Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

В лютому 2014 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом до [PERSON] про визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що з 17 січня 1997 року по 10 жовтня 2013 року він проживав в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] За час шлюбу, а саме в серпні 2013 року сторонами було набуто спільне майно - житловий будинок розташований в [ADDRESS]. Позивач зазначає, що для купівлі вищевказаного будинку він змушений був взяти кредит та використати його для купівля даного будинку. Однак після розірвання шлюбу відповідачка [PERSON] заявила, що вказаний житловий будинок є її особистою власністю, забрала правовстановлюючі документи на будинок та забороняє йому проживати у вказаному будинку. В зв'язку з вищевказаним позивач [PERSON] вимушений звернутися до суду та просить суд визнати житловий будинок, розташований в [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності подружжя, поділити майно, яке є об'єктом спільної сумісної власності подружжя вказавши право особистої власності за [PERSON] та [PERSON] по ? ідеальній частці вказаного житлового будинку кожному. Крім того просить суд стягнути з відповідачки [PERSON] понесенні ним судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] відмовився від позовних вимог в частині стягнення з відповідачки понесених ним судових витрат, решту позовних вимог підтримав та просить суд їх задоволити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні не заперечує проти задоволення позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог з таких підстав. Судом встановлено та визнано [PERSON] та [PERSON], що з 17 січня 1997 року по 10 жовтня 2013 року вони проживали в зареєстрованому шлюбі. Як вбачається з технічного паспорта на житловий будинок, відповідачка у справі [PERSON] є власником домоволодіння [ADDRESS]. Вказане домоволодіння сторони придбали у серпні 2013 року. Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ст.66 СК України, подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. Правовідносини щодо поділу спільного майна подружжя регулюються ст.69 СК України, відповідно до якої дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Судом встановлено, що майно, про поділ якого заявлено вимоги, а саме будинок , розташований по [ADDRESS], зареєстровано на відповідачці [PERSON], що стверджується технічним паспортом на житловий будинок, однак даний факт не спростовує презумпції належності вказаного будинку до спільної сумісної власності подружжя. Як вже було встановлено судом шлюб між сторонами розірвано, однак в результаті розірвання шлюбу співвласники перестають бути подружжям, але правовий режим їхнього майна, набутого за час шлюбу, залишається попереднім - спільною сумісною власністю, але вже колишнього подружжя, тобто спірний будинок належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Як встановив суд об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме сторін у справі позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON] є домоволодіння [ADDRESS] Вінницької області. Тобто сторони мають право на поділ цього домоволодіння. За взаємною згодою сторони вказане домоволодіння не розділили. При поділі домоволодіння [ADDRESS] частки сторін є рівними, оскільки іншого не визначено домовленістю між ними. Згідно ч. 2, 4, 5 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Між сторонами позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] не досягнуто будь-якої згоди на отримання одним з останніх грошової компенсації та попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Таким чином, оскільки сторонами не досягнуто такої згоди, присудження грошової компенсації може мати місце за умови звернення одного з них до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової компенсації. Про те, жоден із сторін не вчинив зазначених дій. Згідно викладеного, враховуючи те, що домоволодіння [ADDRESS], що належить сторонам на праві спільної сумісної власності та є неподільною річчю, а відповідно не може бути поділено між сторонами в натурі, відповідно до їх часток, суд вважає визнати ідеальні частки сторін у цьому майні без його реального поділу та залишити майно у їх спільній частковій власності. Таким чином підлягають задоволенню вимоги позивача [PERSON] до відповідачки [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. На підставі викладеного, оцінюючи докази в їх сукупності,

Outcome: approved