Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-23 00:00:00

В листопаді 2019 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що є власником будинку за адресою [ADDRESS] , в якому зареєстроване місце проживання відповідача, який протягом тривалого часу не проживає в будинку, З посиланням на ст.391,405 ЦК України просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити, та пояснив, що розпорядженням голови Голопристанської РДА від 30.08.2016 №421 на базі його родини створено дитячий будинок сімейного типу. [PERSON] був влаштований до будинку як дитина, позбавлена сімейного піклування. Але 02.06.2018 він досяг повноліття та розпорядженням голови Голопристанської РДА було припинено перебування [PERSON] в дитячому будинку сімейного типу. Після цього відповідач залишив будинок та виїхав у невідомому напрямку. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав. Згідно ч.3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення, проти чого позивач не заперечував. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Розпорядженням голови Голопристанської районної державної адміністрації Херсонської області на базі родини [PERSON] було створено дитячий будинок сімейного типу. Місце проживання [PERSON] , дитини позбавленої батьківського піклування, було зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Розпорядженням голови Голопристанської районної державної адміністрації Херсонської області №303 від 17.07.2018 припинено з 17.07.2018 перебування [PERSON] у дитячому будинку сімейного типу у зв`язку з досягненням ним повноліття, та розпорядженням №427 від 11.10.2018 припинено з 11.10.2018 функціонування дитячого будинку сімейного типу на базі родини Канівців. У судовому засіданні встановлено, що з липня 2018 року [PERSON] у спірному домоволодінні не проживає. Обґрунтовуючи позов, позивач посилався на те, що реєстрація відповідача у будинку перешкоджає його вільному користуванню та розпорядженню належним йому будинком. За змістом частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач вселився у спірний будинок в якості члена сім`ї і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Якщо відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18). Право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підстав, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Судом встановлено, що [PERSON] тривалий час не проживає разом з [PERSON] , тобто він перестав бути членом сім`ї позивача. Отже, право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника. З огляду на зазначені положення законів, суть спірних правовідносин, мету захисту прав позивача, суд вважає, що право [PERSON] порушене і підлягає захисту у вибраний ним спосіб, а тому відповідача слід позбавити права користування житловим приміщенням. На підставі такого рішення останнього буде можливо зняти з реєстрації місця проживання.

Outcome: approved