Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

В листопаді 2017 р.[PERSON]звернулася до суду з позовом про позбавлення [PERSON]батьківських прав відносно їх спільного сина [PERSON],[INFO] Заявлені вимоги мотивовані тим,що відповідач [PERSON].є батьком [PERSON],[INFO],який з народження проживає з позивачкою,знаходиться на повному її утриманні,відповідач залишив сім*ю у серпні 2005 р.і з цього часу проживає окремо від дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов*язків,з дитиною не спілкується,ніякої участі у вихованні та розвитку сина не приймає,життям та здоров*ям не цікавиться,аліменти не сплачує, всі батьківські обов*язки виконує позивачка самостійно. Між відповідачем та дитиною не виникло особистих зв*язків та почуття любові,дитина не знає рідного батька,відповідач подальшою долею дитини не переймається. Посилаючись на ці обставини,позивачка з підстав,передбачених ст.150,164 СК України просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON],[INFO] Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 14.12.2017 р. Відповідно до пп. 9 п. 1 Перехідних положень чинного ЦПК України справи в судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу(до 15.12.2017 р.), розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, при вчинені процесуальних дій та прийнятті процесуальних рішень судом застосовуються положення ЦПК України у редакції,чинній з 15.12.2017 р. Відповідно до ст.274 ч.4 п.1 ЦПК України,справа розглянута в порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання за участю позивача та представника третьої особи проведено 18.01.2018 р. Ухвалою суду від 18.01.2018 р.підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті 07.02.2018 р. В судовому засіданні 07.02.2018 р.за клопотанням представника позивача суд відповідно до п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України відклав розгляд справи в зв*язку з першою неявкою в судове засідання представника третьої особи з поважних причин участь якого при розгляді справи відповідно до ст.19 СК України є обов*язковою. В судовому засіданні 20.02.2018 р.були заслухані пояснення учасників справі,за змістом яких позивач [PERSON]підтримала заявлені вимоги у повному обсязі;представник третьої особи підтримала позов з урахуванням висновків органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та думки дитини [PERSON] Відповідач [PERSON].в судове засідання не з*явився,зареєстроване місце проживання (перебування)відповідача невідоме,відомості про реєстрацію/зняття з реєстраційного обліку по Запорізькій області відсутні. Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України,відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України від 14.02.2018 р.З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату,час і місце розгляду справи. Враховуючи,що відповідач належним чином повідомлений про дату,час і місце судового засідання,не з*явився в судове засідання без повідомлення причин,не подав відзиву,позивач не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалення заочного рішення,суд згідно ст.280-281 ЦПК України розглядає справу без участі відповідача на підставі наявних доказів та ухвалює заочне рішення. Відповідно до приписів ст.2 ЦПК України,завданнями цивільного судочинства є справедливий,неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як вбачається з встановлених судом обставин,предметом поданого [PERSON]позову є вимога матері і інтересах малолітньої дитини до його батька про позбавлення батьківських прав . Правовідносини,які виникли між сторонами,регулюються ч.1 п.2 ст.164 Сімейного України,згідно якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. З матеріалів справи суд встановив,що [PERSON]та [PERSON].є батьками [PERSON],[INFO],який з народження проживає та зареєстрований з позивачкою за місцем реєстрації останньої в буд.10 по вул.Єднання в м.Запоріжжі. Статтею 4 Декларації прав дитини від 20.11.1959 р.передбачено, що дитина повинна рости під піклуванням і під відповідальністю своїх батьків в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення. При вихованні дитини повинні бути враховані інтереси дитини, те, що їй дуже потрібна турбота і любов,адже благополуччя дитини залежить від благополуччя родини. Як встановлено ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»(№2402-ііі від 26.04.2001 р.)виховання в сім*ї є першоосновою розвитку особистості дитини, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання, розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов*язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров*я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. При розгляді справи суд встановив,що відповідач з серпня 2005 р. проживає окремо від дитини,без жодних поважних причин не приймає участі у вихованні дитини,з сином не спілкується без жодних перешкод для цього. Також відповідач не виконує свого обов*язку батька утримувати дитину і має заборгованість по аліментам за період з 31.01.2012 р.по 30.09.2017 р.у розмірі 82735 гр.15 коп.,про що надана довідка ВДВС. Дитина відвідує шкільний навчальний заклад,згідно інформації з якого,вихованням учня [PERSON],відповідач за час навчання дитини жодного разу не з*являвся,у витратах по оплаті за навчання сина участі не брав. Згідно довідки лікарняного закладу,дитина знаходиться на диспансерному обліку ,лікується під наглядом матері. В судовому засіданні була заслухана думка [PERSON],який пояснив,що батька [PERSON]не знає,родинних відносин з ним не підтримує,почуттів любові,емоційного зв*язку до батька не відчуває.Фактично виховується у сім*ї матері та її чоловіка [PERSON],якого і вважає батьком,відчуває його турботу та піклування,хоче мати прізвище цього чоловіка.Позбавлення рідного батька [PERSON]батьківських прав не матиме для нього наслідком психологічної травми або відчуття втрати близької людини,оскільки до [PERSON]він таких почуттів не має,підтримувати з ним родинні зв*язки надалі не бажає. Як вбачається із висновків органу опіки та піклування районної адміністрації по Шевченківському району Запорізької міської ради від 07.02.2018 р.,малолітній [PERSON][INFO],проживає разом із матір*ю [PERSON],яка самостійно займається його вихованням,утриманням,розвитком.Позбавлення [PERSON]батьківських прав відносно сина [PERSON].є доцільним з огляду на встановлений факт ухилення батька від виконання батьківських обов*язків на відповідає інтересам дитини. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до роз*яснень Верховного Суду України в п.16 Постанови Пленуму N 3 від 30.03.2007р.»Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав,передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце,коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини,її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема:не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Встановлені судом обставини переконують у тому,що відповідач як батько малолітнього [PERSON],[INFO],не виконує своїх обов*язків та свідомо ухиляються від піклування про фізичний і духовний розвиток дитини,її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини,не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини,не створює умов для отримання сином освіти. Фактично між дитиною та батьком не виникло родинних стосунків,притаманних сім*ї,між ними немає почуттів любові,емоційного зв*язку. Дитина не відчуває потреби у батькові,оскільки з раннього віку покинута ним на вихованні матері та батька не пам*ятає,вважає справжнім батьком іншого чоловіка,яким виховується у сім*ї матері,хоче мати з ним одне прізвище,що вказує на відсутність у дитини інтересу до рідного батька та небажання бути з ним пов*язаним формально навіть прізвищем. Відповідач після припинення шлюбних відносин з позивачкою дитиною не цікавився, має інші інтереси та проживає окремо від дитини,намірів в подальшому змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов*язків не висловлював,виховання дитини матір*ю та самоусунення від участі у житті сина є для нього зручним. Крім того,відповідач за місцем проживання у сім*ї позивачки на час припинення їх шлюбних відносин зарекомендував себе з негативної сторони як особа із шкідливим звичками та низькими моральними якостями,участі у вихованні сина не приймав вже у 2005 р. Враховуючи тривалість часу,протягом якого відповідач без жодних об*єктивних перешкод не виконує своїх батьківських обов*язків відносно сина ,його небажання змінити ставлення до виховання дитини та піклуватися про нього,суд прийшов до висновку,що винна поведінка батька відносно сина знайшла своє підтвердження доказами і до відповідача необхідно застосувати саме такий захід, як позбавлення батьківських прав,який є крайньою мірою впливу на осіб, які порушують батьківські обов*язки,однак є повністю співмірним із характером поведінки батька відносно дитини та інших обставин справи. З урахуванням наведеного вище суд дійшов до висновку про задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав як ґрунтованого на законі та доведеного доказами. Відповідно до ст.141 ЦПК України,судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимоги.Розмір витрат,які сторона сплатила або має сплатити у зв*язку з розглядом справи,встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказі,які подаються до закінчення судових дебатів або протягом п*яти днів після ухвалення рішення суду за умови,що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивачем при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 640 гр.,про що надана квитанція,який при задоволенні позову у повному обсязі суд стягує з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 150, 164, 165 СК України,ст.12,13,76,81,141,258,259,265,280,284,353,355 ЦПК України,суд-

Outcome: approved