Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

В первісному позові йдеться про те, що позивач побудувала житловий будинок [ADDRESS], що стверджується Технічним паспортом від 25.03.2014 року № [NUMBER] без отримання відповідної земельної ділянки для таких цілей. В зв'язку з тим, що у позивача правовстановлюючі документи виготовлені не були, така позбавлена можливості оформити право власності в позасудовому порядку. Посилаючись на наведене, позивач просить суд визнати за нею право власності на зазначений об'єкт самочинно збудований нею. В зустрічному позові йдеться про те, що позивач з 1990 року і на даний час відкрито і безперервно володіє «дворогосподарством» [ADDRESS] (вищевказаного будинку). Правовстановлюючі документи на вказане нерухоме майно не були виготовлені, забудовник цього майна невідомі. Отже, жодних законних власників у нього немає. Посилаючись на зазначене та положення ст.ст. 316,328,344, а також п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно яких особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), позивач просить визнати за ним право власності на зазначений будинок за набувальною давністю. [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак подала до суду заяву, в якій просила провести розгляд справи за її відсутності(ч.2 ст.158 ЦПК України). Також зазначила, що від свого позову відмовляється в користь [PERSON] та просила залишити без розгляду, проти позовних вимог [PERSON] не заперечила визнала їх. [PERSON] позивач по зустрічному позові, також в судове засідання не з'явився, однак подав заяву в якій просив позов задовольнити, а в позові [PERSON] відмовити. Представник відповідача в судове засідання також не з'явився, подав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, проти позовних вимог [PERSON] не заперечив. Зважаючи на наведене, суд розглянув справу без участі сторін на підставі наявних у ній доказів. Вивчивши матеріали справи та зважаючи на те, що відповідач проти позову не заперечив, суд визнає, що позов підлягає задоволенню, в тому числі й з підстав, передбачених ч.4 ст.174 ЦПК України, виходячи з наступного. По справі встановлено, що позивач з 1990 року відкрито та безперервно володіє будинком [ADDRESS], однак документи на зазначений будинок не були виготовлені. Зазначені обставини, крім доводів позивача стверджуються наступними доказами, страховими свідоцтвами про добровільне страхування домашнього майна від 19.09.1990 року серії 00003,00034, №№ 567434,975254; паспортом громадянина України серії [NUMBER] вбачається, що позивач народився [INFO] та зареєстрований в [ADDRESS] з 24.04.1990 року. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідач проти позову не заперечив. Згідно ст.ст. 16,328 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо, крім іншого, це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним (власником) документа, який засвідчує його право власності. Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається. Відповідно до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність); особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що правила ст.344 цього Кодексу про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом (до 01.01.2004 - п.1 зазначених Положень ЦК). Отже, з урахуванням наведеного, суд визнає, що в даному випадку у позивача виникла набувальна давність на зазначене нерухоме майно,на яке слід визнати право власності за [PERSON] Первісний позов [PERSON] відповідно до вимог п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України залишити без розгляду.

Outcome: approved