Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

В лютому 2015р. позивач КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], в якому просило суд: стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за комунальні послуги в сумі 12693,9 грн.; інфляційні втрати 787,84 грн.; 3,0 % річних в сумі 913,76 грн.,а також судовий збір. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідачка, як власник квартири [ADDRESS], в якій зареєстрована і проживає та не в повному обсязі сплачує плату за комунальні послуги та послуги за утримання будинку. Так, за час проживання у вказаній квартирі відповідачці надавались комунальні послуги, а саме холодне водопостачання, гаряче водопостачання, користування тепловою енергією, вивезення побутових відходів, водовідведення, а також інші послуги з утримання будинку та прибудинкової території. До того ж відповідачка щомісяця отримувала рахунки на оплату квартирної плати та комунальних послуг, однак платежі здійснювалися не регулярно, внаслідок чого утворився борг, який станом на січень 2014р. складає 12693,9 грн., оскільки відповідачка у добровільному порядку борг не погашає, позивач вимушений був звернутися до суду за його примусовим стягненням, а також просив суд стягнути інфляційні втрати та 3,0 % річних. В судовому засіданні представник позивача, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав,зазначених в позові, просила суд позов задовольнити. Відповідачка проти позову заперечувала, клопотала перед судом про застосування строку позовної давності, наголошуючи, що позивачем не здійснюється утримання прибудинкової території, оскільки остання взагалі відсутня, і рішення органу місцевого самоврядування про виділення земельної ділянки не ухвалювалось. Також звертала увагу суду, що між сторонами відсутні будь-які договірні правовідносини, а тому вимоги позивача є безпідставними. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. На підставі ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України плата за користування житлом /квартирна плата/ обчислюється виходячи із загальної площі квартири, а плата за комунальні послуги /водопостачання, газ, та інші послуги/ береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами у відповідності до кількості проживаючих в квартирі осіб. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 р. «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, відповідачка зареєстрована і проживає в квартирі [ADDRESS] Згідно із розрахунком боргу по квартирній платі та платі за комунальні послуги, проведеним працівниками бухгалтерії позивача, заборгованість відповідачки за період часу з 01 липня 2009р. по 01 січня 2014р. становить 12693,9 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Згідно із п. 5) ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України). У відповідності з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З наданого стороною позивача розрахунку заборгованості, вбачається, що відповідачкою мало місце сплата суми заборгованості але не в повному обсязі, певний період, а саме до вересня 2012р. вона взагалі не сплачувала, крім платежу за лютий 2010р. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, а також враховуючи те, що мало місце пропуск стороною позивача строку позовної давності, без поважної причини, і не подання клопотання про його поновлення, відсутність відповідного рішення органу місцевого самоврядування про виділ земельної ділянки, на який розташований будинок [ADDRESS], суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме слід стягнути з відповідачки на користь позивача суму заборгованості за житлово-комунальні послуги та плату за утримання будинку у розмірі 4117,37 грн. за період з лютого 2012р. по січень 2014р., при цьому зазначена сума заборгованості не містить витрат у розмірі 301,77 грн. пов'язаних з прибиранням прибудинкової території. Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідачки на користь позивача інфляційних втрат та 3,0 % річних, то в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки такі вимоги не можна визнати обґрунтованими, у зв'язку з тим, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову про стягнення заборгованості за комунальні послуги. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,6 грн.

Outcome: partial