Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-21 00:00:00

В квітні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO], який був встановлений рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10.10.2013 року з 400 грн. щомісяця до 1000 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду до досягнення дитиною повноліття, тобто до 12.08.2028 року. Позивачка обґрунтовує свої вимоги тим, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10.10.2013 року стягнуто аліменти з відповідача на її користь на утримання неповнолітніх дітей щомісячно в розмірі по 400 грн. і до досягнення ними повноліття. На сьогоднішній день донька [PERSON], [INFO], повнолітня. Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05.10.2015 року відповідача позбавлено батьківських прав. Відповідач фізично здоровий, працює водієм вантажних автомобілів на дальні рейси, на утриманні інших осіб не має, інших аліментних зобовязань не має. [PERSON] тяжко хворіє, потребує постійного догляду. З 2015 року позивачка з доньками проживають на зйомних квартирах, оскільки відповідач вигнав їх з дачного будинку. Також позивачка просила стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 1000 грн. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце судового засідання сповіщена належним чином, представник позивачки позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, не заперечує проти розгляду справи в заочного порядку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, сповіщений про час та дату судового розгляду належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечення проти позовних вимог не надав, тому суд відповідно до ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у звязку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи представника позивача. Вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст.180 СК України батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Разом з тим, статтею 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, згідно частини першої статті 184 СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Згідно ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.3 ст. 183 СК України якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. В судовому засіданні встановлено, що від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту [PERSON] міськрайонного управління юстиції Одеської області 18.08.2010 року (а.с.6). Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10.10.2013 року стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі по 400 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с.7-9). Згідно довідки КУ «[PERSON] міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 30.04.2015 року №201 [PERSON], [INFO], перебуває під наглядом КУ «[PERSON] міський центр первинної медико-санітарної допомоги» з народження. Дитина перебуває під оглядом педіатра, відвідує лікаря із матірю. З 13.01.2012 року перебуває на «Д» обліку у лікаря-нефролога з Д/З: лівосторонній пузирно-мочеточниковий рефлекс П ст. Вторинний хронічний пієлоніфрит, період клінічно-лабороторної ремісії без порушення функції нирок. Мати регулярно обстежує дитину в КУ «ІМЦЛ» та в ОДКБ, виконує призначення лікування. Підлягає стаціонарному обстеженню та вирішенню питання про оперативне лікування в ОДКБ в червні 2015 році (а.с.12). Як вбачається з довідок про неотримання аліментів від 04.09.2017 року №В-23 та від 05.02.2018 року №В-23, виданих ВДВС [PERSON] міськрайонного управління юстиції Одеської області [PERSON], вона не отримувала аліменти у період з квітня 2016 року по серпень 2017 року та у період з серпня 2017 року по січень 2018 року (а.с.13,14). Згідно положень статті 27 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної ради України №789-XII від 27.02.1991 року «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Згідно роз'яснень, які містяться у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, або погіршенням матеріального становища отримувача аліментів, останній може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Як встановлено в судовому засіданні, як підставу для збільшення розміру стягуваних аліментів позивач вказує, що сума стягуваних аліментів на даний час є недостатньою для матеріального утримання дитини. В постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року, винесеній за результатами розгляду справи № 6-143цс13 за заявою про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, викладена правова позиція судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, що при розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. На думку суду, на даний час розмір раніше стягнутих аліментів є дійсно недостатнім, оскільки в силу свого віку дитина потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше, що тягне і відповідну зміну матеріального становища матері. Крім того, з часу присудження аліментів істотно зріс і прожитковий мінімум для дитини відповідного віку: рішенням суду було присуджено аліменти у розмірі по 400 гривень щомісячно, на час же ухвалення даного судового рішення прожитковий мінімум на дитину відповідного віку становить 1944 грн. Крім того, відповідач є працездатним, отже спроможним сплачувати аліменти на дитину щомісячно у більшому розмірі, ніж визначено попереднім рішенням суду, оскільки належне утримання дитини являється обов'язком не тільки матері, але й батька. При цьому, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів є більш важливими за інші обставини, тому що виплата аліментів призначена саме для дитини, а не для матері. Оскільки в ході судового розгляду встановлено факт зміни матеріального становища позивачки, як отримувача аліментів, які сплачує відповідач у твердій грошовій сумі на утримання доньки, суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни розміру аліментів, які стягуються з відповідача. Таким чином, виходячи з вищенаведеного та положень ст.180 СК України, згідно якої батьки несуть рівні права щодо утримання дитини, а також виходячи з прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає можливим збільшити розмір аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини доньки [PERSON], [INFO], в розмірі по 1000 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання чинності рішення суду до досягнення дитиною повноліття, тобто до 12.08.2028 року. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст.129 Конституції України, ст.ст.12,81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 2 ст.78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Приходячи до зазначеного висновку, та задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що суду не надано відповідачем доказів в підтвердження того, що він не має можливості сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі, заявленому позивачкою в позовній заяві. Вирішуючи вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу, повязаних з розглядом справи, суд виходить з положень ч.ч.1,2 ст.137 ЦПК України, відповідно до яких, витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Отже, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 1000 грн. У відповідності до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача судові витрати у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved