overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

В листопаді 2013 року позивач, яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON], звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], про стягнення 2526 грн. у відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином. В судове засідання позивач не з»явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з»явився, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст..224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Вироком Деснянського районного суду м.Чернігова від 25.10.2013 року [PERSON] було засуджено за те, що він в кінці червня 2011 року, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння біля б.33-А по вул.шевченка в м.Чернігові, шляхом зловживання довірою неповнолітньої потерпілої [PERSON], заволодів золотим кільцем вартістю 1026 грн., яке належить [PERSON] В добровільному порядку [PERSON] відшкодував лише 500 грн. Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім»ї чи близьких родичів. Отже, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача на користь [PERSON] у відшкодування матеріальної шкоди 526 грн. та 2000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Також з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи судом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

В листопаді 2013 року Приватне акціонерне товариство «Просто-страхування» (Позивач) звернулось з позовом до [PERSON] (Відповідач) до Шевченківського районного суду м. Києва про відшкодування шкоди в порядку регресу. Свої позовні вимоги, Позивач обґрунтовує тим, що 10 серпня 2010 року АТ «Просто-страхування» та ТОВ «Ітерком» уклали договір, поліс № ВС/6711479 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу «Subaru Forester», реєстраційний номер [NUMBER]. 17 грудня 2010 року в м. Києві на проспекті Перемоги відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Opel Vectra», реєстраційний номер [NUMBER] (власник ТОВ «Перша Лізингова компанія»), яким керував [PERSON] та забезпечений транспортний засіб «Subaru Forester», реєстраційний номер [NUMBER], яким керувала [PERSON] Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 10.03.2011р. дорожньо-транспортна пригода (ДТП) сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху [PERSON]. Внаслідок даної пригоди потерпіла особа ТОВ «Перша лізингова компанія» зазнало матеріальної шкоди внаслідок пошкодження його власності (автомобіля «Opel Vectra», реєстраційний номер [NUMBER]. Як з'ясувалось автомобіль «Opel Vectra», реєстраційний номер [NUMBER] був застрахований згідно Договору добровільного страхування наземного транспортного засобу № 250513466.10 від 04.08.2010р. в ПрАТ «Інго Україна». Відповідно до платіжного доручення № 1976 від 17.03.2011р. АТ «Інго Україна» виплатило ТОВ «Перша лізингова компанія» страхове відшкодування за ремонт автомобіля «Opel Vectra», реєстраційний номер [NUMBER], в розмірі 2 312,73 грн. Відповідно до рішення Господарського суду м. Києва від 27.08.2012р. на користь АТ «Інго Україна» з АТ «Просто-страхування» було стягнуто 2 312,73 грн. та судові витрати в розмірі 1 609,50 грн. 09.10.2012р. співробітниками АТ «Просто-страхування» було складено розрахунок страхового відшкодування № 874, що належить до виплати, за яким страхове відшкодування складає 3 922,23 грн. (в тому числі оплата судового збору в розмірі 1 609,50 грн.). Зазначена вище подія була визнана страховою, про що 09.10.2012р. було складено Страховий акт. Відповідно до платіжного доручення № 31267 від 11.10.2012р. АТ «Просто-страхування» виплатило страхове відшкодування в розмірі 3 922,23 грн. (2 312,73 грн. - страхове відшкодування, 1 609,50 грн. - судовий збір). Таким чином фактичні витрати страхової компанії, пов'язані із страховим випадком складають 2 312,73 грн. Відповідачка всупереч ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з повідомленням про настання ДТП до Позивача не звернулась. Таким чином, враховуючи викладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-10 00:00:00

В листопаді 2013 року публічне акціонерне товариство « Дельта Банк» ( далі ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 25 квітня 2008 року між ПАТ «Дельта Банк» і відповідачкою був укладений кредитний договір № 001-20013-250408. Оскільки відповідачка не виконує умов договору, просить стягнути з [PERSON] заборгованість , яка станом на 20.08.2013 року становить 2790,00 грн. і судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з’явився, надав письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідачка в судове засідання не з’явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, заперечень проти позову суду не надавала. Суд вражає за можливе розглянути справу без не з’явившихся сторін, на підставі наявних у справі доказів. Судовим розглядом встановлено, що 25 квітня 2008 року між [PERSON] і ПАТ «Дельта Банк» був укладений кредитний договір № 001-20013-250408. Позивач повністю виконав взяті на себе зобов’язання за кредитним договором надавши відповідачу кредит в національній валюті – гривні, шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії, рахунок № 26255902531079 з видачею платіжної картки, за умовами якого ліміт кредитної лінії розраховується Банком самостійно (а.с. 5-9). Статями 526,610,611 ЦК України передбачено, що зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Порушення зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов (неналежне виконання). У разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Матеріали справи ( а.с.13-14) містять виписку з особистого рахунку відповідачки, розрахунок сум заборгованості, фінансових санкцій за неналежне виконання умов кредитного договору, з яких вбачається що станом на 20.08.2013 року за [PERSON] числиться заборгованість за договором кредиту в розмірі 2790,00 грн. При таких даних позовні вимоги ПАТ « Дельта Банк» підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-10 00:00:00

В листопаді 2013 року публічне акціонерне товариство « Дельта Банк» ( далі ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 25 квітня 2008 року між ПАТ «Дельта Банк» і відповідачкою був укладений кредитний договір № 002-20206-250408. Оскільки відповідачка не виконує умов договору, просить стягнути з [PERSON] заборгованість , яка станом на 20.08.2013 року становить 4555,00 грн. і судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з’явився, надав письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідачка в судове засідання не з’явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, заперечень проти позову суду не надавала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224-226 ЦПК України. Судовим розглядом встановлено, що 25 квітня 2008 року між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» був укладений кредитний договір № 002-20206-250408. Позивач повністю виконав взяті на себе зобов’язання за кредитним договором надавши відповідачу кредит в національній валюті – гривні, шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії, рахунок № 26254902530026 з видачею платіжної картки, за умовами якого ліміт кредитної лінії розраховується Банком самостійно (а.с. 5-9). Статями 526,610,611 ЦК України передбачено, що зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Порушення зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов (неналежне виконання). У разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Матеріали справи ( а.с.13-14) містять виписку з особистого рахунку відповідачки, розрахунок сум заборгованості, фінансових санкцій за неналежне виконання умов кредитного договору, з яких вбачається що станом на 20.08.2013 року за [PERSON] числиться заборгованість за договором кредиту в розмірі 4555,00 грн, з яких: - тіло кредиту 1195,00 грн; - прострочене тіло кредиту 0,00 грн; - заборгованість за відсотками 0,00 грн; - заборгованість за комісіями 3360,00 грн. При таких даних позовні вимоги ПАТ « Дельта Банк» підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

В листопаді 2013 року Триліська сільська рада Фастівського району Київської області звернулась до суду з вказаною заявою, посилаючись на те, що 30 липня 2000 року помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на квартиру №1, будинку 10, житлове містечко (теперішня назва Житловий масив «Лісний»), село Триліси Фастівського району Київської області, загальною площею 39,3 кв.м., яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло №3249 від 19 лютого 1997 року, та в якій останній проживав до дня смерті. Заявник зазначає, що з часу відкриття спадщини пройшло більше року, ніхто спадщину не прийняв, тому просить на підставі статті 1277 ЦК України визнати спадщину відумерлою та передати спадкове майно, а саме: квартиру №1, будинку 10, житлове містечко (теперішня назва Житловий масив «Лісний»), село Триліси Фастівського району Київської області у власність територіальної громади (комунальну власність) Триліської сільської ради Фастівського району Київської області. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги заяви та просив їх задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 липня 2000 року помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на квартиру №1, будинку 10, житлове містечко (теперішня назва Житловий масив «Лісний»), село Триліси Фастівського району Київської області, загальною площею 39,3 кв.м., яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло №3249 від 19 лютого 1997 року, та в якій останній проживав до дня смерті. Наведене підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-БК №267996 від 31 липня 2000 року, копією свідоцтва про право власності на житло від 19 лютого 1997року, копією технічного паспорту на квартиру. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області від 09 квітня 2014 року № 37114883, на [PERSON], померлого 30 липня 2000 року у Спадковому реєстрі інформація відсутня. Відповідно до частин 1 та 2 статті 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. З огляду на наведене та враховуючи, що з часу відкриття спадщини пройшло більше одного року, ніхто спадщину не прийняв, суд приходить до висновку, що заява про визнання спадщини відумерлою підлягає задоволенню. Що стосується вимог про передачу спадкового майна у власність територіальної громади (комунальну власність) Триліської сільської ради Фастівського району Київської області, то суд не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки у заяві про визнання спадщини відумерлою не можуть ставитись вимоги позовного характеру. На підставі викладеного та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

В листопаді 2013 р. ПАТ «Миколаївобленерго» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивували тим, що відповідачка є споживачем електричної енергії, яку постачає ПАТ «Миколаївобленерго». Відповідно до Договору споживачу відбувається відплатна передача електроенергії, яку він повинен оплачувати. Проте надані послуги з електропостачання відповідачка своєчасно не оплачує, в зв'язку з чим утворилась заборгованість станом на 01.10.2013 р. в розмірі 1 822 грн. 96 коп. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідачки зазначену суму заборгованості та судовий збір. Відповідно до заяви, представник позивача просив про розгляд справи без його участі, підтримавши вимоги, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, повідомлялась судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомила. Згідно ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Дослідивши докази, суд встановив наступне. [PERSON] проживає в [ADDRESS]. Даний будинок підключений до системи централізованого енергопостачання. Відповідачка є споживачем ПАТ «Миколаївобленерго», на її ім'я відкрито особовий рахунок № [NUMBER]. Позивач ПАТ «Миколаївобленерго» фактично надав вказані послуги з електропостачання, однак згідно наданого позивачем розрахунку станом на 18.09.2013 р., сума заборгованості [PERSON] за використання електроенергії складає 1 822 грн. 96 коп. (6 438 кВт/год.). Таким чином суд приходить до висновку, що відповідачка, будучи споживачем ПАТ «Миколаївобленерго, взятих на себе зобов'язань по оплаті за електроенергію в повному обсязі не виконує. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань і одностороння зміна умов договору не допускається. На підставі вищевикладеного, оцінюючи надані суду докази в сукупності, суд вважає, що вимоги про стягнення з [PERSON] вказаної суми заборгованості на користь ПАТ «Миколаївобленерго» є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 229 грн. 40 коп. На підставі ст.ст. 525,526 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

В листопаді 2013 р. позивач [PERSON] звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON], про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 12.09.1992 р. позивач та відповідач зареєстрували шлюб. Однак, сторони припинили підтримувати будь-які сімейні стосунки та проживають окремо, у звязку з чим позивач просить шлюб між сторонами розірвати. Позивач в судове засідання не з'явився, разом з тим 04.02.2014 р. через канцелярію суду подала заяву, якою позов підтримує, а позовні вимоги просить задовольнити та справу слухати без її участі. Відповідач, в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, однак 04.02.2014 р. через канцелярію суду подав заяву, якою позов визнає в повному обсязі та просить шлюб розірвати, а справу слухати без його участі. Суд, розглянувши подані позивачем документи, повно і всебічно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12.09.1992 р., що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 12.09.1992 р. серія IV-БК № 408736, видане відділом ЗАГС Володарської районної державної адміністрації Київської області, актовий запис № 51. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], дитина проживає з матір'ю [PERSON] Судом встановлено, що спільне життя у сторін не склалось через різні погляди на сімейне життя, несумісність характерів та втратою поваги один до одного, все це призвело до повного відчуження між ними. У звязку з чим сторони не підтримують шлюбні відносини та не ведуть спільне господарство. Згідно ч. 1 ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Від строку на примирення сторони відмовились. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У відповідності з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сімї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

В листопаді 2013 р. позивач [PERSON] звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON], про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 19.07.2009 р. позивач та відповідач зареєстрували шлюб. Однак, сторони припинили підтримувати будь-які сімейні стосунки з 01 грудня 2013 р. та проживають окремо, у звязку з чим позивач просить шлюб між сторонами розірвати. Позивач в судове засідання не з'явився, разом з тим 22.01.2014 р. через канцелярію суду подала заяву, якою позов підтримує, а позовні вимоги просить задовольнити та справу слухати без її участі. Відповідач, в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, однак 22.01.2014 р. через канцелярію суду подав заяву, якою позов визнає в повному обсязі та просить шлюб розірвати. Суд, розглянувши подані позивачем документи, повно і всебічно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19.07.2009 р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 19.07.2004 р. серія 1-ЕГ № 045127, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Старовожівського районного управління юстиції Волинської області, актовий запис № 20. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], дитина проживає з матір'ю [PERSON] Судом встановлено, що спільне життя у сторін не склалось через різні погляди на сімейне життя, несумісність характерів та втратою поваги один до одного, все це призвело до повного відчуження між ними. У звязку з чим сторони не підтримують шлюбні відносини та не ведуть спільне господарство з 01.12.2013 р. Згідно ч. 1 ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Від строку на примирення сторони відмовились. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У відповідності з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сімї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

В листопаді 2013 р. позивач [PERSON] звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON], про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 21.12.2007 р. позивач та відповідач зареєстрували шлюб. Однак, сторони припинили підтримувати будь-які сімейні стосунки та проживають окремо, у звязку з чим позивач просить шлюб між сторонами розірвати. Позивач в судове засідання не з'явився, разом з тим 23.01.2014 р. через канцелярію суду подала заяву, якою позов підтримує, а позовні вимоги просить задовольнити та справу слухати без її участі. Відповідач, про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку за місцем своєї реєстрації, у судові засідання не зявлявся, про поважність причин неявки суд не повідомляв та не просив розглядати справу у його відсутність, свого представника до суду не направив, заперечення проти позову не подавав. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив протокольну ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21.12.2007 р., що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 21.12.2007 р. серія 1-ОК № 058031, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 901. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], дитина проживає з матір'ю [PERSON] Судом встановлено, що спільне життя у сторін не склалось через різні погляди на сімейне життя, несумісність характерів та втратою поваги один до одного, все це призвело до повного відчуження між ними. У звязку з чим сторони не підтримують шлюбні відносини та не ведуть спільне господарство. Згідно ч. 1 ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Від строку на примирення сторони відмовились. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У відповідності з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сімї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам.

Outcome: approved