Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

В липні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне. Позивач та відповідачка перебували у шлюбі з 04.11.2006 року, який було розірвано рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 28.10.2014 року. Від шлюбу позивач та відповідачка мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина - [PERSON] проживає разом із позивачем. Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 02.12.2020 року задоволені позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі ј частки усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з 21.09.2020 року до 11.09.2025 року. Однак, незважаючи на рішення суду та вимоги законодавства України відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо її сина, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та дату засідання повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час та дату судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомила, надала заяву від 02.09.2021 року, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Єфремовим О.С., зареєстровану в реєстрі за №847, про визнання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.07.2018 року, виданого повторно Лиманським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Одеської області, [PERSON] народився [INFO] , актовий запис №83. Батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 28.10.2014 ро по справі №504/2337/14-ц позовні вимоги [PERSON] задоволені в повному обсязі, шлюб, зареєстрований 04.11.2006 року виконавчим комітетом Першотравневої сільської ради Комінтернівського району Одеської області, актовий запис №31, розірвано. Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 02.12.2020 року по справі №504/3084/20 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини задоволені. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 02.06.2021 року встановлено розмір заборгованості боржника [PERSON] по аліментам станом на 06.07.2021 року у сумі 9827,67 грн. Відповідно до актів фактичного проживання особи, складених депутатами Доброславської селищної ради Лиманського району Одеської області Івановим О.В. та Середа Г.Ш. , підписи яких підтверджено секретарем селищної ради, вбачається, що [PERSON] фактично проживає з 2017 року з батьком за адресою: [ADDRESS] , та на теперішній час разом із батьком зареєстрований та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області від 01.07.2021 року №07-33/1103, [PERSON] , 1984 року народження, зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Склад сім`ї: дружина - [PERSON] , 1980 р.н., син - [PERSON] , 2005 р.н., син - [PERSON] , 2007 р.н., син - [PERSON] , 2019 р.н. Відповідно до характеристики, наданої в.о. директора Доброславського НВК «ЗОШ І-ІІІ ступенів - гімназія» учень 8-Б класу [PERSON] навчається в даній школі з першого класу. Даніїл виховується в сім`ї батька, який відповідально ставиться до виховання та навчання дитини, приділяє увагу належним чином. Вдома створено всі необхідні житлово - побутові умови для нормального розвитку дитини. Мати, [PERSON] , не цікавиться шкільним життям сина, не відвідує батьківськи збори, не підтримує зв`язок з класним керівником. Згідно довідки сімейного лікаря амбулаторії смт. Доброслав від 02.07.2021 року, [PERSON] знаходиться на обліку у сімейного лікаря з 26.12.2018 року. При зверненнях за медичною допомогою з приводу захворювань дитини звертався тільки батько - [PERSON] , мати [PERSON] станом здоров`я дитини не цікавиться. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області від 25.10.2021 року №02-14/01/1695 про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , по відношенню до її неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , по відношенню до її неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Позбавлення батьківських прав - це, насамперед, спосіб захисту прав та інтересів дитини, а також санкція за протиправну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 150 ч. 2 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» наголошується, що взаємне задоволення від спільного перебування батьків і дітей є фундаментальним елементом сімейного життя, а тому втручання до нього має відбуватися у вузьких рамках, визначених статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини й основоположних свобод. Європейський суд з прав людини також підкреслив, що, незважаючи на певний вільний розсуд держави в справі відібрання дітей під державну опіку, відбирання дітей від батьків означає відрізання дітей від свого коріння, що може бути виправданим лише у виняткових випадках. У той же час, як вбачається зі змісту рішень Європейського суду з прав людини «Z та інші проти Сполученого Королівства» від 10 травня 2001 року та «A. проти Сполученого Королівства» від 23 вересня 1998 року, в контексті вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод держава повинна приділяти особливу увагу захисту дітей від поганого поводження з боку інших осіб, у тому числі шляхом здійснення своєчасних превентивних заходів. Беручи до уваги стандарти Європейського суду з прав людини інтереси дитини превалюють над потребами збереження сім`ї. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення від виконання батьківських обов`язків передбачає систематичне невиконання обов`язку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалось (не годувати, не забезпечувати необхідним одягом, медичною допомогою, словом не робиться нічого для задоволення життєво важливих потреб дитини). У п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав /тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують, та інше/, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умов поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Також, суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою відповідальності батьків. Разом з тим, враховуючи те, що відповідачка не виконує свої батьківські обов`язки по піклуванню за здоров`ям свого сина, про його фізичний, духовний та моральний розвиток не турбується, не забезпечує необхідне харчування, медичний огляд, з сином взагалі не спілкується та не підтримує будь-якого контакту, тобто ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, відмовилася від сина, про що надана нотаріально завірена заява, враховуючи, що син знаходиться на повному утриманні та вихованні батька, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, позбавлення особи батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з ним, як це передбачено законом, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: approved