Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-05 00:00:00

в обґрунтування позову із посиланням на ст.ст. 75, 79,80-83, 84 СК України позивач зазначає, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 08 жовтня 2016 року. Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO]. Шлюб не розірвано, однак сімейні відносини припинені з червня 2017 року. З того часу спільне господарство не ведеться, сторони проживають окремо. Дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно не утримує родину, хоча може надавати таку допомогу, оскільки працює в готельному комплексі «SunRai» та має стабільний заробіток. На утриманні відповідача інших осіб не перебуває. Позивач не має змоги працювати, так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною. В судове засідання позивач не зявилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність. Позов підтримала. Відповідач в судове засідання не зявився, відзив у встановлений судом строк не надав. В підготовчому засіданні 06 квітня 2018 року заперечив проти задоволення позову, вказавши про надання ним коштів на утримання сімї та надавши суду докази на підтвердження своєї позиції. Враховуючи те, що відповідачем в підготовчому засіданні надано докази на підтвердження своєї позиції та з огляду неявку відповідача до судового засідання без поважних причин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача з урахуванням положень ст.223 ЦПК України. При цьому, оскільки наявні обставини, які виключають можливість постановлення заочного рішення у справі подання відповідачем доказів в обґрунтування заперечень проти позову, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами. Позовна заява у відповідності до положень п.9 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції, встановленій Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII розглянута за правилами чинного ЦПК України з урахуванням вимог до заяви, в редакції ЦПК України, що діяли до набрання чинності Законом України № 2147-VIII. У зв'язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Матеріали справи свідчать, що позивач перебуває у шлюбі з відповідачем з 08 жовтня 2016 року /а.с.5/. Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO] /а.с.6/. Дитина проживає з позивачем за адресою: вул. Медова, 35-а, м. Новомосковськ, Дніпропетровська область та знаходиться на утриманні [PERSON] /а.с.7/. Докази, надані відповідачем у виді чеків на придбання товару, виписок з банку про перерахунок грошових коштів свідчать про сплату відповідачем грошових коштів позивачу, придбання продуктів харчування в період з 21 червня 2017 року по 09 лютого 2018 року. Також, з означених доказів вбачається отримання відповідачем доходу у виді заробітної плати, придбання позивачем 18 лютого 2018 року підгузків на суму 235,90 грн., 11 лютого 2018 року підгузків на суму 218,60 грн. Також судом досліджено докази, надані відповідачем у виді договорів оренди житлових приміщень, які за своїм змістом вказують на найм житлових приміщень [PERSON] та [PERSON], однак дані докази самі по собі не є належними у справі, оскільки не вказують на наявність обставин які підтверджують або спростовують позицію сторін у справі. Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з таких норм законодавства. Згідно ст. 75 СК України дружина, чоловік, повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до вимог ч.2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. У відповідності до ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Так, з наданих суду доказів вбачається, судом встановлено, що відповідач є працездатним, протипоказань до окремих видів праці не має. Отримує дохід. Доказів негативного стану здоров`я позивача, відповідача суду не надано, як не надано відомостей про наявність у відповідача нерухомого майна у власності, інших видів доходу, наявності на утриманні інших осіб, окрім спільної дитини сторін. За таких обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині визначеного позивачем розміру аліментів та вважає за необхідне призначити до стягнення з відповідача на користь позивача на її утримання аліменти в розмірі 1/6 частини від всіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку, оскільки суду не доведено неможливості надавати допомогу в утриманні позивача. Інших даних про стан здоровя, матеріальний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, інших обставин, що мають істотне значення та враховуються судом при визначенні розміру аліментів не встановлено, відповідачем не повідомлено. У відповідності до ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Позов предявлений 30 листопада 2017 року. Водночас, надані суду докази свідчать про перерахування відповідачем позивачу грошових коштів у розмірі 201,01 грн. 09 лютого 2018 року, 2100,00 грн. 07 лютого 2018 року, 201,01 грн. 24 січня 2018 року, 201,01 грн. 23 січня 2018 року, 1005,03 грн. 16 січня 2018 року, 1005,03 грн. 03 січня 2018 року, 2010,05 грн. 21 грудня 2017 року. За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути аліменти з дня останньої сплати відповідачем позивачу грошових коштів, а саме з 09 лютого 2018 року. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору, а тому судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь Держави.

Outcome: partial