Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

В листопаді 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, в якому вказав, що з 25.11.2006 року по 27.09.2013 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON]. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12.07.2013 року з позивача на користь відповідачки присуджено стягнення аліментів на утримання дочки в розмірі 1/3 частини усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.06.2013 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO]. Позивач аліменти сплачує вчасно, однак незважаючи на це відповідачка категорично відмовляє йому у спілкуванні та побаченні з донькою. З 23.09.2015 року і по теперішній час позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], яка вагітна та станом на 17.10.2017 року строк вагітності складає 21 тиждень. Крім того на утриманні позивача перебуває дитина дружини від попереднього шлюбу [PERSON], 2008 року народження. За цих обставин позивачу важко сплачувати аліменти у вказаному розмірі, а також враховуючи, що внесено зміни та визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, вказане стало підставою для звернення до суду за захистом своїх прав. Позивач вважає необхідним змінити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь відповідача на утримання дочки з 1/3 частини усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до досягнення дитиною повноліття на 1/4 частини усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та до досягнення дитиною повноліття. 01.12.2017 року відкрито провадження в справі. Попереднє судове засідання не призначалось. Згідно пункту 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. За погодженням із сторонами суд продовжив розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. 29.01.2018 року в судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги та пояснив, що він змушений звернутись до суду з даним позовом у зв'язку з тим, що розмір аліментів, які він сплачує на утримання дочки [PERSON] є значним для нього, оскільки з часу винесення рішення про стягнення з нього аліментів, у нього змінився матеріальний та сімейний стан, він має на утриманні вагітну дружину, з якою перебуває у зареєстрованому шлюбі. Дружина не працює. А тому також утримує дочку дружини від першого шлюбу [PERSON], на утримання якої її батько також сплачує аліменти. Позивач проживає з сім'єю у найманій квартирі, оскільки власного майна немає. В тій частині будинку, де він зареєстрований та проживав раніше разом з відповідачкою та дитиною [PERSON], немає належних умов, крім того він не є власником, оскільки після смерті власника-бабусі, його мати оформлює спадкові права на себе. Тому він змушений нести витрати за оплату найманого житла та комунальних послуг та крім сплачених аліментів, він ще й добровільно допомагає дитині, купує подарунки та необхідні речі до школи, сплачує вартість оздоровчої путівки для дитини в літній табір. Відповідачка не дозволяє спілкуватися з дитиною. Просив позов задовольнити. Відповідака [PERSON] заявлені позовні вимоги не визнала та надала відзив проти позовної заяви. Пояснила, що проживає разом з батьками у їх квартирі, власного житла немає, сплачує 50 % вартості комунальних послуг, батьки не працездатні, батько інвалід третьої групи. Отримує пенсію. Мати працює в лікарні. Відповідачка також працює в лікарні, однак отримує невелику заробітну плату, приблизно 3500 грн. в місяць «чистими», цих коштів не вистачає для нормального розвитку та життя її та дитини. Дочка крім школи відвідує хореографічний гурток, секцію волейболу, поглиблено вивчає англійську мову, все це потребує витрат. Батько дитиною не цікавиться, участі у її вихованні не приймає. На утримання дочки дружини позивача [PERSON] її батьком [PERSON] сплачуються аліменти, тому вона не перебуває на утриманні позивача. Просила відмовити у задоволенні позову. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов належить задовольнити враховуючи таке. В судовому засіданні відповідно до матеріалів справи встановлено, що згідно свідоцтва про народження [NUMBER] позивач [PERSON] являється батьком [PERSON], [INFO] (а.с.10). Позивач працює помічником машиніста тепловоза у виробничому підрозділі Локомотивного депо Жмеринка регіональної філії ПЗЗ ПАТ «Укрзалізниця» та отримує заробітну плату, його загальна сума доходу за період з квітня 2017 року по вересень 2017 року, без урахування аліментів, складає 51263,92 грн. Аліментів за цей період він сплатив в сумі 18152,36 грн. (а.с.11). Сторони розірвали шлюб 27.09.2013 року (а.с.8). Згідно рішення суду від 12.07.2013 року з позивача на користь відповідачки на утримання дочки [PERSON], [INFO], стягнено аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] (а.с.9). Відповідачка [PERSON] працює медичною сестрою Жмеринської ЦРЛ, її заробітна плата за 2017 рік складає 54957,67 грн. (а.с.31). Проживає разом з дочкою [PERSON],2007 року народження, батьком [PERSON]В та матір'ю [PERSON] [ADDRESS] (а.с.35). Дитина [PERSON] навчається у п'ятому класі ЗОШ І-ІІІ ступенів №6 м. Жмеринка (а.с.32), відвідує хореографічний гурток «Едельвейс» (а.с.33). Дитина зростає у неповній родині, мати приділяє значну увагу навчанню й вихованню доньки, відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини в школі. (а.с.34). Дитина [PERSON] протягом 2014-2015 року пройшла навчання з англійської мови в професійній комп'ютерній школі «Гарант» (а.с.36). Проти вищевикладених доказів сторони не заперечували. Оскільки вищезазначені обставини визнані сторонами, то у відповідності до ч. 1 ст.82 ЦПК України вони доказуванню не підлягають. Позивач [PERSON] проживає разом з дружиною [PERSON] та її дочкою [PERSON], 2008 року народження [ADDRESS] (а.с.14). Дружина [PERSON] вагітна та станом на 17.10.2017 року строк вагітності складає 21 тиждень. Дружина [PERSON] з 29.08.2017 року перебуває на обліку в Жмеринському МРЦЗ як безробітна (а.с.13). Однак, суд не приймає доводів позивача [PERSON], що крім дружини він має на утриманні ще й дитину від першого шлюбу своєї дружини [PERSON], про що також заперечувала відповідачка [PERSON], оскільки на її утримання батьком [PERSON] сплачуються аліменти, що повідомив та підтвердив сам позивач у судовому засіданні. Однак суд вважає, що оскільки батько і мати мають приймати рівну участь у розвитку, вихованні та утриманні дитини, то [PERSON], за умови що його дружина не працює, а її дочка від першого шлюбу [PERSON] проживає біля них, приймає участь у її утриманні в частині, що належить до виконання його дружиною [PERSON]. Оцінюючи вище перераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. А тому в суду немає підстав для їх відхилення. Обставин, які б доводили необхідність звільнення позивача від обов'язків утримувати дитину, судом не встановлено. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що була ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За змістом ст. 18 Конвенції суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно із ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На час звернення з цим позовом до суду, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2017 рік» прожитковий мінімум дітей, віком від 6 до 18 років, з 01.05.2017 складає 1777 грн., відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум дітей, віком від 6 до 18 років, з 01.01.2018 складає 1860 грн.. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів(надалі Постанова) у відповідності до ч.1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття, а у випадках передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. Згідно п.п.3 п.17 даної Постанови Пленуму Верховного Суду України вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд приймає до уваги зміну матеріального стану позивача [PERSON], який проживає у найманій квартирі, у нього змінився сімейний стан, він офіційно одружився, має на утриманні дружину [PERSON], яка не працює, перебуває на обліку в Жмеринському центрі зайнятості як безробітна, є вагітною, строк вагітності 36 тижнів, а також виконує частину обов'язків по утриманню дочки від першого шлюбу [PERSON] - [PERSON]. В свою чергу суд враховує, що відповідачка [PERSON] також на даний час працює, має постійний дохід, постійно отримує аліменти на утримання дитини та несе витрати, що пов'язані із розвитком дочки, забезпечує її одягом, харчуванням, засобами гігієни. Враховуючи наведені обставини і те, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, засади справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, суд вбачає підстави для зменшення розміру аліментів, оскільки прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років змінився, а також у зв'язку із мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а розмір заявлених позивачем до сплати більший 50 відсоткам. Нормами ст.12,13 ЦПК України закріплено такі принципи цивільного судочинства, як змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, які полягають в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При визначенні розміру аліментів, суд враховує, що на даний час розмір аліментів, що стягується з [PERSON] в розмірі 1/3 частини усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є значним для позивача оскільки, з часу призначення аліментів у нього змінився матеріальний та сімейний стан, тому приходить до висновку, що аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку будуть обґрунтованими та законними, а тому, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Разом з тим, в межах задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір на користь позивача На підставі викладеного,

Outcome: approved