Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

В квітні 2019 року позивачка звернулася до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання знести самочинно збудоване нерухоме майно, в якому просила суд постановити рішення, яким усунути їй перешкоди у користуванні земельними ділянками, кадастрові номери 1221411000:01:134:0008 (площа 0,10 га., цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку) та 1221411000:01:133:0013 (площа 0,0256 га., цільове призначення для ведення особистого селянського господарства), які знаходиться по [ADDRESS] , шляхом зобов`язання відповідача [PERSON] знести самочинно збудовані об`єкти нерухомого майна, які розташовані за вищевказаними адресами місцезнаходження земельних ділянок. 04 квітня 2019 року протоколом автоматичного розподілу судових справ між суддями «Д-3» вищевказану цивільну справу розподілено на суддю Озерянську Ж.М. (а.с.1). Ухвалою суду від 19 квітня 2019 року по даній цивільній справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 09 липня 2019 року на 10:00 год.(а.с.4). Ухвалами суду від 09 липня 2019 року та 04 грудня 2019 року до справи в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, було залучено Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (а.с.78-79) та [PERSON] (а.с.133). Ухвалою суду від 04 серпня 2020 року підготовче провадження по справі було закрито та призначено справу до розгляду по суті на 26 жовтня 2020 року на 14:00 год. (а.с.178-179). В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що їй належать на праві приватної власності дві земельні ділянки, а саме: земельна ділянка з кадастровим номером 1221411000:01:134:0008, загальною площею 0,10 га., цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку та земельна ділянка з кадастровим номером 1221411000:01:133:0013, загальною площею 0,0256 га., цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, які розташовані по [ADDRESS] , які належать їй на підставі Державних актів серії ЯЕ №481972 та серії ЯЕ №481973 на право приватної власності на землю від 16 жовтня 2017 року, видані на підставі рішення №6 сесії V скликання Підгородненської міської ради №418 -6/V від 29 грудня 2006 року. Влітку 2018 року позивачка виявила, що на вищевказаних земельних ділянках невстановленою особою здійснюється самовільне будівництво житлового будинку, а згодом нею було встановлено, що особа яка здійснює самовільне будівництво - є відповідач по справі [PERSON] . На її прохання звільнити самовільно зайняті земельні ділянки та повернути їх законному власнику відповідач повідомив, що будівництво здійснює на законних підставах, у зв`язку з чим вона була вимушена звернутися до суду для вирішення даного питання. Адвокат позивача Рудницької Н.М. за ордером про надання правничої/правової допомоги [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 17 вересня 2019 року через канцелярію суду надавав відзив на позовну заяву (а.с.98-101). Третя особа Підгородненська міська рада Дніпровського району Дніпропетровської області через канцелярію суду надали заяву про слухання справи без участі їх представника (а.с.213). Крім того, 14 червня 2019 року через канцелярію суду Підгородненською міською радою були надані письмові пояснення по справі, де також просили слухати справу за відсутністю їх представника (а.с.55-56). Третя особа Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області 27 квітня 2021 року через канцелярію суду надали лист щодо розгляду справи без участі їх представника (а.с.220). Третя особа Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області 17 вересня 2019 року через канцелярію суду надавали письмові пояснення по справі, в яких просили суд розглядати справу без участі їх представника (а.с.85, 119-120). Третя особа [PERSON] 17 вересня 2019 року через канцелярію суду надавала письмові пояснення по справі та 26 серпня 2021 року в судовому засіданні надала пояснення по справі, згідно з якими просила суд відмовити [PERSON] в задоволенні її позовних вимог, обґрунтовуючи це тим, що вона як єдина спадкоємиця після смерті її сина [PERSON] повідомляє суд, що [PERSON] не займав земельної ділянки [PERSON] і не здійснював там самовільне будівництво, а на земельній ділянці по [ADDRESS] здійснював будівництво її померлий [INFO] син [PERSON] , якому вищевказана земельна ділянка виділялася у безстрокове користування ще у 1993 році для будівництва будинку, а [PERSON] цю ж саму земельну ділянку незаконно виділили у 2006 році. Вислухавши сторони,дослідивши обставини справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Кожна особа, у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ст.16\~ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 116\~ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належать дві земельні ділянки, а саме: земельна ділянка з кадастровим номером 1221411000:01:134:0008, загальною площею 0,10 га., цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку та земельна ділянка з кадастровим номером 1221411000:01:133:0013, загальною площею 0,0256 га., цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, які розташовані по [ADDRESS] , на підставі Державних актів серії ЯЕ №481972 та серії ЯЕ №481973 на право приватної власності на землю від 16 жовтня 2007 року (а.с.13-14). Рішенням №6 сесії V скликання Підгородненської міської ради №418 -6/V від 29 грудня 2006 року, земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] було передано безкоштовно у власність [PERSON] (а.с.18). Також судом встановлено,що раніше за часом , згідно Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 28 травня 1993 року (а.с.65-67), згідно та на підставі рішення №13 Підгородненської міської ради народних депутатів від 29 січня 1993 року, [PERSON] була виділена земельна ділянка по [ADDRESS] для будівництва житлового будинку (а.с.68). Відповідно до архівного витягу №235/07/02-19 від 01 липня 2019 року виконавчим комітетом Підгородненської міської ради Народних депутатів Дніпропетровського (нині Дніпровського) району Дніпропетровської області на підставі рішення від 29 січня 1993 року [PERSON] дозволено будівництво житлового будинку (а.с.108). Відповідно до листа Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 13 червня 2019 року рішень щодо скасування рішення №13 Підгородненської міської ради народних депутатів від 29 січня 1993 року про надання у безстрокове користування земельної ділянки [PERSON] не приймалося (а.с.69). [PERSON] [INFO] помер (а.с.102). За життя [PERSON] на виділеній йому для будівництва земельній ділянці побудував дерев`яний будинок, у якому проживав до смерті. Позивач [PERSON] у 2018 році виявила будівництво на належних їй на праві власності земельних ділянках , оскільки виділена за життя [PERSON] земельна ділянка є частиною земельних ділянок [PERSON] , які належать їй на праві власності відповідно до державних актів. Ст.92 Земельного кодексу України\~передбачено, що право постійного користування земельною ділянкою, це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають підприємства , установи та організації, що належать до державної та комунальної власності, громадські організації інвалідів України, їх підприємства, установи та організації. В усіх інших випадках надання земельних ділянок у користування оформлюється договорами оренди земельних ділянок. Згідно\~ст. 16 Земельного кодексу\~УРСР (в редакції 1970 року) надання земельних ділянок у користування здійснювалося в порядку відведення. Відведення земельних ділянок провадиться на підставі рішення виконавчих комітетів міської, селищної і сільської Рад депутатів трудящих в порядку, встановлюваному законодавством Союзу РСР і Української РСР. Згідно ч. 5\~ст. 20 цього Кодексу\~право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад депутатів трудящих. Частиною 2\~статті 21 Земельного кодексу\~УРСР від 1970 року - визначено, що землекористувачам, яким земельні ділянки надано із земель міст і селищ міського типу, документи на право користування земельними ділянками видаються відповідно виконавчими комітетами міських і селищних Рад депутатів трудящих. Додатково зазначимо, що п. 5\~постанови Верховної ради Української РСР «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» від 18.12.1990 року №562-ХІІ\~встановлено, що громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.\~ Дійсно, за результатами здійсненого 18 грудня 2018 року представниками земельної комісії Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області виїзду встановлено, що на належній [PERSON] земельній ділянці за адресою: по [ADDRESS] , розташований одноповерховий дерев`яний будинок (а.с.41). Згідно з поясненнями по справі наданим представником Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області інспекторами Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області було встановлено факт, що відповідач [PERSON] самовільно займає частини земельних ділянок з кадастровими номерами 1221411000:01:134:0008 та 1221411000:01:133:0013 по [ADDRESS] (а.с.85), про що в матеріалах справи є і наказ Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про здійснення державного контролю за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності та (а.с.89). Але суд наголошує, що право постійного користування земельною ділянкою, яка виділялася [PERSON] на підставі рішення №13 Підгородненської міської ради народних депутатів від 29 січня 1993 року для будівництва житлового будинку та виконавчим комітетом Підгородненської міської ради Народних депутатів Дніпропетровського (нині Дніпровського) району Дніпропетровської області для будівництва житлового будинку, у встановленому законодавством порядку припинено не було, про що свідчить лист Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 13 червня 2019 року, згідно з яким рішень щодо скасування рішення №13 Підгородненської міської ради народних депутатів від 29 січня 1993 року про надання у безстрокове користування земельної ділянки не приймалося. Підстав, які б слугували підставою припинення права постійного користування спірною земельною ділянкою, відповідно діючого законодавства у сфері земельних відносин, судом не встановлено. Позивачем [PERSON] та її адвокатом Доманським В.П. доказів припинення права постійного користування земельною ділянкою [PERSON] з підстав та в порядку встановленому законодавством, не надано. Згідно пункту «б» ч. 1 ст. 19 ЗК України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на таку категорію як землі житлової та громадської забудови. Згідно ст. 38 ЗК України, до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування. Для віднесення земельної ділянки до земель житлової та громадської забудови закон передбачає дві умови: земельна ділянка має бути розташована в межах населеного пункту; земельна ділянка повинна використовуватися для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування. Відповідно до ст. 39 ЗК України, використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. Таким чином, [PERSON] за життя належним чином виконав всі вимоги стосовно цільового використання земельної ділянки відповідно до договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 28 травня 1993 року. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. [PERSON] набув права безстрокового користування земельною ділянкою згідно з рішенням №13 від 29 січня 1993 року та договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 28 травня 1993 року, землю використовував по цільовому призначенню під забудову. Частина 1 ст. 155 ЗК України, гласить, що в разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Частиною 2 ст. 158 ЗК України встановлено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. В зв`язку з вищевикладеним, суд вважає, що вимоги [PERSON] до [PERSON] є не обґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] , якому в 1993 році була виділена спірна земельна ділянка, за часи свого життя побудував на ній будинок. Твердження [PERSON] , що на її земельних ділянках здійснено самочинне будівництво [PERSON] не відповідає дійсності та спростовується доказами зібраними у справі. При цьому суд враховує правову позицію, викладену, зокрема у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07 жовтня 2020 у справі № 705/3876/18 за змістом якої викладено наступне. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Верховний Суд підкреслив, що для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц). Судом неодноразово було роз`яснено позивачу щодо його права подати заяву про заміну відповідача або залучення співвідповідача , однак адвокат Рудницької Н.В. [PERSON] відмовився від реалізації свого права, вважаючи, що [PERSON] є належним відповідачем . На підставі викладеного суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.У зв`язку з відмовою позивачу у задоволенні його вимог, судові витрати (судовий збір) не підлягають стягненню з відповідача і підлягають покладенню на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed