Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

В липні 2014 року Позивач звернувся в суд з позовом до ФОП [PERSON], вимагаючи захистити свої права як споживача. Свої вимоги [PERSON] мотивував тим, що 25 жовтня 2013 року він, діючи у відповідності до наданої йому від Міжнародної громадської організації «Всенародний контроль та захист», уклав з Відповідачем Договір про надання юридичних послуг №25-10-13, предметом якого була реєстрація всеукраїнського друкованого видання (газети) «Громадський захист». Позивач вказує, що згідно з умовами договору він виконав усі свої зобов'язання перед Відповідачем, зокрема: сплатив передбачену договором вартість робіт та надав усі необхідні документи, проте Відповідача всупереч п.3.5 Договору своїх зобов'язань не виконав, у строк в 25 робочих днів (тобто до 19.11.2013р.) друковане видання не зареєстрував. При цьому Позивач зазначає, що ФОП [PERSON] жодного разу не повідомляв Позивача про неможливість виконати свої зобов'язання за договором, ухилявся від спілкування, а тому Позивач вважає, що поважних причин порушення умов договору у Відповідача немає. Крім того, Позивач вважає, що п.4.4 Договору №25-10-13 від 25.10.2013р., який розроблений Відповідачем та запропонований для підписання, і яким обмежується розмір відшкодування Відповідачем завданих збитків у випадку невиконання ним своїх зобов'язань, суперечить п.п. 2, 7 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», у зв'язку з чим Позивач просить визнати зазначений пункт недійсним. Позивач також вказує, що невиконанням своїх зобов'язань за договором ФОП [PERSON] завдав Міжнародній громадській організації «Всенародний контроль та захист» збитків у вигляді упущеної вигоди, яку б організація отримала б у випадку, якщо її права не були порушені, а належним чином зареєстроване видання друкувалось та розповсюджувалось. За розрахунком Позивача розмір прибутку, який отримувала організація мав становити 280300 гривень на місяць, а за сім місяців (з грудня 2013 року по червень 2014 року) величина упущеної вигоди становить 1962100 гривень. Зазначену суму Позивач просить стягнути з Відповідача на користь Міжнародної громадської організації «Всенародний контроль та захист». Крім того, Позивач вважає, що внаслідок невиконання Відповідачем його зобов'язань за договором, йому ([PERSON]) було заподіяно моральну шкоду у вигляді приниження честі і гідності, а також ділової репутації, оскільки на нього керівництвом Міжнародної громадської організації «Всенародний контроль та захист» було покладено обов'язок організувати реєстрацію газети «Громадський захист», і саме його вважають винним у невиконанні покладених нього завдань. Відтак, Позивач вважає, що ФОП [PERSON] має сплатити на його користь компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 50000 гривень. У судовому засіданні представник Позивача позов підтримав. На уточнююче запитання суду повідомив, що у нього немає відомостей щодо видачі Позивачем довіреності на ім'я [PERSON], проте вважає, що Відповідач повинен був письмово повідомити про неможливість виконання своїх функції через відсутність довіреності. Крім того, представник Позивача надав суду копії листів з Укрдержереєстру, з яких вбачається, що надана заява про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації - газети «Громадський захист» містила у собі ряд недоліків і в подальшому була залишена без розгляду. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, визнаючи, що між ним та Позивачем було укладено договір від 25.10.2013р. про надання юридичних послуг. Разом з тим, як зазначив Відповідач, враховуючи, що Позивач не видав на ім'я Відповідача довіреності на здійснення дій, пов'язаних зі здійсненням реєстрації газети, що прямо передбачено п.2.1.3 Договору, виконавець був позбавлений можливості вчиняти будь-які дії на виконання договору. При цьому Відповідач звернув увагу суду на те, що у нього не було ніяких договірних відносин з Міжнародною громадською організацією «Всенародний контроль та захист», договір №25-10-13 укладено особисто з [PERSON], а тому будь-яких зобов'язань перед організацією, яка не є стороною договору, Відповідач не несе. Посилання на листи Укрдержреєстру Відповідач просив суд залишити поза увагою, оскільки договору №25-10-13, укладеного особисто з [PERSON], вони не стосуються. Крім того, Відповідач просив відмовити Позивачу у задоволенні вимоги про визнання недійсним пункту 4.4 Договору, оскільки в ньому йдеться не про можливість неповернення коштів сплачених за послуги, а про обмеження розміру шкоди, яка підлягає відшкодуванню Відповідачем. Заслухавши пояснення Сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 25 жовтня 2013 року між [PERSON] та Фізичною особою - підприємцем [PERSON] було укладено Договір №25-10-13 про надання юридичних послуг, спрямованих на реєстрацію всеукраїнського друкованого видання (газети) «Громадський захист», а саме: надання усних консультацій з усіх питань, пов'язаних зі підготовкою документів, підготовка проектів документів, необхідних для реєстрації, формування та подання органу реєстрації пакету документів, отримання Свідоцтва за дорученням Замовника. (а.с. 8) На виконання п.2.1.2 Договору [PERSON] було сплачено 100% вартості послуг виконавця за договором в сумі 2850 грн. (а.с. 9) У відповідності до п.3.5 виконавець ([PERSON]) зобов'язується отримати ліцензію в найкоротші строки, але не пізніше 25 робочих днів з моменту повного виконання Замовником зобов'язань по п.2.1 цього договору. Таким чином, початок перебігу строку, протягом якого Відповідач має виконати свої зобов'язання розпочинається з моменту виконання [PERSON] своїх зобов'язань, в тому числі - щодо видачі на Виконавця або його працівника довіреності на здійснення всіх необхідних дій, пов'язаних зі здійсненням реєстрації газети. Представником Позивача не доведено суду, що [PERSON] були виконані свої зобов'язання згідно з п.2.1.2 Договору (видача довіреності), а тому посилання Позивача на порушення [PERSON] строків виконання своїх зобов'язань уявляється суду безпідставним. Крім того, зі змісту договору №25-10-13 безспірно вбачається, що він був укладений особисто [PERSON], будь-яких посилань на те, що він в даному випадку діяв від імені Міжнародної громадської організації «Всенародний контроль та захист», договір не містить. Крім того Міжнародна громадська організація «Всенародний контроль та захист» не є ані Позивачем по справі, ані третьою особою. Відтак, вимоги [PERSON] про відшкодування [PERSON] упущеної вигоди на користь зазначеної організації є цілком безпідставними. У відповідності до п.4.4 Договору №25-10-13 в разі відмови Виконавця від виконання зобов'язань за цим договором або недодержання Виконавцем строків завершення надання послуг за цим договором, крім випадків передбачених п.2.3, п.3.7, Виконавець відшкодовує збитки завдані Замовнику невиконанням або неналежним виконанням зобов'язань за цим Договором у твердому розмірі: 5% від загальної суми договору. Позивач посилається на те, що зазначений пункт договору суперечить пунктам 2, 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з яким несправедливими є, зокрема, умови договору про: - виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); - надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника). Разом з тим, пункт 4.4 Договору не надає права Виконавцю не повертати Замовнику сплачені ним кошти за невиконану роботу, а встановлює за згодою сторін лише граничний розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню Відповідачем у встановлених договорам випадках. Вимоги Позивача про відшкодування спричиненої йому моральної шкоди у вигляді приниження честі і гідності, ділової репутації також не підлягають задоволенню, оскільки судом не встановлено порушення Відповідачем своїх зобов'язань за договором. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Стаття 11 ЦПК України визначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відтак, з урахуванням встановлених вище обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed