Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

В лютому 2015 року Бориспільська міжрайонна прокуратура, діючи в інтересах [PERSON], звернулась до суду з вказаним позовом та обґрунтовує його тим, що 20 трав-ня 2008 року позивач уклала зі своїм племінником [PERSON] договір дарування жит-лового будинку. За цим договором [PERSON] передала безоплатно у власність від-повідача, а [PERSON] прийняв у власність житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS]. Вони уклали договір дарування житлового будинку з метою приховання договору довічного утримання, за яким відповідач зобов'язався забезпечувати [PERSON] утриманням та доглядом довічно. Однак [PERSON] ухиляється від виконання цього зобов'язання. Тому Бориспільська міжрайон-на прокуратура просить суд визнати договір дарування житлового будинку удаваним, укла-деним з метою приховання договору довічного утримання, та розірвати цей договір. У судовому засіданні прокурор підтримує позов та просить суд задовольнити його. [PERSON] не з'явилась у судове засідання. Вона завчасно у встановленому порядку повідомлялась про час та місце розгляду цивільної справи. [PERSON] не визнає позов та просить суд відмовити в його задоволенні. Вислухавши пояснення прокурора та відповідача, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 20 травня 2008 року [PERSON] уклала з відповідачем дого-вір дарування житлового будинку (а.с.20), посвідчений приватним нотаріусом Бориспіль-ського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №2001. За цим договором позивач передала безоплатно у власність [PERSON], а від-повідач прийняв у власність житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України позивач зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абз.1 п.25 постанови №9 від 6 листо-пада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів не-дійсними», за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] умисно уклала договір дарування житлового будинку з метою приховання договору довічного утримання. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], яка працює приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу, показала, що вона посвідчувала спірний договір дарування житлового будинку. Перед його укладенням свідок [PERSON] роз'яснила позивачу наслідки укладення цього договору. [PERSON] перечитала текст договору та підписала його. Позивач не повідомляла про намір укласти договір довічного утримання. З огляду на ці обставини суд вважає, що підстави для визнання договору дарування житлового будинку удаваним, укладеним з метою приховання договору довічного утриман-ня, відсутні. Відповідно до ч.2 ст.235 ЦК України якщо буде встановлено, що правочин був вчине-ний сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абз.2 п.25 постанови №9 від 6 листо-пада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів не-дійсними», встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд має вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Згідно з п.1 ч.1 ст.755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по-казали, що після укладення договору дарування житлового будинку відповідач припинив до-глядати за своєю тіткою [PERSON] та допомагати їй. Однак договір дарування житлового будинку був укладений ними без мети приховання договору довічного утримання. Тому при вирішенні спору суд не застосовує п.1 ч.1 ст.755 ЦК України. З огляду на ці обставини суд вважає, що підстави для розірвання договору дарування житлового будинку відсутні. Крім того, в матеріалах цивільної справи міститься копія інформаційної довідки з Дер-жавного реєстру речових прав (а.с.7-8), копія довідки виконавчого комітету Глибоцької сіль-ської ради №975 від 17 листопада 2014 року (а.с.11) та копії квитанцій (а.с.17-19). З цих доказів вбачається, що після укладення договору дарування житлового будинку право влас-ності на цей об'єкт нерухомого майна залишається зареєстрованим за [PERSON] Вона продовжує проживати в житловому будинку та оплачує комунальні послуги. Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч.3 цієї статті суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета дока-зування. Встановлено, що реєстрація права власності на житловий будинок за позивачем, її про-живання в цьому об'єкті нерухомого майна та оплата нею комунальних послуг жодним чи-ном не свідчать про те, що [PERSON] мала намір укласти з відповідачем договір довічного утримання. Тому суд вважає, що копія інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав, копія довідки виконавчого комітету Глибоцької сільської ради №975 від 17 листопада 2014 року та копії квитанції не стосуються предмета доказування та є неналежними доказами.

Outcome: dismissed