Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

В квітні 2013 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила усунути їй перешкоди в користуванні ? частини квартири [ADDRESS], шляхом вселення, виселити [PERSON] з спірної квартири без надання іншого жилого приміщення, стягнути з відповідача на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 5000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що їй, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, належить 7/200 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Іншим спадкоємцем після смерті дядька є рідна сестра позивачки - [PERSON], якій належить на праві власності в порядку спадкування за заповітом 7/200 частин вищевказаного домоволодіння. Таким чином, позивачка та її сестра [PERSON] отримали в фактичне користування квартиру [ADDRESS] у вказаному домоволодінні кожній по ? частині. В 2007 році відповідач (син [PERSON]) звернувся до [PERSON] з проханням надати згоду на проживання в квартирі [ADDRESS]. Позивачка погодилась на тимчасове проживання [PERSON] у спірній квартирі та його реєстрацію за вказаною адресою. В жовтні 2012 року [PERSON] звернулася до відповідача з проханням звільнити житло та надати їй можливість вселитися в нього, на що, відповідач відмовився. Потрапити до будинку вона не може, оскільки [PERSON] змінив замки на вхідних дверях. Таким чином, відповідач перешкоджає [PERSON] у користуванні власністю і фактично позбавив її житла. Позивачка не має можливості ні відвідувати кватиру, ні користуватися своїми речами, які в ній знаходяться, тому просила виселити відповідача з спірної квартири. Своїми протиправними діями відповідач завдає співвласниці моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях. Таким чином, позивачка була вимушена звернутися до суду з даними позивними вимогами. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила задовольнити посилаючись на підстави зазначені у позовній заяві. Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі. У судовому засіданні третя особа позовні вимоги не визнала, заперечував проти їх задоволення в повному обсязі. Вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку встановлених законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 161 ЖК України наймач вправі вселити в займане ним жиле приміщення у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві особистої власності, свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб за письмовою згодою власника будинку (квартири) і всіх членів сім'ї, які проживають з наймачем. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 161 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення відповідно до цієї статті як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування приміщенням, якщо при їх вселенні між цими особами, наймодавцем, наймачем та членами його сім'ї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 17.03.2006 року Крупською Л.В. державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, [PERSON] належить 7/200 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Іншим спадкоємцем після смерті дядька є рідна сестра позивачки - [PERSON], якій належить на праві власності в порядку спадкування за заповітом 7/200 частин вищевказаного домоволодіння. Таким чином, позивачка та її сестра [PERSON] отримали в фактичне користування квартиру [ADDRESS] у вказаному домоволодінні кожній по 1/2 частині. В 2007 році відповідач (син [PERSON]) звернувся до [PERSON] з проханням надати згоду на проживання в квартирі [ADDRESS]. Позивачка погодилась на проживання [PERSON] у спірній квартирі та його реєстрацію за вказаною адресою, що підтверджується довідкою Квартального комітету № 1154 від 31.10.2013 року та не оскаржувалось самою позивачкою. Під час проживання у спірній квартирі, відповідачем своєчасно сплачувались комунальні послуги, що підтверджується виписками з банків та чеками (а.с.34-61). Згідно із положенням ч. 1 ст. 65 Житлового кодексу України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Згідно з ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про охорону дитинства» - діти, члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Таким чином, [PERSON] скористався своїми правами та вселив свого малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.55) до спірної квартири [ADDRESS] без письмової згоди співвласників. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Таким чином, враховуючи зазначені вимоги закону, суд вважає, що позовні вимоги позивачки про виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] не підлягають задоволенню, оскільки відповідач вселився та був зареєстрованим, як член сім`ї у спірному домоволодінні на підставі письмової згоди співвласників квартири, а саме [PERSON] та [PERSON] та у передбаченому законом порядку набув право на користування вказаним житлом. В жовтні 2012 року [PERSON] звернулася до відповідача з проханням звільнити квартиру та надати їй можливість вселитися в неї, на що, відповідач відмовився. Потрапити до будинку вона не може, оскільки [PERSON] самовільно змінив замки на вхідних дверях, та не впускав до квартири гр. [PERSON] даний факт підтверджується довідкою слідчого СВ Красногвардійського РВ Шелест О.В. про прийняття та реєстрацію заяви від 10.04.2013 року (а.с.6). Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що перешкоди створені відповідачем [PERSON] позбавляють позивачку користуватися та розпоряджатися належним їй на праві власності нерухомим майном. Тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що необхідно усунути перешкоди [PERSON] у користуванні належним нерухомим майном 1/2 частками квартири [ADDRESS], шляхом вселення позивачки у вищезазначений будинок та зобов'язавши [PERSON] не чинити їй перешкоди у користуванні власністю, а саме ? частиною квартири [ADDRESS]. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Під моральною шкодою згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до процесуального закону доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Позивачка в порушення вимог ст. ст. 10, 59-60 ЦПК України не надала суду належних доказів щодо спричинення їй моральної шкоди, тому суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення даної частини позову. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути сплачений за подачу позову судовий збір у розмірі 114 грн. 70 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial