Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

В липні 2014 року в Іллічівський районний суд м.Маріуполя Донецької області звернулася [PERSON] із позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання незаконною відмови в погоджені меж земельної ділянки та погодження акту встановлення (відновлення) меж землекористування без підпису документа суміжними землекористувачами. Просила вважати незаконною відмову [PERSON] та [PERSON] в погоджені меж земельної ділянки, розташованої за адресою [ADDRESS], вважати погодженим акт встановлення (відновлення) меж землекористування від 10.12.2013р. без підпису документа суміжними землекористувачами [PERSON] та [PERSON]. Пізніше, у зв'язку із тим, що відповідач [PERSON] підписав акт узгодження меж земельної ділянки, позивач просила залишити позовні вимоги відносно [PERSON] без розгляду. Також за заявою позивача судом були притягнуті до участі в справі в якості співвідповідачів [PERSON] та [PERSON]. В обґрунтування позову зазначила що її дід [PERSON] був власником домоволодіння та земельної ділянки в [ADDRESS], яка належала йому на підставі державного акта від 04.04.1998р. На той час кадастровий номер земельній ділянці присвоєний не був. 31.08.2006р. ним було складено заповіт на користь позивача. [INFO] [PERSON] помер у зв'язку із чим позивач звернулася до нотаріуса для прийняття спадщини. Оскільки вказаній земельній ділянці кадастровий номер не присвоювався, тому нотаріус оформити спадщину не міг. З цього приводу позивач звернулася до ТОВ «Проектно-експертної фірми «Землі Приазов'я» з метою присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці. Для затвердження технічної документації необхідно було надати акт встановлення (відновлення) меж землекористування, який має бути підписаний суміжними землекористувачами. У зв'язку із цим позивач звернулася до сусідів - власників суміжних земельних ділянок, які безпідставно відмовились підписувати вказаний акт встановлення (відновлення) меж. Посилаючись на положення 91, 106, 158, 198 Земельного кодексу України просить задовольнити позовні вимоги. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги з підстав, викладених в позові. Відповідачі позовні вимоги не визнали, не погоджувалися із розмірами земельної ділянки позивача, вказували, що запропоновані в акті межі земельної ділянки порушують право власності на їх частину земельної ділянки, а також що позивач намагається незаконно привласнити їх частину земельної ділянки. Представник третьої особи ТОВ «Проектно-експертна фірма «Землі Приазов'я» позовні вимоги підтримала та вказала про їх законність і обґрунтованість. Зазначила, що підписанням акту встановлення (відновлення) меж землекористування права відповідачів порушуватися не можуть, оскільки вони мають оформлене право власності, яке підтверджується державним актом на право власності. Межі двох земельних ділянок, які мають кадастрові номери, накладатися не можуть. Суд, вислухавши сторони, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини. Позивач [PERSON] є спадкоємцем майна після смерті спадкодавця [PERSON], що підтверджується нотаріально посвідченим заповітом від 31.08.2006 р. Згідно державного акту на право приватної власності на землю від 04.03.1998р. [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка по [ADDRESS], площею 0,0459 га. На час оформлення вказаного державного акту на право власності від 04.03.1998р. кадастрового номеру земельній ділянці присвоєно не було, оскільки такі дії не були передбачені діючим на той час законодавством. Станом на сьогоднішній день чинне законодавство передбачає, що для оформлення спадкових прав на успадковану земельну ділянку необхідно отримати витяг із державного земельного кадастру та відповідно земельній ділянці має бути присвоєно кадастровий номер, який присвоюється під час внесення даних про ділянку до державного земельного кадастру. Отже для реалізації можливості оформлення спадкових прав та присвоєння кадастрового номеру на земельну ділянку по [ADDRESS] позивач звернулася до землевпорядної організації Колективного підприємства «Госпрозрахуноквий земельно-кадастровий центр». Під час складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по [ADDRESS] необхідним було скласти та підписати у суміжних землекористувачів акт відновлення меж землекористування. Для його підписання позивач звернулася до відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які згідно державного акту про право власності від 21.05.2003р. є власниками суміжної земельної ділянки по [ADDRESS] та суміжними землекористувачами із земельною ділянкою позивача. Проте відповідачі відмовились підписувати відповідний акт відновлення меж, внаслідок чого позивач позбавлена можливості дооформити технічну документацію на земельну ділянку для присвоєння кадастрового номеру, отримати витяг із державного земельного кадастру та відповідно вступити в права власності на успадковане майно. Відповідно до статті 106 Земельного кодексу України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Частиною 3 ст. 103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). Позивач для реалізації прав власності має право вимагати від відповідачів, які є власниками сусідської земельної ділянки, сприянню встановлення меж та підписання відповідного акту, який необхідний йому для складання технічної документації і присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру та оформлення права власності. Відповідачі, які є суміжними землекористувачами, мають дотримуватися правил добросусідства та вразі відсутності порушення їх прав співпрацювати із позивачем при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них, в тому числі для погодження спільних меж земельних ділянок і складання технічної документації на присвоєння кадастрового номеру. Статтею 198 ЗК України передбачено, що кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка, зокрема, включає: погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Згідно статті 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Оцінюючи заперечення відповідачів щодо можливого порушення позивачем їх права власності на належну їм на праві власності земельну ділянку та можливого збільшення земельної ділянки позивача за рахунок ділянки відповідачів, суд виходить із наступного. Досліджені судом письмові докази, свідчать, що розміри та схематичне розташування земельної ділянки позивача по [ADDRESS], які були відображені в державному акті на право приватної власності на землю від 04.03.1998р., є аналогічними та співпадають із тими розмірами та розташуванням, які нанесені в спірному акті відновлення меж землекористування. Тому відсутні об'єктивні підстави вважати про можливе збільшення розміру ділянки позивача або зміну її кордонів за рахунок сусідської ділянки відповідачів. Крім того право власності відповідачів в даному випадку порушуватися не може, оскільки їх право власності вже зареєстровано та оформлено у встановленому законом порядку, що підтверджується наявним в матеріалах справи відповідним державним актом на право власності від 21.05.2003р., та технічною документацією із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, в яких міститься план зовнішніх меж земельної ділянки відповідачів, відповідні розміри та координати ділянки. Згідно пункту 24 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. N 1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» до Державного земельного кадастру вносяться такі відомості про земельні ділянки: - кадастровий номер згідно з пунктом 30 цього Порядку; - місцезнаходження (адреса); - опис меж із зазначенням суміжних земельних ділянок, їх власників, користувачів суміжних земельних ділянок державної чи комунальної власності; - площа; - міри ліній по периметру; - координати поворотних точок меж; - дані про прив'язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі із зазначенням пунктів прив'язки. Згідно пункту 26 вказаної Постанови система кадастрової ідентифікації об'єктів Державного земельного кадастру є єдиною на всій території України. Таким чином, з метою захисту прав власників земельних ділянок законодавчо виключена можливість в державному земельному кадастрі накладення геодезичних координат та кордонів однієї земельної ділянки на іншу. Також під час розгляду справи з метою добровільного вирішення спірної ситуації за участю геодезиста була складена технічна документація по винесенню та закріпленню на місцевості меж земельної ділянки відповідачів по [ADDRESS] та оформлено відповідний акт винесення та закріплення меж їх земельної ділянки із зазначенням спірної частини межі спільних землеволодінь позивача. Вказаний акт без зауважень також був підписаний [PERSON] За результатами складання вказаного акту не було встановлено накладання одної ділянки на іншу або порушення цілісності ділянки відповідача при винесені та закріплені межі ділянки. Вказані докази та встановлені обставини свідчать про відсутність порушень з боку позивача прав відповідачів на належну їм на праві власності земельну ділянку по [ADDRESS] або зменшення розміру їх земельної ділянки чи зміну місця розташування земельних ділянок обох сторін спору. В такому випадку в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження об'єктивні та законні підстави для відмови відповідачами від підписання та погодження спірного акту відновлення меж землекористування земельної ділянки по [ADDRESS], оскільки їх наявні права власності при цьому не порушуються. Згідно із ч. 4 ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом. Основний Закон України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону (ст. 41). Відповідно до ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно ст.152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом: визнання прав; застосування інших, передбачених законом, способів. Враховуючи наведені вище обставини та положення чинного законодавства вимоги позивача є законним та обґрунтованими і підлягають судовому захисту шляхом визнання незаконною відмову відповідачів в погодженні меж земельної ділянки по [ADDRESS] та підписання відповідного акту встановлення меж, та визнання погодженим такого акту без підпису суміжними землекористувачами. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин справи, які мають значення для справи. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності,

Outcome: approved