Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 19 травня 2000 року уклав із [PERSON] договір позики, згідно з яким передав йому грошові кошти у сумі 300 доларів США з умовою їх повернення за місяць, тобто до 19 червня 2000 року. Договір укладено у письмовій формі у вигляді розписки від 19 травня 2000 року. Договором також передбачено, що у випадку не повернення коштів в строк, визначений договором, відповідач зобовязується повернути в подвійному розмірі та за користування коштами, [PERSON] зобовязувався сплачувати 10 відсотків річних від суми боргу. Однак в порушення домовленості, відповідач кошти не повернув. Просить стягнути з відповідача 333840 гривень боргу, з яких 15600 гривень боргу та 318240 гривень відсотки за користування коштами. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з наведених у позовній заяві підстав та пояснив, що за домовленістю з [PERSON] він 19 травня 2000 року позичив йому 300 доларів США. [PERSON] зобовязувався у випадку вчасного неповернення суми боргу, сплатити його у подвійному розмірі. Також, відповідач зобовязувався щомісячно сплачувати йому відсотки за користування позикою в розмірі 10 відсотків від подвійної суми боргу. Свої зобовязання мельник В.В. не виконав та суми боргу не повернув. Таким чином, [PERSON] винен йому 600 доларів США еквівалент 15600 гривень ( по курсу 26.00 гривень за один долар США). За користування коштами [PERSON] повинен сплати 10 відсотків від подвійної суми, тобто по 60 доларів США (еквівалент 1560 гривень) щомісячно починаючи з 19 червня 2000 року по 19 червня 2017 року. Таким чином, відсотки за користування коштами становлять 318240 гривень (з розрахунку 1560 гривень щомісячно за 204 місяці). Загальна сума заборгованості становить 333840 гривень. Просить вказану стягнути з відповідача. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, у судове засідання не з'явився, причин своєї неявки суду не повідомив, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи, що відповідає вимогам\~ст. 280 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, дав оцінку зібраним доказам, вважає, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задовольнити частково, ухваливши заочне рішення. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з вимог\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 19 травня 2000 року сторони уклали між собою договір позики, згідно з яким [PERSON] надав [PERSON] позику в розмірі 300 доларів США, які останній зобов'язався повернути до 19 червня 2000 року, про що свідчить розписка, оригінал якої був оглянутий у судовому засіданні та долучений до матеріалів справи (а.с. 35) Наявність розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов'язання. Відповідно до ст.ст.\~526,\~530 ЦК України\~зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. Згідно з вимогами\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2\~ст.1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02 липня 2014 року при розгляді цивільної справи № 6-79цс14, відповідно до норм ст.ст.\~1046,\~1047 ЦК України\~договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Як зазначено в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі №6-63 цс13, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей\~1046,\~1047 ЦК України, повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. З урахуванням вищезазначених норм, а також врахувавши правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6-63 цс 13, з якої вбачається, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що боргова розписка, яка підтверджує укладення договору позики, засвідчує факт передачі коштів позикодавцем [PERSON] позичальнику [PERSON] Виходячи з вищенаведеного та наявних у справі доказів, суд вважає, що розписка [PERSON] від 19 травня 2000 року як борговий документ свідчить про існування між сторонами договірних відносин, а також підтверджує факт укладення договору і засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Наявність у позивача оригіналу вказаного боргового документу є належним та допустимим доказом як факту отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів та його волевиявлення у встановлені терміни повернути борг, так і невиконання відповідачем даних боргових зобов'язань. З детального аналізу змісту боргової розписки 19 травня 2000 року вбачається, що при її складанні сторонами було дотримано всіх істотних умов, а саме: зазначено дату її складання, прізвища, ім'я і по батькові сторін, суму позики, строк повернення боргу, відповідальність за невиконання зобовязання. Згідно зі\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1\~ст.509 ЦК України\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до\~ст.525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі\~ст.610 ЦК України\~порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Так, в судовому засіданні достовірно встановлено той факт, що відповідач [PERSON] зобов'язаний повернути позивачу 300 доларів США, що в перерахунку на національну валюту відповідно до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют, встановленого НБУ на день прийняття рішення, становить 8376 гривень. Відповідно до\~ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст. 625 ЦК України. Згідно з ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що кінцевою датою повернення боргу 19 червня 2000 року. Також сторони погодились, що у випадку порушення зобовязання, відповідач сплачує суму боргу в подвійному розмірі, тобто 600 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 16752 гривні. Розрахунок позивача про стягнення з відповідача відсотків за користування коштами в розмірі 10 відсотків місячних, виходячи з суми боргу в 600 доларів США є помилковим, оскільки матеріалами справи встановлено, що сума боргу складає 300 доларів США, що підтвердив і сам позивач. Тому позовна вимога про стягнення відсотків за користування коштами підлягає до часткового задоволення, виходячи із суми боргу 300 доларів США. За користування грошовими коштами відповідач зобов'язувався сплачувати 10 відсотків від суми боргу, тобто від 300 доларів США, що становить 30 доларів США. Таким чином, за неналежне виконання відповідачем [PERSON] зобов'язання щодо повернення боргу в сумі 300 доларів США гривень за період з липня 2000 року по вересень 2018 року складають 6180 доларів США (206 місяців х 30 доларів США), що гривневому еквіваленті складає 172545,60 гривень. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки сума, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь [PERSON] складає 189297,60 гривень, то розмір судового збору, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача становить 1892,78 гривень.

Outcome: approved