Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

В квітні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віра Леонідівна, яким просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимира Вікторовича№3690 від 14.03.2020 року про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс»заборгованості у розмірі 8 459,80 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі в розмірі 1 261,20 грн. судового збору та 6 000 грн. за надання правничої допомоги. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 14.03.2020 року приватний нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. видано виконавчий напис №3690 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованість в розмірі 8 459, 80 грн. 17.03.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання вказаного виконавчого напису нотаріуса та вчинено ряд виконавчих дій, в тому числі накладено арешт на майно боржника та арештовано його кошти на рахунках в банківських установах. Представник позивача вказує, що заборгованість позичальника перед ТОВ «Фінфорс» на момент вчинення виконавчого напису не може вважатись безспірною, адже нотаріус при вчиненні виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності заборгованості, що підлягає стягненню за написом, та безспірності характеру правовідносин сторін. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда Мохонько В.В. від 10.04.2020 року відкрито провадження та призначено підготовче засідання /а.с. 26-27/. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.04.2020 року, залишеною тез змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 04.06.2020 року, у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено /а.с. 28-30/. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20.05.2020 року витребувано у приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимира Вікторовича належним чином засвідчену копію виконавчого напису №3690 від 14.03.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимиром Вікторовичем про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованість у розмірі 8 459,80 грн. та документів, на підставі яких було здійснено вказаний виконавчий напис /а.с. 41-42/. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.04.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті /а.с. 39-40/. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16.10.2020 року витребувано з Державного нотаріального архіву в Київській області належним чином засвідчену копію виконавчого напису №3690 від 14.03.2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимиром Вікторовичем, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованість в розмірі 8 459,80 грн. та документів, на підставі яких було здійснено вказаний виконавчий напис для долучення до матеріалів справи; витребувано від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В. Л. належним чином засвідчену копію виконавчого напису №3690 від 14.03.2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимиром Вікторовичем, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованість в розмірі 8 459,80 грн. /а.с. 71-72/. Позивач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду представник позивача надала заяву, якою просила провести розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити /а.с. 116/. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлений судом про час та місце розгляду справи належним чином, правом подачі відзиву до суду не скористався. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович та приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віра Леонідівна в судове засідання не з`явились, повідомлені судом про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК). Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК). З матеріалів справи вбачається, що 20.12.2018 р. між ТОВ «СС ЛОУН» та [PERSON] укладено договір надання коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 449665-А, за умовами п. 2.1. якого кредитодавець надав позичальнику фінансову послугу з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю в сумі 4000 грн., а позичальник зобов`язується повернути кредит та проценти у розмірі 1,33% в день (478,8% річних) за користування кредитом до 17.01.2019 р. Кредитний договір укладений в електронній формі та підписаний позичальником з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 14.03.2020 р. приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. за реєстровим № 3690 вчинено виконавчий напис про звернення стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором 449665-А від 20.12.2018 р., укладеним з ТОВ «СС ЛОУН», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 40071779-11 від 23.04.2019 р. є ТОВ «Фінфорс». У вищевказаному виконавчому написі зазначено, що стягнення заборгованості проводиться за період з 23.04.2019 р. по 20.01.2020 р. Сума заборгованості складає 8459,80 грн., в т.ч.: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 4000 грн., прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 2539,80 грн., строкова заборгованість за штрафами і пенями становить 1920 грн. Виконавчий напис від 14.03.2020 р. за № 3690 відповідачемпред`явлено до виконання приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. 17.03.2020 р. приватним виконавцем відкрито виконавче провадження № 61571891 з примусового виконання оспорюваного виконавчого напису, та в межах здійснення даного провадження, зокрема, 12.05.2020 р. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Однак, в матеріалах справи відсутні, а стороною відповідача не надані докази того, що позивачу направлявся договір про відступлення ТОВ «СС ЛОУН» права вимоги ТОВ «Фінфорс» за кредитним договором № 449665-А від 20.12.2018 р. Також, відсутні докази направлення [PERSON] вимоги ТОВ «Фінфорс» про погашення кредитної заборгованості. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Частиною 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст. 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно з пунктом 1.1. вказаної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Пунктом 1.2. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Як передбачено пунктами 3.1., 3.2. Глави 16, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). Пунктом 2 Переліку документів визначено, що для одержання виконавчого написуза кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 р. у справі № 6-887цс17, постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 р. у справі № 310/9293/15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 р. у справі № 305/2082/14-ц. Враховуючи вищевикладене, за клопотанням представника позивача, ухвалою суду було витребувано у приватного нотаріусаБроварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. документи, на підставі яких ним було вчинено оскаржуваний виконавчий напис. Однак, така ухвала суду залишена нотаріусом без відповіді та реагування. На офіційному сайті Міністерства юстиції міститься інформація, що приватний нотаріус Колейчик В.В. припинив свою діяльність. В зв`язку з чим, з метою дослідження документів, необхідних для всебічного, об`єктивного та повного розгляду даної справи, судом було здійснено запит до Київського обласного нотаріального архіву. З відповіді нотаріального архіву від 11.12.2020 р. за вих. № 2820/01-17 вбачається, що документи приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. на зберігання до Київського обласного нотаріального архіву не передавалися. Приватним виконавцем Дорошкевич В.Л. на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів від 16.10.2020 р. надано належним чином засвідчену копію матеріалів виконавчого провадження № 61571891. Проте, враховуючи відсутність в матеріалах справи документів, на підставі яких приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис від 14.03.2020 р. за № 3690, суд позбавлений можливості перевірити законність вчинення нотаріусом оскаржуваної нотаріальної дії, а відтак і безспірність заборгованості позивача перед відповідачем. За вказаного, позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно ст. 141 ЦПК України, суд стягує з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 840,80 грн. Також, представник позивача просив стягнути з відповідача витрати на прочейсіну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн. У відповідності до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Проте, в матеріалах справи відсутній договір про надання правової допомоги, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги та платіжні документи про оплату послуг правової допомоги в сумі 6 000 грн. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн.

Outcome: approved