вона померла і спадщину після неї прийняла відповідачка [PERSON], звернувшись з відповідною заявою до нотаріальної контори. Порядок володіння та користування земельною ділянкою, що знаходиться у частковій власності, не встановлений, з 2008р. у них виникають спори та сварки з приводу користування земельною ділянкою, тому просять встановити порядок користування відповідно до варіанту, запропонованого експертами за результатом проведення додаткової будівельно-технічної експертизи від 29.05.2015р. Представник відповідача проти позову заперечує, посилаючись на те, що наданий експертом варіант в додатковій експертизі не відповідає вимогам закону, а тому не може бути прийнятий до уваги. Крім того, відповідачка на даний час не є власником ? частини земельної ділянки по [ADDRESS], оскільки у зв?язку з наявністю судової справи не може отримати свідоцтво про право на спадщину, а тому відповідно до ст. ст. 125, 158 Земельного Кодексу до отримання документа, що посвідчує право власності на землю, вирішення земельного спору до компетенції суду не відноситься. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, позивачка [PERSON] є власником ? частини домоволодіння по [ADDRESS] на підставі договору дарування від 16.11.1998р. та власником ? частини земельної ділянки від загальної площі 0,0822га на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку від 30.01.2006р. /ас 9-10,17/. Позивач [PERSON] є власником ? частини домоволодіння по [ADDRESS] на підставі договору дарування від 1.12.1998р. та власником ? частини земельної ділянки від загальної площі 0,0822га на підставі державного акту про право власності на земельну ділянки від 17.10.2006р. /ас 11-12, 16зв./. Власником ? частини домоволодіння була [PERSON] на підставі договору дарування від 25.05.1994р., а також ? частини земельної ділянки від її загального розміру 0,0822га на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку від 23.01.2008р., однак [INFO] вона померла і спадщину після неї прийняла відповідачка [PERSON], звернувшись з відповідною заявою до нотаріальної контори /ас 105-123/. Згідно ч.1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Частиною 2 ст. 158 ЗК України передбачено, що виключно судами вирішується земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Відповідно до ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до ст. 88 ЗК України - володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Така ж позиція наведена в п.п «е» п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року за №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», відповідно до якого у випадках, передбачених статтями 86-89 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, яка перебуває в спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, у разі недосягнення згоди - за рішенням суду, а при перебуванні ділянки в спільній сумісній власності (у подружжя, членів фермерського господарства, якщо інше не передбачалось угодою між ними, співвласників жилого будинку) - за договором або законом. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки (у тому числі й разом з іншими учасниками, які цього вимагають) або виплати рештою учасників грошової компенсації за цю частку при неможливості її виділення та отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру його частки. Як встановлено в судовому засіданні, сторони не можуть дійти згоди щодо користування земельною ділянкою по [ADDRESS], на якій розташовано домоволодіння, що належить їм на праві спільної часткової власності. У зв'язку з наявною необхідністю та для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, за клопотанням позивачів 9лютого 2011 року судом була призначена судова будівельно-технічна експертиза. Так, відповідно до висновку № 1795/11-43 судової будівельно-технічної експертизи від 15 лютого 2012 року, проведеної судовим експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз [PERSON], для можливого поділу земельної ділянки між сторонами, з урахуванням ідеальної частки кожного з співвласників будинку, експертом було запропоновано три можливі варіанти (а.с. 59-72). Після ознайомлення з висновком експертизи за клопотанням позивачів судом 30.05.2014р. була призначена додаткова будівельно-технічна експертиза, за результатами проведення якої висновком від 29.05.2015р. запропоновано один варіант розподілу земельної ділянки по [ADDRESS], який і просять взяти до уваги позивачі. Представник відповідачки, заперечуючи проти позову в цілому, вважає неприйнятними варіант № 3 висновку № 1795/11-43 судової будівельно-технічної експертизи від 15 лютого 2012 року та варіант, запропонований за результатами проведення додаткової будівельно-технічної експертизи від 29.05.2015р., оскільки вказані варіанти не відповідають вимогам будівельних норм та правил, а також ідеальним часткам співвласників. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 25 грудня 1996 року № 13, при встановленні порядку використання земельної ділянки й розпорядження нею громадянами, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди належать на праві спільної часткової власності, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком та здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. У разі неможливості перенесення співвласником на надану в його користування ділянку господарських будівель і насаджень суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. У спільному користуванні сторін суд може залишити лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. На підставі зазначеного, суд розглянувши всі запропоновані експертом варіанти встановлення порядку користування земельною ділянкою, враховуючи, що варіант № 3 висновку № 1795/11-43 судової будівельно-технічної експертизи від 15 лютого 2012 року та варіант, запропонований за результатами проведення додаткової будівельно-технічної експертизи від 29.05.2015р. не відповідають вимогам будівельних норм та правил та ідеальним часткам співвласників, а також вислухавши думку сторін по справі, прийшов до висновку, що варіант № 2 (додаток № 2) розподілу земельної ділянки, запропонований у висновку судової будівельно-технічної експертизи від 15 лютого 2012 року № 1795/11-43, в найбільшій мірі відповідатиме ідеальним часткам позивачів та відповідачки, є достатнім і прийнятним для обслуговування житлового будинку та найбільш враховує баланс інтересів кожного із співвласників будинку. Посилання позивачів на те, що варіант № 2 висновку судової будівельно-технічної експертизи є неприйнятним суд вважає безпідставним, оскільки доказів того, що при визначенні порядку користування земельною ділянкою за даним варіантом будуть явно ущемлені законні права когось зі співвласників, позбавлено їх можливості належно користуватися своєю частиною будинку, фактично виключить їх з числа користувачів земельної ділянки або буде суперечити архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам суду не представлено. Твердження представника відповідачки про те, що відповідачка на даний час не є співвласником земельної ділянки, а лише прийняла спадщину після смерті [PERSON] і до її державної реєстрації справа не підлягає розгляду судом не є підставою для відмови в позові, оскільки [PERSON] була власником ? частини земельної ділянки від загальної площі 0,0822га на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку від 23.01.2008р., [PERSON] прийняла у спадщину частину земельної ділянки в розмірі, визначеному вказаним державним актом, після державної реєстрації її права власності ні розміри, ні розташування даної земельної ділянки змінені не будуть, а тому будь-яких перешкод для вирішення спору про визначення порядку користування даною земельною ділянкою немає. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов про встановлення порядку користування земельною ділянкою по [ADDRESS] підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки [PERSON] підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме: витрати по сплаті судового збору в розмірі 128,50грн. та витрати, пов'язані з оплатою судової будівельно-технічної експертизи від 15.02.2012р. в розмірі 2926,56грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial