Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір. Позичальнику були надані грошові кошти, встановлений термін їх повернення, однак, він не виконував покладені на нього зобов`язання, не повертав отримані грошові кошти у визначений договором строк. Через це утворилася заборгованість. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 19.07.2013 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки. Відповідно до умов договору, поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов`язання перед банком відповідати по зобов`язанням боржника, що виникають з умов кредитного договору в повному обсязі цих зобов`язань. Однак, позичальник продовжував не виконувати взяті на себе зобов`язання, не здійснював щомісячного погашення кредитної заборгованості. За таких обставин представник позивача звернувся до суду з даним позовом та просить солідарно стягнути з [PERSON] та [PERSON] заборгованість кредитним договором в загальній сумі 16\~440,11 доларів США, з якої: 16\~020,11 доларів США відсотки, 419, 89 доларів США підвищені відсотки, а також просить стягнути та судові витрати 09.04.2019 представником позивача було подано заяву про зміну предмета позову, відповідно до якої зазначає, що підставою заявлених банком позовних вимог є невиконання позичальником умов кредитного договору, а поручителем - умов договору поруки, що призвело до утворення заборгованості. Предметом позову в новій редакції є солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь банку заборгованості за генеральним договором про надання кредитних коштів в загальній сумі 16\~440 доларів США, з якої: 16\~440,11 доларів США тіло кредиту. 12.08.2019 року представником банку було подано заяву про уточнення позовних вимог. Відповідно до поданої заяви зазначає, що [INFO] помер [PERSON] . В той же час, п.4.3 договору поруки від 19.07.2013 передбачено, що порука не припиняється смертю боржника, оскільки зобов`язання боржника не є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим може бути виконане іншою особою, зокрема правонаступником, спадкоємцем. Зазначає, що згідно п.5.1 договору поруки від 19.07.2013 року поручитель [PERSON] надала згоду та прийняла на себе зобов`язання відповідати за виконання зобов`язань за основним договором за будь-якого нового боржника у випадку переведення боргу за основним договором, а також у випадку смерті боржника. За таких обставин, представник банку просить ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість по Генеральному договору про надання кредитних послуг на підставі договору поруки від 19.07.2013 року в загальній сумі 16\~440 доларів США та стягнути понесені банком судові витрати. 10.01.2020 представником банку було подано письмові міркування, відповідно до яких вважають, що відповідачка зобов`язана відповідати за порушення позичальником зобов`язань за кредитним договором, оскільки вона, підписавши договір поруки, зобов`язалась відповідати перед кредитором за виконання [PERSON] усіх зобов`язань перед кредитором, що виникли з основного договору в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Представник позивача в судове засідання позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в письмових міркуваннях. Відповідачка не з`явилась в судове засідання. Представник відповідачки в судовому засіданні позов не визнала. Додатково пояснила, що вважає договір поруки припиненим, а тому відсутні підстави для стягнення заборгованості з [PERSON] . Судом приймається до уваги, що за положеннями ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Тому суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості розгляду справи без участі відповідачки. Дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи суд вважає, що у позов підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, 08.10.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] був укладений Генеральний договір про надання кредитних послуг №BL9157, згідно умов якого, Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у розмірі 58 600 доларів США з кінцевим терміном повернення 01.10.2028 року. Згідно п.1.1.1 кредитного договору, умови і порядок надання, сума, строк і порядок виконання зобов`язання, розмір і порядок плати за кредитні послуги стосовно кожної кредитної послуги в межах цього договору оформлюється додатковою угодою у формі окремої індивідуальної угоди, що є невід`ємною частиною цього договору. 08.10.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №BL9157/К-1, згідно п.1 якого, Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у сумі 58 600 доларів США. А позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених в даній Індивідуальній угоді. Згідно п.3. Додаткової угоди №BL9157/К-1, встановлено плату за кредит, зокрема: - п.3.1. передбачає, що за використання кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування, встановлено процентну ставку в розмірі 18,45% річних, - п. 3.2 передбачає, що за використання кредитних коштів понад строк, встановлений договором, встановлено процентну ставку в розмірі 36,9% річних. Крім того, на підтвердження виконання зобов`язань позичальники за даним кредитним договором в подальшому з ним було укладено низку додаткових угод, котрими було додатково уточнено зобов`язання позичальника щодо виконання умов генерального договору, в тому числі і по сплаті процентів за користування кредитними коштами без порушення встановленого строку погашення кредиту та підвищення процентів за користування кредитними коштами понад встановлений строк. Згідно п.4. Додаткової угоди №BL9157/К-1, кредит надається позичальнику на поточні потреби. ВАТ «Універсал Банк» свої зобов`язання за кредитним договором, з усіма змінами та доповненнями, що складають невід`ємну частину цього Договору, виконало у повному обсязі. Але [PERSON] ухилявся від взятих на себе зобов`язань. Як вбачається з Додаткової угоди №6 до Генерального договору №BL9157, станом на 19.07.2013 року фактична заборгованість позичальника становить 75\~235, 85 доларів США. (т.1, а.с.37-43). За таких обставин, з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 19.07.2013 року між Банком та [PERSON] було укладено договір поруки. Відповідно до умов вищезазначеного договору поручитель на добровільних засадах взяла на себе зобов`язання перед банком відповідати по зобов`язанням боржника, що виникають з умов кредитного договору в повному обсязі цих зобов`язань. Зокрема, п.1.1. договору поруки, поручитель поручається перед кредитором за виконання [PERSON] усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з генерального договору про надання кредитних послуг №BL9157 від 08.10.2008, укладеного між банком та боржником, в повному обсязі як існуючих на теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язань боржником. Крім того, п. 1.2. договору поруки встановлено, що поручитель засвідчує, що йому добре відомі умови вищезазначеного договору і він погоджується з ними, зокрема: -сумою розміру ліміту кредитування, (п.1.2.1 договору поруки) -зобов`язаннями боржника щодо сплати процентів та комісії/ винагороди/ плати , (п.1.2.2 договору поруки) -зобов`язаннями боржника щодо сплати штрафних санкцій, неустойки (штрафу, пені) (п.1.2.2 договору поруки) Пунктом 1.3 договору поруки передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення суми боргу, сплату процентів, комісій, винагороди/плати, відшкодування можливих збитків, спалу пені та інших штрафних санкцій. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною (п.1.4 договору поруки). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №BL9157 від 18.10.2008, наданим Банком, станом на 18.02.2016 року загальна сума заборгованості [PERSON] становила 93\~726, 31 доларів США, з якої: -- 1\~704, 89 доларів США прострочена заборгованість по сумі кредиту; -- 56\~482, 47 доларів США сума дострокового стягнення кредиту; -- 35\~119, 06 доларів США відсотки; -- 419, 89 доларів США підвищені відсотки. (т.1 а.с.63-65). Оскільки позичальник не виконував своїх зобов`язань, представник позивача звернувся до Рівненського районного суду Рівненської області з відповідним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, сформувавши свої вимоги в наступному вигляді: солідарно стягнути з [PERSON] та [PERSON] заборгованість кредитним договором в загальній сумі 16\~440,11 доларів США, з якої: 16\~020,11 доларів США відсотки, 419, 89 доларів США підвищені відсотки, а також просить стягнути та судові витрати. 21.07.2018 року боржник - [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 23.07.2018 року. (т.1, а.с.172) \~ \~ \~ \~Як вбачається з листа Бронниківської сільської ради Рівненського району Рівненської області, станом на дату смерті боржника разом з ним були зареєстровані та проживали [PERSON] (дружина), [PERSON] (неповнолітній син), [PERSON] (повнолітній син [PERSON] ) (т.2, а.с.3). Відповідно до заяви банку про уточнення позовних вимог від 12.08.2019, позовні вимоги сформовано у наступному вигляді: стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість по Генеральному договору про надання кредитних послуг на підставі договору поруки від 19.07.2013 року в загальній сумі 16\~440 доларів США, та стягнути понесені банком судові витрати. Приймаючи рішення про задоволення позову, суд виходив з наступного. Відповідно до положень ст. 553, 554 ЦК України, за договором\~поруки поручитель\~поручається перед\~кредитором боржника\~за виконання\~ним свого\~обов`язку. Поручитель\~відповідає перед\~кредитором за\~порушення зобов`язання\~боржником. У\~разі порушення\~боржником зобов`язання,\~забезпеченого порукою,\~боржник і\~поручитель відповідають\~перед кредитором\~як солідарні\~боржники,\~якщо договором\~поруки не\~встановлено додаткову\~(субсидіарну)\~відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. За положеннями\~ст.\~523\~ЦК України,\~порука або\~застава,\~встановлена іншою\~особою,\~припиняється після\~заміни боржника,\~якщо поручитель\~або заставодавець\~не погодився\~забезпечувати виконання\~зобов`язання\~новим боржником. Застава, встановлена первісним боржником, зберігається після заміни боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. В той же час, п.4.3 договору поруки від 19.07.2013 передбачено, що порука не припиняється смертю боржника, оскільки зобов`язання боржника не є нерозривно пов`язаним з його особою, і у зв`язку з цим може бути виконане іншою особою, зокрема правонаступником, спадкоємцем. З системного аналізу норм права слідує, що на поручителів може бути покладено обов`язок щодо належного виконання зобов`язання за кредитним договором у випадку смерті позичальника лише за наявності у позичальника правонаступника, який прийняв спадщину, та згоди поручителя відповідати за нового боржника, зафіксованої в тому числі й у договорі поруки як згоди відповідати за виконання зобов`язання перед будь-яким боржником у разі переведення боргу за забезпечувальним зобов`язанням. Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного суду від 01 липня 2019 року у справі № 592/9944/13-ц. Таку згоду відповідачкою було надано згідно п.5.1 договору поруки від 19.07.2013 року поручитель надала згоду та прийняла на себе зобов`язання відповідати за виконання зобов`язань за основним договором за будь-якого нового боржника у випадку переведення боргу за основним договором, а також у випадку смерті боржника. Представником відповідачки в судовому засіданні було зазначено, щодо закінчення строку поруки. За таких обставин суд зазначає наступне. Згідно із ч.4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання. Отже, зобов`язання поручителя виконати договір поруки має строковий характер. Поручителя слід вважати зобов`язаним виконати договір поруки виключно в межах строків, установлених у частині четвертій статті 559 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором. З аналізу матеріалів справи та з договору поруки вбачається, що в ньому, зокрема п.4.2., встановлено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку/терміну виконання боржником основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. З матеріалів судової справи вбачається, що Генеральним договором про надання кредитних послуг №BL9157, встановлено кінцевий термін повернення кредитних коштів не пізніше 01.10.2028 року. Тобто, граничний строк подання позову до поручителя настає - 01.10.2031 року. З огляду на зазначене, підстав вважати договір поруки припиненим, суд не вбачає. З огляду на наявність у договорі поруки від 19.07.2013 року згоди щодо відповідальності за виконання зобов`язань за основним договором за будь-якого нового боржника у випадку переведення боргу за основним договором, а також у випадку смерті боржника, то суд вважає, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню. Розглянувши справу в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: approved