Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

В квітні 2016 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 30 травня 2008 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб в Джуринській сільській раді Чортківського району, актовий запис № 07. Від подружнього життя в них є двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є постійні сварки, бійки. Фактично їх сімя розпалася, існує формально, тому позивачка прийшла до висновку про необхідність розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу позивачка просить дітей залишити проживати з нею, а також залишити їй прізвище [PERSON]. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнає і не має заперечень відносно того, щоб після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з позивачкою. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що сторони погодилися на те, що після розірвання шлюбу діти залишаються проживати з матір'ю і відносно цього питання на даний час спору не має. Суд, вислухавши пояснення сторін, представника третьої особи, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що з 30 травня 2008 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від подружнього життя в них народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. Між сторонами часто виникали сварки та конфлікти, що привело до припинення подружніх відносин. Сторони не мають спільного бюджету та не ведуть спільне господарство. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, та малолітніх дітей, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Малолітніх дітей сторін після розірвання шлюбу суд залишає проживати з матірю. Також після розірвання шлюбу суд залишає за позивачкою прізвище [PERSON].

Outcome: approved