Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

В листопаді 2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовом в якому просив суд, постановити рішення, яким визнати недійсним Державний акт на право власності на землю серія ДП №109533 від 20.09.2004 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №010412001319, який видано [PERSON] на підставі рішення Новоолександрівської сільської ради 4 сесії 24 скликання від 22.11.2002 року і скасувати його реєстрацію; зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер 1221486200:05:006:0004 шляхом закриття поземельної книги на вказану земельну ділянку; стягнути з [PERSON] на його, [PERSON] користь витрати за Договором №Д-00181-М від 23 червня 2014 року на виконання робіт з підготовки технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: [ADDRESS] , у сумі 1500 грн. та витрати по сплаті судового збору. Адвокат позивача [PERSON] за договором про надання правової допомоги [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Адвокат відповідача [PERSON] за договором про надання правової допомоги [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області за довіреністю Армашова І.М. позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні. Представник відповідача Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області надав суду заяву про розгляд справи без участі представника сільради (а.с.96). Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, ознайомившись з наданими сторонами доказами, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Частиною 3 ст. 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом способів. Відповідно до вимог ст. 393 ЦК України, власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акту, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акту. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей, про що зазначено в ч. 2 ст. 158 ЗК України. Встановлено, що рішенням Новоолександрівської сільської ради народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області ІХ сесії ХХІІІ скликання від 12 листопада 1999 року, [PERSON] було передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку розміром 0,15 га, що розташована [ADDRESS] та вирішено просити районну Державну адміністрацію замовити виготовлення державного Акту на право власності на землю, що підтверджується витягом з рішення Новоолександрівської сільської Ради народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області ІХ сесії ХХІІІ скликання від 12 листопада 1999 року (а.с.14). На підставі вищевказаного рішення, 27 грудня 1999 року на ім`я [PERSON] було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ДП ДН №041474 від 27 грудня 1999 року (а.с.15), згідно якого [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,150 га в межах згідно з планом, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 5838, підписано головою Новоолександрівської сільської Ради народних депутатів і скріплено печаткою. 23 червня 2014 року [PERSON] уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «УНЗЕМБУД» Договір № Д-00181-М від 23 червня 2014 року (а.с.17-18), за умовами якого позивач доручив ТОВ «УНЗЕМБУД» виконати роботи з підготовки технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: [ADDRESS] . Так, ТОВ «УНЗЕМБУД» при визначенні кадастрового номеру та внесенні інформації до АС ЦДЗК про земельну ділянку, яка перебуває у власності [PERSON] , було виявлено перетин із земельною ділянкою за кадастровим номером 1221486200:05:006:0004 площею 0,1502 га, яка розташована на території [ADDRESS] , з цільовим використання для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка перебуває у власності [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП № 109533 від 20.09.2004 року (а.с.23-24), зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №010412001319 який видано на підставі рішення Новоолександрівської сільської ради 4 сесії 24 скликання від 22.11.2002 року. Належна [PERSON] земельна ділянка є суміжною із земельною ділянкою позивача [PERSON] та внесена в АС ЦДЗК з невірними координатами. Своїм листом від 30 жовтня 2014 року ТОВ «УНЗЕМБУД» звернулося до Державного підприємства «Дніпропетровського науково-дослідного та проектного інституту землеустрою» (а.с.25) з вимогою про внесення змін в АС ЦДЗК згідно фактичного розташування земельних ділянок в натурі (на місцевості) [PERSON] . Однак, рішенням № РВ-1200149902014 від 26.09.2014 року державного кадастрового реєстратора Управління Держземагенства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області було відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру внаслідок невідповідності електронного документа установленим вимогам, а саме: перетин ділянок з ділянкою 1221486200:05:006:0004; площа співпадає на 86.8553% та знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини (а.с.26-27). З огляду на вищевикладене, [PERSON] звернувся до суду з даним позовом за захистом свого майнового права. Судом встановлено, що також не заперечувалося сторонами в судовому засіданні, земельна ділянка площею 0,1500 га, яка розташована у [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ДП ДН №041474 від 27 грудня 1999 року, та земельна ділянка площею 0,1502 га, яка розташована у [ADDRESS] перебуває у власності [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ДП №109533 від 20.09.2004 року, кадастровий номер №1221486200:05:006:0004, фактично мають спільну межу. Під час складання технічної документації з`ясувалось, що визначити кадастровий номер та внести інформацію до АС ЦДЗК про земельну ділянку [PERSON] можливості немає, оскільки в межах площі цієї земельної ділянки знаходиться частина приватизованої [PERSON] земельної ділянки площею 0,1502 га. До АС ЦДЗК було внесено відомості про належну [PERSON] земельну ділянку з невірними координатами, оскільки при виготовленні технічної документації із землеустрою на земельну ділянку відповідачки були допущені помилки, тому при внесенні даних про земельну ділянку позивача до ДЗК площі земельних ділянок накладаються одна на одну, що унеможливлює таку процедуру внесення даних до Державного земельного кадастру. Згідно Акту № 16Ю відновлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі складеного 17 квітня 2014 року, було відновлено в натурі межі земельної ділянки площею 0,1500 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.53). Суміжними землекористувачами ніяких претензій при відновленні існуючих меж землекористування не заявлено. Таким чином, під час виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку серія ДП №109533 від 20.09.2004 року на ім`я [PERSON] було допущено помилки, внаслідок чого виникла накладка земельної ділянки відповідача на належну позивачу земельну ділянку. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Порядок погодження і затвердження документації із землеустрою, а також повноваження органів виконавчої влади у частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок передбачені у ст. 186, 186-1 ЗК України. Статтею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. На виконання вищевказаної статті наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року №376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за №391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, пунктом 3.12 якої передбачено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Згідно ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. В постанові Верховного Суду від 13.12.2018 р. у справі №344/11313/14-ц зазначено, що встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками. Факт накладення земельних ділянок, які належать [PERSON] та [PERSON] підтверджується письмовими доказами, зокрема: Рішенням державного кадастрового реєстратора Управління Держземагенства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області №РВ-1200149902014 від 26 вересня 2014 року про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру (а.с.26) та Висновком сертифікованого інженера-землевпорядника Чепелевої К.В. складеного 06 лютого 2019 року (а.с.178). Згідно вищевказаного висновку, встановлено перетин вищевказаних земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] ; стосовно можливості паралельного зсуву земельної ділянки за кадастровим номером 1221486200:05:006:0004 у Державному земельному кадастрі таким чином, щоб фактичні координати поворотних точок меж цієї земельної ділянки на місцевості відповідали координатам поворотних точок меж земельної ділянки у Державному земельному кадастрі у даному випадку не є можливим з таких підстав: паралельне перенесення припускає наявність місця, яке б мало бути зайнятим земельною ділянкою, у випадку правильного визначення координат поворотних точок її меж, проте через допущення помилок в процесі обчислення залишилось вільним, а земельна ділянка змістилась на певну відстань та/або кут. Так при паралельному зсуві земельної ділянки за кадастровим номером 1221486200:05:006:0004 на місце, де вона повинна була б знаходитись, виникне перетин її меж із земельною ділянкою з кадастровим номером 1221486200:05:006:0052, що не є допустимим. У даному випадку, земельна ділянка, яка перебуває у власності [PERSON] фактично знаходиться в межах ділянки з кадастровим номером 1221486200:05:006:0052, яка згідно даних Державного земельного кадастру, перебуває у комунальній власності Новоолександрівської сільської ради та передана в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «ІНВЕСТА» для будівництва та обслуговування об`єктів фізичної культури і спорту. Попри це, земельна ділянка [PERSON] була внесена до Державного земельного кадастру з помилками, через що на даний момент вона знаходиться на місці земельної ділянки [PERSON] , в результаті чого й виникає перетин їх меж при внесенні відомостей до Державного земельного кадастру. У даному випадку немає прямої технічної можливості для перенесення у Державному земельному кадастрі земельної ділянки [PERSON] на місце, яке відповідає її фактичним координатам. Згідно із ст. 393 ЦК України правовий акт органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним і власник майна, право якого порушено внаслідок видання правового акта, має право вимагати відновлення того становища яке існувало до видання цього акта. Зі змісту ч. 1 ст. 155 ЗК України вбачається, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку (постанова Верховного Суду від 31.01.2019 року справа №303/813/14-ц). Враховуючи те, що встановлено перетин земельної ділянки позивача з земельною ділянкою [PERSON] кадастровий номер 1221486200:05:006:0004, де площа ділянок співпадає на 86,8553%, з метою захисту та відновлення порушених прав позивача, суд вважає необхідним визнати недійсним Державний акт на право власності на землю серія ДП №109533 від 20 вересня 2004 року. Вимога про скасування державної реєстрації земельної ділянки є похідною від вимоги про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, яка підлягає задоволенню, тому необхідно скасувати державну реєстрацію земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним державного акту на землю та скасування державної реєстрації земельної ділянки слід задовольнити. Що стосується позовних вимог [PERSON] про зобов`язання Головне управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, суд прийшов до наступного. Згідно ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» (зі змінами внесеними Законом №340-IX від 05.12.2019 року) Державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання не чинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання не чинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності). Тому, позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області скасувати державну реєстрацію земельної ділянки задоволенню не підлягають. Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зі змісту ст. 89 ЦПК України слідує, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства та беручи до уваги саме обов`язок сторін довести ті обставини на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, суд розглядає справу по наявних у ній доказах, отже беручи до уваги те, що відповідачі не скористалися своїм правом на заперечення позовних вимог, суд розглядає справу за представленими позивачем доказами. Позивачем надано суду належні, достатні та достовірні докази на підтвердження тієї обставини, що слід визнати незаконним та скасувати Державний акт на право власності на землю серія ДП №109533 від 20 вересня 2004 року та скасувати її реєстрацію. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема і питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. 133 ЦПК України: судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Понесені позивачем витрати на виконання робіт з підготовки технічної документації з землеустрою у розмірі 1500 грн., не відносяться до витрат пов`язаних з розглядом справи, а тому суд вважає за необхідне, віднести дані витрати за рахунок позивача. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам. Тому,враховуючи відмову в позові до Головного управління Держгеокадастру у дніпропетровській області , суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] та Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області на користь [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 1280 грн., тобто з кожного по 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved