Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

В листопаді 2016р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів: [PERSON], [PERSON] третя особа: ПрАТ «НЕОС БАНК» в якому просив суд: - стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь суму боргу у розмірі 555808,59 грн., а також 3% річних від суми боргу в розмірі 49657,20 грн., інфляційні витрати в розмірі 408519,31 грн.; - стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь суму боргу у розмірі 1436103,21 грн., а також 3% річних від суми боргу в розмірі 128 005,62 грн., інфляційні витрати в розмірі 1055535,85 грн. - стягнути з відповідачів на свою користь судовий збір у розмірі 6890,0 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що ним, згідно іпотечного договору від 06 серпня 2007р. з АБ «АвтоЗАЗбанк» (правонаступник третя особа, надалі по тексту - банк) виступив майновим поручителем по зобов'язанням відповідачів: [PERSON] за кредитним договором №002-111/2007 від 06 серпня 2007р. та [PERSON] за кредитним договором №002-112/2007 від 06 серпня 2007р. Відповідно до вказаного іпотечного договору позивач у забезпечення виконання зобов'язань відповідачів передав в іпотеку банку належні на праві власності три земельні ділянки, право спільної часткової власності на які належали в рівних долях відповідачам, позивачу та ще двом особам: [PERSON] та [PERSON] В подальшому, на підставі заочного рішення Макарівського районного суду Київської області від 18 жовтня 2013р., яке набрало законної сили, банк набув право власності на предмет іпотеки - земельні ділянки в рахунок заборгованості відповідачів по зазначеним кредитним договорам, які були реалізовані банком, а отримані кошти направлені на погашення існуючої заборгованості. Таким чином, позивач вважає, що з урахуванням вимог ч. 2 ст. 11 Закону України «Про іпотеку» та ч. 1 ст. 512 ЦК України, і, враховуючи інформацію банку щодо погашення заборгованості за кредитними договорами за рахунок реалізації іпотечного майна, - до позивача перейшли права кредитора у цих зобов'язаннях у розмірі вартості частки майна позивача, яка відповідно до листа третьої особи (вих.№09-35/431 від 19.04.16р.) складає загальну суму 1992600,0 грн. З урахуванням вимог ч. 2 ст.625 ЦК України, сторона позивача також просить стягнути і 3% річних та суми інфляційних витрат за час прострочення виконання грошового зобов'язання: починаючи з дати винесення вищезгаданого заочного рішення суду від 18.10.2013 року. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. В судове засідання 21 лютого 2018р. позивачем було подано заяву проводити розгляд справи у відсутність свого представника з ухваленням заочного рішення по справі. Відповідачі [PERSON], в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а тому суд вважає за можливе розглядати дану справу у його відсутність за наявними у справі доказами. Відзив на позов не подавався. Відповідач [PERSON], в судове засідання 28 серпня 2017р. з'явився, проти позову заперечував. Відзив на позов не подавався. В судове засідання 21 лютого 2018р. не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а тому суд вважає за можливе розглядати дану справу у його відсутність за наявними у справі доказами. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Заочним рішенням Макарівського районного суду Київської області від 18 жовтня 2013р., яке набрало законної сили, позов ПАТ «Банк Кіпру» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволено. У рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 002-111/2007 від 06 серпня 2007р. у сумі 869640,04 дол. США (еквівалент 6951032,83 грн.), окремо пеня за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом - 340186,80 грн., та [PERSON] за кредитним договором № 002-112/2007 від 06 серпня 2007р. в сумі 655479,53 дол. США (еквівалент 5239247,88 грн.), звернуто стягнення на предмети іпотеки: земельну ділянку площею 32,9325 га, розташовану на території Юрівської сільської ради Макарівського району Київської області, кадастровий номер [NUMBER]; земельну ділянку площею 22,4156 га, розташовану на території Юрівської сільської ради Макарівського району Київської області, кадастровий номер [NUMBER]; земельну ділянку площею 3,5228 га, розташовану на території Юрівської сільської ради Макарівського району Київської області, кадастровий номер [NUMBER], загальною вартістю 9963000,0 грн., встановленою на підставі висновку експертної грошової оцінки земельних ділянок від 05 вересня 2013р., загальною площею 58,8709 га., що розташовані за адресою: Київська область, територія Юрівської сільської ради та визнано право власності на них за ПАТ «Банк Кіпру». Судом вирішено питання про розподіл судових втрат. Також, вказаним рішенням, було встановлено, що зазначені земельні ділянки належать позивачу ([PERSON].), [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], як іпотекодавцям, на праві спільної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу земельних ділянок, посвідченого Потоцькою І.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 11.07.2007 року за реєстровим №2271, Макарівським районним відділом земельних ресурсів Київської області 31.07.2007 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за [NUMBER]. На виконання пункту 2.2.2. кредитних договорів № 002-111/2007 та № 002-112/2007 №93,08 між банком та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено іпотечний договір від 06 серпня 2007р., зареєстровано в реєстрі за №3792. Судом встановлено, що згідно умов вищевказаного іпотечного договору, позивач є іпотекодавець та майновий поручитель позичальника 1 та позичальника 2 (відповідачів: [PERSON], [PERSON].). Згідно цього ж іпотечного договору іпотекодержателем виступає АБ «АвтоЗАЗбанк». Відповідно до ч.3 ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Після набуття права власності на земельні ділянки, вони були реалізовані Банком, що підтверджено інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна. До матеріалів справи позивачем було надано лист третьої особи адресованого на ім'я позивача (вих.№09-35/431 від 19 квітня 2016р.), відповідно до якого, банк надав позивачу інформацію про розподілення коштів в розмірі 1992600,0 грн., а саме 1/5 частини позивача від реалізованих земельних ділянок. Отже на погашення заборгованості, за кредитним договором №002-111/2007 від 06 серпня 2007р. та кредитним договором №002-112/2007 від 06 серпня 2007р. на підставі заочного рішення Макарівського районного суду Київської області від 18 жовтня 2013р. у справі № 370/2030/13-ц кошти розподіленні наступним чином: [PERSON] - 1436103,21 грн., [PERSON]- 555808,59 грн., судові витрати - 688,2 грн. В силу положень ч. 2 ст. 11 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням (аналогічна норма міститься в п. 3) ч. 1 ст. 512 ЦК України). Таким чином, враховуючи що заборгованість за кредитними договорами була погашена за рахунок реалізації іпотечного майна, до позивача перейшли права кредитора у цих зобов'язаннях в розмірі вартості частки майна належної позивачу, що в даному випадку складає 1992600,00 грн. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Таким чином, відповідачі порушили зобов'язання, як боржники, перед новим кредитором позивачем, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідачів: [PERSON] суми боргу у розмірі 555808,59 грн., а також [PERSON] суми боргу у розмірі 1436103,21 грн. на користь позивача [PERSON] підлягають задоволенню. Суд погоджується із правовою позицією сторони позивача щодо застосування до вказаних правовідносин і вимог ч.2 ст.625 ЦК України, які передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом із тим, право позивача, як нового кредитора, щодо стягнення з відповідачів боргу, виникло не з часу ухвалення заочного рішення суду 18 жовтня 2013р., яке станом на зазначену дату не набрало законної сили (як просить позивач у заявлених вимогах та приводить в позові відповідні розрахунки), а з часу виникнення у позивача такого права, а саме через сім днів з моменту отримання письмової вимоги від 15 березня 2016р. Так, судом встановлено, що позивачем були направлені 15 березня 2016р. письмові вимоги до відповідачів щодо погашення перед ним заборгованості у розмірі 1436103,21 грн. за кредитним договором №002-112/2007 та в розмірі 555808,59 грн. за кредитним договором №002-111/2007. У вказаних вимогах позивач вимагає відповідачів сплатити відповідні грошові суми протягом календарних днів - 7 днів з моменту отримання вимоги. Однак, як свідчать матеріали справи, вказані вимоги фактично боржниками-відповідачами отримані не були, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів на користь позивача 3% річних та інфляційних витрат підлягають задоволенню з 14 квітня 2016р. (дата повернення письмової вимоги [PERSON].) та з 23 квітня 2016р. (дата повернення письмової вимоги [PERSON].), і по 10 жовтня 2016р. - дату розрахунку позивача в заявлених позовних вимогах. З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку про стягнення на підставі ч. 2 ст.. 625 ЦК України з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитним договором суми боргу в частині інфляційних витрат за період прострочення грошового зобов'язання в розмірі 555808,59 за період з 23 квітня по 10 жовтня 2016р. з урахуванням показника індексу інфляції за вказаний період 1,013, - в розмірі 7178,32 грн. і 3% річних за вказаний період в розмірі 7811,78 грн. Також, суд прийшов до висновку про стягнення на підставі ч.2 ст.625 ЦК України з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитним договором суми боргу в частині інфляційних витрат за період прострочення грошового зобов'язання в розмірі 1436103,21 за період з 14 квітня по 10 жовтня 2016р. з урахуванням показника індексу інфляції за вказаний період 1,048, - в розмірі 69460,18 грн. і 3% річних за вказаний період в розмірі 21246,46 грн. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за кредитним договором в розмірі 555808,59 за період з 23 квітня по 10 жовтня 2016р. з урахуванням показника індексу інфляції за вказаний період 1,013, - в розмірі 7178,32 грн. і 3% річних за вказаний період в розмірі 7811,78 грн., та з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за кредитним договором в розмірі 1436103,21 за період з 14 квітня по 10 жовтня 2016р. з урахуванням показника індексу інфляції за вказаний період 1,048, - в розмірі 69460,18 грн. і 3% річних за вказаний період в розмірі 21246,46 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1860,3 грн., а з відповідача [PERSON] - 5029,7 грн.

Outcome: partial