Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

В квітні 2018 року позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача, вказавши, що згідно з рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 22.04.2010 року на її користь з відповідача стягуються аліменти на утримання їхнього неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 250 грн., починаючи з 11.03.2010 року і до досягнення дитиною повноліття. Проте, стверджує позивачка, відповідач аліменти не сплачує, внаслідок чого у нього утворилася прострочена заборгованість по їх сплаті, яка станом на 19.04.2018 року склала 24 419,35 грн., а тому, позивачка просила стягнути вказану заборгованість та у відповідності до ст. 196 СК України, просила стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 7363,80 грн. В судове засідання позивачка та її представник не з'явилися, заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, підтримуючи всі заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з»явився, проте подав до суду письмове клопотання в якому просить суд проводити розгляд справи у його відсутності, визнаючи позовні вимоги в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом об'єктивно встановлено, що шлюб між сторонами розірвано 25.10.2011 року, що підтверджується рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області. Крім того, встановлено, що рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 22 квітня 2010 року у цивільній справі № 2-247-2010р. стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 250 грн. щомісячно, починаючи з 11 березня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вказаного рішення було видано виконавчий лист, на підставі якого Деражнянським районним Відділом ДВС Головного територіального управління юстиції відкрито виконавче провадження, за яким державним виконавцем проводилося примусове стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання дитини. Однак, [PERSON] ухилявся від участі в утриманні дитини та належного виконання рішення суду, не сплачував аліменти, а тому, станом на 10.04.2018 року заборгованість зі сплати аліментів становить 24 419,35 грн. Судом приймається до уваги така довідка про розмір заборгованості, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на її спростування відповідачем не подано. У відповідності до ч.1 ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно з п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена статтею 196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Як встановлено судом, відповідач, будучи зобов'язаним судовим рішенням сплачувати аліменти на користь позивачки, такі зобов'язання не виконував та допустив заборгованість по сплаті аліментів. При цьому, жодних доказів, які б свідчили про те, що така заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками, відповідач не надав. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Беручи до уваги наведене, а також аналізуючи наведені положення законодавства та судової практики, суд приходить до висновку про наявність вини відповідача у допущенні заборгованості по сплаті аліментів. Згідно наданого позивачкою розрахунку, розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 11.03.2010 року по 10.04.2018 року становить 7363,80 грн. Суд приймає до уваги такий розрахунок, оскільки сумнівів у його правильності та достовірності немає, неустойка обрахована позивачкою відповідно до ст. 196 СК України, згідно з якою пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів, а жодних належних та допустимих доказів, які б вказували, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими, стороною відповідача не надано. З огляду на наведене, суд вважає позовні вимоги про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів в розмірі 7363,80 грн. обґрунтованими та підлягаючими задоволенню у повному обсязі. Таким чином, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалась позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених поданими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по алімента в розмірі 24 419,35 грн. та в неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в сумі 7363,80 грн. Також , оскільки позивач звільнена від сплати судового збору з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved