Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

В липні 2018 року позивач звернувся до Оболонського районного суду м.Києва із позовом, в якому просить розірвати шлюб укладений між ним та відповідачем, зареєстрований 10 жовтня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 135. Свої вимоги обґрунтував тим, що подружні відносини між ним та відповідачем припинились через відсутність взаєморозуміння та поваги між ними, розходженя поглядів на сімейне відносини та життєві цінності. Протягом десяти років вони проживають окремо. Спільних дітей від шлюбу вони не мають. Оскільки звязок з відповідачем втрачений, розірвати шлюб через органу РАЦС є не можливим. Тому він змушений звернутися до суду з позовом і вважає, що їх шлюб з відповідачкою розпався остаточно і примирення неможливе, на розірванні шлюбу наполягає. Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 26.07.2018 року вказана справа була передана на розгляд до Жовтовдського міського суду Дніпропетровської області за підсудністю. Позивач, як і відповідач, у судове засідання не з'явились, про день, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. В матеріалах справи міститься заява позивача [PERSON] про розгляд справи без його участі. /а.с.33/ Відповідач [PERSON] викликалася у судове засідання шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. Відзиву на позов від відповідача до суду не надходило. У відповідності з ч.11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає, що є передбачені ст.ст. 280,281 ЦПК України підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. \~Суд, вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків. Відповідно до статей 12,13 ЦПК України\~учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-БК № 068281, між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], 10 жовтня 2007 року укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис №1744 /а.с.6/. \~ Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Судом встановлено, що шлюбні відносини сторін на даний час фактично припинені, сторони проживають окремо та спільне господарство не ведуть, позивач вважає, що примирення неможливе, тому подальше спільне проживання та збереження шлюбу суперечить її інтересам. Відповідач своїм правом на подачу заперечень не скористався, відзиву на позовну заяву не надав, а тому у суду нема підстав сумніватися у доводах викладених позивачем, як підставах для розірвання шлюбу. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Згідно зі ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, не згодна на примирення, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Суд вирішуючи справу про розірвання шлюбу, перш за все виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до вимог ч.2 ст. 114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст.\~115\~СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Пунктом 2 ч. 3 ст.\~115\~СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно з п.6 ч.1\~ст.\~264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Позивач у своєму позові просив стягнути з відповідача сплачений ним судовий збір у розмірі 704,80 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2960 грн. Разом з тим, судові витрати є предметом доказування у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає лише судовий збір в розмірі 704,80 грн., який підтверджений квитанцією №77891 (а.с.1). Будь-які інші платіжні документи, які підтверджують сплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу у сумі 2960 грн. матеріали справи не містять. Витяг з договору про надання правничих послуг та копія ордеру не є платіжними документами, їх наявність не є достатніми доказами понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу. З врахуванням наведеного, позов в частині стягненн витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягає.

Outcome: partial