Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

В квітні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом та просив, визначити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь [PERSON] на підставі рішення Марківського районного суду Луганської області від 19 листопада 2014 року на утримання доньки [PERSON] [INFO], в твердій грошовій сумі 400 гривень але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивує тим, що на підставі рішення Марківського районного суду Луганської області від 19.11.2014 із нього стягуються на користь відповідача аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначає, що на даний час суттєво змінився його матеріальний стан, оскільки він на час ухвалення рішення також не мав постійного місця роботи, проте працював на сезонних роботах та мав можливість сплачувати аліменти, однак на даний час взагалі ніде не працює, перебуває на утриманні своїх батьків, у звязку з чим у нього утворилась заборгованість по аліментам, яка становить 2080 грн. Крім того має іншу сімю: сина [PERSON], [INFO] та дружину, яка також ніде не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити, в обґрунтування надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Додатково пояснив, що жодних медичних протипоказань до виконання робіт не має, однак із-за відсутності роботи не може працевлаштуватися. На обліку в Центрі зайнятості не обліковується, оскільки має земельний пай, який не приносить ніякого доходу. Просить позов задовольнити та встановити аліменти в сумі 400 (чотириста) гривень. Вважає, що цю суму він зможе сплачувати своєчасно. В судовому засіданні відповідач позов не визнала, надала суду письмові заперечення , в яких вказала, що відповідач не приймає ніякої участі у вихованні дитини, та невчасно сплачує аліменти. Зазначила, що заборгованість з аліментів позивач їй погасив. Позивач аліменти сплачує в сумі 510 гривень, проситла суд не зменшувати розміру аліментів. Суд, вислухавши пояснення сторін, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також у їх сукупності, вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно виконавчого листа від 19.11.2014 №2/417/294/14 із [PERSON] стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 29.09.2014 і до досягнення нею повноліття (а.с.4). Відповідач на момент прийняття рішення та видачі виконавчого листа ніде не працював, про що вказано і в самому виконавчому листі. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого відділом державної виконавчої служби Марківського РУЮ по виконавчому листу №2/417/294/14, станом на 31.03.2015 [PERSON] має заборгованність по аліментам, які стягуються на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO]. Заборгованність становить 2080 гривень 00 копійок (а.с5). Позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] з 23.02.2013 від якого мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про шлюб та свідоцтвом про народження (а.с.6,7) Згідно довідок, виданих Ліснополянською сільською радою Марківського району Луганської області від 30.03.2015 №246 та №247 [PERSON] з 17.02.2012 по даний час ніде не працює його дружина - [PERSON] також ніде не працює, займаючись доглядом за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Згідно до чч. 1,2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27.09.1991) держава визнає право кожної дитини на рівень життя , необхідний для фізичного,розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу іі матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.181 СК України). За правилами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частина 1 статті 184 СК України визначає наступне: якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України так і положень статей 183,184 СК України. Так, ч.1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках передбачених цим Кодексом. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або домовленістю між батьками, суд може зменити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.\~\~Отже,у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст.183,184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів, за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках передбачених цим Кодексом. Зокрема до підстав визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі ( що фактично є зміною розміру) ст.184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Верховний Суд України в правовій позиції, викладеній в постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 143 цс 13, зазначив, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Проте судом не встановлено, що після ухвалення судом рішення 19.11.2014 року змінилося матеріальне чи сімейне становище позивача. Відповідно до свідоцтва про шлюб виданого 23.02.2013 позивач одружився 23.02.2013 року (а.с.6) , син [PERSON] у нього народився 08.01.2014, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЕД №291051(а.с.7). Тобто на момент ухвалення рішення Марківського районного суду Луганської області 19.11.2014 дані обставини вже існували. Рішення набрало законної сили. Суд критично ставиться до довідок, виданих Ліснополянською сільською радою,про те, що ні позивач ні його дружина не працюють, оскільки вони не можуть бути підставою для будь-яких висновків про наявність чи відсутність у позивача роботи. Такі висновки можуть робитися лише на підставі трудової книжки або довідок спеціально уповноважених на те органів. Сільська рада не може стверджувати, що позивач та його дружина ніде не працюють, оскільки не мають на це законних повноважень. Зокрема довідку про , те що особа не працює, а перебуває на обліку, як така, що шукає роботу може видати лише Державна служба зайнятості, так як згідно розділу II Положення затверженого наказом Міністерства соціальної політики України від 20.01.2015 зареєстрованого в Мінюсті України 12.02.2015 за №141/26586 служба продовжує виконувати завдання і функції у сфері зайнятості населення, трудової міграції та соціального захисту від безробіття. Таким чином, суд вважає, що в даному випадку зміна розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження з визначеної частки доходу на тверду грошову суму суперечить закону, так як така зміна не відповідає положенням ст. 184, 192 СК України. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Інших доказів, які б підтверджували чи спростовували встановлені судом обставини позивач не надав.

Outcome: dismissed