Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-26 00:00:00

Військовий прокурор Запорізького гарнізону \~ Південного регіону України звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Бердянської\~ районної ради №7 від 28.12.2000 року земельна ділянка площею 2802,06 га була передана в постійне користування\~ Донецькій КЕЧ військової частини [NUMBER] Бердянського гарнізону для розміщення та обслуговування об`єктів\~ і споруд полігону. На підставі зазначеного рішення був виданий \~державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-ЗП №001486. Наказом Головнокомандувача військ Протиповітряної оборони Збройних син України №75 від 05.11.2003 року військову частину\~ [NUMBER] було ліквідовано, її правонаступником визначено\~ військову частину [NUMBER] (Дніпропетровська область, м. Нікополь). Розпорядженням голови Бердянської районної державної адміністрації\~ від 03.04.2009 року №192 вище вказана земельна ділянка площею 2806,06\~ га була вилучена\~ із користування військової частини [NUMBER] , правонаступника військової частини [NUMBER] та передана до земель запасу Новопетрівської сільської ради Бердянського району. Рішенням господарського суду Запорізької області від 07.12.2010 року, залишеному без змін постановою Донецького\~ апеляційного господарського суду\~ від 15.02.2011 року, був задоволений позов\~ заступника військового прокурора Запорізького гарнізону про скасування\~ розпорядження Бердянської районної державної адміністрації Запорізької області від 03.04.2009 року №192 «Про припинення військовій частині [NUMBER] \~ права постійного користування земельною ділянкою». Разом з тим, під час розгляду справи в суді, головою Бердянської районної державної адміністрації Запорізької області було видане розпорядження\~ від 12.02.2010 року №80 та від 17.02.2010 року №94 «Про передачу громадянам у власність земельних ділянок на території\~ Новопетрівської сільської ради», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення\~ земельних ділянок у власність громадянам\~ для ведення особистого сільського господарства за рахунок земель\~ сільськогосподарського призначення державної власності, які перебувають в запасі на території Новопетрівської\~ сільської ради Бердянського району Запорізької області. Пунктом 2 вказаного розпорядження безоплатно передано у власність громадянам земельні ділянки, в тому числі рілля та пасовища, для ведення особистого сільського господарства, у тому числі й громадяни: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] отримали земельні ділянки по 2,0 га кожний. На виконання зазначених вище розпоряджень [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] отримали державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯК №№920430 (кадастровий номер 2320684500:02:008:0181), 920456 (кадастровий номер 2320684500:02:008:0241), 920460 (кадастровий номер 2320684500:02:008:0245), відповідно. Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 24.04.2012 року задоволено позов Бердянського міжрайонного прокурора та скасовано розпорядження голови Бердянської районної державної адміністрації від 17.02.2010 року №94. Рішеннями Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10.02.2016 року по справі №310/9009/15-ц, 18.01.2016 року по справі №310/8988/15-ц, 03.03.2015 року по справі №801/1127/2012 позовні вимоги прокурора було задоволено визнано недійсними державні акти серії №№920430, 920456, 920460, видані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відповідно, та прийнято рішення щодо повернення від останніх земельних ділянок площею 2,0000 га кожна, що розташовані на території Новопетрівської сільської ради Бердянського району Запорізької області, законному користувачу в/ч [NUMBER] . Посилаючись на те, що військова частина [NUMBER] як правонаступник на законних підставах користується\~ земельною ділянкою, незаконність набуття права власності на земельні ділянки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] встановлена в судовому порядку, що унеможливило набуття [PERSON] права власності на спірні земельні ділянки, прокурор просив зобов`язати [PERSON] повернути земельні ділянки з кадастровими номерами: 2320684500:02:008:0181, 2320684500:02:008:0241, 2320684500:02:008:0245, площею 2,0000 га кожна, які розташовані на території Новопетрівської сільської ради Бердянського району Запорізької області, Міністерству оборони України в особі військової частини [NUMBER] . Прокурор, представники Міністерства оборони України та військової частини [NUMBER] подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, просили позов задовольнити. [PERSON] , повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Подав відзив на позов, в якому зазначив, що між ним та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в березні 2010 року були укладені договори купівлі-продажу земельних ділянок. З того часу він відкрито і без будь-яких обмежень користується своєю приватною власністю і не одержував від будь-яких державних або інших органів вимог або претензій пов`язаних із здійсненням свого права власності на дані земельні ділянки. Звернув увагу суду на пропуск позивачем позовної давності, протиправність заявлених позовних вимог, у зв`язку з чим просив в задоволенні позову відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в зв`язку з наступним. Згідно ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Право на землю набувається і реалізується громадянами і суб`єктами господарської діяльності виключно відповідно до закону. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з вимогами абзацу 1 п. 12 Розділу Х «Перехідні положення» ЗК України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЗК України\~ громадяни України\~ мають право набувати безоплатно у власність\~ або на умовах оренди земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства. Набуття права на землю громадянами України здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки та заповнення державного акта на право приватної власності на землю здійснюють органи місцевого самоврядування або органи виконавчої влади в залежності від місця знаходження земельної ділянки. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У\~ ч. 1 ст. 15 ЦК України закріплюється право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (ст. 13 ), захист прав і свобод людини і громадянина здійснюється судом (ч. 1 ст. 55). Відповідно до\~ст.\~125\~ЗК України\~право власності\~на земельну\~ділянку виникає\~після одержання\~її власником\~документа,\~що посвідчує\~право власності\~та його\~державної реєстрації,\~а відповідно\~до ст.\~126\~ЗК України\~(в\~редакції чинній\~на час\~виникнення спірних\~правовідносин) таким документом був державний акт, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. Згідно із ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому п. 2 Постанови від 16.04.2004 року №4 «Про практику\~ застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»,\~ виходячи з положень ст. ст. 8,124 Конституції України, ст. ст. 26, 30, 87 90, 100, 102, 118, 123, 128, 143 -146, 149, 151, 152 -158, 161, 210, 212 ЗК України,\~ глав 27, 33, 34\~ ЦК України, ст. 15 ЦПК України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками; про визнання недійсними угод купівлі-продажу, дарування, застави, обміну, ренти земельних ділянок, договорів довічного утримання, за якими набувачеві передаються у власність земельні ділянки, укладених із порушенням встановленого законом порядку. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки (на час виникнення спірних відносин) визнавалися документами, що посвідчують право власності й видавалися на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень або цивільно-правових угод. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ст. 155 ЗК України), а також визнається\~ недійсним\~ й державний акт виданий на виконання\~ такого недійсного акту. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце лише у разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Як встановлено судом,\~ розпорядженням голови Бердянської районної державної адміністрації від 12.02.2010 року №80 та від 17.02.2010 року №94 були затверджені проекти землеустрою щодо відведення\~ земельних ділянок у власність громадянам\~ для ведення особистого сільського господарства за рахунок земель\~ сільськогосподарського призначення державної власності, які перебувають в запасі на території Новопетрівської\~ сільської ради Бердянського району Запорізької області та передано [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у власність\~кожному земельні ділянки\~ площею 2,0000 га. На виконання вказаного розпорядження [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] отримали державні акти на право власності на земельні ділянку серії ЯК №№920430, 920456, 920430, відповідно. Також з матеріалів справи вбачається, що зазначені вище особи отримали у власність земельні ділянки за рахунок земель полігону військової частини [NUMBER] , яка правомірно користується земельною ділянкою на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ЗП №001486, що підтверджується рішенням господарського суду Запорізької області від 07.12.2010 року у справі №15/45/09-4/20/10, залишеному без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 15.02.2011 року та постановою Вищого господарського суду України від 19.05.2011 року. У зв`язку з вищевикладеним, рішеннями Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10.02.2016 року по справі №310/9009/15-ц, 18.01.2016 року по справі №310/8988/15-ц, 03.03.2015 року по справі №801/1127/2012 позовні вимоги прокурора було задоволено визнано недійсними державні акти серії №№920430, 920456, 920460, видані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відповідно, та прийнято рішення щодо повернення від останніх земельних ділянок площею 2,0000 га кожна, що розташовані на території Новопетрівської сільської ради Бердянського району Запорізької області, законному користувачу в/ч [NUMBER] . Разом з цим, відповідно до витягів з Державного земельного кадастру про спірні земельні ділянки було встановлено, що їх власником на підставі цивільно-правових договорів є [PERSON] . Згідно ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане у особи, яка не мала права його відчуження, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, зокрема, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. \~ Спірні\~земельні ділянки\~вибули з\~володіння законного\~користувача військової частини [NUMBER] , правонаступником якої є військова частина [NUMBER] , на підставі розпорядження голови Бердянської районної державної адміністрації\~ від 03.04.2009 року №192. Враховуючи, що судовими рішеннями встановлена незаконність розпоряджень голови Бердянської районної державної адміністрації №192 від 03.04.2009 року, №80 від 12.02.2010 року, №94 від 17.02.2010 року, повноважень розпоряджатися землями, віднесеними до категорії оборони, шляхом безоплатної передачі їх у власність громадян для ведення особистого селянського господарства, без вилучення їх у встановленому ст.ст. 143, 144 ЗК України порядку, голова Бердянської районної адміністрації при прийнятті розпоряджень №80 від 10.02.2010 року та №94 від 17.02.2010 року не мав, враховуючи також, що дозволу на передачу земельних ділянок військової частини [NUMBER] Бердянській районній адміністрації Міністерство оборони України не надавало, то у відповідності до ст. 388 ЦК України є підстави для витребування від відповідача спірних земельних ділянок. Щодо посилання відповідача на пропуск прокурором позовної давності, суд зазначає наступне. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Доводи прокурора щодо вжиття з 2009 року заходів для захисту прав Міністерства оборони України та військової частини [NUMBER] підтверджуються матеріалами справи та сторонами не спростовуються. Момент встановлення прокурором власника спірних земельних ділянок підтверджується витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 31.07.2018 року та від 01.08.2018 року, а отже суд приходить до переконання, що даний позов поданий прокурором до суду в межах строку, визначеного ст. 257 ЦК України. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті\~6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 1762,00 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду, підлягає стягненню на його користь з відповідача.

Outcome: approved