overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

В квітні 2018 року акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» (далі АТ КБ «Приват Банк») звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому зазначено, що 4 травня 2011 року між АТ КБ «Приват Банк» та відповідачем було укладено договір, відповідно до якого позивач надав [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5000,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на те, що [PERSON] умови кредитного договору не виконує, позивач просить стягнути з нього заборгованість, яка утворилась станом на 31 березня 2018 року, в сумі 42315,83 грн, в тому числі: заборгованість за кредитом - 5329,92 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом - 32694,68 грн, заборгованість за пенею та комісією - 1800,00 грн, а також штрафи відповідно до умов та правил надання банківських послуг - штраф 500,00 грн (фіксована частина) та штраф 1991,23 грн (процентна складова). Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач своїм правом подати відзив не скористався. Судом встановлено, що 4 травня 2011 року [PERSON] було видано кредитну карту «Універсальна» зі встановленим лімітом. Своїм підписом в анкеті-заяві від 04.05.2011 року [PERSON] підтвердив, що зазначена заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають договір про надання банківських послуг, з яким він ознайомився і згоден, про що свідчить його підпис. Внаслідок несвоєчасного та неповного виконання відповідачем зобов'язань за вказаним договором станом на 31 березня 2018 року утворилася заборгованість в сумі 42315,83 грн, в тому числі: заборгованість за кредитом - 5329,92 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом - 32694,68 грн, заборгованість за пенею та комісією - 1800,00 грн, а також штрафи відповідно до умов та правил надання банківських послуг - штраф 500,00 грн (фіксована частина) та штраф 1991,23 грн (процентна складова). Згідно статті 1054 частини 1 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України визначено, що, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідачем доводи позивача щодо невиконання нею зобов'язань за договором не спростовані, а тому майнові права АТ КБ «Приват Банк» підлягають захисту шляхом стягнення з [PERSON] суми заборгованості. Відповідно до статті 141 ЦПК України, суд також стягує з відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-22 00:00:00

В квітні 2018 року акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» (далі АТ КБ «Приват Банк») звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому зазначено, що 5 вересня 2012 року між\~ АТ КБ «Приват Банк» та відповідачем було укладено договір, відповідно до якого позивач надав [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 2500,00 грн. Посилаючись на те, що [PERSON] умови кредитного договору не виконує, позивач просить стягнути з неї заборгованість, яка утворилась станом на 28 лютого 2018 року, в сумі 117000,00 грн, в тому числі: заборгованість за кредитом 2604,54 грн та заборгованість по відсоткам за користування кредитом 114395,46 грн. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі\~ЦПК України) без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Судом встановлено, що 5 вересня 2012 року [PERSON] було видано кредитну карту «Універсальна» зі встановленим лімітом. Своїм підписом в анкеті-заяві від 05.09.2012 року [PERSON] підтвердила, що зазначена заява разом із Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, а також тарифами складають договір про надання банківських послуг, з яким вона ознайомилася і згодна, про що свідчить її підпис. Внаслідок несвоєчасного та неповного\~ виконання\~\~ відповідачем зобовязань за вказаним договором\~ станом на 28 лютого 2018 року утворилася заборгованість в сумі 117000,00 грн, в тому числі: заборгованість за кредитом 2604,54 грн, заборгованість по відсоткам за користування кредитом 114395,46 грн. Згідно статті 1054 частини 1 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.\~ Статтею 526 ЦК України визначено, що, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідачем доводи позивача щодо невиконання нею зобовязань за договором не спростовані, а тому майнові права АТ КБ «Приват Банк» підлягають захисту шляхом стягнення з [PERSON] суми заборгованості. Відповідно до статті 141 ЦПК України, суд також стягує з відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-22 00:00:00

В квітні 2018 року акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» (далі АТ КБ «Приват Банк») звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому зазначено, що 9 жовтня 2012 року між\~ АТ КБ «Приват Банк» та відповідачем було укладено договір, відповідно до якого позивач надав [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2000,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на те, що [PERSON] умови кредитного договору не виконує, позивач просить стягнути з неї заборгованість, яка утворилась станом на 31 березня 2018 року, в сумі 44727,68 грн, в тому числі: заборгованість за кредитом 1999,00 грн, заборгованість по відсоткам за користування кредитом 36349,62 грн, заборгованість за пенею та комісією 3772,98 грн, а також штрафи відповідно до умов та правил надання банківських послуг - штраф 500,00 грн\~ (фіксована частина) та штраф 2106,08 грн (процентна складова). Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі\~ЦПК України) без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Судом встановлено, що 9 жовтня 2012 року [PERSON] було видано кредитну карту «Універсальна» зі встановленим лімітом. Своїм підписом в анкеті-заяві від 09.10.2012 року [PERSON] підтвердила, що зазначена заява разом із Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, а також тарифами складають договір про надання банківських послуг, з яким вона ознайомилася і згодна, про що свідчить її підпис. Внаслідок несвоєчасного та неповного\~ виконання\~\~ відповідачем зобовязань за вказаним договором\~ станом на 31 березня 2018 року утворилася заборгованість в сумі 44727,68 грн, в тому числі: заборгованість за кредитом 1999,00 грн, заборгованість по відсоткам за користування кредитом 36349,62 грн, заборгованість за пенею та комісією 3772,98 грн, а також штрафи відповідно до умов та правил надання банківських послуг - штраф 500,00 грн\~ (фіксована частина) та штраф 2106,08 грн (процентна складова). Згідно статті 1054 частини 1 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.\~ Статтею 526 ЦК України визначено, що, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідачем доводи позивача щодо невиконання нею зобовязань за договором не спростовані, а тому майнові права АТ КБ «Приват Банк» підлягають захисту шляхом стягнення з [PERSON] суми заборгованості. Відповідно до статті 141 ЦПК України, суд також стягує з відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

В квітні 2018 року директор Красносільського дитячого будинку - інтернату Сенишин Петро Євстахович звернувся до суду із вказаною заявою, в якій зазначив, що [PERSON],[INFO] з 2005 року інвалід дитинства, перебуває на повному державному забезпеченні в Красносільському дитячому будинку - інтернаті, який підпорядкований Одеській обласній раді з 14.11.2013 року. В заяві просить визнати [PERSON], [INFO], недієздатною. Представник позивача Наумова Ю.В. в судове засідання не з'явилась, про час та дату засідання повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просила позов задовольнити. Представник заінтересованої особи Служби у справах дітей Лиманськоїрайонної державної адміністрації в судове засідання з'явився. За даних обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.01.2004 року виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міського управління юстиції Одеської області, [PERSON] народилась [INFO] року. Відповідно до довідки №184 від 06.04.2018 року виданої Красносільським дитячим будинком - інтернатом, [PERSON], [INFO], дійсно знаходиться в дитячому будинку - інтернаті з 14.11.2013 року на повному державному забезпеченні по теперішній час. У відповідності до ч.1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO], за своїм психічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що стверджується висновком проведеної судово-психіатричною експертизи № 355 від 12.09.2018 року. Відповідно до ч.1 ст. 300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Відповідно до ч. 6 ст. 300 ЦПК України, строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Аналізуючи викладене, суд вважає, що заява обґрунтована та має бути задоволена, [PERSON], [INFO], повинна бути визнана недієздатною.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

В квітні 2018 року директор Красносільського дитячого будинку - інтернату Сенишин Петро Євстахович звернувся до суду із вказаною заявою, в якій зазначив, що [PERSON],[INFO] з 2007 року інвалід дитинства, перебуває на повному державному забезпеченні в Красносільському дитячому будинку - інтернаті, який підпорядкований Одеській обласній раді. В заяві просить визнати [PERSON],[INFO],недієздатною. Представник позивача Наумова Ю.В. в судове засідання не з'явилась, про час та дату засідання повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просила позов задовольнити. Представник заінтересованої особи Служби у справах дітей Лиманської районної державної адміністрації в судове засідання з'явився. За даних обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.02.2004 року виданого Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції м. Одеси, [PERSON] народилась [INFO] року. Відповідно до довідки №185 від 06.04.2018 року виданої Красносільським дитячим будинком - інтернатом, [PERSON], [INFO], дійсно знаходиться в дитячому будинку - інтернаті з 05.09.2008 року на повному державному забезпеченні по теперішній час. У відповідності до ч.1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO], за своїм психічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що стверджується висновком проведеної судово-психіатричною експертизи № 356 від 12.09.2018 року. Відповідно до ч.1 ст. 300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Відповідно до ч. 6 ст. 300 ЦПК України, строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Аналізуючи викладене, суд вважає, що заява обґрунтована та має бути задоволена, [PERSON], [INFO], повинна бути визнана недієздатною.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

В квітні 2018 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська звернулась [PERSON] в інтересах малолітньої [PERSON], [INFO], з позовом до [PERSON], треті особи Орган опіки та піклування Соборної районної у м. Дніпро ради та Орган опіки та піклування Самарської районної у м. Дніпро ради щодо позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] з урахуванням уточнень, посилалась на те, що вона та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], яка з березня 2016 року мешкає разом з матір'ю. З вказаного часу відповідач не цікавиться життям доньки , не спілкується з нею, не приймає участі у її вихованні та забезпеченні. Позивач зазначає, що в березні 2016 року родина розпалася. Причиною тому був той факт, що відповідач у зв'язку з наявними боргами зник у невідомому напрямку і більш не з'явився. З того часу сторони подружжя мешкає окремо, сімейні стосунки не підтримують. У зв'язку з зазначеним позивачка просила позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. До суду від позивача надійшла заява щодо підтримки позовних вимог розгляду справи за її відсутності та відсутності представника з проханням задовольнити позов в повному обсязі і розглянути справу за їх відсутності . Представник органу опіки та піклування Виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпро ради надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник органу опіки та піклування Виконавчого комітету Самарської районної у місті Дніпро ради також просив справу розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Також до суду надійшли письмові заяви свідків, які надали письмові свідчення та просили розглянути позов за їх відсутність. Відповідач в судове засідання не з'вився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи вищевикладені обставини, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-07 00:00:00

В квітні 2018 року до Київського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON], якою позивач просить розірвати шлюб, укладений у 2011 році між нею та відповідачем [PERSON]. Позов аргументований тим, що подружнє життя у сторін не склалося. З січня 2017 року подружжя спільно не проживає, сумісного господарства не веде. Непорозуміння у відносинах призвели до втрати почуття любові та поваги один до одного. Подальше збереження сімейних стосунків неможливе. Дитина за згодою батьків проживає з матірю. За вказаною позовною заявою провадження у справі відкрите 07.05.2018 року. Розгляд справи призначено провести в порядку загального позовного провадження, почавши підготовче провадження з дня постановлення цієї ухвали. Датою початку підготовчого засідання визначене 08 червня 2018 року. В підготовчому засіданні позивач позов підтримала та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, надавши нотаріально засвідчену заяву про визнання позову. Відповідно до частини третьої статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлено, що шлюб між громадянами України [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований 05 серпня 2011 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану [PERSON] міського управління юстиції за актовим записом № 660 (Свідоцтво про шлюб (повторне) серії І-ЖД 150824, видане 17.08.2011). Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінене на «Черниш». 05 вересня 2012 року у подружжя [PERSON] народилася дитина [PERSON]. Актовий запис про народження зроблений Відділолм державної реєстрації актів цивільного стану у місті [PERSON] міського управління юстиції 11 вересня 2012 року за № 7890. Сторони спільно не проживають з січня 2017 року та не бажають перебувати у шлюбі. Дитина за узгодженням сторін проживає з матірю. Подружжя взаємно згодне на розірвання шлюбу. При таких обставинах суд вважає недоцільним вживати заходи щодо примирення подружжя, так як збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на морально-правовій основі шлюбу. В силу\~статті 51\~Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно з\~частиною другою\~статті 112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

В квітні 2018 року до суду звернувся [PERSON] із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України. Просив суд встановити той факт, що він постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року. Заявник та його представник у судовому засіданні підтримали заяву і просили її задовольнити, посилаючись на обставини і підстави, викладені в заяві. Представник заінтересованої особи [PERSON] районного відділу Державної міграційної служби України УДМС у Полтавській області [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення заяви не заперечувала. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Рішення повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин. \~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. [PERSON] народився 24.11.1990 року у м Кременчуці Полтавської області, що підтверджується свідоцтвом про народження Серії І-КЕ № 012164, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану [PERSON] райвиконкому м. Кременчука 11.02.1998 року (а.с. 3). Відповідно до відповідача [PERSON] районної адміністрації виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області № 01-33/1364 від 03.03.2018 року [PERSON], [INFO], значився зареєстрованим за адресою: [INFO], з 06.06.1991 року по 25.01.2002 року. Згідно акту ТОВ «Житлорембудсервіс» № 299 від 02.04.2018 року [PERSON] дійсно проживає з 1990 року за адресою: [ADDRESS]. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1\~ст. 29 ЦК України\~є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Встановлення факту необхідно для отримання заявником паспорту. Відповідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Ч.\~2\~ст.\~315\~ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Таким чином, суд вважає необхідним встановити факт постійного проживання [PERSON], [INFO], на території України станом на 24 серпня 1991 року разом з його батьками [PERSON] та [PERSON]. Частиною 7\~статті 294\~ЦПК України встановлено, що при ухваленні судом рішення в справах окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-31 00:00:00

В квітні 2018 року до суду надійшов позов, в якому [PERSON] просив: шлюб між ним та [PERSON], зареєстрований 10.09.2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 1333 - розірвати. Позов обґрунтований тим, що сімейне життя сторін не склалось, сімейно-шлюбних відносин не підтримують. Відповідач позов визнала. 10.07.2018 року у справі відкрите провадження та призначене підготовче судове засідання. 01.08.2018 року в судове засідання сторони не зявились, звернулись до суду із заявами про розгляд справи за їх відсутності. На підставі ст. 223 ЦПК України суд проводив розгляд справи за відсутності сторін. В ході розгляду справи, суд встановив наступне. 10.09.2014 року між сторонами укладений шлюб, який зареєстрований в відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 1333. Вказане сторони визнали у наданих до суду заявах та підтверджене письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи той факт, що шлюб базується на вільній згоді чоловіка і жінки, збереження шлюбу суперечить інтересам обох з подружжя, відповідач позов визнав, а суд встановив, що шлюбні стосунки та спільне проживання сторін фактично припинені , шлюб між сторонами слід розірвати. Одночасно суд розяснює, що відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved