Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

В лютому 2015 року прокурор Жовтневого району Миколаївської області звернувся до суду із зазначеним позовом, поданим в інтересах держави, в якому просив визнати незаконними та скасувати рішення № 6 від 1 серпня 2008 року Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області в частині передачі [PERSON] у приватну власність земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану за адресою: [ADDRESS], а також визнати недійсним державний акт серії [NUMBER] про право власності [PERSON] ([PERSON]) на цю ж земельну ділянку. Вказував, що зазначеним рішенням Лиманівської сільської ради було вирішено передати землю у приватну власність [PERSON] (яка вподальшому після одруження змінила своє прізвище на [PERSON]), проте рішення сільської ради та державний акт, який був виданий на його підставі, є незаконними, оскільки адреса розташування ділянки знаходиться за межами с. Лимани Жовтневого району Миколаївської області, тому Лиманівська сільська рада не мала права приймати рішення щодо розпорядження даною земельною ділянкою, оскільки це не виходило до її компетенції. Крім того, прокурор просив зобов'язати відповідачку повернути земельну ділянку до власності держави в особі Головного управління Держземагентства у Миколаївській області, оскільки вона протиправно вибула із власності держави. В судовому засіданні прокурор позов підтримав та просив задовольнити з ти же підстав, що були викладені в позовній заяві. Представник позивача до судового засідання не з'явився, про його час та місце був повідомлений належним чином, надав суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, в якій також зазначив про необхідність задоволення позову. Представник відповідача - Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, позов визнав та не заперечував проти його задоволення, оскільки дійсно, Лиманівська сільська рада, за часів колишнього голови сільської ради, прийняла неправомірне рішення про передачу ділянки відповідачці. Відповідачка [PERSON] до судового засідання не з'явилася, направила до суду для представлення своїх інтересів представника, який позов не визнав та заперечував проти його задоволення. Вказував, що вини [PERSON] ([PERSON]) в тому, що їй передали ділянку у власність, немає, тому позов необхідно пред'являти не до неї, а до сільської ради та Держкомзему. Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду, дослідивши матеріали справи, встановив наступні правовідносини та обставини і прийшов до наступного висновку. За ст.ст.13,14 Конституції України, земля є об'єктом права українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Відповідно до ст. 140 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. 1 серпня 2008 року Лиманівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області було прийнято рішення № 6 про передачу ряду громадянам у приватну власність земельних ділянок, в тому числі громадянці [PERSON] було передано у власність земельну ділянку, площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Вподальшому, на підставі цього рішення їй був оформлений та виданий 16 жовтня 2008 року державний акт про право власності на землю серії [NUMBER]. 26 серпня 2011 року [PERSON] уклала шлюб з громадянином [PERSON], в зв'язку з чим вона змінила прізвище на [PERSON]. Згідно зі ст. 12 ЗК України (в редакції, чинні на час прийняття рішення сільською радою) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належало розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Відповідно до ст. 17 ЗК України до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належало розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. Згідно з п. 12 Перехідних положень ЗК України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. В той же час, земельна ділянка, яка була передана у власність [PERSON] ([PERSON]) - по [ADDRESS]. Ця обставина підтверджується письмовими відповідями Лиманівської сільської ради від 17 червня 2014 року (а.с. 25), сектору містобудування, архітектури та з питань надзвичайних ситуацій Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області (а.с. 26), а також відповіддю цієї ж установи від 28 квітня 2015 року та відділу Держземагентства у Жовтневому районі Миколаївської області від 19 травня 2015 року. Тобто Лиманівська сільська рада Жовтневого району Миколаївської області, приймаючи оскаржуване рішення від 1 серпня 2008 року, в частині, що стосується відповідачки, вийшла за межі своєї компетенції. Крім того, під час розгляду справи був підтверджений й інший факт порушення порядку передачі [PERSON] земельної ділянки у власність. Так, порядок отримання у власність земельних ділянок громадянами був передбачений ст. 118 ЗК України, в редакції на час видачі спірного правовстановлюючого документу. Громадяни, які були зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, мали подати заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцем знаходження земельної ділянки. У заяві зазначали бажані розміри та мета її використання. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська рада, селищна, міська рада повинна була розглянути заяву, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надавала дозвіл на розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки розроблявся за замовленням громадян організаціями, які мали відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих робіт, у строки, що обумовлювалися угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджувався з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подавався на розгляд відповідної місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядала проект відведення та приймала рішення про передачу земельної ділянки у власність. Проте, зазначена законна процедура була порушена - проект землеустрою щодо відведення у власність спірної земельної ділянки по [ADDRESS] на затвердження сільській раді не надавався. Тобто оскаржуване рішення сільської ради в частині передачі земельної ділянки [PERSON], яка в той час мала прізвище [PERSON], було прийнято з порушенням законної процедури, без здійснення всіх вищевказаних дій. Цей факт знайшов свого підтвердження під час розгляду кримінального провадження відносно колишнього начальника відділу Держкомзему Жовтневого району Миколаївської області [PERSON] Відповідно до ухвали Корабельного районного суду м. Миколаєва від 7 квітня 2014 року [PERSON], всупереч вимогам ст. 118 ЗК України, підписав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] без розроблення та затвердження землевпорядної документації та за відсутності погодження Держкомзему і сектору архітектури та містобудування Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області (а.с. 40-41). Положення ст.ст. 16, 21, ЦК України та ст. 152 ЗК України передбачають захист цивільних прав шляхом визнання незаконними рішень органів місцевого самоврядування з відновленням стану, який існував до порушення прав. Суд визнає незаконними та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. З врахуванням того, що із викладених обставин вбачається, що рішення Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області № 6 від 1 серпня 2008 року в частині передачі [PERSON] ([PERSON]) у приватну власність земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS], є незаконним, тому воно підлягає скасуванню. Відповідно до ст.ст. 125 та 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується, зокрема, державним актом. Оскільки державний акт є документом, що посвідчує право власності особи на відповідну земельну ділянку, тому, встановивши незаконність прийнятого рішення, щодо передачі ділянки у власність [PERSON], слід дійти висновку, що і державний акт на спірну земельну ділянку необхідно визнати недійсними, оскільки він виданий незаконно. Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Спірна земельна ділянка, площею 0,25 га, набута позивачкою незаконно, тому має бути повернута законному власнику - державі. Ця ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення. Відповідно до ст. 15-1 ЗК України до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. Відповідно до п.п. 4.32, 4.36 Положення про Головне управління Держземагентства в області, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 258 від 10 травня 2012 року (зі змінами), цей орган передає відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування для всіх потреб в межах області, а також звертається з позовами до суду за захистом своїх прав та з питань порушення вимог законодавства. Таким чином земельна ділянка, яка незаконно вибула [PERSON], має бути повернута до власності держави в особі Головного управління Держземагентства в Миколаївській області. Посилання представника відповідачки про необґрунтованість позову судом не приймається, оскільки вони не спростовують викладених вище обставин та того факту, що ділянка перейшла до власності відповідачки з порушенням вимог закону. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір в рівних частках з кожного. Враховуючи викладене,

Outcome: approved