Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 13 квітня 2016 року померла його бабуся - [PERSON]. Позивач є єдиним спадкоємцем. Після смерті бабусі він дізнався, зі слів відповідачки, що 20 липня 2015 року між нею та бабусею було укладено два спадкових договори: від 20.07.2015 р. (був посвідчений приватним нотаріусом Рівненською районного нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований у реєстрі за № 1435). За умовами цього Договору [PERSON] («відчужувач») передає у власність [PERSON] («набувача») належний їй на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в с. Олександрія, вул. Свято-Преображенська, 104, Рівненського району Рівненської області, а [PERSON] на умовах цього договору та після смерті [PERSON] отримує у власність вищевказаний житловий будинок з надвірними будівлями. Відповідно до п.8 Договору за отримання «Набувачем» у власність в майбутньому від «Відчужувача» на умовах цього договору вказаного житлового будинку з надвірними будівлями та за взаємною згодою сторін на «Набувача» покладаються такі обовязки: не рідше ніж три рази на тиждень відвідувати «Відчужувача» з метою виконання її побутових розпоряджень (приготування їжі, прибирання, прання, тощо); забезпечувати «Відчужувачу» відвідування медичних закладів, виклик лікаря додому, а також забезпечувати необхідними лікувальними (медичними) засобами та обладнанням згідно з рецептами лікарів; забезпечувати виклик працівників комунальних служб для усунення несправностей під час використання вказаного в цьому договорі житлового будинку та в разі необхідності проводити його поточний ремонт за власний кошт; після смерті «Відчужувача» здійснити обряд її поховання. Право власності згідно з п.13 Договору на вказаний будинок переходить до «Набувача» у разі належного виконання нею умов договору, зазначених у п.8 цього договору та після смерті «Відчужувача». Другий спадковий договір також був посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу [PERSON] 20.07.2015 р. і зареєстрований у реєстрі за № 1438. За умовами цього Договору [PERSON] («Відчужувач») передає у власність [PERSON] («Набувач») належну їй на праві власності земельну ділянку площею 0,1745 надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5624680400:08:033:0561, що знаходиться в с. Олександрія Рівненського району Рівненської області, а [PERSON] на умовах цього договору та після смерті [PERSON] отримує у власність вищевказану земельну ділянку. За отримання у власність у майбутньому вказаної земельної ділянки на «Набувача» були покладені певні обовязки, визначені в п.10 Договору по догляду за «Відчужувачем», які за змістом ідентичні тим обовязкам, що містяться в першому спадковому договорі. До смерті бабусі позивач та [PERSON] (невістка померлої, і мама позивача) нічого не знали про укладення спадкових договорів. Вони відвідували бабусю, доглядали її, забезпечували продуктами харчування та ліками. Остання запевняла, що склала у нотаріуса заповіт на користь позивача. У догляді за бабусею зі сторони відповідачки [PERSON] не було потреби, оскільки окрім позивача, його мами бабусею опікувалась представниця Рівненського районного територіального центру соціального обслуговування [PERSON] Відповідачка [PERSON] обовязків, передбачених п.8 Договору, належним чином не виконувала. Відповідно до абз.4 п.28 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вимогу про визнання недійсним спадкового договору може бути заявлено як відчужувачем та набувачем, так і іншою заінтересованою особою. У разі предявлення позову особою, яка не є стороною спадкового договору, необхідно перевіряти які права та охоронювані законом інтереси цієї особи порушено. Позивач зазначає, що є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], однак позбавлений можливості оформити спадщину за законом, яка залишилася після її смерті, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по вул. Свято-Преображенська, 104, в с. Олександрія Рівненського району Рівненської області; та на земельну ділянку площею 0,1745 га, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий № 5624680400:08:033:0561, що знаходиться в с. Олександрія Рівненського району Рівненської області, оскільки на вказане майно нотаріусом накладена заборона відчуження. Бабуся у період складання спадкового договору хворіла, часто знаходилася на стаціонарному лікуванні, а тому позивач вважає, що на момент вчинення правочину - спадкового договору вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Раніше [PERSON] у 2012 році уже укладала спадковий договір, який відповідно до рішення Рівненського районного суду від 23.01.2015 р. (справа № 570/4986/14-ц) було розірвано за її позовом у звязку з неналежним виконанням «Набувачем» обовязків за спадковим договором. Це, зокрема, свідчить про відсутність подальшої волі [PERSON] на укладення такого роду договорів. Також викликає сумнів факт підписання бабусею спадкових договорів за номерами 1435 та 1438, оскільки вона хворіла, не виявляла бажання укладати таких договорів, про них не розповідала і переконувала, що склала заповіт на користь позивача. Відповідно до абз.3 п.28 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» спадковий договір може бути визнаний недійсним з підстав, визначених нормами глави 16 ЦК України. Позивач є внуком [PERSON], проте у свідоцтві про народження батька позивача [PERSON] його матірю зазначена «Климчук Ольга Омелянівна». Проте уже у паспорті бабуся зазначена не «Омелянівна», а «Григорівна». Встановлення факту, що позивач є внуком [PERSON] необхідно для прийняття спадщини, яка залишилася після її смерті. За наведеного просить суд постановити рішення, яким встановити факт, що [PERSON], [INFO], є внуком [PERSON], яка померла 13 квітня 2016року; визнати недійсним спадковий договір, укладений 20.07.2015 р. між [PERSON] та [PERSON], який був посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований у реєстрі за № 1435; визнати недійсним спадковий договір, укладений 20.07.2015 р. між [PERSON] та [PERSON], який був посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований у реєстрі за № 1438. Позивач позов підтримав та пояснив суду про обставини, що описані вище. Додав, що бабуся була дратівливою, все забувала, могла кілька разів розповідати про одне і те ж саме. Позивач та його дружина готували їжу, доглядали за бабусею. Бабуся не потребувала сторонньої допомоги. Тому вважає свій позов обґрунтованим. Зазначив, що після смерті бабусі він не звертався до нотаріальної контори чи до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Відповідачка позов не визнала. Пояснила суду, що вона виконувала умови спадкових договорів. Ініціатором укладення цих договорів була [PERSON]. З квітня 2015 року відповідачка щодня або через день була в будинку [PERSON], доглядала за нею, готувала їжу, купувала ліки, доглядала за господарством, зробила в будинку ремонт. З метою догляду за [PERSON] змушена була розрахуватися з роботи. Не відповідають дійсності заяви відповідача про те, що [PERSON] не потребувала сторонньої допомоги. Адже соціальний працівник приходила до [PERSON] тільки двічі на тиждень. А в останній рік свого життя [PERSON] через незадовільний стан здоровя рідко виходила з хати. Після смерті [PERSON] відповідачка здійснила обряд поховання. Тому не знаходить підстав для розірвання спадкових договорів. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, 13 квітня 2016 року померла [PERSON]. В судовому засіданні свідки [PERSON] [PERSON] підтвердили той факт, що позивач є онуком [PERSON] Тому заявлений позов в частині встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає до задоволення. Щодо решти заявлених позовних вимог, то суд не знаходить підстав для їх задоволення. Позивач зазначає, що він є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] Разом з тим в ході розгляду справи позивач визнав, що він не має доказів на підтвердження прийняття спадщини після смерті [PERSON]; та у визначений ЦК України строк та порядок спадщину не прийняв. Так, він не проживав з [PERSON] на час відкриття спадщини; не подавав заяву про прийняття спадщини до відповідної нотаріальної контори (приватного нотаріуса) протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. За положеннями ЦК України, спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом шестимісячного строку не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно ч. 1 ст. 1267 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як встановлено при розгляді справи, позивач не прийняв спадщину після смерті [PERSON] 20 липня 2015 року між [PERSON] та відповідачкою було укладено два спадкових договори: від 20.07.2015 р. (був посвідчений приватним нотаріусом Рівненською районного нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований у реєстрі за № 1435). За умовами цього Договору [PERSON] («відчужувач») передає у власність [PERSON] («набувача») належний їй на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в с. Олександрія, вул. Свято-Преображенська, 104, Рівненського району Рівненської області, а [PERSON] на умовах цього договору та після смерті [PERSON] отримує у власність вищевказаний житловий будинок з надвірними будівлями. Відповідно до п.8 Договору за отримання «Набувачем» у власність в майбутньому від «Відчужувана» на умовах цього договору вказаного житлового будинку з надвірними будівлями та за взаємною згодою сторін на «Набувача» покладаються такі обовязки: не рідше ніж три рази на тиждень відвідувати «Відчужувача» з метою виконання її побутових розпоряджень (приготування їжі, прибирання, прання, тощо); забезпечувати «Відчужувачу» відвідування медичних закладів, виклик лікаря додому, а також забезпечувати необхідними лікувальними (медичними) засобами та обладнанням згідно з рецептами лікарів; забезпечувати виклик працівників комунальних служб для усунення несправностей під час використання вказаного в цьому договорі житлового будинку та в разі необхідності проводити його поточний ремонт за власний кошт; після смерті «Відчужувача» здійснити обряд її поховання. Право власності згідно з п.13 Договору на вказаний будинок переходить до «Набувача» у разі належного виконання нею умов договору, зазначених у п.8 цього договору та після смерті «Відчужувача». Другий спадковий договір також був посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу [PERSON] 20.07.2015 р. і зареєстрований у реєстрі за № 1438. За умовами цього Договору [PERSON] («Відчужувач») передає у власність [PERSON] («Набувач») належну їй на праві власності земельну ділянку площею 0,1745 надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5624680400:08:033:0561, що знаходиться в с. Олександрія Рівненського району Рівненської області, а [PERSON] на умовах цього договору та після смерті [PERSON] отримує у власність вищевказану земельну ділянку. За отримання у власність у майбутньому вказаної земельної ділянки на «Набувача» були покладені певні обовязки, визначені в п.10 Договору по догляду за «Відчужувачем», які за змістом ідентичні тим обовязкам , що містяться в першому спадковому договорі. Позивач стверджував, що на час посвідчення спадкових договорів [PERSON] перебувала у стані, за яким вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, а тому в силу ч.1 ст. 225 ЦК України наявні підстави для визнання такого договору недійсним. Проте дана обставина не знайшла свого підтвердження під час розгляду справи. Судом була призначена комплексна судова психолого-психіатрична експертиза. На вирішення експерта були поставлені питання: 1.Чи перебувала [PERSON] під час складання спадкових договорів 20.07.2015 р. в такому емоційному стані (стрес, фрустрація, розгубленість тощо), який міг би вплинути на її поведінку та прогнозування наслідків своїх дій? 2.Чи могла [PERSON] з урахуванням її індивідуально-психологічних і вікових особливостей, в умовах , які безпосередньо передували та мати місце під час складання спілкових договорів (тимчасова відсутність родичів, вплив певних осіб або особи ([PERSON]) правильно сприймати обставини, які мають значення по справі (незворотність складання спадкових договорів, моральні та соціальні наслідки складання спадкових договорів, позбавлення онука [PERSON] спадкового майна). 3.Враховуючи наявну в матеріалах даного провадження інформацію про розірвання спадкового договору, який раніше 22.06.2012 р. укладався між померлою [PERSON] та [PERSON] за номером у спадковому реєстрі 52992062, чи мали волевиявлення [PERSON] про прийняття відповідальних майнових рішень імпульсивний (мінливий) характер та істотно залежали від ситуативного компоненту? 4.Чи страждала [PERSON] психічним захворюванням, тимчасовим розладом психічної діяльності або слабоумством на час складання спадкових договорів 20.07.2015 р.? 5.Чи могли вплинути захворювання [PERSON], які вона перенесла відповідно до медичної документації та викликані ними страждання на її свідомість та психологічний стан на момент укладення спадкових договорів 20.07.2016 р., спричинивши її неспроможність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними? 6.Чи усвідомлювала [PERSON] наслідки укладеного з [PERSON] спадкового договору та чи могла сприймати його виконання і розуміти можливість його розірвання? Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 266-78/17 від 10.11.2017 року експертами були надані відповіді на кожне питання. Так, [PERSON] на час складання спадкових договорів 20.07.2016 р. психічним захворюванням, тимчасовим розладом психічної діяльності або слабоумством не страждала. Даних про те, що захворювання [PERSON], які вона перенесла відповідно до медичної документації, вплинули на її свідомість на момент укладення спадкових договорів 20.07.2016 р., спричинивши її неспроможність розуміти значення своїх дій та керувати ними, немає. [PERSON] не була позбавлена здатності усвідомлювати наслідки укладеного з [PERSON] спадкового договору, сприймати його виконання і розуміти можливість його розірвання. Висновок експертів: 1.Визначити, чи перебувала [PERSON] під час складання спадкових договорів 20.07.2015р. в такому емоційному стані (стрес, фрустрація, розгубленість тощо), який міг би вплинути на її поведінку та прогнозування наслідків своїх дій, не вбачається можливим через відсутність в представлених матеріалах провадження достатньої обєктивної інформації, яка б характеризувала емоційний стан підекспертної у визначений період часу. 2.Визначити, чи могла [PERSON], з урахуванням її індивідуально-психологічних і вікових особливостей, в умовах, які безпосередньо передували та мали місце під час складання спадкових договорів (тимчасова відсутність родичів, вплив певних осіб або особи ([PERSON]), правильно сприймати обставини, які мають значення по справі (незворотність складання спадкових договорів, моральні та соціальні наслідки складання спадкових договорів, позбавлення онука [PERSON] спадкового майна), не вбачається можливим через відсутність в представлених матеріалах провадження достатньої обєктивної інформації, яка б характеризувала стан та поведінку підекспертної у визначений період часу. 3.Через наявність суперечливої інформації щодо причин розірвання спадкового договору, який 22.06.2012 р. укладався між померлою [PERSON] та [PERSON] за номером у спадковому реєстрі 52992062, - визначити, чи мали волевиявлення [PERSON] про прийняття відповідальних майнових рішень імпульсивний (мінливий) характер та істотно залежали від ситуативного компоненту, не вбачається можливим. 4.В представлених на експертизу матеріалах немає даних, які б дозволили оцінити вплив захворювань [PERSON] на її психологічний стан на момент укладення спадкових договорів 20.07.2016 р. Таким чином відсутні підстави для визнання договорів недійсними з огляду на положення ч.1 ст. 215 ЦПК України. Відповідно до абз.3 п.28 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» спадковий договір може бути визнаний недійсним з підстав, визначених нормами глави 16 ЦК України. Відповідно до абз.4 п.28 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вимогу про визнання недійсним спадкового договору може бути заявлено як відчужувачем та набувачем, так і іншою заінтересованою особою. У разі предявлення позову особою, яка не є стороною спадкового договору, необхідно перевіряти які права та охоронювані законом інтереси цієї особи порушено. Позивач не є стороною спадкового договору. Тому суду слід перевірити, які права та охоронювані законом інтереси позивача було порушено. Суд констатує, що права позивача (в частині, що стосуються порядку укладання і виконання спадкових договорів) не є порушеними, оскільки він не прийняв спадщину після смерті [PERSON] А навіть за умови, якщо такі дії і були б вчинені, то в ході розгляду справи не були підтверджені ті обставини, на які покликається позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог. Та обставина, що [PERSON] на час укладання оспорюваних договорів могла розуміти значення свої дій та керувати ними, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи. Також знайшли своє підтвердження доводи відповідачки про належне виконання нею умов спадкових договорів. Так, з квітня 2015 року відповідачка щодня або через день була в будинку [PERSON], доглядала за нею, готувала їжу, купувала ліки, доглядала за господарством, зробила в будинку ремонт. З метою догляду за [PERSON] відповідачка змушена була залишити місце роботи. Не підтвердилися заяви відповідача про те, що [PERSON] не потребувала сторонньої допомоги. Адже соціальний працівник приходила до [PERSON] тільки двічі на тиждень. А в останній рік свого життя [PERSON] через незадовільний стан здоровя рідко виходила з будинку. Після смерті [PERSON] відповідачка здійснила обряд поховання. Тай сам позивач зазначав, що допомагав своїй бабусі. Проте, якщо бабуся (зі слів позивача) не потребувала сторонньої допомоги, то суду не є зрозумілим, навіщо тоді позивач та його родина таку допомогу надавала. Свідки і зі сторони позивача, і зі сторони відповідачки підтвердили, що [PERSON] піклувалася про [PERSON], господарювала в будинку, відвідувала хвору у лікарні. За наведеного заявлений позов (в частині, що стосуються спадкових договорів) є як безпідставним, так і недоведеним. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України, і вони покладаються на позивача.

Outcome: dismissed