Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

В лютому 2015р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, в якому просив суд: скасувати розпорядження відповідача за №58 від 05 лютого 2010р. «Про надання жилих приміщень та вирішення деяких питань, що стосуються службових жилих приміщень» (далі по тексту - розпорядження) в частині надання жилих приміщень позивачу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до розпорядження йому було надано жиле приміщення на родину з трьох осіб - кімнати [ADDRESS] житловою площею 31,9 кв.м комунальної квартири [ADDRESS]. При цьому, позивач зазначив, що з 2003р. він із сім'єю у складі 5 осіб зарахований на квартирний облік з 03 березня 2003р., порядок забезпечення житлом - першочерговий, категорія обліку - сім'ї, що виховують дітей-інвалідів. Разом із тим, позивач зазначає, що він фактично займає із сім'єю площу, що складається із трьох кімнат площами 17,7 кв.м., 14,2 кв.м., 12 кв.м., а тому з врахуванням норм ст. 47 ЖК України, якою визначено житлову норму на одну особу в розмірі 13,65 кв.м на одну особу, при складанні площ двох будь-яких кімнат вони не можуть отримати загальну суму квадратних метрів 40,95 кв.м (13,65 кв.м. х 3 = 40,95 кв. м) тому, виходячи із цього положення, позивач вважає, що його сім'я має право на третю кімнату, а оскаржуваним розпорядженням виділено лише дві кімнати. В судовому засіданні представник позивача зазначені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просив суд позов задовольнити, наголошуючи, що позивачем не пропущені строки давності, оскільки про оспорюване розпорядження він дізнався лише в лютому 2012р. з ухвали апеляційної інстанції. Представник відповідача проти позову заперечувала та просила суд в задоволенні позову відмовити, надавши суду письмові заперечення по суті пред'явлених вимог в яких, зокрема, зазначила, що вказаним розпорядженням позивачу було надано дві кімнати на родину з трьох осіб, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 03 грудня 2009р. в наданні кімнати [ADDRESS] було відмовлено, вказану кімнату позивач із сім'єю займає самовільно, і питання надання цієї кімнати може бути розглянуто після фактичного її звільнення та отримання родиною позивача ордера на вже надані кімнати [ADDRESS] (а.с.74-75). Також клопотала усно перед судом про застосування строків давності. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 05 лютого 2010р. розпорядженням відповідача позивачу на родину із трьох осіб (він, син - [PERSON], дочка - [PERSON]) було надано дві кімнати [ADDRESS], житловою площею 31,9 кв.м комунальної квартири [ADDRESS]. У вказаному розпорядженні також зазначено, що позивач [PERSON] зареєстрований на вказаній житловій площі з 1989р., на квартирному обліку перебуває з 2003р., облікова справа №31304. Вказана житлова площа надається з метою виконання розпорядження Київської міської державної адміністрації від 09 лютого 2006 №192 «Про прийняття - передачу відомчого житлового будинку та інженерних мереж на [ADDRESS] Відкритого акціонерного товариства «Азбодеревскло» (а.с.104). У відповідності з ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 03 грудня 2009р. по цивільній справі № 2-1175/09 в задоволенні позову [PERSON] до Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, третя особи: КП «ЖЕК «Лук'янівка», [PERSON], [PERSON] про зобов'язання видати ордери на житлове приміщення, а саме: кімнати [ADDRESS] загальною площею 43,9 кв.м на сім'ю у складі 4-х осіб - відмовлено. Так, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 червня 2011р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2012р. по цивільній справі №2-1828/11 в задоволенні позову [PERSON] до Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, треті особи: [PERSON], [PERSON], Служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації про зобов'язання вчинити дії, а саме видати ордер на кімнату [ADDRESS] - відмовлено. Так, зазначеним рішенням суду було встановлено, що розпорядженням відповідача за № 1499 від 26 вересня 2006р. визначено Управлінню обліку та розподілу житлової площі районної адміністрації надати жилі приміщення в будинку [ADDRESS] мешканцям, які в них постійно проживають, зареєстровані та перебувають на квартирному обліку і видати їм ордери на жилі приміщення у встановленому порядку. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач просив суд задовольнити його вимоги на підставі ст. ст. 47, 48, 50 ЖК України, при цьому наголошував, що про оспорюване розпорядження він дізнався лише зі змісту ухвали апеляційної інстанції від 16 лютого 2012р. Згідно з п. 1) ч. 1 ст. 34 ЖК України потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни, забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок. Судом встановлено, що позивач [PERSON] розпорядженням відповідача від 03 березня 2003р. був зарахований на квартирний облік родиною з чотирьох осіб (він, дочка - [PERSON], син - [PERSON] та онук - [PERSON]) - на загальних підставах (а.с.102). 21 січня 2005р. позивач [PERSON] звернувся із заявою щодо внесення змін до облікової справи: виключення свого онука [PERSON] у зв'язку із зміною місця проживання. Розпорядженням відповідача від 14 березня 2005р. №422 онука було виключено з облікової справи. Саме з цього часу рахується на квартирному обліку родина вже з трьох осіб: позивач [PERSON], його дочка [PERSON] та син [PERSON]. Вид забезпечення житлом - загальний (а.с.100). При цьому, як вбачається з матеріалів справи, позивач тільки 15 лютого 2010р. звернувся із заявою щодо внесення змін до своєї облікової справи: включення онуків [PERSON], [PERSON] та включення до пільгової черги по категорії сімей, що виховують дітей-інвалідів (а.с.97). Відповідно до розпорядження відповідача за №89 від 19 лютого 2010р. до облікової справи позивача було включено онуків та встановлено категорію обліку сімей, що виховують дітей-інвалідів (а.с.97, 96). Частиною 4 ст. 43 ЖК України встановлено, що черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включенням до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень). Інших підходів, ніж дата взяття на облік у формуванні черговості забезпечення житлом осіб, які користуються певним правом (мають однакові пільги) в черговості одержання таких приміщень чинне законодавство України не встановлює. Виходячи із вищевказаного, судом встановлено, що станом на час винесення спірного розпорядження - 05 лютого 2010р., на квартирному обліку при адміністрації району позивач [PERSON] перебував родиною з трьох осіб (він, дочка та син). Вимоги ст. 47 ЖК України передбачають, що норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метра на одну особу. Натомість, ч.1 ст. 48 ЖК України встановлює, що жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки. В даному випадку оспорюваним розпорядженням позивачу [PERSON] було надано на родину із трьох осіб (він, син - [PERSON], дочка - [PERSON]) дві кімнати [ADDRESS] житловою площею 31,9 кв.м комунальної квартири [ADDRESS], при цьому було враховано умови надання житлового приміщення визначеного розпорядженням відповідача за № 1499 від 26 вересня 2009р., яке є чинним, і те що вказані житлові приміщення були надані у встановленому законом порядку позивачу з його родиною, а не зайняті самовільно. У судовому засіданні сторонами не заперечується та обставина, що на даний час позивач не отримав ордер на кімнати [ADDRESS], які були йому виділені на сім'ю. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що при прийнятті оспорюваного розпорядження відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову. Суд не вбачає застосувати строки позовної давності, враховуючи те, що прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову по суті вимог, однак судом враховано, що з досліджених матеріалів цивільної справи № 2-1828/11 за позовом [PERSON] до Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, треті особи: [PERSON], [PERSON], Служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації про зобов'язання вчинити дії, позивачем [PERSON] було додано до поданої ним 25 лютого 2010р. позовної заяви копію оспорюваного ним розпорядження по даній справі (а.с. 14 цивільної справи № 2-1828/11).

Outcome: dismissed