Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

В лютому 2017 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визначення порядку користування квартирою. Свої вимоги мотивувала тим, що згідно договору дарування батько позивачки [PERSON] та його дружина відповідачка [PERSON] подарували їй квартиру [ADDRESS]. При укладенні договору сторони домовились, що дарувальники мають право проживати та бути зареєстрованими в цій квартирі та безоплатно користуватись нею. 29.12.2006 р. батько позивачки [PERSON] помер. Після його смерті та до теперішнього часу відповідачка продовжує проживати у вказаній квартирі. Згідно Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.12.2016 р. відповідачку зобовязано не чинити перешкоди позивачці у користуванні спірною квартирою та вселено відповідачку до цієї квартири. Однак позивачка вказує, що після її вселення сторони не можуть дійти згоди щодо порядку користування квартирою, в звязку з чим виникла необхідність у визначенні такого порядку користування. Посилаючись на вищевикладене, позивачка просить суд визначити порядок користування квартирою № 11 в будинку № 126/3 по вул. Космонавтів в м. Миколаєві, залишивши в користуванні [PERSON] житлову кімнату площею 10,3 кв.м, у користуванні [PERSON] житлову кімнату площею 16,9 кв.м, інші приміщення: кухню, туалет, ванну та коридор залишити в загальному користуванні, та стягнути з відповідачки судові витрати. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що протягом багатьох років мешкає у зазначеній квартирі саме у кімнаті площею 16,9 кв.м., в той час коли позивач взагалі мешкає у іншій державі. Крім того вказує на життєво необхідний для її здоровя доступ до приміщення лоджії балкону, який поєднаний із кімнатою площею 16,9 кв.м. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Згідно Свідоцтва про народження [PERSON] є батьком [PERSON] (після укладення шлюбу - [PERSON]) [PERSON], [INFO] З матеріалів справи вбачається, що квартира [ADDRESS] належала [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності в рівних частках по ? частині кожному на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого ПН ММНО [PERSON] 07.06.2003 р. за реєстром № 1482. 07.04.2006 р. між [PERSON], [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON] з іншої сторони, був укладений Договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Другої Миколаївської держаної нотаріальної контори [PERSON] Відповідно до умов вказаного Договору дарування [PERSON] та [PERSON] подарували [PERSON] цілу квартиру [ADDRESS]. Згідно п. 11 Договору дарування сторони домовились, що дарувальник та дарувальниця мають право проживати та бути зареєстрованими в подарованій квартирі і безоплатно користуватись нею. Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно ст.ст. 718, 719 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. У відповідності до ст. 722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. 29.12.2006 р. [PERSON] помер. Після його смерті та до теперішнього часу відповідачка [PERSON] продовжує проживати в [INFO]. При цьому користується усією квартирою. Позивач постійно мешкає у Молдові, інколи приїжджає до м. Миколаєва. 20.12.2016 р. Ленінським районним судом м. Миколаєва було постановлено рішення по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення, відповідно до якого позовні вимоги було задоволено. А саме зобовязано [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у користуванні квартирою № 11 в будинку № 126/3 по вулиці Космонавтів в м. Миколаєві та вселено [PERSON] до даної квартири. З матеріалів справи вбачається, що відповідачкою виконано вказане рішення суду та вона надала позивачці комплект ключів від спірної квартири та більше не чинить перешкоди у користуванні позивачкою квартирою. Як вбачається з копії технічного паспорту, квартира [ADDRESS] складається з двох житлових кімнат: 1-а кімната - 10,3 кв.м., 2-а кімната 16,9 кв.м., а також коридору 5,7 кв.м., ванної 2,1 кв.м., кухні 7,0 кв.м. Квартира обладнана лоджією - 2,0 кв.м. Кімнатою площею 16,9 кв.м. фактично постійно користується відповідачка, яка надає її у користування позивачці, коли та відвідує місто, кімната площею 10,3 кв.м сторонами не використовується. На теперішній час мешканці вказаної квартири не можуть добровільно дійти згоди щодо користування кімнатами, в них виникають суперечки щодо порядку користування приміщеннями, оплати комунальних послуг, тощо. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження майном. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК ). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Право власності (володіння, користування, розпорядження) може бути обмежено чи припинено лише у випадках і в порядку, встановленому законом. Право власності є непорушним. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Квартири, що є приватній власності громадян, не можуть бути в них вилучено, а власника не може бути позбавлено права користування квартирою, крім випадків, встановлених законодавством України. Відповідно до ст. 358 ЦК України та п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 р. Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності - право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. При цьому кожен із них має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі недосягнення співвласниками згоди про таке, спір вирішується судом за такими ж правилами. При цьому квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги те, що позивачка є власником спірної квартири, проте постійно мешкає у Молдові, а відповідачка має право в ній постійно проживати; згідно порядку користування, який склався, відповідач протягом багатьох років мешкає у кімнаті площею 16,9 кв.м., є людиною похилого віку, для якої життєво необхідним є користування лоджією, суд вважає, що визначення порядку користування, на якому наполягає позивач, призведе до суттєвого порушення прав відповідача, через що суд прийшов до висновку про задоволення позову частково, виділивши у користування позивача кімнату площею 10,3 кв.м. На підставі\~\~ст.ст. 316, 317, 391, 717, 718, 719 ЦК України, та

Outcome: partial