Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

В липні 2014 року [PERSON] звернулась із позовною заявою до [PERSON] про виселення. Вказувала на те, що їй на праві власності належить 45/100 часток домоволодіння [ADDRESS]. З 2007 р. разом із нею проживає її донька - [PERSON] Донька не працює, запрошує до належного позивачці будинку стороннього чоловіка, не оплачує комунальні послуги, зловживає спиртними напоями, веде антисоціальний спосіб життя, часто влаштовує сварки. В зв`язку з тим, що відповідачка створила їй нестерпні умови життя, позивачка [PERSON] з травня 2011 р. проживає у іншої своєї доньки - [PERSON] Посилаючись на вищевикладене, позивачка [PERSON] просила суд виселити [PERSON] з буд. [ADDRESS], без надання іншого приміщення. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] та її представник в судовому засіданні позов не визнали, просили в задоволенні позовних вимог відмовити. Також представник відповідача просила про застосування до спірним відносин строку позовної давності. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно Договору дарування від 26.03.1970 р., посвідчено державним нотаріусом Першої миколаївської державної нотаріальної контори, [PERSON] на праві власності належить 12/100 часток житлового будинку та надвірних споруд, що знаходиться в [ADDRESS] Відповідно до Свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя від 17.02.1970 р., виданого державним нотаріусом Першої миколаївської державної нотаріальної контори, [PERSON] на праві власності належить 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS] У відповідності до Рішення Народного суду Ленінського району м. Миколаєва від 18.02.1975 р. по справі № 2-308 визначено, що частка [PERSON] в домоволодінні [ADDRESS] складає 45/100. [PERSON], [INFO], є донькою позивачки - [PERSON]. У 2007 р. відповідачка [PERSON], хоча і зареєстрована за іншою адресою, вселилась та мешкала разом із матір`ю за адресою: м. Миколаїв, вул. 10 Лінія, 108. З 2011 року [PERSON] проживає разом з іншою своєю донькою - [PERSON] Згідно Акту обстеження матеріально - побутових умов життя [PERSON] від 11.10.2013 р. встановлено, що позивачка проживає за адресою [ADDRESS], разом зі своєю донькою [PERSON], яка здійснює догляд за матір'ю . Згідно Повідомлення Міського територіального центру соціального обслуговування від 29.05.2014 р. встановлено, що за адресою [ADDRESS], з 2007 р. проживає [PERSON], яка зареєстрована за адресою [ADDRESS]. Данні обставини не оспорювались сторонами по справі. Відповідно до ст. 157 Житлового кодексу України членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно ч. 1 ст. 116 Житлового кодексу України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довісти ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В обґрунтування своїх вимог про те, що відповідачка постійно порушує правила співжиття, вчиняє сварки, веде антисоціальний спосіб життя позивачкою [PERSON] до суду надано Лист Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області від 23.06.2014 р. за вих. № 17/11-Т-аз, відповідно до якого повідомлено, що представниками Ленінського РВ неодноразово за період з 2007 р. по 2014 р. було здійснено виїзд за адресою [ADDRESS]. Проте вказаний Лист не може бути прийнятий судом до уваги, як належний доказ в обґрунтування позовних вимог, оскільки з його змісту вбачається, що працівники міліції виїжджали за вищевказаною адресою саме за заявами відповідачки [PERSON] на неправомірні дії інших осіб, а не за скаргами на її поведінку. Суду не надано доказів того, що до відповідачки було застосовано заходи запобігання і громадського впливу, які виявились безрезультатними. Крім того, рішенням Ленінського райсуду м. Миколаєва від11.06.2014 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з матір'ю, судом встановлено, що саме [PERSON] чинить перешкоди у спілкуванні матері та сестри [PERSON] При цьому суд звертає увагу на те, що у вказаному судовому рішенні та Акту обстеження від 11.10.2013 року зазначається, що [PERSON] в силу похилого віку не може висловити думку під час спілкування щодо своїх відносин із [PERSON] Враховуючи надані докази у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги, подані від імені [PERSON] обумовлені неприязними стосунками, які склались між сестрами [PERSON] та [PERSON], отже безпідставні та не підлягають задоволенню. Також суд вважає, що відсутні підстави для застосування строків позовної давності до заявлених вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed