Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

В липні 2014р. позивач КП «Керуюча дирекція Шевченківського району» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], в якому просив суд: стягнути з відповідача на свою користь борг по орендним платежам в розмірі 2141,54 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 27 жовтня 2010р. між Управлінням з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради та відповідачем було укладено договір оренди нежилих приміщень територіальної громади Шевченківського району м. Києва № 685/2 (далі по тексту - договір оренди), відповідно до якого відповідачу [PERSON] надано в оренду нежиле приміщення площею 33,4 кв.м, що розміщене за адресою: [ADDRESS] строком до 26 жовтня 2011р. Також відповідно до умов даного договору відповідач зобов'язався щомісячно сплачувати оренду плату в розмірі 1202,4 грн. 14 лютого 2011р. між сторонами було підписано додаткову угоду № 1, якою було внесено зміни до договору оренди, а саме: змінено сторону орендодавця на позивача. Додатковою угодою № 2 було внесено зміни до договору оренди в частині строку дії договору, а саме строк дії договору продовжено до 31 грудня 2012р. 05 жовтня 2012р. на підставі письмової зави відповідача [PERSON] та технічного паспорту, виготовленого КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», сторони уклали додаткову угоду про зміну орендованої площі з 33,4 кв.м на 28,7 кв.м. У зв'язку з невиконанням зобов'язань, у відповідача виникла заборгованість за користування орендованим приміщенням згідно договору оренди з 01 липня по 21 серпня 2013р. в сумі 2141,54грн., про що відповідача було повідомлено шляхом направлення на його адресу претензії. Однак, відповідач дану заборгованість не сплатив, а тому позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом. Відповідач, в свою чергу, не погоджуючись з первісним позовом, в порядку ст. 123 ЦПК України, звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із зустрічним позовом до КП «Керуюча дирекція Шевченківського району» про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000,0 грн. Свої зустрічні позовні вимоги позивач [PERSON] обґрунтовував тим, що «судова тяганина» за надуманим позовом відповідача КП «Керуюча дирекція Шевченківського району» завдала йому фізичних страждань, значної моральної шкоди і матеріальних збитків, оскільки він був змушений вживати невідкладних заходів для ефективного судового захисту. Також зазначив, що позивач за первісним позовом постійно здійснює психологічний тиск на нього, як власника, який може втратити свою власність у площі допоміжного приміщення підвалу через незаконний спротив відповідача за зустрічним позовом, який є неналежним орендодавцем. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом/відповідача за зустрічним позовом підтримала первісний позов, з підстав, зазначених в ньому, просила суд первісний позов задовольнити, а зустрічний позов залишити без задоволення, як безпідставний та необґрунтований. Відповідач за первісним позовом/позивач за зустрічним позовом просив суд задовольнити зустрічний позов, та відмовити в задоволенні первісного позову, наголошуючи, що протягом тривалого часу діями відповідача за зустрічним позовом йому спричиняється моральна шкода. Також звертав увагу суду, що 20 червня 2013р. відповідно до рішення Постійної комісії з питань власності Київради та протоколу № 153 було змінено умови і предмет оренди, а саме: змінилося цільове призначення орендованого ним підвалу із встановленням пільгової орендної плати в розмірі 1,0 грн. на рік, строком на 2 роки і 364 дні. Рішенням Постійної комісії з питань власності Київради від 20 червня 2013р. внесено істотні зміни в орендні стосунки між ним та позивачем за первісним позовом, чим фактично припинилась дія договору оренди і додаткових угод до нього, що зумовило невідкладне укладання договору до нових умов. В подальшому сторони в судове засідання не з'явились, представник позивача за первісним позовом клопотала перед судом про розгляд справи у її відсутність. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позови, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що первісний та зустрічний позови не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що КП «Керуюча дирекція Шевченківського району» створене на підставі рішення Шевченківської районної у м. Києві ради № 187 від 19 лютого 2007р. «Про вдосконалення системи управління житлово-комунальним господарством Шевченківського району». У відповідності до вказаного рішення за КП «Керуюча дирекція Шевченківського району» було закріплено на праві господарського відання майно територіальної громади Шевченківського району м. Києва. Зазначене майно, згідно акту прийому-передачі справ по договорах оренди ліквідаційної комісії з припинення Управління з питань комунального майна приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради від 14 лютого 2011р., передано КП «Керуюча дирекція Шевченківського району». 27 жовтня 2010р. між Управлінням з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради та відповідачем за первісним позовом було укладено договір оренди, відповідно до якого відповідачу за первісним позовом було надано в оренду нежиле приміщення площею 33,4 кв.м., що розміщене за адресою: [ADDRESS] строком до 26 жовтня 2011р. Також даним договором оренди відповідач за первісним позовом зобов'язався щомісячно сплачувати орендну плату в розмірі 1202,4 грн. 14 лютого 2011р. між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору оренди, погоджену головою ліквідаційної комісії Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради, якою було змінено сторону орендодавця на позивача за первісним позовом. Додатковою угодою № 2 до договору оренди, укладеної 27 жовтня 2011р., сторони договору погодили строк дії договору до 31 березня 2012р. 05 жовтня 2012р. між сторонами було укладено додаткову угоду № 3 до договору оренди, згідно якої було змінено орендовану площу з 33,4 кв.м на 28,7 кв.м. 22 червня 2014р. позивач за первісним позовом надіслав відповідачу за первісним позовом претензію, в якій повідомив, що за відповідачем рахується заборгованість за користування об'єктом оренди в сумі 2141,54 грн. за період з 01 липня по 21 серпня 2013р. Разом з тим, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 вересня 2015р. по цивільній справі № 761/5158/14-ц за позовом [PERSON] до КП «Керуюча дирекція» про визнання правочину недійсним; застосування наслідків недійсності правочину; відшкодування збитків; усунення перешкод в користуванні майном, яке набрало законної сили, було встановлено, що укладений між сторонами договір оренди з додатковими угодами №№1-3 до нього не може вважатись таким, тобто укладеним, оскільки КП «Керуюча дирекція» (Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради) не є власником об'єкта оренди, йому не належать майнові права на орендоване майно, а з наданого суду копії акту прийому-передачі нежилого приміщення не вбачається взагалі, що відповідачу за первісним позовом було передано майно - об'єкт оренди, оскільки в зазначеному акті відсутні будь-які ознаки цього приміщення, як і відсутні будь-які ідентифікуючі ознаки договору оренди, за яким передається майно. Момент укладання договору визначається відповідно до правил ст. 640 ЦК України, за яким договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Отже, відповідно до ч. 2 зазначеної статті реальний договір вважається укладеним саме з моменту передання майна або вчинення іншої дії. Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення вимог за первісним позовом, оскільки вищенаведеним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва було встановлено, що укладений між сторонами договір оренди є неукладеним, а отже, у відповідача за первісним позовом не виникло зобов'язань по оплаті орендних платежів. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. п. 3, 5 Постанови за № 4 від 31 березня 1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правої відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 58 ЦПК України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Однак, позивачем за зустрічним позовом не було надано жодних доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральних страждань або втрат немайнового характеру, зокрема не було надано доказів щодо розміру моральної шкоди, на який претендує позивач за зустрічним позовом, у зв'язку чим суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог позивача за зустрічним позовом щодо стягнення заявленої ним суми моральної шкоди з відповідача за зустрічним позовом.

Outcome: dismissed