Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

В квітні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов`язати [PERSON] знести самочинно влаштовану на земельній ділянці [ADDRESS] зливну яму розміром 3,5х2,5 метри, яка розташована на відстані 3,6 метрів від дачного будинку на земельній ділянці [ADDRESS], а також знести самочинно збудовану господарську будівлю розміром 4,0х2,5 метри та влаштовану поряд зливну яму, що розташована на відстані 0,23 метри від земельної ділянки [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є власником земельної ділянки [ADDRESS], розташованої на території садового товариства «Ручеек», на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку від 03 вересня 1998 року та садового будинку, розташованого на цій земельній ділянці. Власником сусідньої земельної ділянки [ADDRESS] в садовому товаристві «Ручеек» є відповідачка по справі. [PERSON] було зведено без проектної документації самовільно 2-х поверхневий житловий будинок, господарську будівлю та дві зливні ями. За заявою позивача від 20 листопада 2012 року було проведено будівельно-технічну експертизу. Виходячи зі змісту висновку експерта було встановлено, що зведені будівлі та споруди на земельній ділянці [ADDRESS] не відповідають вимогам державних будівельних норм ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», що призводить до заподіянню шкоди майну позивача. У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з даним позовом. У судове засідання представник позивачка [PERSON] не з'явився, але надав заяву з проханням розглядати справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі. Також зазначив, що не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення по справі. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, яке знаходиться в матеріалах справи, причин своєї неявки суду не повідомила. Тому суд вирішив зі згоди позивача ухвалити рішення у заочному порядку, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. У судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки [ADDRESS], розташованої на території садового товариства «Ручеек», на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку від 03 вересня 1998 року та садового будинку, розташованого на цій земельній ділянці (а.с.4). Власником сусідньої земельної ділянки [ADDRESS] в садовому товаристві «Ручеек» є [PERSON]. [PERSON] в своєму позові зазначив, що відповідачкою було зведено без проектної документації самовільно 2-х поверхневий житловий будинок, господарську будівлю та дві зливні ями, які відповідно до висновку експерта не відповідають вимогам державних будівельних норм БДН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» (а.с.5-16)., які зображено на фототаблиці (а.с.10). Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно із ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Так, позивачем не було надано суду належних доказів, у встановленому законом порядку, що спірні нерухомі об`єкти зведенні з порушенням державних норм ДБН, оскільки судовий експерт Дорош В.М. в своєму висновку зазначив, що йому не було надано можливості доступу до домоволодіння [ADDRESS] для проведення експертного дослідження, тому він керувався своїм припущенням. Крім того, судовим експертом не було запропоновано варіантів розташування спірних об`єктів, які б відповідали державним будівельним нормам БДН 360-92**. Згідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Оскільки, знесення самовільних побудов є крайнєю мірою, яка застосувується у разі коли немає іншої можливості проведення перебудови, а належних та допустимих доказів що дані самовільні побудови порушують права позивачки не надано, суд прийшов до висновку, що господарська будівля та зливні ями, які розташована на земельній ділянці [ADDRESS], не підлягають знесенню, так само як і позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позивачу у задоволенні позову відмовлено, суд вважає що не має підстав в повернені позивачу судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed