Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-09 00:00:00

В листопаді 2019 року позивач звернувся до Обухівського районного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, будинком [ADDRESS] . Обґрунтовуючи заявлені по справі позовні вимоги, позивач зазначив, що він є власником будинку за вищезазначеною адресою на підставі свідоцтва про право на спадщину. Відповідач був зареєстрований в будинку, оскільки є колишнім чоловіком позивача, але на даний час відповідач не проживає у будинку понад рік, без поважних причин, оскільки перешкод в користуванні житловим приміщенням йому ніхто не чинить та втратив статус члена сім`ї позивача. Відповідач не проживає в зазначеному будинку та не сплачує комунальні послуги, не бере участі в утриманні житла, немає особистих речей в будинку. Реєстрація відповідача в належному позивачу будинку порушує його права, як власника нерухомого майна, щодо права розпорядження належним майном, а тому він змушений був звернутися до суду з даним позовом, для захисту своїх порушених прав. Ухвалою судді від 10.01.2020 року відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, відзиву на позов чи заяв та клопотань по суті справи суду не надавав. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, враховуючи інтереси позивача, суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності відповідача на підставі наявних матеріалів справи та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази та матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.10.2003 року, виданого державним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Клименко О.П., що підтверджується його копією та копією витягу з реєстру про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідач, [PERSON] , зареєстрований у вказаному будинку, що підтверджується копією будинкової книги, копіями карток реєстрації особи та довідкою Відділу реєстрації фізичних осіб та ведення реєстру територіальної громади Обухівської міської ради №2185 від 14.03.2019 року та довідкою Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання територіального органу ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області від 26.11.2019 року. На підтвердження факту не проживання відповідача [PERSON] понад рік, а саме з 04.01.2019 року у належному позивачу будинку [ADDRESS] позивач подає відповідні акти щодо не проживання відповідача [PERSON] , складені за підписом депутата Обухівської міської ради [PERSON] та в присутності і за підписом сусідів [PERSON] і [PERSON] . Відповідно до ст. 319 ч. 1 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ч. 1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном. Відповідно до статті 7 Закону України Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-1V «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі заяви цієї особи або остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 5 ЦПК України , здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтерси у спосіб , визначений законом або договором. Стаття 13 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За змістом ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Установивши, що позивач надав докази на підтвердження того, що [PERSON] був відсутнім у належному відповідачу будинку більше року без поважних причин, витрати по утриманню жилого приміщення не сплачує, добровільно залишив житлове приміщення, оскільки доказів примусового його виселення суду не надано, при цьому будь-якого домовленості між позивачем і відповідачем щодо збереження за відповідачем права користування житлом не існує, суд дійшов висновку про те, що позивач довів заявлені позовні вимоги, а тому вони підлягають задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України. Враховуючи викладене та

Outcome: approved