Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

В квітні 2017р. позивач ДП»Антонов» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON], в якому просив суд: стягнути з відповідачів на свою користь суму заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01 квітня 2003р. по 31 грудня 2015р. у розмірі 28948,90 грн.; суму інфляційних втрат та 3,0 % річних за період з 21 квітня 2003р. по 31 грудня 2016р. у розмірі 39503,35 грн. та 682,55 грн. відповідно, а також понесені судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідачі зареєстровані та проживають в [ADDRESS], при цьому, не в повному обсязі сплачують плату за комунальні послуги та послуги за утримання будинку. Так, відповідачам надавались комунальні послуги, а саме: користування тепловою енергією, вивезення побутових відходів, водовідведення, а також інші послуги з утримання будинку та прибудинкової території. До того ж відповідачі щомісяця отримують від позивача рахунки на оплату квартирної плати та комунальних послуг, однак платежі здійснюють нерегулярно, внаслідок чого утворився зазначений борг, оскільки відповідачі у добровільному порядку борг не погашають, позивач вимушений був звернутися до суду за його примусовим стягненням, а також просив суд стягнути інфляційні втрати та 3,0 % річних. До судового засідання стороною позивача було подано на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача, заявлені позовні вимоги сторона позивача підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку за місцем їх реєстрації, поважності причин неявки суду не повідомили, відзиву на позов не подано. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. На підставі ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України плата за користування житлом /квартирна плата/ обчислюється виходячи із загальної площі квартири, а плата за комунальні послуги /водопостачання, газ, та інші послуги/ береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами у відповідності до кількості проживаючих в квартирі осіб. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 р. «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, позивач є власником квартири [ADDRESS] . Відповідачі є співнаймачами кімнати/квартири [ADDRESS] Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно ч.2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною. Відповідно до ч.2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (сплатила суму коштів), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Таким чином, наявність взаємовідносин між позивачем та відповідачами, а отже, і виникнення цивільних прав і обов'язків, підтверджується діями сторін: позивач здійснює надання житлово-комунальних послуг до помешкання відповідача (водопостачання, опалення, утримання будинку та прибудинкової території), а відповідачі отримують та користуються даними послугами та відповідно зобов'язані здійснювати оплату наданих житлово-комунальних послуг. Згідно із ч. 3 ст. 815 ЦК України, ч. 1 ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Стаття 64 ЖК України передбачає принцип рівності прав і обов'язків наймача житла та членів його сім'ї. Відповідно до розрахунку боргу по платі за комунальні послуги, проведеним працівниками бухгалтерії позивача, заборгованість відповідачів, за період з 01 липня 2010р. по 01 квітня 2017р. становить 8454,40 грн. Відповідно до розрахунку боргу по квартирній платі та платі за комунальні послуги, проведеним працівниками бухгалтерії позивача, заборгованість відповідачів, за період з 01 квітня 2003р. по 31 грудня 2015р. становить 28948, 90 грн. Згідно із п. 5) ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 10) ч. 3 ст. 20 вищезазначеного Закону встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. Разом із тим, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за житлово-комунальні послуги в розмірі 28948, 90 грн. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник який прострочив виконання зобов'язання, зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором чи законом. У відповідності до норм ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. З урахуванням викладеного, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідачів на його користь суму інфляційних втрат та 3,0 % річних за період з 21 квітня 2003р. по 31 грудня 2016р. у розмірі 39503,35 грн. та 682,55 грн., також підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 800,0 грн. з кожного.

Outcome: approved