Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

В липні 2016р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 2, 3) до відповідача [PERSON], в якому просив суд, з урахуванням поданої заяви про збільшення позовних вимог (а.с. 28-30): стягнути з відповідача на свою користь 122636,13 грн. за прострочення виконання зобовязання за договором позики, з яких 89470,50 грн. - пеня; 6834,93 грн. - три відсотки річних; 26330,70 грн. - інфляційні втрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 04 квітня 2007р. між сторонами було укладено договір позики, за яким позивачем було надано відповідачу позику в розмірі 166650,0 грн., що на момент укладення договору було еквівалентно 33000,0 дол. США, яку останній зобовязувався повернути до 15 травня 2007р. Однак у встановлений строк відповідач кошти не повернув. 09 липня 2007р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тесленко Ю.П. було вчинено виконавчий напис, яким було звернено стягнення на грошові кошти відповідача в сумі 170745,44 грн., в тому числі основного боргу - 166650,0 грн. Крім того, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 лютого 2016р. по справі № 761/22797/15-ц з відповідача на користь позивача було стягнуто за період з 13 серпня 2014р. по 07 серпня 2015р. за прострочення грошового зобовязання за договором позики три відсотки річних, пеню та інфляційні втрати сумі 261798,02 грн. Однак, на час звернення до суду із даною позовною заявою, позика залишається неповернутою, у звязку із чим позивач просив суд стягнути із відповідача пеню за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 08 серпня 2015р. по 19 грудня 2016р. у розмірі 89470,50 грн., а також три відсотки річних за період з 08 серпня 2015р. по 19 грудня 2016р. у сумі 6834,93 грн. та інфляційні втрати за період з 08 серпня 2015р. по 19 грудня 2016р. у сумі 26330,70 грн. До судового засідання сторона позивача подала на адресу суду клопотання, в якому просила суд проводити розгляд справи за відсутності свого представника, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, з урахуванням поданої заяви про збільшення позову, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку, у судові засідання не зявився, про поважність причин неявки суду не повідомив та не просив розглядати справу у його відсутність, свого представника до суду не направив, заперечення проти позову не подавав. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Положеннями ч. 1 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 04 квітня 2007р. між сторонами було укладено договір позики, за яким позивачем було надано відповідачу позику в розмірі 166650,0 грн., що на момент укладення договору було еквівалентно 33000,0 дол. США, яку останній зобовязувався повернути до 15 травня 2007р. У визначений договором строк відповідач кошти, отримані за договором позики, не повернув. 09 липня 2007р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тесленко Ю.П. був вчинений виконавчий напис про звернення стягнення на грошові кошти в сумі 170745,0 грн., що належать відповідачу, з яких 166650,0 грн. - основний борг та 4095,44 грн. - пеня. На підставі виконавчого напису нотаріуса постановою державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві від 23 липня 2007р. було відкрито виконавче провадження. Крім того, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 лютого 2016р. по справі № 761/22797/15-ц з відповідача на користь позивача було стягнуто за період з 13 серпня 2014р. по 07 серпня 2015р. за прострочення грошового зобовязання за договором позики 3% річних, пеню та інфляційні втрати в сумі 261798,02 грн. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно п. 4.6 договору позики у разі не повернення позичальником позиченої суми грошей до вказаного в цьому договорі строку, позичальник сплачує позикодавцю пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми наявного боргу. Згідно положень ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобовязання за договором позики не виконав, сума позики залишається неповернутою, а тому оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, враховуючи положення ст. ст. 10, 11 ЦПК України, розяснення наданих в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», згідно яких, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги в частині стягнення пені за договором позики за прострочення виконання грошового зобовязання за період з 08 серпня 2015р. по 19 грудня 2016р. у розмірі 89470,50 грн., а також трьох відсотків річних за період з 08 серпня 2015р. по 19 грудня 2016р. у сумі 6834,93 грн. та інфляційних втрат за період з 08 серпня 2015р. по 19 грудня 2016р. у сумі 26330,70 грн. підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню, судовий збір у розмірі 1226,18 грн.

Outcome: approved