Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

В квітні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача. В обґрунтування позову вказує, що 24.04.2010 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у Тарасівській сільській раді Цюрупинського району Херсонської області, про що в книзі реєстрації шлюбів, 24. 04.2010 року зроблено актовий запис № 04. Від подружнього життя мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, в наслідок чого вона втратили почуття любові та поваги один до одного. Шлюбні відносини між ними фактично припинені з початку вересня 2013 року, з цього періоду спільне господарство не ведеться. Вважає, що їхній шлюб існує формально і його збереження не можливе. Дитина після розірвання шлюбу залишається проживати з нею. Відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання малолітнього сина з початку вересня 2014 року. Коштів на утримання малолітнього сина їй не вистачає, їй допомагають її батьки. Інших малолітніх дітей у відповідача немає, стягнення за виконавчими документами не ведеться. Враховуючи викладене позивачка просила суд розірвати шлюб з відповідачем та стягнути аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні позивачка позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, суд вважає за можливе за згодою позивача провести заочний розгляд справи відповідно до ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що шлюб між сторонами укладено 24.04.2010 року у Тарасівській сільській раді Цюрупинського району Херсонської області, актовий запис № 04. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як пояснила позивач в судовому засіданні сторони не проживають однією сім'єю та не ведуть спільного господарства з вересня 2013 року. Відповідач вказані доводи не спростував. Причиною розірвання шлюбу є те, що у сторін різні погляди на життя. Шлюб набув формального характеру. Спільне життя сторін та збереження сім'ї неможливе, а тому вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття . Згідно ст. 181 ч. 3 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 ч. 3 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред*явлення позову. Відповідачем не надано суду належних доказів на підтвердження того, що ним надаються кошти на утримання дитини, а тому суд приходить до висновку, що вимога про стягнення аліментів також підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved