Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

В листопаді 2014 р.[PERSON]звернувся до суду з позовом,в якому зазначає,що 03.02.2012 р.між ним та відповідачем [PERSON]був укладений договір довічного утримання,нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON]та зареєстрований в реєстрі за № 355. Відповідно до умов цього договору,позивач передав у власність відповідача житловий будинок [ADDRESS],що належав позивачеві на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 03.08.2001 р. Відповідач згідно умов договору зобов*язався надати позивачеві довічне утримання та догляд,грошова оцінка щомісячного матеріального забезпечення визначена сторонами в сумі 200 гр. Посилаючись на те,що після укладання договору відповідач взагалі не виконувала взятих на себе зобов*язань,не забезпечувала харчуванням,ліками,позивач просить суд з підстав ст.744,755,756 ЦК України розірвати договір довічного утримання,укладений 03.02.2012 р.з відповідачем,припинити право власності [PERSON]на спірний будинок,поновити право власності [PERSON]на вказаний будинок. В судовому засіданні позивач позов підтримав з наведених у ньому підстав. Відповідач [PERSON].в попередньому судовому засіданні позов визнала у повному обсязі та дала згоду на розгляд справи в попередньому судовому засіданні в порядку,передбаченому ст.130,174 ЦПК України. Відповідно до ст. 130,174 ЦПК України суд за згодою позивача та враховуючи повне визнання позову відповідачем, ухвалює рішення в попередньому судовому засіданні. Всебічно вивчивши обставини справи,заслухавши пояснення сторін,суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано та підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно зі ст. 748 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання, відповідно до ст. 334 цього Кодексу. Судом встановлено та перевірено доказами,що на підставі Договору купівлі-продажу,посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON].03.08.2001 р.за реєстровим № 2385 ,зареєстрованого в ОП ЗМБТІ 05.11.2011 р.за реєстровим номером № 35071003,[PERSON].на праві власності належав житловий будинок за адресою [ADDRESS] з відповідною частиною господарчих та побутових будівель і споруд,розташований на земельній ділянці площею 524 кв.м. 03.02.2012 р.між [PERSON]та відповідачем [PERSON]був укладений договір довічного утримання,нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON]та зареєстрований в реєстрі за № 355. Відповідно до умов цього договору,позивач передав у власність відповідача житловий будинок за адресою [ADDRESS] з відповідною частиною господарчих та побутових будівель і споруд,розташований на земельній ділянці площею 524 кв.м.,право власності пройшло державну реєстрацію. Відповідач згідно п.7 договору взамін переданого у його власність нерухомого майна зобов*язався надати [PERSON]довічне утримання та догляд,до якого належать забезпечення належними лікувальними засобами,харчами,одягом тощо ,грошова оцінка щомісячного матеріального забезпечення визначена сторонами в сумі 200 гр.,а також забезпечити відчужувача житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у відчужуваному житловому будинку. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту оспорюваного договору видно,що відповідно до ч.1 ст. 749 ЦК України сторони визначили всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування),якими набувач має забезпечувати відчужувача. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Згідно ст. 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В обґрунтування заявленого позову позивач у позовній заяві та в суді посилався на те,що відповідач з часу укладання договору довічного утримання з позивачем взагалі не виконував взятих на себе обов*язків та не забезпечувала позивача лікувальними засобами,харчами,одягом тощо. Відповідач визнала ці обставини та доказів на їх спростування не надавала. Відповідно до ст.61 ч.1 ЦПК України,обставини,визнані сторонами та іншими особами,які беруть участь у справі,не підлягають доказуванню. Таким чином,факт невиконання відповідачем умов договору довічного утримання,знайшов своє підтвердження доказами,чим порушені права позивача. З рахуванням цих обставин договір довічного утримання необхідно розірвати за рішенням суду на вимогу відчужувача в зв*язку з невиконанням набувачем своїх обов'язків. Статтею 756 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Таким чином,внаслідок розірвання договору довічного утримання на вимогу [PERSON]як відчужувача, сторони необхідно привести в первісний стан з припиненням права власності відповідача на передане йому за цим договором нерухоме майно та поновленням права власності на нього позивача. На підставі ст.16,525,526,611,651,755,756 ЦК України, ст.3,10,11,57,60,88,130,174,212-215, 218 ЦПК України,суд-

Outcome: approved