Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

В лютому 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу згідно договору позики. В позовній заяві позивач вказав, що 30 квітня 2014 року він позичив [PERSON] гроші в сумі 3 000 доларів США, зі строком повернення до 25 вересня 2014 року, про що надав відповідну розписку. Свої зобов'язання щодо повернення боргу відповідач не виконав, суму позики в термін, визначений договором, не повернув, уникає зустрічей, не відповідає на телефонні дзвінки. Станом на дату звернення до суду сума боргу в еквівалентному відношенні до гривні становить 77 755,50 гривень. [PERSON] просив стягнути вказану суму боргу за договором позики, 971,94 гривень 3 % річних та понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 1 287 гривень. В ході судового розгляду 16 березня 2015 року позивач зменшив позовні вимоги, так як змінився офіційний курс долара США до гривні, просить стягнути 65 311,20 гривень боргу та три відсотки річних в сумі 979,88 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представники [PERSON], [PERSON] позовні вимоги підтримують, просять задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представники [PERSON], [PERSON] позовні вимоги не визнають, просять в задоволенні позову відмовити з огляду на наступне. Дійсно 30 квітня 2014 року відповідач отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 3 000 доларів США і надав про це розписку. Але такі кошти ним були отримані не як позика, а як завдаток по угоді з позивачем щодо надання послуг по відкриттю візи для виїзду за кордон. Такі послуги він позивачу надав, так як останньому була призначена співбесіда в посольстві. В зв'язку з тим, що з позивачем виник спір, то він 16 лютого 2015 року йому вказані кошти повернув в присутності свідків. Розписку [PERSON] йому при цьому не повернув, пояснив, що вона втрачена та запевнив, що претензій до нього він не буде мати. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що згідно розписки 30 квітня 2014 року відповідач [PERSON] отримав у позивача [PERSON] грошову позику у розмірі 3 000 доларів США, які зобов'язався повернути до 25 вересня 2014 року. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Таким чином, розпискою відповідача від 30 квітня 2014 року спростовуються його посилання на те, що 3 000 доларів США він отримав в позивача в якості завдатку за надані послуги, оскільки такі обставини цією розпискою не підтверджуються. Також судом не приймаються до уваги показання свідків [PERSON] та [PERSON] про повернення відповідачем коштів позивачу, так як показання цих свідків про обставини виконання зобов'язання не узгоджуються з вимогами ст. 545 ЦК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). А відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України,договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 536 ЦК України,за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.(ч.1 ст.1050 ЦК України). У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 625 цього Кодексу боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. За таких обставин з відповідача в користь позивача [PERSON] підлягає стягненню сума боргу в розмірі 3 000 доларів США, що в еквіваленті становить 65 311,20 гривень та 979,68 гривень 3 % річних в зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання. У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зважаючи на такі вимоги цивільного процесуального законодавства суд стягує з відповідача в користь позивача 909,10 гривень понесених ним витрат на сплату судового збору та 400 гривень витрат на правову допомогу адвоката.

Outcome: approved