Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

В листопаді 2018 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В позові [PERSON] вказала , що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 2007 р. по 2013 р. Від шлюбу мають двох дітей : дочку [PERSON] ,2007 р.н. та сина [PERSON] , 2009 р.н. Після розірвання шлюбу діти проживають з позивачем . Батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей , не цікавиться їх фізичним і духовним розвитком , матеріально не забезпечує, аліменти не сплачує та має заборгованість з виплати аліментів. Прохала позбавити батьківських прав відповідача відносно дітей. У судове засідання позивач не з'явилася , подала заяву слухати справу у її відсутність , позов підтримує , просить задовольнити. Відповідач до суду не з'явився , подав заяву до суду , в якій прохає слухати справу у його відсутність , проти позбавлення батьківських прав не заперечує. Представник третьої особи у судовому засіданні проти позову не заперечував , просив задовольнити позов. Суд , вислухавши пояснення представника третьої особи , дослідивши письмові докази по справі , дійшов до наступних висновків. Статтею 150 СК України передбачений обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із частинами 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно із частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Зазначені гарантії кореспондуються із ст. 52 Конституції України, відповідно до якої діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. В свою чергу, відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування всіх обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Матеріалами справи встановлено , що сторони з січня 2007 року по вересень 2013 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Відповідно до рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 25.09.2013 р. шлюб розірвано. Рішення набрало законної сили 06.10.2013 р. За час шлюбу у сторін народилося двоє дітей : [PERSON], [INFO] та [PERSON] , [INFO] Згідно свідоцтв про народження, батьками дітей записаний [PERSON] Як свідчить довідка Краснокутської селищної ради від 09.10.2018 р. [PERSON] зареєстрована зі своїми дітьми по [ADDRESS] . Вказаний будинок належить позивачу на праві власності ,згідно договору дарування від 27.05.2010 р., про що свідчить витяг РКП « Краснокутське БТІ « від 01.06.2010 року. Згідно акту обстеження умов проживання складеним депутатом Краснокутської селищної ради від 18.06.2018 р. , [PERSON] проживає зі своїми дітьми по [ADDRESS] . Будинок газифікований , цегляний , має водопостачання , умови проживання для дітей задовільні. Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 27.03.2014 р. з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання 2 дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів відповідача, але не менше 30% відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку до досягнення повноліття дітей. Згідно розрахунку старшого державного виконавця Краснокутського РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області від 22.06.2018 р., заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів станом на 31.05.2018 р. складає 40 133,41 грн. Діти [PERSON] та [PERSON] навчаються в Харківській ЗОШ №38 , за місцем навчання характеризуються позитивно. Крім того , як зазначено в характеристиках навчального закладу , у матері з дітьми панують доброзичливі відносини , батько у житті дітей участі не приймає , до школи не приходить , навчанням дітей не цікавиться. Відповідно до ч. 5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини . батьків , а також інших документів ,які стосуються справи. Висновком органу опіки та піклування Краснокутської РДА Харківської області №1 від 24.01.2019 р. підтверджується доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітніх дітей. Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Позивачем надані суду безспірні та достатні докази винної поведінки та свідомого нехтування батьківськими обов'язками відповідачем, які свідчать про ухилення від виховання дітей. Судом встановлено , що батько долею дітей не цікавиться , бажання бачитися та спілкуватися з ними не виявляє, матеріальної допомоги на утримання дочки та сина не надає, ухиляється від сплати аліментів, не займається їх фізичним та духовним розвитком, не цікавиться їх навчанням , не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, лікування дітей. Крім того , в заяві , посвідченій приватним нотаріусом Краснокутського районного нотаріального округу Соломко С.І. від 14.12.2016 р. , [PERSON] вказав , що відмовляється від батьківських прав , утримання та виховання своїх дітей. Суд , вважає , що позов [PERSON] підлягає задоволенню , а відповідач позбавленню батьківських прав. Крім того , під час звернення до суду позивач сплатила судовий збір у сумі 704,80 грн. ,який на підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved