Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

В квітні 2014р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], в якому просила суд: стягнути з відповідача на свою користь аліменти на своє утримання у розмірі ? частини від усіх видів заробітку /доходу/ відповідача з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною трирічного віку; стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання спільної дитини сторін: [PERSON], [INFO] з дня пред'явлення позову і до досягнення дитинною повноліття. Свої позовні вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що з відповідачем вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі. [INFO] у них народилась - донька: [PERSON], відповідач визнав своє батьківство. На теперішній час позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку, про що відомо відповідачу, який відмовляється надавати допомогу на її утримання, та на утримання їх спільної дитини, а тому позивачка вимушена була звернутися до суду про примусове стягнення з відповідача аліментів. В судовому засідання позивачка заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, в подальшому подала на адресу суду заяву, в якій просила суд здійснювати розгляд справи у її відсутність. Відповідач, заявлені позовні вимоги визнав частково, зазначаючи, що спроможний сплачувати на користь позивачки аліменти у розмірі 35% від усіх видів заробітку /доходу/ на утримання дитини, стосовно вимог позивачки про стягнення аліментів на її утримання, то в цій частині вимог відповідач просив суд відмовити, оскільки вимоги суперечать закону. В подальшому відповідач також подав заяву в якій просив суд здійснювати розгляд справи у свою відсутність. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, [INFO] у них народилась донька: [PERSON]. В судовому засіданні встановлено, що позивачка разом з донькою [PERSON] проживає окремо від відповідача, в зв'язку з тим, що між сторонами виникли неприязні стосунки, при цьому позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, до досягнення дитиною трирічного віку, на час відпустки ніде не працює. Звертаючись до суду з вимогами про стягнення аліментів на своє утримання, позивачка просила суд позов задовольнити в цій частині вимог на підставі положень ст. 84 СК України. За змістом ч. 1, 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. За змістом ч. 1, 2 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Частиною 2 ст. 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. У відповідності з ч. 4 цієї статті право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що встановлені ч. 2 ст. 3 СК України виключення, згідно з якими подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно, стосуються офіційно зареєстрованих шлюбів. З урахуванням викладеного, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову, в частині вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання позивачки, оскільки ці вимоги не ґрунтуються на вимогах закону. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час. Позивачка пред'являючи позов до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, посилалась на те, що відповідач участі у вихованні доньки не приймає, матеріальної допомоги на її утримання не надає та не приймає участі у додаткових витратах на дитину, при цьому відповідачу відомо, що дитина таку допомогу потребує. Судом достовірно встановлено, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини - [PERSON], [INFO], яку дитина потребує. З матеріалів справи не вбачається, що з відповідача здійснюються інші стягнення за виконавчими документами, а тому суд дійшов висновку, про задоволення позову, в частині вимог про стягнення аліментів на утримання дитини і стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання їх спільної дитини, аліментів у розмірі ? частини з усіх видів заробітку/доходу/ щомісячно до повноліття дитини. Суд вважає, що за своїм матеріальним станом відповідач спроможний сплачувати щомісяця суму аліментів, визначену судом, при цьому суд врахував і матеріальний стан матері дитини - позивачки по справі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь держави судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 243,6 грн. Згідно із п. 1) ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial