Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-05 00:00:00

В лютому 2020 року представник позивача [PERSON] , в інтересах [PERSON] , [INFO] , звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача грошове відшкодування моральної шкоду, завданої ушкодженням здоров`я, у розмірі 283 380 грн. В обґрунтування позову вказав, що позивач в період часу з 17.11.1969 року по 11.05.2007 року, перебуваючи в трудових відносинах з юридичними особами, правонаступником, яких є Приватне акціонерне товариство «Суха балка», в межах покладених на нього трудових обов`язків, виконував роботи по перевірці монтажу та ремонту гірничого прохідницького обладнання, машин, механізмів в гірничих забоях, виробках, проводив перевірку підземних підйомних установок, контактних мереж, трубопроводів в умовах запиленості повітря робочої зони, яка перевищувала гранично-допустиму концентрацію, внаслідок мавших місце випадків порушення нормативів провітрювання і не застосування засобів пилоподавлення. Зазначив, що внаслідок тривалої дії на його організм шкідливих чинників - пилу з вмістом вільного діоксиду кристалічного в повітрі робочої зони, концентрація якого перевищувала гранично-допустиму, позивачем отримано професійне захворювання - «хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.) ЛН першого-другого ст.». Поряд з цим, вказав, що зазначені шкідливі фактори мали місце з вини відповідача, який порушив законодавство в сфері охорони праці - не створив безпечні і нешкідливі умови праці для своїх працівників. У зв`язку з отриманим професійним захворюванням 05.06.2007 року позивач вперше пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, за результатами якого йому встановлено ступінь втрати працездатності - 25 %. Внаслідок погіршення стану здоров`я, в 2019 році позивачу уточнено діагноз професійного захворювання - «хронічне обструктивне захворювання легень третьої стадії (пиловий бронхіт третьої стадії, емфізема легень третьої стадії), група С. Легенева недостатність третього ступеня. Хронічне легеневе серце. НК першої стадії». 04.02.2020 року позивач повторно пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності - 60 % по ХОЗЛ та встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково. Вказав, що у зв`язку з ушкодженням здоров`я йому завдано моральну шкоду, яка полягає в неможливості повною мірою реалізовувати себе в професійній сфері, реалізовувати свої звички та бажання, професійне захворювання супроводжується постійними відчуттями задишки при незначному фізичному навантаженні та ході, нападами утрудненого дихання до 2-х разів на добу, які виникають частіше при фізичних навантаженнях, рідше - спонтанно вранці, також позивача постійно турбує кашель сухий, приступоподібний, біль та важкість в грудній клітці, позивач відчуває загальну слабкість, підвищену втому, запаморочення, головний біль, постійний шум в голові, біль в області серця, відчуття серцебиття, болючість та обмеженість рухів у попереково-крижовому відділі хребта з іррадіацією в ліву ногу, біль в колінних та гомілковостопних суглобах. Вважає, що зазначені негативні явища явно вказують на зниження якості життя та зменшення благ, які позивач мав до моменту отримання професійного захворювання та втрати працездатності. За вказаних обставин, позивач оцінив завдану йому моральну шкоду з огляду на вимоги виваженості, розумності та справедливості, з урахуванням обсягу, характеру та тривалості перенесених страждань в сумі 283 380 грн. та вважає, що дану шкоду слід відшкодувати за рахунок роботодавця, який не виконав покладений на нього законодавством обов`язок по створенню нешкідливих умов праці. 23 березня 2020 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін за наявними у справі доказами. 22 квітня 2020 року судом призначено розгляд справи на 06.05.2020 року. Відповідач скористався правом надання відзиву. Представник позивача просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначив, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту завдання йому моральної шкоди, заявлений розмір моральної шкоди належним чином не обґрунтований та не доведений, не відповідає обставинам справи та нормам матеріального права. Вказує, що виникнення професійного захворювання у відповідача обумовлене тривалою роботою позивача в шкідливих умовах, що залежало безпосередньо від бажання самого позивача. Також зазначив, що позивачем не доведено наявність причинного моральної шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діянні заподіювача та вини відповідача в її заподіянні. Відповідь на відзив позивачем та його представником не надавалась. Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивач [PERSON] , [INFO] , в період часу з 17.11.1969р. по 01.04.1970р. працював на посаді підземного кріпильника ВКБ рудоуправління ім. ХХ партз`їзду; з 19.08.1970 р. по 19.10.1970 р. працював на посаді підземного електрослюсаря рудоуправління ім. ХХ партз`їзду треста «Ленінруда»; з 10.01.1973р. по 01.06.1975р. працював на посаді підземного електрослюсаря РУ ім. ХХ партз`їзду треста «Ленінруда»; з 01.06.1975р. по 01.08.1983р. працював на посаді підземного електрослюсаря по ремонту обладнання РУ ім. ХХ партз`їзду треста «Ленінруда»; з 01.08.1983р. по 31.12.1987р. працював на посаді підземного механіка дільниці № 6 відділу капітального будівництва РУ ім. ХХ партз`їзду; з 01.05.1989р. по 31.12.1989р. працював на посаді механіка шахти «Ювілейна»; з 01.01.1990р. по 01.06.1992р. праював на посаді підземного механіка РУ ХХ партз`їзду рудника «Суха Балка»; з 01.06.1992 р. по 11.05.2007 р. працював на посаді підземного головного механіка РУ ХХ партз`їзду рудника «Суха Балка»; з 11.05.2007р. по 02.11.2007р. працював на посаді заступника головного механіка шахтобудівельного управління РУ ХХ партз`їзду рудника «Суха Балка»; з 02.11.2007р. по 31.03.2010р. працюва на посаді механіка шахтобудівельного управління дільниці №30 ВАТ «Суха Балка»; з 01.11.2014р. по 22.05.2018р працював на посаді механіка шахтобудівельнго управління дільниці №40 та дільниці №70 ПрАТ «Євраз Суха Балка», що підтверджується відомостями внесеними до трудової книжки позивача, а також підтверджується Актом розслідування хронічного професійного захворювання № 22 від 18.04.2007 року. В період перебування на вказаних посадах виконував роботи по перевірці монтажу та ремонту гірничого прохідницького обладнання, машин, механізмів в гірничих забоях, виробках, перевірка підземних підйомних установок, контактної мережі, трубопроводів в умовах запиленості повітря робочої зони, яка перевищувала гранично-допустиму концентрацію, внаслідок мавших місце випадків порушення нормативів провітрювання і не застосування засобів пилоподавлення. 05.06.2007 року позивач вперше пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, що вбачається з довідки серії ДНА - 02, № 017442. За результатами огляду позивачу визначено стійку втрату професійної працездатності в ступені 25 % внаслідок ХОЗЛ (хронічного обструктивного захворювання легень), встановлено потребу у медикаментозному лікуванні та забезпеченні виробами медичного призначення. Актом розслідування хронічного професійного захворювання № 22 від 18.04.2007 року (надалі - Акт), який затверджено 25.04.2007 року (п.14) встановлено, що позивачу поставлено діагноз «Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії) ЛН першого-другого ступеня.». Згідно п. 16 даного акту встановлено, що професійне захворювання виникло у позивача за таких обставин: «Працюючи в шахтобудівельному управлінні ВАТ «Суха Балка» в період з 01.01.1990 року по 01.06.1992 року підземним механіком, з 01.06.1992 року по теперішній час (18.04.2007 р.) підземним головним механіком, виконував роботи по перевірці, монтажу та ремонту гірничо-прохідницького обладнання, машин, механізмів в гірничих забоях, виробках, здійснював перевірку підземних підйомних установок, контактної мережі, трубопроводів в умовах запиленості повітря робочої зони, яка перевищувала ГДК внаслідок мавших місце випадків порушення нормативів провітрювання і незастосування засобів пилоподавлення. Працюючи попередні роки в ВКБ рудоуправління ім. ХХ партз`їзду в період з 17.11.1969 року по 01.04.1970 року підземним кріпильником, з 19.08.1970 року по 19.10.1979 року - підземним електрослюсарем, з 01.08.1983 року по 31.12.1987 року - підземним механіком, з 10.01.1973 року по 01.08.1983 року - підземним електрослюсарем по ремонту обладнання на шахті «Ювілейна» треста «Кривбасшахтобуд», в період з 01.01.1988 року по 01.05.1989 року - заступником головного інженера в підземних умовах, з 01.05.1989 року по 31.12.1989 року - механіком, виконував роботи в умовах запиленості повітря робочої зони з вмістом вільного кремнію діоксиду. Причиною професійного захворювання визначено (п.17 Акту) «пил з вмістом вільного кремнію діоксиду кристалічного від 10 до 70% - 3,2 - 5,6 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3». Пунктом 19 Акту визначено, що керівництво ВКБ рудоуправління ім. ХХ партз`їзду, треста «Кривбасшахтобуд», ШБУ ВАТ «Суха Балка» в період праці [PERSON] на даних підприємствах порушило вимоги ст.153 КЗпП України, ст.13 Закону України «Про охорону праці». Згідно п. 7 Акту вбачається, що під час його складання в склад комісії входили представники адміністрації ВАТ «Суха Балка». 04.02.2020 року [PERSON] повторно пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, за результатами огляду позивачу встановлено втрату професійної працездатності в ступені 60 %, третю групу інвалідності безстроково, визначено потребу в забезпеченні лікарськими засобами, ВМП, санаторно-курортному лікуванні. Відповідні відомості знайшли своє відображення в довідці про результати визначення ступеня втрати працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги № 078725 серії 12 ААА . Згідно медичного висновку від 03.12.2019 року виданого ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» на ім`я [PERSON] анамнез захворювання позивача характеризується наступним : «…з 2007 року позивач неодноразово лікувався за місцем мешкання та в клініці інституту з приводу загострення професійного ХОЗЛ, за минулий період стан позивача погіршився, посилились задишка, кашель, біль та важкість в грудній клітці, напади утрудненого дихання, біль в області серця, загальна слабкість, швидка втома, почастішали загострення ХОЗЛ. З 18.04.2019 року по 03.05.2019 року знаходився на стаціонарному лікуванні в клініці інституту з діагнозом «ХОЗЛ», загострення середньої тяжкості, ЛН. першого - другого ступеня захворювання професійне, з 19.06.2019 року по 01.07.2019 року та з 31.10.2019 по 12.11.2019 року знаходився на стаціонарному лікуванні КНП «КМЛ№ 5», КМР стосовно загострення професійного ХОЗЛ, постійно приймає беродунал Н , спіриву респімат, теопек, амброксол…». Аналогічні відомості стосовно перебігу захворювання позивача та його лікування містяться у виписках з медичних карт стаціонарного хворого виданих на ім`я позивача, копії яких наявні в матеріалах справи. Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. У відповідності зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У відповідності зі ст. ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Наведені вище докази свідчать про те, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обов`язків, заподіює йому моральні й фізичні страждання, які обмежують його можливість вести звичний спосіб життя, повною мірою реалізовувати свої наміри в професійній сфері, призводять до відчуття болю та завдають незручностей позивачу у повсякденному житті, призводять до необхідності залучення додаткових зусиль для організації життя, отримання лікування. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Матеріали справи чітко доводять, що зазначені негативні явища мають місце в житті позивача у зв`язку із отриманим професійним захворюванням, що призвело до безстрокої втрати позивачем професійної працездатності в ступені 60 % та третьої групи інвалідності, погіршення функцій органів дихання, тому суд приходить до висновку про те, що позивачу заподіяна моральна шкода. Суд відхиляє заперечення відповідача про недоведеність факту завдання моральної шкоди, оскільки судом встановлено наявність у позивача професійного захворювання, що об`єктивно призвело до моральних страждань. Доводи представника відповідача щодо відсутності доказів вини відповідача суд також не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обґрунтовані правові підстав для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди роботодавцем своєму працівнику, що отримав професійне захворювання. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. При цьому, суд констатував у цій справі, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275000,00 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року) Отже, вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності, потребу в забезпеченні лікарськими засобами, виробами медичного призначення, часу роботи позивача на підприємстві відповідача, тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 121 620 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 1212,20 грн.

Outcome: partial