Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

В квітні 2015 року [PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до суду з позовом ( т.1, а.с. 2-5) , який в подальшому неодноразово уточнював ( т.1, а.с.199-202, т.2, а.с. 83-86) , та в остаточній редакції, позиваючись до [PERSON], [PERSON], [PERSON], територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] ( далі по тексту приватний нотаріус [PERSON]Г.), Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Запорізького міського управління юстиції просив суд : визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Жовтневої районної адміністрації Запорізької міської ради № 1295-р від 09.10.2007 р. ; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на житловий будинок літ. «А» № 14 по вул.. Суха в м. Запоріжжі серії САВ № 721569, видане [PERSON] управлінням житлового господарства Запорізької міської ради 24.03.2008 року; визнати недійсними підстави для запису в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про право власності [PERSON] на житловий будинок літ. «А» № 14 по вул.. Суха в м. Запоріжжі ; скасувати рішення державного реєстратора як спеціального суб»єкта приватного нотаріуса Запорізької міського нотаріального округу [PERSON] від 28.03.2013 року про державну реєстрацію прав в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про право власності [PERSON] на житловий будинок літ. «А» № 14 по вул.. Суха в м. Запоріжжі ; зобов»язати відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Запорізького міського управління юстиції внести запис про скасування державної реєстрації всіх прав на житловий будинок літ. «А» № 14 по вул.. Суха в м. Запоріжжі. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 14.11.2007 року він за нотаріально посвідченим договором придбав об»єкт нерухомості житловий будинок № 14 по вул. Суха в м. Запоріжжі, розташований на земельній ділянці площею 1177 кв.м. На цій ділянці розташовано житловий будинок, який він придбав, що позначений літ. «В», а також господарські споруди, серед яких також і жилий будинок, позначений на плані літ. «А». Наразі позивачу стало відомо про те, що право власності на будинок літ. «А» № 14 по вул. Суха в м. Запоріжжі зареєстровано за [PERSON] [PERSON] набув право власності на зазначений будинок на підставі договору купівлі - продажу, укладеного 28.03.2013 року між ним та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] З договору вбачається, що [PERSON], в свою чергу, набула права власності на зазначений будинок на підставі договору купівлі - продажу, укладеного 28.03.2008 року між нею та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] [PERSON], в свою чергу, набув право власності на зазначений будинок на підставі розпорядження голови Жовтневої районної адміністрації Запорізької міської ради від 06.03.2008 р. за № 1319-р, що оформлено свідоцтвом про право власності, яке видало управління житлового господарства Запорізької міської ради 24.03.2008 р. серії САВ № 721569. Запорізька міська рада листом повідомила, що в документах Жовтневої районної адміністрації Запорізької міської ради за 2008 рік є в наявності розпорядження голови Жовтневої районної адміністрації від 06.03.2008 р. за № 212-р,213-р, від 17.12.2008 р. за № 1319-р, але жодне з зазначених розпоряджень не підтверджує передачу у власність [PERSON] житлового будинку, який розташовано за адресою : вул.Суха, 14 в м. Запоріжжі. При розгляді цивільної справи № 331/1885/14-ц Жовтневий районний суд м. Запоріжжя встановив, що Жовтнева районна адміністрація Запорізької міської ради 06.03.2008 року не видавала розпорядження № 1319-р про оформлення права власності за [PERSON] на будинок літ. «А» № 14 по вул. Суха в м. Запоріжжі. Апеляційним судом Запорізької області при розгляді справи № 22-ц/778/284/15 встановлено, що за договором купівлі - продажу від 21.05.2007 р. [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок № 14 по вул. Сухій в м. Запоріжжі., загальною площею 42,8 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 1177 кв.м. На зазначеній ділянці, крім житлового будинку «В» були розташовані господарсько побутові споруди : літня кухня «А», сарай «а» тощо. Житлового будинку літ. «А» на момент укладення зазначеної угоди на земельній ділянці не було. Судом встановлено, що право власності на житловий будинок літ. «А» виникло у [PERSON] не до угоди купівлі - продажу з [PERSON] 14.11.2007 р., а після цього. За таких обставин, як на думку позивача, право власності на житловий будинок літ. «А» виникло у [PERSON] не в законний спосіб. Як з»ясувалося при розгляді вищезазначеної цивільної справи судами першої та апеляційної інстанцій, при купівлі будинку [PERSON] житлового будинку, позначеного на плані літерою «А» не існувало. Існувала літня кухня, позначена ні плані літ. «А», тобто господарська споруда. Статус житлового будинку ця споруда могла отримати лише після прийняття його в експлуатацію. Таке прийняття відбулося 09.10.2007 року, акт про що затверджений розпорядженням Жовтневої районної адміністрації № 1295-р від тієї самої дати. Однак відповідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд, що є складовою технічного паспорту статус житлового будинку споруда безпідставно отримала ще 22.06.2007 року. Крім цього, факт приймання спірного житлового будинку в експлуатацію не ґрунтується на вимогах закону. Так, всупереч вимогам ст. 380 ЦК України, спірний будинок не є капітальною спорудою, оскільки він позбавлений фундаменту ; відповідно до його характеристик, які викладені в акті приймання до експлуатації, він не придатний для постійного проживання через його стан як в 2007 році, так і на теперішній час. Вищевикладене свідчить про те, що статус житлового будинку спірна споруда отримала всупереч вимогам закону та про відсутність відповідного розпорядчого акту органу місцевого самоврядування, отриманого в законний спосіб, який є підставою виникнення у [PERSON] права власності на спірний будинок. За таких обставин споруда, яка позначена на плані літ. «А», повинна мати статус літньої кухні, як було визначено раніше. Однак на літню кухню літ. «А» [PERSON] право власності набув за угодою купівлі- продажу від 21.05.2007 р. Оскільки частиною 2 ст. 381 ЦК України встановлено правило, за яким у разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом, він має право на висновок, що [PERSON] 14.11.2007 р. відчужено на його користь також літню кухню «А». У зв»язку з тим, що на підставі ст. 658 ЦК України право продажу товару належить власникові товару ( яким [PERSON] не став), права відчужувати предмет спору [PERSON] відповідач [PERSON] не мав. Відтак угода купівлі- продажу, яку уклали [PERSON] та [PERSON] 28.03.2008 р. спрямована на незаконне заволодіння його ( позивача) майном. Ст. 228 ЦК України визначає, що такий правочин є нікчемним. За таких обставин право власності на предмет спору не виникло й у [PERSON], а отже, на підставі ст. 658 ЦК України, вона не отримала права продажу предмета спору. У зв»язку з цим вона не мала права відчужувати предмет спору [PERSON], через що угода купівлі- продажу , укладена ними 28.03.2013 року також нікчемна на тих самих правових підставах. Частина 2 ст. 215 ЦК України визначає, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом ( нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Частини 1, 5 ст. 216 ЦК України визначають, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов»язані з його недійсністю. В процесі розгляду справи по суті представник позивача звернувся до суду з клопотанням про залишення частини позовних вимог без розгляду. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2016 року позовні вимоги [PERSON] про визнання незаконним та скасування розпорядження голови Жовтневої районної адміністрації Запорізької міської ради № 1295-р від 09.10.2007 р. та зобов»язання відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Запорізького міського управління юстиції внести запис про скасування державної реєстрації всіх прав на житловий будинок літ. «А» № 14 по вул. Суха в м. Запоріжжі залишені без розгляду ( т.3, а.с. 155-156). В суді представник позивача позов підтримав з підстав, викладених по тексту позову в остаточній редакції, просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в суді проти позову заперечував з наступних підстав. По-перше, на час придбання [PERSON] житлового будинку літ. « В» по вул. Сухій в м. Запоріжжі, на земельній ділянці, на якій розташований в тому числі зазначений будинок, вже фактично не існувало літньої кухні літ. А, а було введено в експлуатацію в установленому законом порядку житловий будинок літ. А та внесено відповідні зміни в технічну документацію об»єкту. Вказані обставини були підтверджені під час розгляду в суді цивільної справи № 331/1885/14ц. Так, в судовому засіданні був допитаний спеціаліст ОП ЗМБТІ, в присутності якого судом були оглянуті оригінали з мокрими печатками та копії розпоряджень Жовтневої районної адміністрації № 1295-р від 09.10.2007 р., № 1319-р від 06.03.2008 р., свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САВ № 721569 від 24.03.2008 р. Отже твердження позивача про відсутність розпорядчого акту органу місцевого самоврядування, отриманого в законний спосіб, який є підставою виникнення права власності у [PERSON], є безпідставним. Разом з тим право власності на житловий будинок літ. «А» було зареєстровано та оформлено свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії САВ № 721569 від 24.03.2008 р., на підставі розпорядження № 1319-р від 06.03.2008 р.. Само по собі оскаржуване свідоцтво не є юридичним документом розпорядчого органу місцевого самоврядування, що надає права на оформлення права власності, але є похідним від існуючих розпоряджень про прийняття в експлуатацію та про оформлення права власності № 1295-р від 09.10.2007 р., № 1319-р від 06.03.2008 р., та розгляд питань про визнання протиправними та скасування цих документів окремо один від одного неможливий. А позивачем не ставиться питання про визнання протиправним розпорядження №1319-р від 06.03.2008 року. По-друге, при відчуженні житлового будинку літ. « А» по вул.. Сухій в м. Запоріжжі [PERSON] [PERSON], а в подальшому [PERSON] [PERSON], [PERSON] надавав нотаріально посвідчені заяви про відмову на переважне право на придбання будинку літ. «А». В цих заявах позивач підтверджує безспірність права власності на будинок літ. «А», надає згоду на відчуження об»єкту нерухомості та бере на себе зобов»язання не чинити перешкод у користуванні зазначеним майном та земельною ділянкою відведеною під будівлю. По-третє, позивач зазначає, що вказані вище правочини є нікчемними в силу закону та його недійсність судом не вимагається, однак всі правочини укладені у відповідності до закону, в нотаріальній формі, та відповідно зареєстровані в реєстрі прав нерухомого майна, отже, якщо позивачем не визнаються зазначені правочині то в силу ч.3 ст. 215 ЦКУ вони є оспорюваними. По-четверте, у мотивувальній частині рішення апеляційного суду від 29.01.2015 р. у справі № 22ц/778/284/15 між тими самими сторонами, що до вивчення тих самих обставин, встановлено преюдиційні факти, які підтверджують, що за умовами договору між [PERSON] та [PERSON] житловий будинок літ. «А» в якості предмета відчуження не зазначався; за даними Витягу з реєстру про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, на підставі договору купівлі- продажу від 14.11.2007 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на один житловий будинок, як окрему одиницю нерухомості, по вул.. Суха, буд. № 14 ; у договорах купівлі- продажу будинку літ. А, укладених між [PERSON] і [PERSON] та в подальшому [PERSON] та [PERSON] зазначалось, що на вказаній земельній ділянці розташовано також житловий будинок літ. «В», власником якого є [PERSON], який при укладенні угод, в нотаріально посвідчених заявах, факт наявності на одній земельній ділянці двох будинків літ. А та літ. В, як і факт належності йому на праві власності лише будинку літ. В не заперечував. Також судом встановлено, що житловий будинок літ. А був прийнятий в експлуатацію згідно акту, затвердженого розпорядженням № 1295-р від 09.10.2007 р., державна реєстрація права власності на цей будинок за [PERSON] була оформлена свідоцтвом САВ 721569 від 24.03.2008 р., як на окрему одиницю нерухомості 25.03.2008 р., що також підтверджує, що на момент укладення [PERSON] угоди від 14.11.2007 р. з [PERSON] про купівлю-продаж житлового будинку перехід права власності від продавця до покупця на будинок літ.А відбуватися не міг. По-п»яте, позивачем пропущений строк позовної давності, що є окремою підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного, просив в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в суді проти позову заперечував, просив в його задоволенні відмовити з наступних підстав. Позивач посилається на ту обставину, що при купівлі продажу житлового будинку , позначеного на плані літ. А не існувала, а існувала літня кухня, позначена літерою [PERSON], позивач суперечить своїй позиції, вказуючи, що статус житлового будинку споруда отримала ще 22.06.2007 року відповідно з характеристиками будинку, господарських будівель і споруд, що є складовою технічного паспорту. Також в технічному паспорті з реєстрацією поточних змін від 16.11.2007 року, які відбулися після зміни власника будинку літ.В, вказується, що [PERSON] є користувачем будинку літ.А. Таким чином у [PERSON] не виникало право власності по договору купівлі- продажу за нотаріальним договором № 2985 від 14.11.2007 р. на будинок літ.А. Аналогічну позицію було викладено в рішенні апеляційного суду від 29.01.2015 року по справі № 22-ц/778/284/15, а саме : [PERSON] право власності на житловий будинок літ. А не набував, отже його власником не являється. Крім того, повністю підтримав заперечення проти позову, висловлені представником відповідача [PERSON] Представник відповідача територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, після залишення позивачем частини позовних вимог без розгляду, зазначила, що по позовній вимозі щодо визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок літ. «А» № 14 по вул. Суха в м. Запоріжжі серії САВ № 721569, видане [PERSON] управлінням житлового господарства Запорізької міської ради 4.03.2008 р., просить суд ухвалити рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, а в частині прийняття рішення щодо решти позовних вимог покладається на розсуд суду. Відповідачі [PERSON], приватний нотаріус [PERSON] та представник відповідача Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно ЗМУЮ в судові засідання не з»являлися, хоча про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялися судом належним чином. Причина неявки суду не відома. Будь-яких письмових пояснень або заперечень проти позову суду не надавали. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, взявши до уваги заперечення представників відповідачів [PERSON] та [PERSON], думку представника відповідача територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, перевіривши доводи сторін матеріалами справи, прийшов до наступного Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 21 травня 2007 року за договором купівлі продажу, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 718, [PERSON] придбав у [PERSON] у власність жилий будинок № 14 по вул. Сухій в м. Запоріжжі, розташований на земельній ділянці площею 1177 кв.м., загальною площею -42,8 кв.м. На вказаній земельній ділянці розташовано : «В» - жилий будинок, «А» - літня кухня, а сарай, №2 водопровід, №3 паркан, № 4-ворота ( п.1 Договору) ( т.1, а.с.66) 22 травня 2007 року [PERSON] зареєстрував право власності на придбаний ним будинок в ОП ЗМБТІ ( т.1, а.с.68). Виходячи із змісту вищезазначеної угоди [PERSON] придбав у [PERSON] у власність садибу в розумінні ст. 381 ЦК України. Так, відповідно до ч.1 ст. 381 ЦК України до складу садиби належать не лише житловий будинок і земельна ділянка, на якій він розташований, а й господарсько побутові будівлі , які забезпечують власника необхідними для проживання засобами благоустрою та комунікації, а також багаторічні насадження. Тобто садиба визначається як певний цілісний майновий комплекс, покликаний забезпечувати житлові інтереси громадян та ведення ними побутово - господарської діяльності. Неодмінними елементами такого комплексу є належні на праві власності особі житловий будинок з допоміжними господарсько побутовими будівлями та земельна ділянка. Тобто статус літньої кухні «А» у складі цілісного майнового комплексу (садиби) за № 14 визначений як допоміжна господарсько-побутова будівля до житлового будинку літ. «В» по вул. Сухій в м. Запоріжжі. 14 листопада 2007 року за договором купівлі - продажу, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 2985, [PERSON] придбав у [PERSON] у власність жилий будинок № 14, зі всіма будівлями та господарчими спорудами, що знаходиться по вул.. Сухій в м. Запоріжжі. На земельній ділянці площею 1177 кв.м., розташовано жилий будинок, загальною площею 42, 8 кв.м., позначений на плані літ. «В», водопровід, позначений в плані цифрами «2,7», паркан цифрами «3,8», ворота цифрою «4», колодязь цифрою «5», яма зливна цифрою «6», жилий будинок, загальною площею 15,4 кв.м., позначений в плані літ. «А» ( п.1 Договору) ( т.1, а.с.69). 16 листопада 2007 р. [PERSON] зареєстрував право власності на придбаний ним будинок в ОП ЗМБТІ . У Витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно жилий будинок, придбаний [PERSON] не позначений будь-якою літерою ( т.1, а.с.71) В подальшому, як вбачається з матеріалів справи на підставі договору купівлі - продажу від 28 березня 2008 року , посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] ( Продавець) продав та передав у власність, а [PERSON] купила та прийняла у власність належний Продавцю жилий будинок літ. А № 14 по вул. Суха у м. Запоріжжі, загальною площею 15,4 кв.м., який розташований на земельній ділянці площею 1\~175 кв.м. ( т.1, а.с.73). 23 травня 2008 року [PERSON] зареєструвала право власності на придбаний нею будинок в ОП ЗМБТІ ( т.1, а.с.75). Надалі, як вбачається з матеріалів справи на підставі договору купівлі - продажу від 28 березня 2013 року , посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] ( Продавець) передала у власність [PERSON] ( Покупець), а Покупець прийняв жилий будинок літ. А № 14 по вул. Суха у м. Запоріжжі, загальною площею 15,4 кв.м., який розташований на земельній ділянці площею 1\~175 кв.м. ( т.1, а.с.76-78). 28 березня 2013 року приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], діючи як спеціальний субєкт реєстратор, прийняла рішення про внесення до Державного реєстру прав на нерухоме майно про право власності [PERSON] на зазначений будинок і внесла в Державний реєстр прав на нерухоме майно відповідний запис. ( т.1, а.с.78). Вважаючи порушеним своє передбачене та гарантоване законом право власності та з метою його відновлення, а також з метою відновлення порушеного права користуватися земельною ділянкою, на якій розташовано придбану садибу, яке передбачено ст. 377 ЦК України, [PERSON] звернувся до суду з цим позовом. Виходячи із заявлених позовних вимог, [PERSON] вважає, що [PERSON] ввів в експлуатацію, а в подальшому набув право власності на будинок літ. А № 14 по вул. Суха у м. Запоріжжі у незаконний спосіб. Так, стосовно законності вводу в експлуатацію житлового будинку літ. А № 14 по вул. Суха у м. Запоріжжі, слід зазначити наступне. Розпорядженням голови Жовтневої районної адміністрації Запорізької міської ради від 29 жовтня 2007 року за № 1295-р було затверджено акт прийому до експлуатації житлового будинку літ. А № 14 по вул. Сухій в м. Запоріжжі. Цим же розпорядженням відповідачу [PERSON] було надано право на оформлення права власності на цей будинок, а ОП «ЗМБТІ» було доручено внести відповідні зміни до технічної документації ( т.1, а.с.79). Однак до цього, а саме 22 червня 2007 року, в технічний паспорт домоволодіння було вже було внесено зміни, відповідно до яких будівля літ. «А» зазначена як житловий будинок ( т.1, а.с.9). Як пояснив в суді спеціаліст представник ТОВ «ЗМБТІ» такі зміни було вчинено на підставі тільки заяви власника, яким на цей момент був [PERSON] Відповідно до вимог п.1 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2004 року, яка була чинна станом на 29.10.2007 року, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів полягає у підтвердженні державними комісіями готовності до експлуатації обєктів нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту будівель і споруд. При цьому відповідно до п.8 цього ж Порядку робоча комісія повинна перевірити відповідність, зокрема, виконаних будівельно-монтажних робіт вимогам нормативної документації. Таким чином, робоча комісія здійснює приймання в експлуатацію обєкта, який реконструйовано або реставровано, після виконання певних робіт. Відповідно до технічного паспорту домоволодіння, технічні характеристики будівлі, яка позначена на плані літ. «А», не зазнали жодних змін з моменту придбання будинку відповідачем [PERSON] 21 травня 2007 року до моменту його відчуження позивачу [PERSON] 14 листопада .2007 року. Жодних доказів виконання будь-яких робіт з реконструкції або реставрації спірної будівлі [PERSON] суду не надано. Відповідно до висновку проведеної у справі судової будівельно технічної експертизи № 2141 від 6 жовтня 2015 року : будівля літ. « А», яка розташована за адресою : м. Запоріжжя, вул. Суха, буд. № 14 за своїми технічними характеристиками на відповідає вимогам державних будівельних норм України щодо жилих будинків ( ДБН В 2.2-15-2004 « Будинки і споруди». Житлові будинки. Основні положення») ; ДБН В.2.2 -15-2005 « Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення», які регламентують вимоги державних будівельних норм України щодо жилих будинків, введено у дію 1.01.2006 року, тобто до 9 жовтня 2007 року, відповідно до чого споруда літ. «А», яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Суха, буд. № 14, за своїми технічними характеристиками, не відповідала вимогам державних будівельних норм України щодо жилих будинків станом на 9 жовтня 2009 року ( т.2, а.с. 22). Висновки експерта підтверджуються фототаблицями та узгоджуються з даними технічного паспорта на домоволодіння № 14 по вул. Сухій в м. Запоріжжі ( т.2, а.с. 24-26, 28-31, т.1, а.с. 16-25) та з положеннями ст. 380 ЦК України, з яких вбачається, що житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно - правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Отже, на підставі наведеної норми матеріального права, експертного висновку № 2141 від 6.10.2015 року, досліджених в суді доказів , суд вважає встановленими обставинами, що споруда літ. «А» № 14 по вул. Сухій в м. Запоріжжі не відповідає вимогам, які встановлено державними будівельними нормами, для постійного проживання придатною не є, що на підставі ст.380 ЦК України, дає підстави для висновку про те, що не може мати статус житлового будинку. У звязку з викладеним, суд встановив, що зазначена будівля є складовою частини садиби, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Суха, 14, в розумінні ст. 381 ЦК України. Вказана встановлена обставина свідчить про незаконність вводу в експлуатацію споруди літ. «А» № 14 по вул. Сухій в м. Запоріжжі. Розпорядження голови Жовтневої районної адміністрації Запорізької міської ради від 29 жовтня 2007 року за № 1295-р, як рішення органу місцевого самоврядування , хоча і вичерпало свою дію, не свідчить про те, що воно є законним. Звернення із самостійною вимогою про визнання такого рішення незаконним не є раціональним. Достатньою є вимога щодо відновлення стану, який існував до його прийняття. А самий розпорядчий акт органу місцевого самоврядування - рішення може бути предметом оцінки навіть за відсутності окремої вимоги про визнання його незаконним. Вказаний висновок базується на системному аналізі правових позицій Верховного Суду України. Надалі, згідно ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] 21 травня 2007 року придбав у [PERSON] садибу, до складу якої входила господарська будівля літня кухня літ. «А». А [PERSON] 14 листопада 2007 року придбав у [PERSON] у власність жилий будинок № 14, зі всіма будівлями та господарчими спорудами, що знаходиться по вул. Сухій в м. Запоріжжі. З договору купівлі продажу від 14.11.2007 року вбачається, що господарська будівля літня кухня літ. «А», загальною площею 15,4 кв.м. набула статусу жилого будинку, загальною площею 15, 4 кв.м., позначеного в плані літ. «А». Законність набуття права власності [PERSON] на житловий будинок літ. «А» № 14 по вул. Сухій в м. Запоріжжі, в тому числі була предметом цього судового розгляду. Так, в суді встановлено, що у вересні 2007 р. [PERSON] звернувся до Жовтневої районних адміністрації Запорізької міської ради із заявою про надання дозволу на оформлення права власності на житловий будинок літ. «А» № 14 по вул.. Сухій в м. Запоріжжі ( т.1, а.с.108). Розпорядженням голови Жовтневої районної адміністрації Запорізької міської ради № 1295-р від 19 жовтня 2007 року : 1. Дозволено [PERSON] оформлення права власності на житловий будинок літ. «А» № 14 по вул.. Сухій в м. Запоріжжі на його ім.»я ; 2. Затверджено акт прийому до експлуатації зазначеного будинку ; 3. [PERSON] спільно з ОП ЗМБІ внести зміни в технічну документацію на вказаний житловий будинок згідно цього розпорядження. Після отримання копії розпорядження №1295-р від 19.10.2007 р. [PERSON] звернувся до ОП ЗМБТІ з заявою про видачу Витягу з Реєстру прав власності на житловий будинок літ. «А» № 14 по вул..Сухій в м. Запоріжжі. Рішенням реєстратора від 30 жовтня 2007 року у задоволенні заяви відмовлено у зв»язку з тим, що згідно вищевказаного розпорядження свідоцтво про право власності на вказаний будинок як окремий об»єкт нерухомого майна не видавалося та роз»яснено, що одержати витяг з Реєстру прав власності на будинок можливо після отримання правовстановлювального документу та проведення державної реєстрації прав власності на реконструйований об»єкт нерухомого майна ( т.2, а.с.158). Таким правовстановлювальним документом, на підставі якого [PERSON] 25 березня 2008 року отримав в ОП ЗМБІ Витяг з Реєстру прав власності на житловий будинок літ. «А» № 14 по вул.Сухій в м. Запоріжжі є Свідоцтво про право власності ( далі Свідоцтво) на житловий будинок літ. «А» № 14 по вулиці Суха в м. Запоріжжі серії САВ № 721569, видане [PERSON] управлінням житлового господарства Запорізької міської ради 24 березня 2008 року ( т.1, а.с.72). Підставою видачі Свідоцтва слугувало розпорядження голови Жовтневої районної адміністрації Запорізької міської ради № 1319-р від 6 березня 2008 року. В оглянутих в суді матеріалах інвентарної справи на домоволодіння № 14 по вул.. Сухій в м. Запоріжжі міститься копія вказаного розпорядження. Як пояснив в суді спеціаліст представник ОП ЗМБТІ зазначену копію розпорядження разом з іншими необхідними документами було надано [PERSON], з метою отримання в ОП ЗМБТІ, якому було делеговано таке право, свідоцтва про право власності на будинок літ. «А» № 14 по вул. Сухій в м. Запоріжжі. Відповідність копії розпорядження його оригіналу робітниками ОП ЗМБТІ не перевірялась. Щодо надання належним чином засвідченої копії розпорядження голови Жовтневої районної адміністрації Запорізької міської ради № 1319 р від 6 березня 2008 року « Про оформлення права власності на житловий будинок літ. «А» № 14 по вул.. Сухій в м. Запоріжжі» в.о. директора Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради листом № 1282 від 22.03.2016 року повідомлено наступне : 6 березня 2008 року головою Жовтневої районної адміністрації було винесено розпорядження № 212 , № 213, які не стосуються будинку № 14 по вул.. Сухій в м. Запоріжжі. Розпорядження голови Жовтневої районної адміністрації Запорізької міської ради № 1319 р було винесено 17 грудня 2008 року « Про оформлення перепланування квартири № 4 в житловому будинку № 16 по вул. Свердлова в м. Запоріжжі, з розширенням прибудов ( А3) і (а2), тому надати копію розпорядження голови Жовтневої районної адміністрації Запорізької міської ради від 6.03.2008 р. № 1319 не є можливим ( т.3, а.с.7-8). [PERSON], викладенні у вищезазначеному листі підтверджуються наданими суду копіями відповідних розпоряджень ( т.1, а.с. 123-173). З наданого суду Департаментом архітектури та містобудування Запорізької міської ради належним чином оформленого ( прошитого та пронумерованого) Переліку розпоряджень №№ 1р-1489 р. з основної діяльності за 2008 рік вбачається відсутність будь-якого розпорядження ( дата, номер), прийнятого стосовно житлового будинку літ. «А» № 14 по вул.Сухій в м. Запоріжжі, або стосовно [PERSON] ( т. 3, а.с.11-127), Представник відповідача територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради в суді пояснила, що оглянувши копію розпорядження № 1319-р від 6.03.2008 року, в неї виникли певні сумніви щодо зазначеного документу. По-перше, станом на 6 березня 2008 року розпорядження не могло мати номер з чотирьох цифр, як правило така нумерація має місце наприкінці року. По друге, в преамбулі цього розпорядження голова районної адміністрації ні в якому випадку не міг посилатися на висновок головного управління архітектури та містобудування Запорізької міської ради від 21.08.2007 р. № 4584/в, оскільки цей висновок в єдиному екземплярі долучений та зберігається з пакетом документів, доданих до розпорядження голови Жовтневої районної адміністрації від 9.10.1007 р. за № 1295-р. Розпорядження, яке є предметом дослідження, віднесено до розпоряджень з основної діяльності, а тому воно повинно бути у наданому суду Переліку розпоряджень №№ 1р-1489 р. з основної діяльності за 2008 рік. Досліджені в судовому засіданні докази у своїй сукупності свідчать про те, що головою Жовтневої районної адміністрації Запорізької міської ради розпорядження від 6.03.2008 р. за № 1319-р « Про оформлення права власності на житловий будинок №14 по вул.Сухій в м. Запоріжжі не видавалося. Отже в суді встановлена відсутність правової підстави для оформлення та видачі Свідоцтва про право власності [PERSON] на житловий будинок літ. «А» № 14 по вулиці Суха в м. Запоріжжі серії САВ № 721569 від 24 березня 2008 року, що є порушенням вимог ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», що в свою чергу потягло незаконну реєстрацію за [PERSON] права власності на зазначений об»єкт нерухомого майна Згідно ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. А оскільки, як встановлено в суді, [PERSON] набув право власності на вищезазначений об»єкт нерухомого майна у незаконний спосіб, він не мав права відчужувати предмет спору [PERSON] Такий правочин за своєю правовою природою віднесений до категорії нікчемних ( ст.ст. 215, 228 ЦК України). За таких обставин право власності на вищезазначений об»єкт нерухомого майна не виникло й у відповідача [PERSON], а отже, на підставі ст. 658 ЦК України, вона не отримала права його продажу У зв»язку з цим вона не мала права відчужувати нерухомість [PERSON] Такий правочин за своєю правовою природою віднесений до категорії нікчемних ( ст.ст. 215, 228 ЦК України). Виходячи із змісту ч.2 ст. 215 ЦК України визнання нікчемного правочину недійсним судом не вимагається і у відповідності до вимог ч.1 ст. 216 ЦК України він не створює юридичних наслідків. Вищенаведене свідчить про законність, обґрунтованість та доведеність позовних вимог, як основної, так і похідних , які підлягають задоволенню в повному обсязі. Посилання представника відповідача [PERSON] на те, що позивачем обраний спосіб захисту порушеного права , не передбачений діючим законодавством, є неспроможним, виходячи з наступного. Частина перша ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов»язки держави забезпечувати захист прав усіх суб»єктів права власності і господарювання ( стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом ( ч.1 ст. 55). Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способом захисту суб»активних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально - правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення ( визнання) порушених ( оспорюваних) прав та вплив на порушника. Що стосується свідоцтв про право власності на майно, актів про право власності на землю, інших документів, виданих суб»єктами владних повноважень, то питання про їх недійсність ( незаконність) може вирішуватися із застосування способів захисту цивільних прав та інтересів, передбачених п.10 ч.2 ст.16 ЦК, п. «г» ч.3 ст. 152 ЗК, якщо це призводить до порушення, оспорення або невизнання цивільного права чи інтересу. Суд не приймає до уваги інші заперечення представників [PERSON], [PERSON] до уваги, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. На спростування заяви представника відповідача [PERSON] про пропуск строку позовної давності представник позивача [PERSON] зазначив, що підставою позовних вимог є те, що підстави виникнення права власності на предмет спору у [PERSON] є незаконними. Однак про це [PERSON] довідався лише в 2014 році при розгляді цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про виділ частки домоволодіння, визнання права власності та встановлення порядку користування земельною ділянкою. Крім цього, при укладенні угод 28.03.2008 року між [PERSON] та [PERSON], 28.03.2013 року між [PERSON] та [PERSON] [PERSON] дійсно був присутній, однак він не надавав згоди на відчуження будинку, позначеного на плані літ. А., а відмовлявся від використання свого переважного права купівлі частки в спільній власності, що не має жодних юридичних наслідків, оскільки об»єктів спільної власності за адресою: вул. Суха, 14, місто Запоріжжя, не існувало і не існує. У мотивувальній частині рішення апеляційного суду Запорізької області від 29.01.2015 р. у справі № 22ц/778/284/15 між тими самими сторонами констатовано: підстав вважати, що належні [PERSON] та [PERSON] житлові будинки складають спільну часткову власність, немає. За таких обставин, на думку суду початком перебігу строку позовної давності для [PERSON] є день, коли він довідався про отримання права власності [PERSON] в порушення вимог закону. Тому є підстави для висновку, що [PERSON] строк позовної давності не пропущено, з огляду на те, що сама по собі відмова скористатися правом придбати частку в спільній власності, за умови відсутності спільної власності, дійсно не створює жодних правових наслідків, а інших доказів того, що [PERSON] міг довідатися про порушення його права власності та користування земельною ділянкою раніше, ніж в 2014 року, відповідачами не надано. Не можуть бути прийнятими до уваги посилання представників відповідача [PERSON] про те, що наявні преюдиційні факти, встановлені рішенням апеляційного суду Запорізької області від 29.01.2015 р. у справі № 22ц/778/284/15, в частині відмови у задоволенні зустрічного позову [PERSON] про скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок літ.А, серії САВ № 721569, застосування наслідків нікчемного правочину, визнання права власності. Так, ст. 61 ЦПК України не встановлює обовязку суду приймати беззаперечно, та не досліджувати обставини, які вже встановлені в ході іншого судового розгляду. Зазначена норма лише звільняє сторону, яка посилається на певні обставини, від їх доказування повторно. Однак жодна норма чинного цивільного процесуального законодавства не позбавляє сторону процесу можливості заявляти ті самі позовні вимоги з інших підстав, та посилатися на обставини, які не визнав інший суд, надаючи інші докази існування таких обставин. Оскільки при розгляді справи № 22ц/778/284/15 [PERSON] посилався на підроблення [PERSON] розпорядження голови Жовтневої районної адміністрації № 1319-р від 08.03.2008 року, а при розгляді даної справи надав докази того, що такий розпорядчий акт не виносився та не видавався, підстави позовних вимог є різними. Крім цього, позовні вимоги вмотивовано також і невідповідністю споруди, позначеної літ. А вимогам, що встановлені до житлового будинку. Ці підстави позовних вимог ані Жовтневий районний суд міста Запоріжжя, ані апеляційний суд Запорізької області при розгляді вищезазначеної справи не досліджували і оцінки їм не надавали. Таким чином, слушних аргументів на користь відмови в задоволенні позовних вимог відповідачами не надано. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат повязаних з розглядом справи. При подачі позовної заяви до суду позивач по справі сплатив судовий збір за подання позову у розмірі 243,60 грн.(т. 1, а.с. 1), 730,80 грн. (т. 2, а.с. 113), судовий збір за подання заяви про витребування доказів у розмірі 121,80 грн. (т. 1, а.с. 26). Крім того, позивач [PERSON] сплатив на користь Регіонального судово-експертного бюро м. Запоріжжя за проведення судової будівельно-технічної експертизи на підставі ухвали суду від 08.07.2015р., грошові кошти в розмірі 3400,00 грн. (т. 2, а.с. 12) Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Пунктом 35 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» встановлено, що при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Отже, аналізуючи наведені норми цивільного процесуального права, виходячи із змісту позову, наведених по тексту рішення підстав задоволення позову та встановлених обставин, суд вважає за необхідне покласти всі судові витрати по справі, понесені позивачем, на відповідача [PERSON], стягнувши з нього на користь позивача судові витрати на загальну суму 4496,20 грн.

Outcome: approved