Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

В лютому 2015 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що державним виконавцем звернено стягнення на майно, яке передано в іпотеку, за виконавчими документами для задоволення вимог інших стягувачів а не іпотеко держателя, так дії суперечать вимогам статі 54 Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про іпотеку» і порушують його законні права щодо виконання наявних зобов'язань, які виникли на підставі договорів про надання споживчих кредитів та були забезпечені іпотекою спірних квартир, на підставі частини 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» просить звільнити майно з-під арешту. Відповідач відділ державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області ( далі ВДВС), надав до суду письмову правову позицію, обґрунтовує її тим, що діяв в межах наданих йому законом прав, при виконанні зведеного виконавчого провадження, у відповідності з законом «Про виконавче провадження». Другий відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явився, хоча і був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи. Суд вважає на можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів без не з»явившихся сторін у справі. Судовим розглядом встановлено, що 13 жовтня 2006 року і 27 вересня 2007 року між Банком і [PERSON] було укладено два договори про надання споживчого кредиту, за якими Банк надав боржнику кредити в розмірі 69,301 гривні і 193470,29 доларів США ( а.с. 7-12, 19-22). З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаними договорами про надання споживчих кредитів 27 вересня 2007 року і 13 жовтня 2006 року між Банком і [PERSON] укладено договір іпотеки, предметом яких є квартира [ADDRESS] і квартира [ADDRESS] ( а.с 13-18, а.с. 23-27). Згідно пункту 33.4 договору іпотеки квартири HAZOGK01270034 від 27.09.2007 року вартість складає 120 тисяч гривень ( а.с. 13-18). Пунктом 11 договору іпотеки № HAZOGK01270012 від 13 жовтня 2006 року вартість предмета іпотеки складає 65,650 гривень. ( а.с. 23-27). 06.08.2014 року державним виконавцем була винесена постанова про арешт майна боржника та заборони на його відчуження ( ВП № 43946739) яке належить [PERSON] ( а.с 57). На підставі ст. 33 Закону України « Про виконавче провадження «, 27.08.2014 року державним виконавцем винесена постанова (ВП № 43946739) про об'єднання в зведене виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів № 623/1508/14-ц, виконавчого листа № 623/1508/14-ц від 01.07.2014, постанова № 324 від 07.02.2014 року ( а.с. 58). За змістом пункту 1 частини першої статі 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно ( майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилучені та примусовій реалізації. Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ( ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження»). Зазначений порядок звернення стягнення на заставне майно визначений ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої звернення стягнення на заставне майно в період примусового виконання долучається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача- заставодержателя. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» ( ч. / ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження»). При реалізації цієї норми слід мати на увазі, що за положенням статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язанням нерухомого майна, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотеко держатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотеко. Зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» , за якого в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору - іпотеко держателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчим документом для задоволення вимог стягувача - іпотеко держателя, який має переважене право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмету іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчим документом для задоволення вимог стягувача - іпотеко держателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. Судовим розглядом встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання проведено державним виконавцем за виконавчим документам для задоволення вимог стягувача, який не є іпотеко держателем, та у порушення передбачених ч. 8 ст. 54 Закону України « Про виконавче провадження» і ч. 3 ст. Закону України « Про іпотеку» пріоритету права іпотеко держателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. Статтею 30 ЦПК передбачено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідач - особа , яка залучається до участі у справі як можливий порушник прав позивача. Із змісту і вимог позовної заяви е вбачається яким чином [PERSON] може порушити права банку, а тому його залучення в якості співвідповідача суд вважає необґрунтованим , а тому позовні вимоги представника банку про стягнення на його користь судових витрат задоволенню не підлягає. При таких даних суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial