Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

В липні 2013 року позивач [PERSON] звернувся з вказаним позовом до відповідачів, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що постановою Вищого адміністративного суду України від 16.05.2013 року визнано незаконними дії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області щодо нарахування позивачу пенсії в порядку ст.40 Закону України «Про бюджет на 2006 рік» і зобов'язано зробити перерахунок та виплату недоплаченої пенсії. Позивач зазначає, що оскільки порушення його конституційних прав з боку Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області відбувалось з часу подання позову до суду першої інстанції шість з половиною років, і його право було відновлене тільки Вищим адміністративним судом України, ці обставини спричинили йому тривалі моральні страждання. У зв'язку з цим, позивач просить відшкодувати з державного бюджету шляхом безопірного списання з рахунку Державного казначейства України 7 000,00 грн. моральної шкоди, завданої незаконними діями органу державної влади Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України, на підставі ст.1173 ЦК України. Також позивач посилається на наявність підстав для відшкодування згідно ст.1174 ЦК України, посилаючись на протиправність дій посадової особи ГУ МВС України в Дніпропетровській області - начальника пенсійного відділу [PERSON], яка, як вважає позивач, відповідно до своєї освіти та повноважень знала та повинна була знати законні підстави та порядок правильного нарахування пенсії позивачу, а тому, як вважає позивач, умисно допустила порушення закону та прав позивача. В подальшому, позивач збільшив позовні вимоги та просив суд стягнути ще заподіяну матеріальну шкоду у розмірі 32 465, 71 грн./а.с.35-39/ Рішенням суду від 26.09.2013 в задоволенні вимог про стягнення шкоди у розмірі 7000, 00 грн. відмовлено. Додатковим рішенням суду від 13.11.2013 відмовлено в задоволенні вимог в частині стягнення шкоди у розмірі 32 465, 71 грн. В подальшому рішення суду від 26.09.2013 та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18.12.2013, скасовано ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах ВСС України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 22.10.2014, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Додаткове рішення суду від 13.11.2013 набрало законної сили і є чинним. /а.с.86-89, 115-117, 146-150, 203-206/ В судове засідання позивач не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність. Ухвалою суду в судовому засіданні на підставі ст.37 ЦПК України та Указу Президента України від 13.04.2011 №460/2011, яким затверджено положення про Державну казначейську службу, відповідача Державне казначейство України замінено його правонаступником - Державною казначейською службою./а.с.78/ Відповідачі в судове засідання не з'явились, про місце та час розгляду справи повідомлялися належним чином, направили суду письмові заперечення проти позову, згідно яких проти позову заперечили в повному обсязі, просили відмовити в його задоволенні. Відповідач ГУ МВС України в Дніпропетровській області направило суду заяву про розгляд справи у відсутність представника./а.с.78-81, 215-219/ Суд, визнавши можливим розгляд справи у відсутність сторін, на підставі наявних у ній даних та доказів, які вважає належними та достатніми для її правильного вирішення, дослідивши письмові докази та дані, приходить до наступних висновків. В грудні 2007 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про ГУ МВС України в Дніпропетровській області, ГУ Пенсійного фонду в Дніпропетровській області про визнання дій незаконними./а.с.5/ Постановою Вищого адміністративного суду України від 16 травня 2013 року визнано незаконними дії управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області щодо нарахування [PERSON] пенсії в порядку ч.1 ст.40 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» від 20.12.2005 №3235-IV, зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії [PERSON] у відповідності до ч.3 ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб», в редакції Закону від 04.04.2006 року, з розміру грошового забезпечення за останньою посадою перед звільненням з урахуванням усіх надбавок з часу призначення йому пенсії за вислугу років./а.с.5-6/ В постанові Вищого адміністративного суду України від 16 травня 2013 року зазначено, що у зв'язку із набранням чинності з 29.04.2006 Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців» №3591-IV, яким установлено порядок визначення заробітку (грошового забезпечення) для обчислення пенсій військовослужбовцям та заборонено змінювати положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» щодо умов і норм пенсійного забезпечення зазначених у ньому осіб іншими законами, положення пункту 30 статті 77 та частин першої, другої статті 40 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» №3235-IV втратили чинність. За таких обставин відповідач при призначені позивачу пенсії повинен був обчислити її з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед його звільненням. Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, протиправність, незаконність дій управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області щодо нарахування [PERSON] пенсії встановлена постановою судовим рішенням, а відтак має приюдиційне значення для даного судового розгляду. Статтею 56 Конституції України закріплено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування; їх посадових і службових осіб. Відповідно до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Таким чином, положення статей 1173 та 1174 ЦК України спеціальними нормами по відношенню до ст.1167 ЦК України і передбачають підстави відповідальності держави незалежно від вини у разі заподіяння шкоди серед іншого, незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідно органу державної влади та посадової або службової особи органу державної влади, що само по собі виключає можливість такого відшкодування одночасно з двох підстав. Виходячи з вищевикладеного, відповідно до встановлених обставин справи, судовим рішенням у іншій справі встановлено незаконність дій органу державної влади - ГУ МВС України в Дніпропетровській області, позивач [PERSON] з 2007 року протягом більше шести років був позбавлений можливості отримувати пенсію у повному обсязі і весь цей час звертався до органів державної влади, суду з проханням поновити його порушені права, його похилий вік, що само по собі підтверджує факт заподіяння моральних страждань, оскільки вказує на порушення звичайного способу життя та вжиттям додаткових зусиль для його організації, суд вважає наявними підстави для відшкодування Державою моральної шкоди на підставі ст.1173 ЦК України. При цьому, суд не приймає доводів відповідачів про відсутність підстав для такого відшкодування у зв'язку з відсутністю вини як безпідставних, оскільки як вже зазначалось вище положення ст.1173 ЦК України передбачають відповідальність без вини. Доводи відповідачів про відсутність причинно-наслідкового зв'язку між незаконними діями відповідача та заподіяною моральною шкодою є голослівними і не спростовують встановлених судом обставин справи, за яких понесення позивачем [PERSON] моральної шкоди є очевидним. Одночасно, слід зазначити про відсутність підстав для відшкодування шкоди на підставі ст.1174 ЦК України, оскільки вказаною Постановою ВАС України від 16.05.2013 питання протиправності дій безпосередньо колишнього начальника пенсійного відділу ГУ МВС України в Дніпропетровській області [PERSON] не вирішувалось і таких обставин встановлено не було. Відповідні доводи позивача при даному судовому розгляді є його особистими припущеннями і об'єктивно належними та допустимими даними у справі не підтверджуються. Разом з тим, в порушення вимог до ст.10, ст.60 ЦПК України позивач не надав суду належних та допустимих доказів визначеного позивачем розміру моральної немайнової шкоди у розмірі 7000, 00 грн. Суд, враховуючи обставини справи, те, що порушене право позивача було поновлено судом з зобов'язанням перерахунку та виплати пенсії з часу її призначення, що відповідно до рішень Європейського суду з прав людини «Єрошкіна проти України» (2009 р.), «Джабарі проти Туреччини» (2000 р.), «Недабала проти Польші» (2000 р.) є справедливою сатисфакцією, вважає достатнім відшкодування заподіяної моральної шкоди у розмірі 2000, 00 грн. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.176 ЦК України Держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади не відповідають за зобов'язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом. Юридичні особи, створені державою, Автономною Республікою Крим, територіальними громадами, не відповідають за зобов'язаннями відповідно держави, Автономної Республіки Крим, територіальних громад. Відповідно до п.п.5 п.3 Положення про Державну казначейську службу, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 №460/2011, Державна казначейська служба здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Враховуючи викладене, суд не приймає доводів відповідачів про відсутність підстав для стягнення сум моральної шкоди з Держави шляхом безспірного списання коштів державного бюджету як безпідставних. Так, ДКС України у даній справі не відповідає за деліктними зобов'язаннями Держави як окрема юридична особа, а бере участь у зв'язку з виконанням наділених Державою повноважень, про що викладено вище. Суд вважає безпідставними вимоги позивача до відповідача Головного управління МВС України в Дніпропетровській області, яке відповідно до ст.176 ЦК України не відповідає за деліктними зобов'язаннями Держави, передбаченими ст.1173 ЦК України. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір за подання даного позову не справляється. На підставі викладеного та

Outcome: partial