Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 08.12.2014 року відповідно до ухвали Рівненського районного суду Рівненської області підозрюваному у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України [PERSON], [INFO], мешканцю [ADDRESS] обрано запобіжний захід - домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю. На виконання ухвали Рівненського районного суду Рівненської області інженером 1-ої категорії дільниці з ремонту засобів зв'язку, підпорядкованому УМВС України в Рівненській області, [PERSON] 12.12.2014 р. о 10.35 год. на тілі [PERSON] було закріплено електронний браслет з утримувачем ремінця, та передано йому мобільний пристрій із чохлом і зарядним пристроєм. Перед застосуванням електронного засобу контролю [PERSON] було роз'яснено правила користування пристроєм, техніку безпеки поводження з ним та наслідки зняття або неправомірного втручання в його роботу з метою ухилення від контролю, та вручено відповідні протоколи та пам'ятку. З 11.05 год. 12.12.2014 року працівниками чергової частини Рівненського МВ УМВС за допомогою стаціонарного пульта почався здійснюватися електронний моніторинг місцезнаходження [PERSON] та цілодобовий збір інформації про дотримання підозрюваним встановлених щодо нього обмежень. 30.12.2014 року о 21.50 год. на стаціонарний пульт моніторингу Рівненського МВ УМВС надійшло повідомлення щодо можливої несправності мобільного пристрою електронного засобу контролю, застосованого відносно [PERSON] Для перевірки даної обставини був направлений відповідальний працівник, який встановив, що відповідач умисно пошкодив наданий йому електронний засіб контролю вартістю 9 430 грн. Зважаючи на наведене, та покликаючись на положення ст.ст. 16, 22, 1166, 1192 ЦК України представник позивача просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 9 430 грн. за завдану майнову шкоду. Представник позивача позов підтримала та пояснила суду про обставини, що описані вище. В останні засідання подали заяву, згідно якої просять справу розглядати без їх участі. Відповідач позов не визнав. Пояснив суду, що він пішов примати душ, ногу замотав в кульок, а GPS пристій поклав на пральну машину. В якийсь момент на цей пристрій надійшов виклик, і відповідач випадково скинув його на підлогу. А коли виходив з душа, то випадково наступив на цей пристрій, від чого в нього став відколотий кут. Зважаючи на це просить суд відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, що 08.12.2014 року відповідно до ухвали Рівненського районного суду Рівненської області підозрюваному у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України - відповідачеві [PERSON] обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю. На виконання ухвали Рівненського районного суду Рівненської області інженером 1-ої категорії дільниці з ремонту засобів зв'язку, підпорядкованому УМВС України в Рівненській області, [PERSON] 12.12.2014 р. о 10.35 год. на тілі [PERSON] був закріплений електронний браслет з утримувачем ремінця, та передано йому мобільний пристрій із чохлом і зарядним пристроєм. Перед застосуванням електронного засобу контролю [PERSON] було роз'яснено правила користування пристроєм, техніку безпеки поводження з ним та наслідки зняття або неправомірного втручання в його роботу з метою ухилення від контролю, та вручено відповідні протоколи та пам'ятку. Зі слів представника позивача, пошкодження електронного засобу контролю мало місце 30.12.2014 року саме з вини відповідача в результаті його навмисних дій, оскільки він розбив зазначений засіб контролю, кинувши його об підлогу. А тому завдана відповідачем шкода має бути відшкодована. Відповідач пояснив суду, що пошкодження пристрою відбулося з необережності, а тому просить відмовити в задоволенні позову. Суд вважає, що немає підстав для задоволення заявленого позову, виходячи з наступного. Зі слів представника позивача, пошкодження електронного засобу контролю мало місце 30.12.2014 року саме з вини відповідача; пошкоджений пристрій не може бути відремонтований, а тому відшкодуванню підлягає його повна вартість в сумі 9 430 грн. Новий пристрій був наданий 05.01.2015 року. Проте дані твердження не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Згідно до показань свідка [PERSON], заміна пристрою була здійснена 05.01.2015 року. А згідно довідки Рівненського відділу поліції Головного управління національної поліції в Рівненській області від 06.02.2017 року № В-12Аз/200/6-2017, заміна такого пристрою мала місце 22.01.2015 року. Згідно до показань свідка [PERSON]; висновків службового розслідування даного випадку, проведеного 01.01.2015 року і затвердженого 07.07.2015 року, мобільний пристрій електронного контролю відновленню не підлягає. Згідно до листа Національної поліції України в Рівненській області № 11/73Аз від 26.05.2016 року, визначення технічного стану спеціалізованого обладнання ЗМ підрозділами МВС України та Національної поліції України не проводиться. Діагностика приладу проводилася ТОВ «ЗМ Україна». На час діагностування прилад перебував у несправному стані (пошкодження корпусу мобільного пристрою, корпус тріснутий на дві частини, придад не запускався). Згідно технічного висновку № 35432903 від 31.07.2015 року, негарантійний ремонт не доцільний/не можливий. В той же час даний пристрій за № 10495353 перебуває на обліку основних засобів в бюджетних установах (інвентарна картка № ОЗ6 2468), і останній рік нарахування зносу - 2016; знос складає 2 987 грн. Адже якщо цей пристрій не підлягає подальшій експлуатації, то очевидним є те, що він має бути знятий з обліку (списаний як непридатний до експлуатації). Отже, суд не може приймати до уваги як належні і допустимі доказі пояснення представника позивача та свідка [PERSON], а також висновки службового розслідування даного випадку, проведеного 01.01.2015 року і затвердженого 07.07.2015 року про те, що наданий відповідачеві пристрій був ним умисно пошкоджений, і подальшій експлуатації не підлягає. Також суду не було доведено, що з часу вилучення приладу у [PERSON] і до часу проведення його діагностики такий більше ніде і ніким не експлуатувався; чи не отримав більш значних пошкоджень, ніж станом на 30.12.2014 року. Відповідно до ст.1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана неправомірними діями фізичної особи майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Підставою для притягнення особи до цивільно-правової відповідальності є склад цивільного правопорушення, який складається з: ●протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; ●шкоди, завданої такою поведінкою; ●причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою; ●вини особи, яка заподіяла шкоду, у виді умислу або необережності. Також звертається увага на наступне. Відповідно до пункту 5.1 розділу V Положення про порядок застосування електронних засобів контролю, затверджених Наказом МВС від 09.08.2012 року № 696, зареєстрованому в Міністерстві Юстиції України 05.09.2012 р. за № 1503/21815, у разі виявлення неспарвностей або пошкодження, які сталися не з вини обвинуваченого або підозрюваного, ужити заходів щодо заміни ЕЗК. Оскільки [PERSON] був виданий новий електронний засіб контролю (ЕЗК), то тим самим позивач підтвердив, що пошкодження ЕЗК сталося не з вини обвинуваченого. Відповідно до частини 6 статті 195 КПК України, відмова від носіння засобу електронного контролю, умисне зняття, пошкодження або інше втручання в його роботу з метою ухилення від контролю, а рівно намагання вчинити зазначені дії є невиконанням обов'язків, покладених судом на підозрюваного, обвинуваченого при обранні запобіжного заходу, не пов'язаного з позбавленням волі або у вигляді домашнього арешту. В порядку ст. 200 КПК України ні прокурор, ні слідчий не зверталися до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу [PERSON] на більш суворий. А це ще раз підтверджує ту обставину, що пошкодження ЕЗК відбулося відповідачем не з його вини. І саме питання про наявність підстав для відшкодування шкоди повинне кореспондуватися з приписами КПК України та Положенням про порядок застосування електронних засобів контролю. За наведеного, представником позивача не були доведені обставини, на які він покликався як на підставу своїх вимог; а тому в задоволенні позову слід відмовити. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 88 ЦПК України, і покладаються на позивача.

Outcome: dismissed