Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

\~ В квітні 2019 року ПСП «Агрофірма імені Шевченко» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання договору оренди землі недійсним. В обґрунтування\~позовних вимог\~зазначило, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] відповідач є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,23 га., розташованої в межах території Шевченківської (Червонознам`янської) сільської ради Казанківського району Миколаївської області, яку за договором оренди, зареєстрованого Казанківським сектором реєстрації Миколаївської філії Центру ДЗК за №041049101709 від 24.12.2010 року, передав у користування ПСП «Агрофірма імені [PERSON] » строком на 10 років. В березні 2018 року відповідач [PERSON] звернувся до Казанківського районного суду з позовною заявою до ПСП «Агрофірма імені Шевченко» про розірвання вищевказаного договору оренди землі та стягнення орендної плати. Так, під час розгляду цивільної справи №478/317/18 у судовому засіданні відповідачем було зазначено, що договір оренди землі з ПСП «Агрофірма імені Шевченко» він на таких умовах не укладав та не підписував. Зважаючи на такі пояснення відповідача [PERSON] ПСП «Агрофірма імені Шевченко» вважає, що договір оренди землі, зареєстрований Казанківським сектором реєстрації Миколаївської філії Центру ДЗК за №041049101709 від 24.12.2010 року, є таким, що укладений з порушенням норм чинного законодавства, а саме без згоди відповідача [PERSON] , як власника земельної ділянки, тому просило ухвалити рішення яким визнати договір оренди землі, укладений між [PERSON] та ПСП «Агрофірма імені Шевченко», зареєстрований Казанківським сектором\~реєстрації Миколаївської\~філії Центру\~ДЗК за\~№041049101709\~від 24.12.2010\~року недійсним. Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 04.07.2019 року призначено судово-почеркознавчу експертизу та провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 08.11.2019 року поновлено провадження у справі у зв`язку надходженням справи з експертної установи разом з висновком експерта №19-841 від 22.10.2019 року. В судовому засіданні представники позивача Гончаренко В.О. та Новгородський В.В. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що у 2010 році між ним та ПСП «Агрофірма імені Шевченко» було укладено договір оренди землі, який було підписано ним особисто, крім того ним було підписано акт прийому-передачі об`єкта оренди та акт про передачу і прийому межових знаків під охорону та зберігання. Зазначив, що договір який доданий позивачем до позовної заяви та договір який наданий відділом Держгеокадастру у Казанківському районі на запит суду ним не підписувався, а підпис який міститься в ньому не його, але акт прийому-передачі об`єкта оренди та акт про передачу і прийому межових знаків під охорону та зберігання містять його підписи. Вважає, що позовна заява\~про визнання\~недійсним договору\~оренди землі\~була заявлена\~позивачемПСП\~«Агрофірма імені\~Шевченко» після\~того,\~як він\~звернувся до\~суду з\~позовними вимогами\~про стягнення\~орендної плати\~у зв`язку\~з систематичною\~її невиплатою\~Орендарем,\~з метою\~уникнути обов`язку\~по сплаті\~заборгованості з\~орендної плати.\~З поданої\~позовної заяви\~не зрозуміло,\~в чому\~полягає порушення\~законних прав\~та інтересів\~позивача ПСП\~«Агрофірма імені\~Шевченко»,\~у зв`язку\~з укладанням\~Договору оренди\~землі,\~не підписаного\~ним,\~як Орендодавцем.\~Наголосив,\~що складанням\~договору оренди\~землі,\~його підписанням\~та реєстрацією\~займався позивач\~(Орендар),\~саме позивач\~запропонував йому\~(Орендодавцю)\~істотні умови\~договору оренди\~землі,\~які були\~узгоджені сторонами,\~тому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, у зв`язку з безпідставністю та необґрунтованістю заявлених вимог. Представник відповідача [PERSON] доводи [PERSON] підтримала, просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Вислухавши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку. Матеріалами справи встановлено, що громадянин [PERSON] відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 01.06.2004 року, є власником земельної ділянки площею 4,23 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Червонознам`янської сільської ради Казанківського району Миколаївської області (а.с.16). \~ Згідно\~договору оренди\~землі,\~укладеного між\~ [PERSON] та\~ПСП «Агрофірма\~імені Шевченко»,\~без номеру\~та дати,\~державну реєстрацію\~якого проведено\~24.12.2010\~року Казанківським сектором реєстрації Миколаївської філії центру ДЗК за №041049101709, власник земельної ділянки [PERSON] передав її в оренду ПСП «Агрофірма імені Шевченко» строком на 10\~років(а.с.4-5, 14-15, 22-23). Як на підставу своїх позовних вимог позивач ПСП «Агрофірма\~імені Шевченко» посилається на те, що договір оренди\~землі не підписаний орендодавцем [PERSON] . Відповідно до висновку, проведеної у справі судово-почеркознавчої експертизи від 22.10.2019 року №19-841, підпис в договорі оренди землі, укладеному між [PERSON] та приватним сільськогосподарським підприємством «Агрофірма імені Шевченко», який наданий відділом у Казанківському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (а.с.14-15), виконано не самим громадянином [PERSON] , а іншою особою. Підпис в договорі оренди землі, укладеному між [PERSON] та приватним сільськогосподарським підприємством «Агрофірма імені Шевченко», який наданий позивачем ПСП «Агрофірма імені Шевченко» (а.с.22-23), виконано не самим громадянином [PERSON] , а іншою особою (а.с.83-95). Згідно частини 2\~статті 792 ЦК України\~відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є\~Закон України «Про оренду землі». Згідно зі\~статтею 13 Закону України «Про оренду землі»\~договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до частини першої\~статті 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо вже сам договір передбачає передання майна або інші дії, він вважається укладеним з моменту вчинення відповідної дії (частина перша - друга\~статті 640 ЦК України). З огляду на вказані приписи не можна вважати неукладеним договір після його повного або часткового виконання сторонами. Зазначених висновків дійшла Велика Палата у постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18). Відповідно до частини першої\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1.\~Рішення Конституційного Суду України\~від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження\~\~\~\~№ 61-22315сво18) зроблено висновок про те, що добросовісність (пункт 6\~статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra faktum proprium (заборона суперечливої поведінки) базується на римській максимі - «non concedit venire contra-US faktum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra faktum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Очевидно, що дії позивача, який уклав\~24 грудня 2010 року з відповідачем [PERSON] договір оренди земельної ділянки, площею, 4,23 га, якою користується протягом дев`яти років, отримує дохід від її обробітку, а згодом пред`являє позов про визнання договору оренди землі від 24 грудня 2010 року недійсним, суперечить його попередній поведінці і є недобросовісним. Право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, визначене частиною першою\~статті 15 ЦК\~України. Відповідно до статей\~16,\~203,\~215 ЦК України\~для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. З урахуванням наведених норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення вимог або відмову в їх задоволенні. Для визнання недійсним договору оренди землі необхідним є встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду, у звязку з укладенням оспорюваного договору. Згідно статті 81 ЦПК України\~ кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи те, що спірний договір оренди землі був укладений та підписаний орендарем ПСП «Агрофірма імені Шевченко», згідно акту прийому-передачі орендарю був переданий об`єкт оренди орендодавцем [PERSON] , орендар протягом дев`яти років використовує земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та отримує від її використання дохід, що вказує на відсутність порушень прав свобод чи інтересів позивача, суд приходить висновку про відмову в задоволенні позову. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з розглядом справи, належить віднести на його рахунок.\~\~\~

Outcome: dismissed