Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

В квітні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Любівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що в серпні 2016 року помер її батько [PERSON] , який на праві приватної власності мав земельні ділянки, що знаходяться на території Любівської сільської ради та житловий будинок з господарськими будівлями в с.Любівка по вул.Слобожанська,125. За життя батько склав заповіт ,яким заповідав позивачу житловий будинок . Після його смерті відкрилася спадщина на майно. Позивач є єдиною спадкоємицею після смерті батька , оскільки інші спадкоємці від спадщини відмовилися в установлений законом строк. Позивач має намір оформити спадщину та успадкувати земельні ділянки та будинок , однак , в нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право на спадщину неможливо , оскільки нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину , в зв»язку з відсутністю правовстановлюючого документа на нерухоме майно. Просила визнати право власності на земельні ділянки та житловий будинок. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов , просить задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з»явився , подав заяву слухати справу у його відсутність , позов визнав. Суд, вислухавши пояснення представника позивача , дослідивши письмові докази по справі , дійшов до наступних висновків. Матеріалами справи встановлено, що спадкодавець [PERSON] помер 06.08.2016 року , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ № 559284 виданим Любівською сільською радою від 09.08.2016 р. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 136190 від 21.11.2012 року, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,2015 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , яка розташована на території Любівської сільської ради . Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР №058786 , [PERSON] належить земельна ділянка площею 3,7251 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , що знаходиться на території Любівської сільської ради. Крім того , [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,2877 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , що знаходиться на території Любівської сільської ради, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №136060 . Як зазначає довідка Любівської сільської ради від 24.12.2017 року, житловий будинок з господарськими будівлями по вул.Слобожанська (колишня - вул.Кірова ),125 в с.Любівка Краснокутського району Харківської області , згідно записів погосподарської книги №3 Любівської сільської ради рахується за [PERSON] Будинок збудований в 1955 р. Про те, що будинок з господарськими будівлями існує по вул. Слобожанська ,125 в с.Любівка Краснокутського району Харківської області , свідчить технічний паспорт виданий КП « Краснокутське БТІ « від 27.01.2018 р. З довідки КП« Краснокутське БТІ» від 08.02.2018 р. вбачається ,що право приватної власності на зазначений об»єкт нерухомого майна не зареєстровано. Оголошенням в районній газеті « Промінь» підтверджується, що Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №136190 , ЯМ № 136060, ХР № 058786 , які належать [PERSON] втрачені. Відповідно до заповітів , посвідчених секретарем Любівської сільської ради від 30.05.2016 року за реєстром № 62 та №63 , [PERSON] житловий будинок та автомобіль заповідав [PERSON], а вище вказані земельні ділянки [PERSON] Після [PERSON] відкрилася спадщина , яка складається з вище вказаних земельних ділянок та житлового будинку . Позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, де заведена спадкова справа № 310/2016 .Однак, постановою Краснокутської державної нотаріальної контори від 05.10.2017 року ,[PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON] відмовлено, в зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок та земельні ділянки. Як вбачається з заяви [PERSON] від 12.11.2016 року зареєстрованої у книзі обліку спадкових справ за №907 Краснокутської державної нотаріальної контори , останній від належної частини у спадщині за заповітом та за законом відмовився. Крім того , дружина померлого [PERSON] , яка має право на обов»язкову частку у спадщині , відмовилася від спадщини за законом, про що свідчить її заява подана до Краснокутської ДНК , посвідчена секретарем Любівської сільської ради та зареєстрована 24.01.2017 року в реєстрі за № 2 . Як вбачається з заяви [PERSON] , посвідченої приватним нотаріусом Кременчуського міського нотаріального округу Полтавської області 10.01.2017 р. зареєстрованої в реєстрі за №1 ,вона також відмовляється від прийняття належної частки у спадщині . Таким чином [PERSON] є єдиною спадкоємицею майна [PERSON], оскільки інші спадкоємці від спадщини відмовилися у визначений законом строк. У відповідності до вимог ст.ст. 1217,1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування одержують особи, зазначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини... \~ \~ \~ \~ Як передбачає ст. 1223 ЦК України, право на спадкування визначені у заповіті. В силу ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Як передбачає ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця …. Позивач являється спадкоємцем першої черги по закону. Таким чином, спадкування майна [PERSON] , а саме будинку з господарськими будівлями здійснюється за заповітом , а земельних ділянок - за законом. Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] підтверджується матеріалами справи. Частиною 1 ст.1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах , із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з п.5 ч.1 ст.19 даного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Згідно до п.«г» ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до розяснення Міністерства Юстиції України від 21 лютого 2005 року №19-32/319 в разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Суд вважає доведеним факт належності [PERSON] на праві приватної власності домоволодіння, розташованого по вул.Слобожанська ,125 в с.Любівка Краснокутського району Харківської області. Виходячи з цього, вказаний об»єкт нерухомого майна може бути успадкований спадкоємцями на загальних підставах. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. В судовому засіданні встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем після померлого [PERSON] , до складу спадкового майна входять земельні ділянки,які знаходиться на території Любівської сільської ради та житловий будинок в с.Любівка. Іншого шляху, ніж визнання права власності на дані земельні ділянки та житловий будинок в судовому порядку, у позивача немає. Право [PERSON] на земельні ділянки та житловий будинок в порядку спадкування після смерті [PERSON] є невизнаним, державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що надало позивачу, в порядку ст.4 ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх прав . Таким чином, виходячи з вищевикладеного суд задовольняє вимоги позивача, так як вона надала суду достатньо доказів, які підтверджують позовні вимоги, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших.

Outcome: approved