Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

В липні 2017 року позивачка звернулась в суд, з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, в розмірі 1/2 заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на те, що рішенням Красноокнянського районного суду від 11.07.2017р шлюб між ними розірвано. Від вказаного шлюбу, як зазначила позивачка, вони мають дітей сина [PERSON], 09.01.2005р. народження, та дочку [PERSON], 17.03.2006р. народження, які проживають з нею. За твердженням позивачки, самостійного доходу та будь-якої власності вона не має, працювати не може, тому, що зайнята доглядом за малолітніми дітьми. Відповідач постійно коштів на утримання дітей не надає, обмежуючись наданням невеликих сум 2-3 рази на рік, що для належного забезпечення дітей недостатньо. На переконання позивачки, у відповідача можливість постійно надавати кошти на утримання дітей є, оскільки він має постійне місце роботи і отримує пристойну заробітну плату, зобовязань по сплаті коштів на утримання інших осіб в нього немає, що і спонукало позивачку на звернення до суду із даним позовом. Позивачка в судовому засіданні на своїх позовних вимогах наполягала, пояснюючи суду, що відповідач надає кошти на утримання дітей лише час від часу, та в недостатній сумі, хоча має постійну роботу та достойну заробітну плату, частину якої отримує офіційно, а іншу частину отримує «в конверті». Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, в розмірі 33 відсотків заробітної плати, мотивуючи тим, що в поточний час він змушений частину заробітної плати витрачати на погашення кредитів, за рахунок яких раніше він купував для сімї побутову техніку. Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши всі подані сторонами докази, суд, на підставі встановлених фактів та відповідних їм правовідносин, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи із наступного: згідно свідоцтва про народження серії І-ЖД №018031 від 16.11.2005р., виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Красноокнянського районного управління юстиції Одеської області, свідоцтва про народження серії І-ЖД №018222 від 24.03.2006р., виданого Довжанською сільською радою Красноокнянського району Одеської області, рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 11.07.2017р., по справі №506/321/17, та документів, що посвідчують особу позивачки та відповідача (паспортів та посвідки на постійне проживання), сторони у справі є батьками [PERSON], 09.11.2005р. народження, та [PERSON], 17.03.2006р. народження, які народились в період їхнього шлюбу; /ар.сп. 2-7, 11 / із довідки №02-24/821 від 14.07.2017р., виданої Довжанською сільською радою, Окнянського району Одеської області, вбачається, що до складу сімї позивачки входять всього вісім осіб, в тому числі син [PERSON], 09.01.2005р. народження, та дочка [PERSON], 17.03.2006р. народження, які перебувають на її утриманні; /ар.сп. 9 / відповідно до довідки №442 від 12.12.2016р., виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Союз», [PERSON], тобто відповідач, працює у вказаному Товаристві з 01.07.2009р., на момент видачі довідки - в якості водія транспортно - прибиральної машини, і його дохід за період з липня по листопад 2016 року, тобто на шість місяців, складає 19 833,37грн.; /ар.сп. 6, 37 / із банківських квитанцій АТ «ТАСКОМБАНК» та «УКРСИББАНК», наданих відповідачем, видно, що він періодично перераховує кошти на погашення кредиту, зокрема: 21.05.2016р. 800,00грн., 27.12.2016р. - 800,00грн., 21.02.2017р. 800,00грн.; 10.05.2017р. 910,00грн., 26.05.2017р. 800,00грн. та 29.08.2017р. 700грн.; /ар.сп. 22 / ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру; ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991р., встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; відповідно до ч.1 ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом; ст.180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина;. ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, однак мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; відповідно до ч.ч.1, 2 ст.184 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття; ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Таким чином, на думку суду, позовні вимоги слід задовольнити частково, в розмірі 1/3 заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, що фактично складе біля 50 відсотків його заробітної плати, оскільки позивачка, доглядаючи за двома малолітніми дітьми, самостійно не в змозі їх повноцінно утримувати. Саме таке рішення, на думку суду, буде відповідати ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч.1 ст.3 Конвенції про права даитини та прецедентній практиці Європейського суду з прав людини, щодо справедливого розгляду справи та захисту прав громадянина і дитини, оскільки нерегулярне виділення відповідачем необхідних коштів для утримання його дітей, порушує їх права на належний рівень життя, необхідний для нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального їх розвитку. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.55 Конституції України, ст.ст.180, 181 ч.3, 182 ч.2, 184 ч.ч.1,2, 191 ч.1 Сімейного кодексу України та

Outcome: partial