overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

В липні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. Вказував, що з відповідачкою зареєстрували шлюб 28 вересня 1997 року у відділі РАГС Чернівецького міськвиконкому за актовим записом № 1443, шлюб у нього другий, у відповідачки перший. Від шлюбу є син [PERSON], [INFO], який проживає разом з відповідачкою та після розірвання шлюбу залишиться проживати з нею. Спору про поділ майна на даний час немає. Посилався на те, що сімейне життя з відповідачкою не склалось, в липні 2015 року вони припинили подружні стосунки, з того часу не ведуть спільного господарства, проживають окремо в різних квартирах. Причиною розпаду сімї було те, що між ними немає взаєморозуміння, із-за чого періодично виникали сварки, які призводили до емоційного напруження, жити так далі він не бажає. Подальше спільне проживання і збереження сімї та шлюбу з відповідачкою буде суперечити його інтересам, примирення неможливе. Просить розірвати шлюб з відповідачкою [PERSON] Ухвалою суду від 18 серпня 2015 року справу розглядом було відкладено на три місяці і цей строк надавався сторонам для примирення. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просить розірвати шлюб з відповідачкою [PERSON] з підстав, вказаних в позовній заяві, повністю підтвердивши викладені в ній обставини, доповнив, що за час, наданий судом для примирення, вони з відповідачкою не примирились і на примирення не згідний. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала, згодна на розірвання шлюбу, оскільки сімя дійсно розпалась з тих причин, на які посилався позивач, з липня 2015 року вони проживають окремо, за час наданий судом для примирення, вони намагались налагодити відносини, однак позивач не виділяв їй та сину достатньо часу для спілкування з ними, він не виявляє бажання з нею проживати, а для збереження сімї та шлюбу необхідна згода як чоловіка, так і дружини, вони не примирились, зберегти сімю не змогли. Заслухавши пояснення позивача та відповідачки, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення. Судом встановлено, що збереження сімї та шлюбу між сторонами стало неможливим. Останні три роки відносини між ними погіршувались, в липні 2015 року вони остаточно припинили подружні стосунки, з того часу не ведуть спільного господарства, проживають окремо в різних квартирах. Причиною розпаду сімї сторін були різні погляди на життя та сімейні стосунки, відсутність взаєморозуміння, через що між ними періодично виникали сварки, які призводили до емоційного напруження, за час, наданий судом для примирення, вони не примирились і на примирення не згідні, а тому суд вважає, що сімя сторін розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, в звязку з чим шлюб належить розірвати. Суд вважає, що неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], після розірвання шлюбу зі згоди обох батьків належить залишити проживати з матірю [PERSON], з якою він проживає. На підставі викладеного, ст.ст.105 ч.3, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

В липні 2015 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначив, що 14.07.2012 року між ним та відповідачкою був укладений шлюб. Подружнє життя не склалося через постійні сварки та відсутність взаєморозуміння. Фактичні шлюбні відносини припинені з квітня 2014 року. У судове засідання позивач не зявився, але від нього надійшла заява, в якій він просить розглядати справу у його відсутність та зазначає, що підтримує позовні вимоги. Відповідачка в судове засідання не зявилася, не попередивши суд про причини своєї неявки, хоча про день і час розгляду справи була повідомлена належним чином. Статтею 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду даної справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Судом встановлено, що 14 липня 2012 року сторони зареєстрували шлюб у Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, актовий запис 106, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КЕ №131252, виданим Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції (а.с. 3). Подружнє життя не склалося через постійні сварки та відсутність взаєморозуміння. Фактичні шлюбні відносини припинені з квітня 2014 року. Відповідно до положення ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

В липні 2015 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що життя з відповідачем не склалося через чисельні сварки та конфлікти. У сторін зникли почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть, шлюбно-сімейні стосунки не підтримуть. Сім»я розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливе. Посилаючи на викладене та норми закону, позивач просила суд: розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 01 жовтня 2005 року Виконавчим комітетом Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 20. Позивач в судове засідання не зявився, звернувсь до суду з заявою слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилась, звернулась до суду з заявою слухати справу у її відсутність, позовні вимоги визнала. У зв'язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб Виконавчим комітетом Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 20, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія 1-ОК № 011406 від 01 жовтня 2005 р.. Від спільного проживання сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія 1-ОК № 044286 від 10.08.2006 року, актовий запис № 47. Спільне життя між сторонами не склалося через чисельні конфлікти. У сторін зникли почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Сім»я розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливе. У відповідності до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно з ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 1 ст. 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, укладеного між [PERSON] до [PERSON] є неможливим, подальше сімейне життя подружжя неможливе, сімя розпалась остаточно, збереження сімї сторін суперечить їх інтересам, а також моральним засадам суспільства. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст. 51 Конституції України, ст.ст. 21, 55, 110, 112 Сімейного кодексу України, та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

В липні 2015 року позивач [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що життя з відповідачем не склалося. У сторін зникли почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть. Сім»я розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливе. Посилаючи на викладене та норми закону, позивач просила суд: розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 14 січня 1998 року у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з філією Державного Центру розвитку сімї, актовий запис № 12. Позивач в судове засідання не зявилася, звернулась до суду з заявою слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявивсь, звернувсь до суду з заявою слухати справу у його відсутність, позовні вимоги визнав. У зв'язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За письмовою згодою представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 14 січня 1998 року у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з філією Державного Центру розвитку сімї, актовий запис № 12, що підтверджується свідоцтвом про одруження, \~серія 1-БК № 067496 від 14 січня 1998 року. Від спільного проживання сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія 1-БК № 348398 від 17.11.1999 року, актовий запис № 1009, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві. Спільне життя між сторонами не склалося через чисельні конфлікти. У сторін зникли почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть. У відповідності до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно з ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 1 ст. 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] є неможливим, подальше сімейне життя подружжя неможливе, сімя розпалась остаточно, збереження сімї сторін суперечить їх інтересам, а також моральним засадам суспільства. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст. 51 Конституції України, ст.ст. 21, 55, 110, 112 Сімейного кодексу України, та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

В липні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON], в якій просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, щомісяця та до повноліття дитини. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначила, що відповідач є батьком [PERSON] [INFO], який проживає з нею. Відповідач не в повному обсязі надає матеріальну допомогу на утримання сина. Тому позивач просить суд стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, щомісяця та до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач [PERSON] надала заяву, про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. При цьому суд виходить з наступних обставин. В судовому засіданні було встановлено, що сторони мають одну неповнолітню дитину - сина [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження а.с. 4), який відповідно до довідки про склад сім'ї № 216 від 03.07.2015 року проживає разом з позивачкою. Згідно ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст.181 СК України та ст.183 СК України передбачають, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Розмір частки заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності зі ст.182 СК України суд, врахувавши обставини справи та матеріальне становище платника аліментів, прийшов до висновку, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але розмір аліментів на дитину за жодних обставин не може бути меншим за 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Враховуючи положення Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 з відповідача на користь бюджету Вознесенського району підлягають стягненню судовий збір у сумі 243,60 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-08 00:00:00

В липні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON], в якій просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, щомісяця та до повноліття дитини. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначила, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини: сина [PERSON] [INFO], який проживає з позивачем. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Тому позивач просить суд стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, щомісяця та до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала заяву, в якій просила справу слухати без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до п.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. За згодою позивача суд ухвалив постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. При цьому суд виходить з наступних обставин. В судовому засіданні було встановлено, що сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження а.с. 2), який відповідно до довідки про склад сім'ї від 29.07.2015 року проживає разом з позивачкою. (а.с. 5). Згідно ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст.181 СК України та ст.183 СК України передбачають, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Розмір частки заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності зі ст.182 СК України суд, врахувавши обставини справи та матеріальне становище платника аліментів, прийшов до висновку, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але розмір аліментів на дитину за жодних обставин не може бути меншим за 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Враховуючи положення Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 з відповідача на користь бюджету Вознесенського району підлягають стягненню судовий збір у сумі 487,20 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

В липні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON], в якій просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, щомісяця та до повноліття дитини. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначила, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини: сина [PERSON] [INFO], який проживає з позивачем. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Тому позивач просить суд стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, щомісяця та до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала заяву, в якій просила справу слухати без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до п.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. За згодою позивача суд ухвалив постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. При цьому суд виходить з наступних обставин. В судовому засіданні було встановлено, що сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження а.с. 4), який відповідно до довідки про склад сім'ї від 24.07.2015 року проживає разом з позивачкою. (а.с. 6). Згідно ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст.181 СК України та ст.183 СК України передбачають, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Розмір частки заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності зі ст.182 СК України суд, врахувавши обставини справи та матеріальне становище платника аліментів, прийшов до висновку, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але розмір аліментів на дитину за жодних обставин не може бути меншим за 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Враховуючи положення Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 з відповідача на користь бюджету Вознесенського району підлягають стягненню судовий збір у сумі 243,60 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

В липні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказала , що 04 липня 1997 року у Яструбинівській сільській раді Вознесенського району Миколаївської області було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем, актовий запис №3. Від даного шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей: доньку Ангеліну [INFO], сина [PERSON] [INFO], сина [PERSON] [INFO]. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Причиною розпаду сімї є те, що сторони виявилися різними людьми зі своєрідними характерами, через що між ними постійно виникали сварки та непорозуміння, відсутні почуття поваги та любові, відсутні нормальні відносини. В звязку з цим позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, він неї надійшла заява, в якій вона просить слухати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких причин. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. В судовому засіданні було встановлено, що 04 липня 1997 року у Яструбинівській сільській раді Вознесенського району Миколаївської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №3. (свідоцтво про шлюб 1-ФП №112805, видане 03 серпня 2015 року). Від даного шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей : доньку Ангеліну [INFO], сина [PERSON] [INFO], сина [PERSON] [INFO]. Сторони проживають окремо з лютого 2014 року, спільне господарство не ведуть, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. За такого, враховуючи характер відносин, що склалися між сторонами, відсутність взаєморозуміння між ними, суд вважає, що збереження шлюбу є неможливим. На підставі викладеного,

Outcome: approved