Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-08 00:00:00

влипні 2019 року до Шевченківського районного суду м.Києва надійшла позовна заява Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району» до [PERSON] , згідно з яким позивач просив суд виселити вказаного відповідача із самовільно зайнятого ним приміщення загальною площею 47,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Розпорядженням Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 09.02.2011 №80 «Про закріплення майна за Комунальним підприємством «Керуюча дирекція» було закріплено на праві господарського відання майно, до складу якого відноситься будинок за адресою: [ADDRESS] . Зазначено, що вказаний будинок належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, а вподальшому його було закріплено за позивачем на праві господарського відання. При цьому, зазначає, що позивач є балансоутримувачем комунальної власності Шевченківського району м. Києва в частині переданого йому майна та згідно своїх статутних положень відповідає за збереження та належне використання житлового фонду. Також, в позові зазначено, що нежитлове приміщення за вказаною адресою та в якому проживає відповідач, являє собою допоміжне господарське приміщення площею 47,9 кв.м. яке призначено для побутового використання. Вказане приміщення відноситься до категорії допоміжних приміщень спільного користування і для забезпечення роботи звірника та повинно мати безперешкодний доступ до нього. При цьому, в позові також зазначено, що відповідач свого часу працював на посаді робітника з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями, однак без дозвільних документів він самовільно зайняв вказане приміщення та використовує його для власного проживання. При цьому, в 2017 році вінбувзвільнений із вказаної посади, однак добровільно звільнити приміщення та віддати ключі відмовляється, договір оренди вказаного приміщення не укладав, а тому підлягає виселенню як особа, що самовільно зайняла вказане приміщення яке безпідставно використовує для власного проживання. За вказаних обставин, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просив задовольнити у повному обсязі. Ухвалою від 07.08.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 04.11.2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував, пояснив, що він свого часу перебував на квартирному обліку та з усного дозволу колишнього начальника ЖЕК «Татарка» зайняв вказане приміщення для свого проживання оскільки дійсно працював двірником. Однак підтвердив, що жодного письмового дозвільного документу на своє проживання у вказаному приміщенні не мав і наразі не працює двірником. Підтвердив, що його зареєстрованим місцем проживання є : [ADDRESS] .Відзиву подано не було. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що Розпорядженням Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 09.02.2011 №80 «Про закріплення майна за Комунальним підприємством «Керуюча дирекція» було закріплено на праві господарського відання майно, до складу якого відноситься будинок за адресою: [ADDRESS] .(а.с.6-8). При цьому, будинок [ADDRESS] належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва, на підставі п.4.4. Розпорядження виконавчого органу КМР (КМДА) від 10.12.2010 №1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві» , додатку №3 до Розпорядження від 31.01.2011 №121 «Про реалізацію районними в місті Києві державними адміністраціями повноважень» та вищевказаним Розпорядженням №80від 09.02.2011, вказаний будинок закріплений на праві господарського відання. Позивач є балансоутримувачем комунальної власності Шевченківського району м. Києва в частині переданого йому майна та відповідає за збереження та належне використання житлового фонду. Також встановлено, що нежитлове приміщення за вказаною адресою та в якому проживає відповідач, являє собою допоміжне господарське приміщення площею 47,9 кв.м. та призначено для побутового використання. Вказане приміщення відноситься до категорії допоміжних приміщень спільного користування, по що свідчить також наданий стороною позивача поетажний план (а.с.26). Також, судом встановлено і не заперечується відповідачем, що він з 03.01.2017 працював на посаді робітника з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями. Однак вже з 21.09.2017 був звільнений згідно п.4 ст.40 КЗпП України (а.с.28). При цьому, відповідачем [PERSON] не заперечувалась в судовому засіданні та обставина, що він дійсно проживає без будь якої дозвільної документації у вказаному приміщенні і що він добровільно не буде виселятись, оскільки йому немає де проживати, не зважаючи на наявне зареєстроване місце проживання за іншою адресою. Судом встановлено, що згідно довідки про реєстрацію місця проживання [PERSON] є кв. [ADDRESS] (а.с.24). Звертаючись до суду із вказаним позовом та заявляючи вимоги по виселення, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, зокрема, позивач і відповідач не укладали ніякого договору оренди на вказане нежитлове приміщення і за користування ним не отримував відповідної плати. Крім того, зазначає, що оскільки відповідач незаконно проживає у вказаному приміщенні, то це свідчить про наявність з боку відповідача перешкод у доступі, користуванні та розпорядженні вказаним нежитловим приміщенням. При цьому, вимоги ч.ч. 1-2 ст. 136 ГК України передбачають, що право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства. В свою чергу, приписами ч.4 вказаної статті визначено, що щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб`єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника. Разом з тим, ст. 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. У відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Крім того, статтею 391 ЦК України регламентовано, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення. При цьому, відповідачем не було підтверджено жодним доказом про наявність у нього на час подання позову права користування вказаним приміщенням, зокрема, проживання в ньому. За вказаних обставин, оскільки відповідач проживає у вказаному приміщенні без законних підстав, а позивач позбавлений можливості реалізувати своє право користування і розпорядження майном, як закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), суд приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом виселення [PERSON] із нежитлового приміщення загальною площею 47,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . За правилами ч.6 ст. 141 ЦПК України, з врахуванням тієї обставини, що позивач відповідно до наданого ним посвідчення, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, з врахуванням п.13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921 грн. 00 коп. компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: approved