Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

В липні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому, просив: 1) визнати недійсним договір відступлення прав та обов`язків від 15 вересня 2014 року, укладений між [PERSON] , який помер [INFO] , та відповідачем-1 [PERSON] ; 2) визнати недійсним та скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Потапова М.Ю. (відповідач-2) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 28336537 від 19.02.2016 року щодо реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , що у Подільському районі; 3) зобов`язати державного реєстратора - приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Потапова М.Ю. вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості щодо права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] ; 4) визнати за [PERSON] , право власності на частину квартири [ADDRESS] . Позов обґрунтовує тим, що 27 червня 2014 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис №353 від 27.06.2014 року та відділом державної реєстрації актів про шлюб реєстраційної служби Євпаторійського міського управління юстиції в Автономній Республіці Крим видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . 05 вересня 2014 року у період зареєстрованого шлюбу, чоловіком позивачки [PERSON] за сумісні кошти було придбано майнові права на квартиру [ADDRESS] . [INFO] чоловік позивачки [PERSON] , помер. Після його смерті позивачка дізналась, що 15 вересня 2014 року між її чоловіком та його матір`ю, [PERSON] , без її відома та згоди, як дружини, було укладено договір відступлення прав та обов`язків, згідно якого [PERSON] відступив, а [PERSON] прийняла за плату в повному обсязі права та обов`язки, які були придбані чоловіком позивачки за сумісні кошти та належали йому на підставі Договору купівлі- продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] . Частини коштів від відступлення прав та обов`язків позивачці, як дружині, чоловік не передавав. Після підписання вказаного Договору та введення будинку в експлуатацію [PERSON] оформила на себе право власності на квартиру [ADDRESS] . Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер: 28336537 від 19.02.2016 року) було прийнято державним реєстратором - приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Потаповим Михайлом Юрійовичем (Відповідач 2), який не перевірив достатність підстав для реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за Відповідачем 1. Відступлення прав та обов`язків майнових прав, яке було проведено за Договором від 15 вересня 2014 року відбулося з порушенням норм чинного законодавства України. Позивач та її чоловік проживали разом, мали спільний бюджет та вели спільне господарство. Під час шлюбу, між [PERSON] та ТОВ «Інтербудсервіс» було укладено Договір купівлі-продажу майнових прав (Інвестиційний договір) від 05.09.2014 року, предметом якого є будівництво квартири. Чоловік позивачки, за рахунок спільних коштів, виконав свої зобов`язання за Інвестиційним договором та здійснив інвестування в будівництво квартири в повному обсязі, що підтверджується квитанціями про внесення коштів на розрахунковий рахунок продавця. Таким чином, уклавши з ТОВ «Інтербудсервіс» вказаний Інвестиційний договір та здійснивши оплату за ним у повному обсязі, подружжя набуло право вимоги щодо передачі квартири [ADDRESS] у власність після введення його в експлуатацію. 15.09.2014 року чоловік позивачки, без її відома та без отримання її згоди, уклав із [PERSON] (своєю матір`ю) Договір відступлення прав та обов`язків шляхом відчуження інвестиційного активу (майнових прав). Предметом даного договору є продаж майнових прав на квартиру [ADDRESS] , які є спільною сумісною власністю. Оскільки згоди позивачки для вчинення вказаного Договору уступки чоловіком отримано не було, вважає, що її права були порушені. Ухвалою від 08.07.2016 р. (суддя Шаховніной М.О.) відкрито провадження у справі № 758/8407/16-ц за вказаним позовом. Ухвалою суду від 08.07.2016 р. заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову - задоволено; накладено арешт на нерухоме майно, яке належить [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ), а саме на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . В вересні 2016 р. представником відповідача подані письмові заперечення проти позову, в яких сторона відповідача вважає вимоги позивачки безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на таке. 05 вересня 2014 року між [PERSON] (Покупець) і товариством з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРБУДСЕРВІС» (Продавець) в особі директора Лук`янова Миколи Володимировича, було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] , у відповідності до якого [PERSON] придбав майнові права на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до пункту 3.4. зазначеного договору, платежі в рахунок сплати ціни договору повинні бути здійснені Покупцем в строк не пізніше 15 вересня 2014 року в розмірі, еквівалентному 60120 доларів США. 15 вересня 2014 року права за вказаним Договором були відступлені Відповідачу. Це підтверджується також тим, що в матеріалах реєстраційної справи містяться довідки про те, що відповідачем сплачено всю суму. Позивач, скориставшись тим, що [PERSON] , який міг би засвідчити прямо цей факт, помер [INFO] , оскаржує право власності Відповідача на спірне майно. Позивачем не надано доказів, що нею вносились кошти на придбання майнових прав на спірне майно. Крім того, Позивач не надала докази того, що ці кошти були спільними сумісними коштами або отримані внаслідок спільної праці подружжя. Позивач не подала жодного доказу, що підтверджує її джерело набуття коштів для придбання спірного майна також немає. Крім того, необхідно зазначити, що шлюб між Позивачем і [PERSON] було укладено 27 червня 2014 року. Однак не надано доказів, що за період з 27 червня 2014 року до 06 вересня 2014 року (фактично, два місяці і один тиждень) Позивачка і [PERSON] отримали в спільну сумісну власність кошти для сплати за придбані майнові права в розмірі, зазначеному в пункті 3.4. договору купівлі-продажу майнових прав від 05 вересня 2014 року. Через канцелярію суду 07.11.2016 р. позивачем подані письмові пояснення, в яких зазначає, що платежи за придбання майнових прав на квартиру [ADDRESS] були здійсненні за кошти позивача, які знімались з її карткових рахунків, відкритих в [PERSON] та [PERSON] . Кошти через пластикові картки знімались в банкоматах переважно в тих містах, де знаходились відділення, які приймали оплату за зазначену квартиру. Інформація про зняття коштів в банкоматах з виписок банків, які в подальшому були внесені в оплату квартири [ADDRESS] . Попередньо зарахування коштів на її карткові рахунки було здійснено, на підставі рішення учасника від 03.06.2014 р. про надання безпроцентної поворотної фінансової допомоги (позики) на придбання житла (квартири) [PERSON] у м. Київ, куди була евакуйована фірма ТОВ «ГРЕЙН ПРЕМІУМ». Сума позики перераховувалася з поточного рахунку ТОВ «ГРЕЙН ПРЕМІУМ» на її карткові рахунки частками по наявності коштів на рахунку ТОВ «ГРЕЙН ПРЕМІУМ», у зв`язку з чим укладалось декілька договорів. Набуття зазначеної позики, було вимушеною дією, оскільки тривалий час позивачка не могла знайти покупця з метою відступлення (продажу) майнових прав на квартиру, придбаних її за особисті кошти у того ж забудовника - ТОВ «Інтербудсервіс» в [ADDRESS] ., у зв`язку з затримкою введення квартири в експлуатацію. Забудовник ТОВ «Інтербудсервіс» знаючи, що позивачка переїхала з сім`єю до м. Київ запропонував їй квартиру [ADDRESS] , розглядаючи варіант обміну на квартиру в м. Севастополь. Але, згодом, ТОВ «Інтербудсервіс» відмовив позивачці в такому обміні. Зважаючи на те, що позивачка та її на той момент неповнолітні діти були зареєстровані та проживали у м. Євпаторія АР Крим, а в її чоловіка [PERSON] реєстрація була на материковій частині України, покупка майнових прав на спірну квартиру була оформлена на її чоловіка. Так, 05.09.2014р. між ТОВ «Інтербудсервіс» та її чоловіком, [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] . Кошти за Договором від 05.09.2014, вносились з 06.09. по 12.09.2014.. які позивачка знімала зі своїх карткових рахунків та одночасно вносила їх від імені чоловіка на рахунок ТОВ «Інтербудсервіс». Відбувалося це у м. Миколаїв та у м. Одеса, де позивачка знаходилась у відрядженні. Вартість майнових прав на квартиру у [ADDRESS] ., яка зводилась будівельною фірмою «інтербудсервіс» складала 28380,0 дол. США (12980 + 15400), що станом на 27.01.2014. згідно комерційного курсу ПАО «ВТБ Банк» складала 241 359,80 грн. Зазначені майнові права квартири в м. Севастополь були придбані позивачкою до шлюбу за власні кошти за рахунок виплачених їй дивідендів ТОВ «ГРЕЙН ПРЕМІУМ» у розмірі 250 526,50 грн. Окрім того, у позивача була ще готівка за рахунок відкритих нею ще 27.12.2012. депозитних рахунках у відділені Приватбанку та Сбербанку Росії (депозит закрито, а кошти, розміщені на ньому повернуті позивачу банком 18.01.2014). Загальна сума власних депозитних коштів, знятих з депозитних рахунків в період 18.01.- 21.01.2014. склала: 14 119,91 дол. США (3974,16+2845,75+ 2800+4500,0) та 1001,60 євро. Також, в зазначений період на користь позивача за рішенням Європейського суду з прав людини платіжним дорученням № 405 від 20.01.2014. перераховані кошти у розмірі 108576,91 грн. (еквівалент 10000 євро). Дані про доходи згідно інформації ДФС України та Управління ПФУ в м. Києві за період з 3 кв. 2013 р. по 3 кв. 2014 р. зведені позивачем та складають: 319 146,17 грн. В січні 2017 р. відповідачем подано доповнення до заперечень, в яких зазначила, що переконливим доказом того, що квартира належить тільки їй, оскільки куплена саме за її особисті кошти, є те що в нотаріальній справі є наявні документи про реєстрацію права власності на квартиру, довідки №1412/1 від 14.12.2015 року та №1412/2 від 14.12.2015 року про те, що ТОВ «Інтербудсервіс» не має фінансових претензій до [PERSON] , тобто, до неї, і про те, що нею повноцінно сплачена повна вартість квартири в сумі 1 млн 235 тисяч гривень. Також вважаю важливим і беззаперечним і той факт, що право власності на квартиру по [ADDRESS] , ніколи за її сином, [PERSON] , і ні за ким іншим, зареєстровано не було. Право власності за зазначену квартиру було зареєстровано лише 1 раз на неї. 15 вересня 2014 року права за Договором уступки прав та обов`язків були відступлені відповідачу. Майнові права було придбано за її особисті кошти, які було нею отримано внаслідок різних джерел. Свої особисті кошти відповідач передавала сину особисто вдома, перед тим як ми поїхали разом усією сім`єю в м. Київ з метою оформлення квартири (це було у вересні 2014 року). Сину вона дала 60000 доларів США. Крім цього, як матір, її сім`я, родичі і навіть сусіди по вулиці були шоковані 10 травня 2016 року, в день смерті, звісткою про смерть її сина. Позивач жодного разу не повідомляла відповідача , як матір, про його важку хворобу, про самопочуття, про результати лікування. Відповідачка вважає, що це було зроблено навмисно з боку Позивача, що Позивач мала для цього певні корисливі мотиви. Усі ці зазначені дії робив син відповідачки за свої особисті кошти, набуті ним до шлюбу з Позивачем. Через канцелярію суду 20.01.2017 року від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій з урахуванням уточнень просить: 1) визнати недійсним договір відступлення прав та обов`язків від 15.09.2014 р., укладений між [PERSON] , що помер [INFO] , та відповідачем-1 [PERSON] , із застосуванням наслідків недійсності; 2) визнати недійсним та скасувати рішення відповідача-2 - приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Потапова М.Ю., прийнятого як державним реєстратором, про державну реєстрацію від 19.02.2016 р. щодо реєстрації права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] ; 3) визнати квартиру [ADDRESS] , спільним сумісним майном подружжя - [PERSON] та [PERSON] у рівних ідеальних частках; 4) визнати за позивачем право власності на вказану квартиру. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 20.03.2017 р. дана справа розподілена на суддю Богінкевич С.М. Ухвалою від 21.03.2017 року (суддею Богінкевич С.М.) прийнято до свого провадження вищевказану цивільну справу. В липні 2017 року представник відповідача подала письмові заперечення на уточнення позовної заяви, в яких вказала, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 Сімейного кодексу України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя (згідно правових позицій, викладених в постановах Верховного суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-612цс15 та від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15). Позивачем не надано доказів того, що спірну квартиру придбано за спільні кошти подружжя. Підтвердження Позивачкою свого фінансового стану не є беззаперечним доказом того, що нею вносились кошти за придбану квартиру, передавались кошти [PERSON] тощо. Відсутність згоди іншого з подружжя сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним. Відповідач обґрунтовано вважала, що спірну квартиру придбано нею взамін квартири у Криму, документи для продажу якої Відповідач передала [PERSON] і Позивачці. Необхідно зазначити, що довіреність на продаж квартири в Криму, якою Відповідач доручала продати квартиру в Криму, була оформлена наступного дня після укладення договору переуступки [PERSON] на користь Відповідачки спірної квартири. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу справ від 15.11.2017 р. матеріали вказаної справи передані на розгляд судді Ларіоновій Н.М. Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.). В зв`язку з чим розгляд справи проводиться в порядку загального позовного провадження. В квітні 2019 р. представником відповідача подано доповнення до заперечень, в яких зазначив, що [PERSON] не погоджується з доводами та посиланнями, викладеними в позовній заяві (разом з уточненнями), вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з підстав та аргументації викладених у первинних з запереченнях. Позивачка стверджує, що після смерті чоловіка їй стало відомо, що 15.09.2014 року між її чоловіком та відповідачкою [PERSON] , без відома позивачки та її письмової згоди, як дружини, було укладено договір відступлення прав та обов`язків, згідно якого [PERSON] (Покупець - 1) відступив, а [PERSON] (Покупець -2) прийняла за плату в повному обсязі права та обов`язки, які були придбані за сумісні із позивачкою кошти та є спільною сумісною власністю подружжя. Частини коштів від відступлення прав та обов`язків позивачці, як дружині [PERSON] не передавав. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Вважають, що позивач не надала суду доказів того, що спірні майнові права на квартиру придбано за спільні кошти подружжя. Підтвердження позивачкою свого фінансового стану не є беззаперечним доказом того, що нею вносилися кошти за придбану квартиру, або передавалися кошти [PERSON] . Оскільки, позивачкою не було доведено, що спірні майнові права на квартиру придбано за спільні кошти подружжя [PERSON] і [PERSON] та враховуючи, що позивачем не було доведено того, що покупець [PERSON] діяла недобросовісно при укладенні спірного договору, вважаємо що позовні вимоги про визнання недійсним договору відступлення прав та обов`язку від 15.09.2014 року не підлягають задоволенню. Разом з цим вважає, що переконливим доказом того, що квартира належні тільки відповідачці, оскільки куплена саме за свої кошти, є те що саме відповідачці, а не позивачі ТОВ «Інтерсторойсервіс» було надано Акт прийняття - передачі Квартири ві 14.12.2015 року і довідки № 1412/2 від 14.12.2015 року із переліку осіб, які брали участь в інвестуванні об`єкта будівництва, про відсутність претензій по розрахункаї та довідка № 1412/1 від 14.12.2015 року про оплату ціни майнових прав на квартиру. Також, важливим є той факт, що право власності на квартир; [ADDRESS] , ніколи не реєструвалося за [PERSON] чи [PERSON] . Право власності на зазначену квартиру було зареєстровано лише один раз на Відповідача. Майнові права було придбано лише за кошти Відповідача. Щодо позовних вимог про визнання недійсним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 28336537 від 19.02.2016 року щодо державної реєстрації квартири [ADDRESS] за [PERSON] та визнання за позивачкою права власності на 14 частину квартири [ADDRESS] , вважаємо, що дані вимоги позивача не ґрунтуються на законі. Таким чином, на момент укладання Договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] від 05.09.2014 року та на момент укладання договору відступлення прав та обов`язків від 15.09.2014 року не існувало ні квартири [ADDRESS] . Будинок було побудовано та прийнято в експлуатацію лише у грудні 2015 року, тому ТОВ «Інтерсторойсервіс» склало Акт прийняття - передачі Квартири від 14.12.2015 року, що згідно до пункту 1.4. Договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] від 05.09.2014 року є фактом передачі майнових прав на Квартиру. В липні 2019 року представником позивача подано до суду відповідь на доповнення до заперечень, в яких зазначає наступне. 05 вересня 2014 року, у період зареєстрованого шлюбу, [PERSON] за сумісні кошти подружжя було придбано у ТОВ «Інтерстройсервіс» майнові права на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу майнових прав, відповідно до умов якого предметом даного договору є майнові права на квартиру [ADDRESS] . Так, згідно п. 1.1. Договору купівлі-продажу Продавець зобов`язався передати у власність покупця, а Покупець прийняти у власність майнові права на квартиру [ADDRESS] та сплатити вартість таких прав в порядку та на умовах, визначених договором. Платежі за придбання майнових прав на квартиру [ADDRESS] були здійсненні за сумісні кошти подружжя, які знімались позивачем з карткових рахунків, відкритих в [PERSON] та [PERSON] . Кошти через банківські картки знімались в банкоматах переважно в тих містах, де заходились відділення, які приймали оплату за зазначену квартиру. Кошти за Договором від 05.09.2014р. вносились з 06.09.2014р. по 12.09.2014р., які позивач зі своїх карткових рахунків та одночасно вносила їх від імені чоловіка на рахунок ТОВ «Інтерстройсервіс». Відбулось у м. Миколаїв та у м. Одеса, де позивачка була у відрядженні. Зазначені майнові права на квартиру в м. Севастополь були придбані позивачкою до шлюбу за кошти за рахунок виплачених їй дивідендів ТОВ «ГРЕЙН ПРЕМІУМ» в розмірі 250 526,50 грн. Окрім того, у позивачки була ще готівка за рахунок відкритих нею ще 27.12.2012р. депозитних рахунках у відділені Приватбанку та Сбербанку Росії. Загальна сума власних депозитних коштів, знятих з депозитних рахунків в період з 18.01.2014р. по-21.01.2014р. склала: 14 119,91 дол. США (3974,16+2845,75+ 2800+4500,0) та 1001,60 евро. Загальна сума її власних коштів, знятих з депозитних рахунків в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ на 30.12.2014. склала - 241 931,75 грн. (222670,98+19260,77). Також, в зазначений період на користь позивачки за рішенням Європейського суду з прав людини платіжним дорученням № 405 від 20.01.2014 р. перераховані кошти у розмірі 108 576,91 грн. Крім того, позивачка у період шлюбу та раніше вела трудову діяльність як найманий працівник та отримувала пенсію у зв`язку з інвалідністю. 29.12.2014 р. отримані позивачкою від продажу майнових прав на квартиру у [ADDRESS] кошти були направлені на погашення фінансової допомоги в касу ТОВ «Грейн Преміум». Отже, позивачка вважає, що нею надано належні та допустимі докази того, що спірні майнові права на квартиру придбано за спільні кошти подружжя. В липні 2019 року представником відповідача подані доповнення до заперечень, в яких зазначив, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ніколи не була та не є об`єктом спільної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] відповідачка [PERSON] повністю сплатила кошти [PERSON] за договором відступлення прав та обов`язків від 15.09.2014 року та жодних спільних сумісних коштів від сина у період шлюбу з [PERSON] на ремонт квартири не отримувала та не витрачала, а тому вона не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя не підлягає розподілу. 05.09.2014 року між [PERSON] та ТОВ «Інтерсторойсервіс» було укладено договір купівлі - продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] від 05.09.2014 року, відповідно до умов якого предметом даного договору є майнові права на квартиру розміщену за будівельною адресою: [ADDRESS] , у и. Києві та виплатить вартість таких майнових прав в порядку та на умовах договору. 15.09.2014 року [PERSON] (далі - Покупець 1) та [PERSON] (далі - Покупець 2) уклали договір відступлення прав та обов`язків (далі - договір відступлення) відповідно до умов якого предметом даного договору є, що Покупець 1 відступив Покупцеві 2, а Покупець 2 прийняв за плату в повному обсязі права та обов`язки, належні Покупцеві 1 на підставі договору купівлі - продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] , укладеного між ТОВ «Інтерсторойсервіс» та Покупцем 1 в тому числі право на набуття права власності (володіння, користування, розпорядження) на квартиру після прийняття Об`єкт будівництва в експлуатацію та оформлення Покупцем відповідних правовстановлюючих документів. Право вимоги за договором відступлення прав та обов`язків від 15.09.2014 року було придбано лише за кошти [PERSON] , які було отримано з різних джерел. Позивачка стверджує, що їй стало відомо після смерті чоловіка від [PERSON] , що нібито остання будь-яких коштів за придбання майнових прав за договором відступлення [PERSON] не перераховувала та будь-яким чином не сплачувала. Після оформлення оспорюваного договору позивачка та [PERSON] продовжували робити ремонт в квартирі, вкладати кошти, їй ніхто не повідомив про відступлення майнових прав на квартиру. Однак дані доводи позивачки спростовуються саме свідченнями [PERSON] . Також, важливим та без заперечним є той факт, що право власності на квартиру [ADDRESS] , ніколи не реєструвалося за [PERSON] чи [PERSON] . Право власності на зазначену квартиру було зареєстровано лише один раз на відповідача. Ухвалою від 26.02.2021 року визнано необгрунтованим відвід головуючому по справі - судді Ларіоновій Н.М., заявлений відповідачем-1. Ухівлою від 02.04.2021 р. (суддя Головчак М.М.) відмовлено в задоволенні заяви відповідача-1 [PERSON] про відвід судді Ларіонової Н.М. В судовому засіданні представник позивача підтримали позовні вимоги, просила задовольнити позов в повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам. Пояснила, що на час внесення позивачем сум не було обмежень, а тому позивач вносила сама суми, але в платіжних документах вказувала свого чоловіка [PERSON] . Відповідач-1 [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, електронною поштою подала заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що наполягає на своєму відзиві та просить відмовити в задоволенні позову. Відповідач -2 Приватний нотаріус Києво-Святошинського району нотаріального округу Потапов М.Ю. в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв по суті справи та з процесуальних питань не подавав. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Судом встановлено, що 27 червня 2014 року [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис №353 від 27.06.2014 року та відділом державної реєстрації актів про шлюб реєстраційної служби Євпаторійського міського управління юстиції в Автономній Республіці Крим видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . 05 вересня 2014 року, тобто у період зареєстрованого шлюбу, чоловіком позивачки - [PERSON] з ТОВ «Інтерстройсервис» було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Зі змісту ч.1 ст. 70 СК України слідує, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. В той же час, як зазначено в Постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 року по справі № 6-612цс15 для правильного застосування ст. 60 СК та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Як вбачається з матеріалів справи, платежі за майнові права на квартиру [ADDRESS] , були здійсненні в тому числі за кошти позивачки, які знімались з її карткового рахунку, відкритих в [PERSON] та [PERSON] та в подальшому були внесені в оплату квартири [ADDRESS] . ( виписки банків наявні в матеріалах справи.) Попередньо зарахування коштів на карткові рахунки позивачки було здійснено, на підставі рішення учасника від 03.06.2014 р. про надання безпроцентної поворотної фінансової допомоги (позики) на придбання житла (квартири) [PERSON] у м. Київ, куди була евакуйована фірма ТОВ «ГРЕЙН ПРЕМІУМ». Сума позики перераховувалася з поточного рахунку ТОВ «ГРЕЙН ПРЕМІУМ» на її карткові рахунки частками по наявності коштів на рахунку ТОВ «ГРЕЙН ПРЕМІУМ», у зв`язку з чим укладалось декілька договорів. Як встановлено в судовому засіданні, набуття зазначеної позики, було вимушеною дією позивачки, оскільки тривалий час позивачка не могла знайти покупця з метою відступлення (продажу) майнових прав на квартиру, придбаних її за особисті кошти у того ж забудовника - ТОВ «Інтербудсервіс» в [ADDRESS] ., у зв`язку з затримкою введення квартири в експлуатацію. Так, 05.09.2014р. між ТОВ «Інтербудсервіс» та її чоловіком, [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] . Кошти за Договором від 05.09.2014, вносились з 06.09. по 12.09.2014 р., які позивачка знімала зі своїх карткових рахунків та одночасно вносила їх від імені чоловіка на рахунок ТОВ «Інтербудсервіс». Як вбачається з матеріалів справи, відбувалося це у м. Миколаїв та у м. Одеса, де позивачка знаходилась у відрядженні. Вартість майнових прав на квартиру у [ADDRESS] , яка зводилась будівельною фірмою «інтербудсервіс» складала 28380,0 дол. США (12980 + 15400), що станом на 27.01.2014. згідно комерційного курсу ПАО «ВТБ Банк» складала 241 359,80 грн. Зазначені майнові права квартири в м. Севастополь були придбані позивачкою до шлюбу за власні кошти за рахунок виплачених їй дивідендів ТОВ «ГРЕЙН ПРЕМІУМ» у розмірі 250 526,50 грн. Окрім того, у позивача була ще готівка за рахунок відкритих нею ще 27.12.2012. депозитних рахунках у відділені Приватбанку та Сбербанку Росії (депозит закрито, а кошти, розміщені на ньому повернуті позивачу банком 18.01.2014). Загальна сума власних депозитних коштів, знятих з депозитних рахунків в період 18.01.- 21.01.2014. склала: 14 119,91 дол. США та 1001,60 євро. Також, в зазначений період на користь позивача за рішенням Європейського суду з прав людини платіжним дорученням № 405 від 20.01.2014. перераховані кошти у розмірі 108576,91 грн. (еквівалент 10000 євро). Дані про доходи згідно інформації ДФС України та Управління ПФУ в м. Києві за період з 3 кв. 2013 р. по 3 кв. 2014 р. зведені позивачем та складають: 319 146,17 грн. 29.12.2014 р. отримані кошти позивачкою від продажу майнових прав на квартиру у [ADDRESS] були направлені на погашення фінансової допомоги (позики) в касу ТОВ «Грейн Преміум» ( копія прибудинкового касового ордеру № 86 від 30.12.2014 р. наявна в матеріалах справи). Таким чином, квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя позивача [PERSON] та її померлого чоловіка [PERSON] . Відповідно ч. 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту Згідно зі ст. 190 ЦК майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Положенням ч. 1 ст. 368 ЦК України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. 15 вересня 2014 року між [PERSON] та його матір`ю, [PERSON] було укладено договір відступлення прав та обов`язків, згідно якого [PERSON] відступив, а [PERSON] прийняла в повному обсязі права та обов`язки, які були придбані чоловіком під час шлюбу з позивачкою за сумісні кошти та належали йому на підставі Договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] . [INFO] чоловік позивачки [PERSON] , помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Відповідно до ч. ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною З ст. 215 ЦК України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Таким чином, відступлення прав та обов`язків майнових прав, яке було проведено за Договором від 15 вересня 2014 року відбулося з порушенням норм чинного законодавства України, оскільки згоди позивачки, як дружина [PERSON] не було. Після підписання вказаного Договору та введення будинку в експлуатацію відповідач-1 [PERSON] оформила на себе право власності на квартиру [ADDRESS] . У відповідності до п. 14 ч.1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Отже, документом, який став підставою для реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] став оспорюваний правочин - договір відступлення прав та обов`язків від 15 вересня 2014 року, який укладений з порушенням норм чинного законодавства України. У відповідності до ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Таким чином, правочин, визнаний судом недійсним, не може у відповідності до п.14 ч.1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підтверджувати набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно, а, отже, підстави для реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] були відсутні. Абзацем 5 п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановлено, що рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»). Оскільки суд дійшов висновку про визнання недійсним Договору відступлення прав та обов`язків на вищевказану квартиру від 15.09.2014 р., то як похідні вимоги підлягають до задоволення позов в частині визнання недійсним та скасування рішення відповідача-2 про державну реєстрацію за відповідачем-1 права власності на вказану квартиру із зобов`язанням вилучити запис. Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання права власності на 1/2 спірної квартири, суд вважає їх такими, що підлягають до задоволення, оскільки на підставі ст.60 СК України квартира, як придбана у шлюбі, є спільною власністю подружжя та, виходячи з рівності часток кожного з подружжя, встановленої ст.70 ч.1 СК України, позивач має право за законом на половину даної квартири. Відповідно до ст.78 ч.2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. А відтак, суд вважає, що показання свідки, які заявлялись відповідачем-1 для допиту, але не допитувались судом, не можуть вплинути на висновки суду, оскільки в даному випадку їх показання не можуть бути допустимими доказами для встановлення обставин справи, що виникли в даних спірних правовідносинах сторін. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими, заснованими на законі та такими, що знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. При зверненні до суду позивачем не сплачувався судовий збір на підставі ст.5 ч.1 п.10 Закону України «Про судовий збір», про інші судові витрати стороною позивача не заявлялось. На підставі викладеного, ст.ст. 60-63,68 СК України, ст.ст. 203, 215, 216, 368 ЦК України,

Outcome: approved