Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

В лютому\~2019\~року [PERSON] \~звернувся з\~позовом до ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позивач зазначав, що 02 липня 2015 року, згідно з наказом Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (далі - ДП «Укрспирт») №158-к, його було призначено керівником Сторонибабського місця провадження діяльності та зберігання спирту ДП «Укрспирт» (далі Сторонибабське МПД ДП «Укрспирт») з посадовим окладом згідно зі штатним розписом. 20 лютого 2019 року стало відомо, що відповідно до наказу ДП «Укрспирт» «Про звільнення [PERSON] » № 16-к від 11 лютого 2019 року, його звільнено з посади керівника Сторонибабського МПД ДП «Укрспирт» 11 лютого 2019 року у зв`язку із поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу. Вважає, що наказ ДП «Укрспирт» № 16-к від 11 лютого 2019 року є протиправним та таким, що суперечить нормам чинного законодавства та підлягає скасуванню. Так, позивач зазначав, що в період з 11 лютого 2019 року по 19 лютого 2019 року він перебував на стаціонарному лікуванні у Львівському обласному госпіталі інвалідів війни та репресованих ім. Ю. Липи, про що видано листок непрацездатності серії АДП № 147482 від 19 лютого 2019 року. Також, за наявності вакантних посад, в супереч ч. 2 ст. 40 КЗпП України, відповідач не запропонував позивачу іншої роботи. Тобто, приймаючи оспорюваний наказ № 16-к від 11 лютого 2019 року, ДП «Укрспирт» порушило установлений трудовим законодавством порядок щодо звільнення працівників. Відповідно до довідки ДП «Укрспирт», розмір, виплаченої позивачу заробітної плати у грудні 2019 року - 25\~252,29 грн., січні 2019 року - 13 741, 84 грн. Отже, середньоденна заробітна плата складає: 38 994 грн. 13 коп. / 41 робочий день = 951, 08 грн. Кількість робочих днів вимушеного прогулу з 11 лютого 2019 року по 26 лютого 2019 року складає 12 робочих днів. Отже, заробіток за час вимушеного прогулу за зазначений період складає 11 412, 96 грн. (12 роб. дні х 951,08 грн.). Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати незаконним та скасувати наказ ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» № 16-к від 11 лютого 2019 року про звільнення [PERSON] з посади керівника Сторонибабського місця провадження діяльності та зберігання спирту ДП «Укрспирт», поновити його на посаді керівника Сторонибабського місця провадження діяльності та зберігання спирту ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» з 11 лютого 2019 року, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та допустити до негайного виконання судове рішення в частині поновлення [PERSON] на посаді керівника Сторонибабського місця провадження діяльності та зберігання спирту ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт». В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення в повному обсязі. В судовому засіданні представники відповідача ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» Корчук О.В. позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення в повному обсязі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Наказом №158-к від 02 липня 2015 року позивача [PERSON] було призначено тимчасово виконуючим обов`язки керівника Сторонибабського місця провадження діяльності та зберігання спирту Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (далі Сторонибабське МПД ДП «Укрспирт») з посадовим окладом згідно зі штатним розписом (а.с.10). Наказом №16-к від 11 лютого 2019 року позивача [PERSON] , тимчасово виконуючого обов`язки керівника Сторонибабське МПД ДП «Укрспирт», з 11 лютого 2019 року звільнено із займаної посади у зв`язку із поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу, п.6 ст.40 КЗпП (а.с.11). Відповідно до листка непрацездатності серії АДП №147482, виданого 19 лютого 2019 року, позивач [PERSON] перебував на лікарняному із загального захворювання з 11.02.2019 р. по 19.02.2019 р., до роботи стати 20 лютого 2019 року (а.с.12). Згідно з ч. 1 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Частина 6 ст. 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення. Відповідно до норм ч. 3 ст. 40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Тобто, трудове законодавство не тільки зазначає перелік підстав розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, але й встановлює юридичні гарантії забезпечення прав працівника від незаконного звільнення, однією з яких є передбачена ч. 3 ст. 40 КЗпП України заборона звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності Аналогічної позиції\~дотримується і\~Пленум Верховного\~Суду України\~у п.\~17\~постанови «Про\~практику розгляду\~судами трудових\~спорів» від\~06.11.1992\~року №\~9,\~який зазначає,\~що правила\~про недопустимість\~звільнення працівника\~в період\~тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч. 3 ст. 40 КЗпП) стосуються як передбачених статтями 40, 41 КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність. Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в ч. 1 ст. 235 та ст. 240 КЗпП України, тому, установивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням визначеного законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі (постанова судових палат у цивільних та адміністративних справах Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі N 6-33цс14). Звільнивши позивача [PERSON] в період тимчасової непрацездатності ДП «Укрспирт» порушило норми ч. 3 ст. 40 КЗпП України, що с самостійною підставою для поновлення позивача на роботі. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу. При цьому, ч. 2 ст. 40 КЗпП України встановлює, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Тобто, звільнення за п. 6 ст. 40 КЗпП України застосовується лише у в крайніх випадках, коли у роботодавця об`єктивно немає такої можливості, або у разі, якщо працівник відмовиться від такого переведення. Однак, позивач [PERSON] зазначав, що за наявності вакантних посад, в супереч ч. 2 ст. 40 КЗпП України, відповідач ДП «Укрспирт» не запропонував йому іншої роботи, що вказує про незаконність прийнятого ДП «Укрспирт» наказу № 16-к від 11 лютого 2019 року «Про звільнення [PERSON] ». Доказів на спростування зазначених тверджень позивача [PERSON] відповідачем ДП «Укрспирт» не надано, а судом не здобуто. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивача [PERSON] звільнено безпідставно, необґрунтовано, незаконно, та наказ Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» №16-к від 11 лютого 2019 року підлягає визнанню незаконним та скасуванню. Позивач [PERSON] підлягає поновленню на посаді тимчасово виконуючого обов`язки керівника Сторонибабське МПД ДП «Укрспирт». У ст. 235 КЗпП України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Розрахунок середнього заробітку працівника за весь час вимушеного прогулу здійснюється на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Відповідно до п. 8 цього Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів. Згідно із наявною у матеріалах справи довідкою №1.11-7/35 від 26 лютого 2019 року про доходи [PERSON] , розмір, виплаченої позивачу заробітної плати у грудні 2019 року становить 25\~252,29 грн., в січні 2019 року - 13 741, 84 грн. Отже, середньоденна заробітна плата складає: 38 994 грн. 13 коп. / 41 робочий день = 951, 08 грн. Кількість робочих днів вимушеного прогулу з 11 лютого 2019 року по 26 лютого 2019 року складає 12 робочих днів. Отже, заробіток за час вимушеного прогулу за зазначений період складає 11 412, 96 грн. (12 роб. дні х 951,08 грн.). Таким чином, стягненню із відповідача ДП спиртової та\~лікеро-горілчаної\~промисловості «Укрспирт» на\~користь позивача [PERSON] підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 11 412, 96 грн. Разом з тим, суд зазначає, що Пленум Верховного Суду України в абз. 5 п. 6 постанови №13 від 12 грудня 1999 року Про практику застосування судами законодавства про оплату праці роз`яснив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до підпункту 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 та п. 18.1 ст. 18 Податкового кодексу України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб юридична особа зобов`язана нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок коштів фізичної особи, якій виплачуються такі доходи. Згідно із підпунктом 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 цього ж Кодексу податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Крім того, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, суд вважає за можливим стягнути із відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1536,80 грн.

Outcome: approved