Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

В листопаді 2014 року позивач звернулася в суд із вищезазначеним позовом, в якому просить визнати недійсним кредитний договір зі страхуванням життя позичальника (пошта) №4197/1781CLAPS від 27.03.2013 року (далі - Договір), мотивуючи свої вимоги тим, що жодних правочинів із відповідачем за своїм вільним волевиявленням, що було вільним і відповідало її внутрішній волі, також було спрямоване на реальне настання правових наслідків, обумовлених Договором, вона не вчиняла, грошових коштів згідно кредитних договорів від відповідача ніколи не отримувала, а відтак ніяких зобов`язань вона перед банком не має. Вважала, що обставини, на яких ґрунтуються її позовні вимоги не підлягають доказуванню, оскільки встановлені вироком суду, який набув чинності (а.с.2-3) Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до положень ст.74 ЦПК України (а.с.13-14, 23-25) Натомість позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав, викладених в позові (а.с.15, 21) 29.01.2015 року на підставі ст.ст.224-225 ЦПК України судом винесена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку. Відповідно до ч.2 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, частиною 1 статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Згідно ж ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду з підстав, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З матеріалів справи вбачається, що вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11.11.2013 року, який набув чинності 12 грудня 2013 року, [PERSON] було визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.357, ч.ч.1, 3, 4 ст.358 КК України та на підставі ст.70 КК України призначено покарання у виді 2 років обмеження волі. На підставі ст.75 КК України, [PERSON] звільнено від відбування покарання із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік 6 місяців (а.с.4-5) Під час розгляду вищезазначеного кримінального провадження Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області було достовірно встановлено, що [INFO] [PERSON] знаходячись за місцем свого фактичного проживання в квартирі [ADDRESS] під час святкування дня народження онука, на якому була присутня її рідна сестра [PERSON], з метою незаконного заволодіння паспортом громадянина України останньої для подальшого його використання при оформленні документів на отримання кредитів в банківських установах м. Хмельницького, умисно викрала з сумочки [PERSON] паспорт громадянина України серії [NUMBER], виданий 06.07.1996 року Хмельницьким МУ УМВС України в Хмельницькій області на прізвище [PERSON] (а.с.4) В подальшому 27.03.2013 року [PERSON] з метою отримання кредиту в ПАТ «Платинум Банк», перебуваючи в приміщенні Хмельницького відділення ПАТ «Платинум Банк» за адресою м. Хмельницький, вул. Подільська, 21 у магазині «Тритон» з використанням викраденого паспорта громадянина України на прізвище [PERSON] умисно підробила Кредитний договір зі страхування життя позичальника (пошта) №4197/1781 CLAPS від 27.03.2013 року, а саме видавши себе за [PERSON] підписала даний документ вигаданим підписом від імені [PERSON], після чого використала його шляхом подання старшому експерту ПАТ «Платинум Банк», в результаті набувши право на отримання кредиту в ПАТ «Платинум Банк»в сум 10600 грн. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. В першому випадку мова йде про нікчемний правочин, в другому - про оспорюваний. Детальній аналіз положень глави 16 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що оспорювані правочині - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Так, статтею 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відтак, за вищевикладених судом обставин засудження [PERSON], стверджувати про те, що волевиявлення учасника такого правочину в момент його укладання відповідало його внутрішній волі, а також про те,що оспорюваний Договір був направлений на реальне настання правових наслідків за Договором (отримання кредитних коштів на певних умовах із обов`язковим їх поверненням), підстав немає. Доводи ж позивача про те, що жодних грошових коштів від відповідача на підстав даного Договору остання не отримувала, відповідач згідно ст.60 ЦПК України не спростував. Підстави недійсності правочину законодавцем чітко регламентовані в ст.215 ЦК України, яка передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України, серед яких і невідповідність волевиявлення учасника правочину його внутрішній волі та не направлення правочину на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України) Відповідно до ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. На підставі викладеного, приходжу до висновку про обґрунтованість позовних вимог і вважаю, що позов підлягає задоволенню. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сума судового збору, сплаченого позивачем.

Outcome: approved