Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

В листопаді 2014 року позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом, в якому просила винести рішення, яким усунути їй, [PERSON] перешкоди у користуванні належною їй на праві особистої власності квартирою № 12 в буд. 11-а по вул. Літній в смт. Ювілейне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, шляхом зняття [PERSON] з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою. В обґрунтування позову позивачка вказала на те, що з 30 жовтня 2004 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. 27 грудня 2006 року між ЗАТ «Ерлан» та нею, [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого передано їй у власність квартиру [ADDRESS]. 06 травня 2010 року за її згодою відповідач був зареєстрований в [INFO]. Шлюб з відповідачем розірвано. Зараз вона, [PERSON] прийняла рішення про продаж квартири, однак у добровільному порядку відповідач не бажає знятися з реєстрації за вказаною адресою, а тому вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. Представник позивачки за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку у відповідності до п. 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України (а.с.71), а тому зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області у судове засідання не зявився, надав суду заяву в якій просив розглядати справу без представника їх відділу. Вислухавши пояснення представника позивачки, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, з урахуванням обставин, які згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК не підлягають доказуванню, оскільки визнані сторонами, суд дійшов наступного. Встановлено, що в період з 30 жовтня 2004 року по 10 грудня 2010 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. На підставі договору купівлі-продажу від 27 грудня 2006 року, укладеного між Закритим акціонерним товариством «Ерлан» та [PERSON], останній належить квартира [ADDRESS] (а.с.25-26). Право власності позивачки зареєстроване у встановленому законом порядку на підставі вищевказаного договору, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15477045 від 06 серпня 2007 року (а.с.30). В вищевказаній квартирі зареєстровані позивачка та з 06 травня 2010 року відповідач [PERSON], що підтверджується довідкою ОСББ «Самарське» Дніпропетровського району Дніпропетровської області № 01/10/01 від 01 жовтня 2014 року (а.с.8). Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і\~ громадянина\~захищаються судом. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачка пред'явила негаторний позов. Цей засіб захисту свого права являє собою вимогу власника усунути перешкоди у здійсненні його права. Право на такий судовий захист передбачене ст. 386, 391 ЦК України, відповідно до яких власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння. Абз. 7 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Згідно ст. 7 даного Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема про позбавлення права користування житловим приміщенням. Виходячи зі змісту зазначеної норми права, питання про зняття з реєстрації колишніх членів сімї власника будинку взаємоповязане і залежить від вирішення питання про втрату ними права користування жилим приміщенням, в даному випадку відповідно до норм ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши спосіб захисту, позивач у силу ст. 10 ЦПК України зобовязаний довести правову та фактичну його підставу. Суд за власною ініціативою не може міняти предмет і підстави позову. У частині 2 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз'яснено, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Згідно з вимогами частин 1, 4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте, позивачкою не надано достатніх доказів на підтвердження обставин, з яким норма ст. 72 ЖК України повязує можливість визнання особи, такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановленого терміну. Крім того, позивачка жодним доказом не обґрунтувала свої доводи про те, що реєстрація відповідача в квартирі [ADDRESS] перешкоджає їй у здійсненні нею права користування та розпорядження майном, що набуте у період шлюбу з відповідачем. Враховуючи, що покладені позивачкою в основу позову норми матеріального права не можуть бути самостійною підставою для зняття з реєстраційного обліку члена її сімї, а правових підстав щодо вимог про втрату відповідачем права користування жилим приміщенням з передбачених ст. 72 ЖК України та ст. 405 ЦК України не вбачається, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої \~сторони \~понесені \~нею і документально підтверджені судові витрати. У звязку з відмовою позивачці у задоволенні її вимог, судові витрати (судовий збір) не підлягає стягненню з відповідача і підлягають покладенню на позивачку.

Outcome: dismissed