Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

В липні 2015 року [PERSON] звернулась до Менського районного суду Чернігівської області з позовними вимогами до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третьої особи Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Мотивує позов тим, що їй на праві особистої приватної власності належить житловий будинок по вулиці Нове Життя, 90 в м. Мена. 30 червня 2006 року надала згоду на проживання та реєстрацію своїй дочці [PERSON], зятю [PERSON], внучці [PERSON]. У 2008 -2009 роках відповідачі виїхали на постійне місце проживання за кордон до [PERSON] в м. Буеном-Айрес, де й проживають на даний час. На даний час виникла необхідність у продажу будинку, а тому виникла необхідність визнати відповідачів такими, що втратили право на проживання у моєму будинку. Просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житлом . Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала на адресу суду заяву в якій просить розглянути справу без її участі. Відповідачі в судове засідання не зявилися, надали на адресу суду заяви, в яких просять справу розглянути без їх участі, позовні вимоги визнають. Представник третьої особи Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області в судове засідання не зявився, просить справу розглянути без участі їхнього представника. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] в судове засідання не зявився. За таких обставин, суд дійшов висновку, що справу можливо розглянути без участі сторін, на підставі наявних доказів у матеріалах справи. Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідно договору купівлі-продажу жилого будинку від 18 серпня 2000 року, посвідченого державним нотаріусом Менської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №1-1406, [PERSON] купила жилий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: м. Мена вул. Нове Життя, 90 Менського району Чернігівської області (а.с.8). Відповідно договору купівлі-продажу жилого будинку від 18 серпня 2000 року, посвідченого державним нотаріусом Менської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №1-1408, [PERSON] купила земельну ділянку площею 0,44 га, що знаходиться в м. Мена вул. Нове Життя, 90 Чернігівської області, переданої для ведення особистого підсобного господарства (а.с.9). Виходячи з положень ст. ст. 71, 72 ЖК України та роз'яснень, даних, у п. 10 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» з наступними змінами, право користування жилим приміщенням при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї зберігається протягом шести місяців. Внаслідок відсутності цих осіб понад встановлені строки без поважних причин, суд має право визнати особу такою , що втратила право користування жилим приміщенням. Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік. Оскільки відповідачі не проживають в спірному будинку з 2008 року, тому на час розгляду справи в суді річний термін їх відсутності сплив. Статтею 155 ЖК України визначено, що жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків встановлених законодавством. Тобто, обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або у судовому порядку. Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог позивача, суд вважає необхідним застосувати примусове виселення відповідачки, оскільки це завдає шкоди майновим інтересам позивача. Враховуючи, що відповідачі в жилому будинку №90 по вул. Нове Життя у м. Мена не проживають більше шести місяців, що підтверджується показами свідків, плату за комунальні послуги відповідачі не здійснюють, не несуть інших витрат по утриманню та не приймають участі у спільному побуті, що перешкоджає позивачу здійснювати права і нести обовязки передбачені ст.67 ЖК України, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання відповідачів таким, що втратили право користування житловим будинком з надвірними будівлями, що розташовані за адресою м. Мена вул. Нове Життя, 90 Менського району Чернігівської області, підлягають задоволенню.

Outcome: approved