Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

В інтересах\~[PERSON] (РНОКПП\~[NUMBER])\~до суду\~звернувся її\~представник за\~довіреністю [PERSON]\~з позовом\~до [PERSON]\~комунальної власності\~Одеської міської\~ради (код\~ЄДРПОУ 26302595),\~за участю\~третьої особи,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог на\~предмет спору:\~Одеської міської\~ради,\~про визнання\~права власностіна нежитлове приміщення загальною площею 53,8 м2, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Колонтаївська, 26. Позов подано з підстав набуття права власності за набувальною давністю.\~ Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно з договором купівлі-продажу від 12 вересня 1997 року [PERSON] набув у власність квартиру [ADDRESS]. Поруч із зазначеною квартирою знаходиться нежитлове приміщення загальною площею 53,8 м2, власником якого є територіальна громада м. Одеси. У 1998 році [PERSON] виявив бажання набути у власність зазначене нежитлове приміщення. Проти придбання нежитлового приміщення [PERSON] сусіди не заперечували, надали письмову заяву про згоду на це. Також в.о. начальника ЖЕУ-38 28.09.1998 року надано технічний висновок щодо можливості викупу [PERSON] зазначеного нежитлового приміщення, а у 1999 році МП «НИКОЛАН» було надано технічний висновок щодо стану підсобних приміщень будинку №26 по вул. Колонтаївській, м. Одеса. Відповідно до листа від 16 лютого 1999 року N24 управління архітектури і містобудування ВК ОМР вважає можливим приєднання, шляхом викупу, нежитлового приміщення першого поверху (колишня квартира №8), площею 53,8 м2, до квартири №9 за адресою: м. Одеса, вул. Колонтаївська, 26, де мешкає громадянин [PERSON], на умовах виконання вимог розпорядження МВК від 15 травня 1997 року N9419- р. Розпорядженням Центральної районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради від 19 квітня 2001 року №376 затверджено протокол від 03 жовтня 2000 року №15 районної оціночної комісії по відчуженню обєктів комунальної власності для подальшого використання під підсобне приміщення громадянином [PERSON]; вирішено укласти з громадянином [PERSON] угоду купівлі-продажу нежитлового приміщення (підсобного) за адресою: м. Одеса, вул. Колонтаївська, будинок №26; а також зобовязано громадянина [PERSON], зокрема: перерахувати вартість обєкту продажу на розрахунковий рахунок Центрального райФО; укласти договір з ЖЕО щодо утримання нежитлового приміщення у належному технічному, санітарному та протипожежному стані, та своєчасно вносити плату по ВЕВ; після укладення договору купівлі-продажу зареєструвати його в ОМБТІ та РОН. [PERSON] сплатив грошові кошти за викуп нежитлового приміщення. [PERSON] помер 22 червня 2013 року. Спадкоємцем після смерті [PERSON]С є його дружина - [PERSON]. До теперішнього часу сімя [PERSON] користується нежитловим приміщенням, що знаходиться поруч з квартирою №9 в будинку №26 по вул. Колонтаївська в м. Одесі (колишня квартира №8), проте договір купівлі-продажу так і не був укладений. На думку позивача, вона заволоділа спірним нежитловим приміщенням на законній підставі, відкрито ним користується на протязі 16 років, а тому є всі підстави для визнання за нею права власності на нежитлове приміщення за набувальною давністю у відповідності до вимог ст. 344 ЦК України, що і стало приводом для звернення до суду. Ухвалою судді\~Приморського районного\~суду м.\~Одеси Єршової\~Л.С.\~від 30.05.2018\~року цивільну справу за позовом [PERSON] прийнято до провадження та призначено її розгляд в порядку загального позовного провадження. У судовому засіданні 18.10.2018 року підготовче провадження по справі було закрито та справу призначено до судового розгляду.\~\~ Представником відповідача до суду надано відзив, відповідно до якого позивач незаконно заволоділа та користується спірним нежитловим приміщенням, оскільки договір купівлі-продажу цих приміщень з чоловіком [PERSON] не укладався, на квитанціях відсутні дати та адреса приміщення, за викуп якого [PERSON] сплачував кошти, при цьому сплата відбувалась без укладення договору купівлі-продажу відповідних приміщень та до складення оціночного акту. Сам по собі факт оплати коштів в даному випадку, на думку представника відповідача, в даному випадку не замінює укладення договору і не свідчить про його укладення, оскільки факт передачі грошей не може передувати укладенню договору. Крім того, представник відповідача стверджує, що позивачем не дотримано всі умови, визначені ст. 344 ЦК України, необхідні для набуття права власності на річ за набувальною давністю, оскільки позивач володіє майном поза волею власника і [PERSON] завжди знала хто є власником майна. У судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позову на підставі обставин, викладених у позовній заяві. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов. Представник третьої особи до суду не з`явився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу від 12 вересня 1997 року [PERSON] набув у власність квартиру [ADDRESS]. Поруч із зазначеною квартирою знаходиться нежитлове приміщення загальною площею 53,8 м2, власником якого є територіальна громада м. Одеси. У 1998 році [PERSON] виявив бажання набути у власність зазначене нежитлове приміщення. Проти придбання нежитлового приміщення [PERSON] сусіди не заперечували, надали письмову заяву про згоду на викуп ним нежитлового приміщення (а.с. 7). Виконуючим обов`язки начальника ЖЕУ-38 28.09.1998 року надано технічний висновок щодо можливості викупу [PERSON] зазначеного нежитлового приміщення (а.с. 6). У 1999 році МП «НИКОЛАН» було надано технічний висновок щодо стану підсобних приміщень будинку №26 по вул. Колонтаївській, м. Одеса (а.с. 8-10), відповідно до якого підсобні приміщення будинку №26 по вул. Колонтаївскій самостійні з власним входом, загальна площа приміщень 53,8 кв.м., у тому числі коридор та веранда 13,4 кв.м. У технічному паспорті, виготовленому 07.12.1998 року, на підсобні приміщення площею 53,8 кв.м. в житловому будинку №26 по вул. Колонтаївській у м. Одесі, власником вказаних приміщень зазначено Одеську міську раду (а.с. 12-13). Відповідно до листа від 16 лютого 1999 року N24 (а.с. 15) управління архітектури і містобудування виконавчого комітету Одеської міської ради вважає можливим приєднання, шляхом викупу, нежитлового приміщення першого поверху (колишня квартира №8), площею 53,8 м2, до квартири №9 за адресою: м. Одеса, вул. Колонтаївська, 26, де мешкає громадянин [PERSON], на умовах виконання вимог розпорядження МВК від 15 травня 1997 року N9419- р. Розпорядженням Центральної районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради від 19 квітня 2001 року №376 «Про затвердження протоколу N915 від 02 жовтня 2000 року районної оціночної комісії та; укладення угоди купівлі-продажу нежитлового приміщення з громадянином [PERSON]С.» (а.с. 19) затверджено протокол від 03 жовтня 2000 року №15 районної оціночної комісії по відчуженню обєктів комунальної власності для подальшого використання під підсобне приміщення громадянином [PERSON]; вирішено укласти з громадянином [PERSON] угоду купівлі-продажу нежитлового приміщення (підсобного) за адресою: м. Одеса, вул. Колонтаївська, будинок №26; а також зобовязано громадянина [PERSON], зокрема: перерахувати вартість обєкту продажу на розрахунковий рахунок Центрального райФО 25428120111, код 114, ОФАКБ «МТБ» м. Одеси, МФО 328168, код 03315133, код платежу 24063000;01; укласти договір з ЖЕО щодо утримання нежитлового приміщення у належному технічному, санітарному та протипожежному стані, та своєчасно вносити плату по ВЕВ; після укладення договору купівлі-продажу зареєструвати його в ОМБТІ та РОН. Позивачем до суду надано квитанції, якими підтверджується сплата [PERSON] грошових коштів за вищевказаними реквізитами з призначенням платежу «викуп нежитлового приміщення» (а.с. 16-17). При цьому суд критично відноситься до доводів представника відповідача, що достовірно не відомо, за яке саме приміщення сплачував кошти [PERSON], оскільки Розпорядженням Центральної районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради від 19 квітня 2001 року №376 передбачено сплату коштів за купівлю саме спірного нежитлового приміщення, і кошти сплачувались за реквізитами, вказаними у зазначеному розпорядженні, відомості щодо купівлі будь-яких інших приміщень [PERSON] відсутні. В свою чергу, суд у даному випадку не може вважати, що оскільки [PERSON] оплатив вартість нежитлового приміщення, то він ним користувався на законних підставах, оскільки сторони у судовому засіданні підтвердили, що за життя [PERSON], який помер 22\~червня 2013\~року, договір купівлі-продажу спірного нежитлового приміщення укладено не було, також він не укладався з спадкоємцем [PERSON] його дружиною [PERSON] За твердженнями позивача, до теперішнього часу сімя [PERSON] користується нежитловим приміщенням, що знаходиться поруч з квартирою №9 в будинку №26 по вул. Колонтаївська в м. Одесі (колишня квартира №8). Факт користування [PERSON] спірним нежитловим приміщенням представником відповідача належними доказами не спростовано. Згідно зі\~ статтею 41\~Конституції України \~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічне положення міститься і у\~ статті 321 ЦК України. Відповідно до \~статті 316 ЦК України\~ правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до\~ закону\~ за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). У частині першій\~ статті 344 ЦК України\~ передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. При цьому необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга\~ статті 344 ЦК України). Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном. Розглядаючи спір, який виник між сторонами, суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку, а також встановивши обставини справи, виходить із недоведеності та необґрунтованості заявлених позовних вимог та відсутності сукупності всіх підстав, установлених\~\~ статтею 344 ЦК України, для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю. На спростування доводів про те, що позивач володіє спірною квартирою добросовісно, а тому за нею слід визнати право власності за набувальною давністю, суд зазначає, що \~позивачу достовірно було відомо про те, що договір купівлі-продажу спірного нежитлового приміщення є неукладеним, та його власником залишається територіальна громада м. Одеси. За встановлених судом обставин справи, відсутні підстави, передбачені\~ статтею\~\~ 344 ЦК України, для визнання за позивачем права власності за набувальною давністю. Таким чином, право позивача не може бути захищено в обраний нею спосіб. Суд враховує, що зазначена правова позиція підтримується Верховним Судом (постанови по справам № 201/12550/16-ц від 01 серпня 2018 року та №199/9523/15-ц від 30 січня 2018 року).

Outcome: dismissed