Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

В лютому 2015 року позивач звернулася до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON], про поділ спільного майна подружжя. В позові вона вказує, що перебувала в зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] з 1998 року. 29 травня 2012 року між ними шлюб було розірвано, однак ще два роки вони проживали спільно в придбаному будинку [ADDRESS], так як позивач надіялась що їхні стосунки стабілізуються, однак цього не сталось. У шлюбі у них народилось двоє дітей: син - [PERSON], [INFO], та син - [PERSON], [INFO], діти знаходяться на її утриманні. Позивач зазначає, що в період шлюбу на спільні кошти ними був придбаний будинок по будинку [ADDRESS]. Так як відповідач постійно пиячив і вчиняв сварки, позивач з дітьми вимушена була переїхати на найману квартиру, де і проживає на даний час. Позивач в позові вказує, що вартість зазначеного вище будинку становить - 20 648,00 грн. Позивач також зазначає, що [PERSON] ухиляється від вирішення питання про розподіл майна, тому позивач змушена звернутися до суду і просить визнати за нею право власності ? частину будинковолодіння по [ADDRESS], виділивши позивачу в користування реально частину відповідну її долі у власності. Також в позові ставиться питання про стягнення з відповідача судових витрат на користь позивача. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Цуркан В.М. позов підтримали та просили його задоволити, посилаючись на обставини, які викладені в позові. З приводу оплати експертизи, яка призначалась ухвалою суду за клопотанням позивача і повернулася до суду без виконання, у зв»язку з тим, що не була оплачена позивачем, - вони в судовому засіданні пояснили, що сума до сплати експертом була вказана досить значна і позивач не мала можливості заплатити вказані кошти, хоча була проінформована про необхідність проведення оплати. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у задоволенні позову. На адресу суду відповідачем було надіслано заперечення в якому вказано, що позов він не визнає. В своїх поясненнях в суді відповідач, так як і в запереченні, вказував, що позовні вимоги позивача не можуть бути задоволені, оскільки обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначає в позові, що будинок придбаний в період їхнього спільного проживання, в той же час позивачем додано до позовної заяви копію рішення Уманського міськрайонного суду від 29.05.2012 року, відповідно до якого їх шлюб розірвано. Також позивач надала довідку Родниківської сільської ради від 23.04.2015 року (вих.. № 259/02-34), в якій вказано, що [PERSON] не проживає в житловому будинку по [ADDRESS] з 06.05.2013 року по даний час. Одночасно, відповідач в запереченні вказує, що позивач стверджує, що є співвласником будинковолодіння [ADDRESS] та просить суд виділити їй реальну частину відповідну її у долі власності. Згідно до договору купівлі-продажу від 04.04.2005 року, він за свої власні кошти, які ним були виручені від продажу квартири в м. Умані, що належала йому на праві приватної власності , особисто придбав житловий будинок [ADDRESS], який розташований на землі Родниківської сільської ради. Також відповідач зазначає, що письмової згоди позивача на укладення договору купівлі-продажу будинку немає, а це вказує на той факт, що він його придбав за власні кошти, особисто. Спільне майно з позивачем вони розділили ще у 2013 році, а в даному будинку позивач проживала, як квартиронаймач, тому права спільної власності вона на нього не має. Також відповідач вказує, що позивач викрала в нього документи, що підтверджують його заперечення проти позову, тому він просить відмовити в повному обсязі у задоволенні вимог позивача. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника і відповідача, дослідивши матеріали справи , - приходить до наступного. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був зареєстрований 05 червня 1998 року у відділі РАГС м. Дружківки Донецької області, актовий запис №151 та 29 травня 2012 року згідно рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області суду шлюб між ними було розірвано ( а.с. 5 ). Вказані факти сторони в судовому засіданні визнали, при цьому до позову позивачем долучено ксерокопію відповідного рішення суду і для огляду належним чином завірена копія даного рішення суду сторонами не надавалась. В договорі купівлі -продажу будинку , що був укладений 04 квітня 2005 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] з одного боку ( продавці) та [PERSON] ( покупець) з іншого боку, вказано що предметом договору є будинок [ADDRESS] ( оригінал вказаного договору сторонами для огляду в судовому засіданні не надався). В тексті позовної заяви позивачем ставилось питання про призначення судової будівельно-технічної експертизи для визначення можливості та варіантів реального поділу будинковолодіння з врахуванням того, що в позові ставилось питання про реальний розподіл відповідного об»єкту нерухомості і вказане клопотання було заявлене стороною позивача в судовому засіданні . 10 липня 2015 року в даній справі судом було призначено судову будівельно-технічну експертизу за клопотанням позивача та її представника. Оплату за проведення експертизи було покладено на [PERSON] і зазначено про наслідки ухилення від участі в експертизі передбачені ЦПК України. 29 січня 2016 року дана цивільна справа була повернута до суду з експертної установи без виконання у зв»язку з неоплатою. Відповідно до ст. 57 ч.. 1 ЦПК України - доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. При цьому ч. 2 ст. 57 ЦПК України вказано, що ці дані встановлюються в т.ч. - на підставі висновків експертів. Згідно з вимогами ст. 66 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені в результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання задані судом. Відповідно до положень ст.. 152 ЖК України - у випадку коли для поділу будинку необхідне переобладнання чи перепланування, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої ради. Тобто переобладнання і перепланування житлового будинку, що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до вимог ст.. 152 ЖК, проводиться лише з дозволу виконавчого комітету відповідної ради.. Аналогічно позиція викладена в Постанові Пленуму Верховного суду України від 04 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок ( також в даному випадку вирішується питання про те, чи є взагалі технічна можливість поділу). Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми , хвороба тощо ) самостійного заробітку ( доходу). Вважається , що кожна річ, набута за час шлюбу , крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. В ч. 1 ст. 68 СК України вказано, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна , що належить їм на праві спільної сумісної власності , незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розподілити майно за взаємною згодою - ч. 2 ст. 69 СК України. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.1 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини , чоловіка , дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», - поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст.372 ЦК України. В п. 24 Постанови зазначено, що не належить до спільної сумісної власності подружжя майно одного з подружжя, набуте під час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності - є спільною сумісною власністю. Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. При цьому, при поділі майна суд виходить із того, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Якщо річ неможливо розділити, вона присуджується одному з подружжя. Якщо виділити в натурі частину із загального майна не можна, хтось один із подружжя має право на отримання від іншого грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частини. Проте, така компенсація може бути надана лише за згодою колишньої дружини чи чоловіка. Крім того, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Пленум Верховного Суду України в постанові від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» відзначив, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, для визначення якої при необхідності призначається експертиза. Відповідач в судовому засіданні вказував, що він не згідний з оцінкою житлового будинку, яка вказана в позові позивачем. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На позивача покладений обов'язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень Цивільного кодексу України. Тобто, відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України - позивач повинен довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 ЦПК України, зазначені ним обставини. Однак таких доказів позивач не надала. Таким чином, при викладених обставинах, у зв'язку з тим, що позивач не довела тих обставин, на які вона посилається в своїй позовній заяві ( з врахуванням предмету і підстав заявленого нею позову про реальний розподіл відповідного об»єкту нерухомості) - позов не підлягає задоволенню. При цьому позивач питання про визнання ідеальних часток подружжя у відповідному майні ( без його реального розподілу ) чи компенсацію вартості частки у спільному майні - не ставила.

Outcome: dismissed