Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

В лютому 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання будинку спільною сумісною власністю бувшого подружжя та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, мотивуючи вимоги тим, що після смерті його матері [PERSON] , [INFO] відкрилась спадщина на житловий будинок [ADDRESS] . [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 29 вересня 1984 року. В 1996 році вони придбали житловий будинок по [ADDRESS] , але право власності зареєстрували лише на [PERSON] . Земельна ділянка, на якій розташований даний будинок, перебувала у них в користуванні і не була приватизована. Спадкоємцями першої черги є діти спадкодавця, тобто позивач [PERSON] та відповідачі: [PERSON] - чоловік спадкодавці, [PERSON] та [PERSON] - доньки спадкодавиці. Позивач своєчасно звернувся з заявою до нотаріальної контори з питання прийняття спадщини після смерті матері, але отримав відмову так як не надав оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно.У зв`язку з вище викладеним позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою судді від 25 березня 2019 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 25 липня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового засідання. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Омельчук В.О. уточнив позовні вимоги, просив суд визнати будинок в [ADDRESS] спільною сумісною власністю бувшого подружжя, [PERSON] , жителя [ADDRESS] та померлої [INFO] [PERSON] , 1953 року народження, а також визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/8 частину житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] . Не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про день розгляду справи повідомлялись належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення, також, повідомлялись через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, причину неявки суду не повідомили. Так як відповідачі не скористалися своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у зв`язку з чим суд на підставі ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу у його відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши заочне рішення. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з`ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим повторно 09 лютого 2016 року Відділом реєстрації смерті у м. Києві Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №18303 /а.с.8/. [PERSON] є матір`ю позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] , відповідачів [PERSON] , [PERSON] , та дружиною відповідача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого Відділом ЗАГСу Іванківського райвиконкому Київської області 29 вересня 1984 року (а.с.10). 30 липня 1996 року, [PERSON] та [PERSON] , як подружжя, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, придбали житловий будинок по [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу, укладеним 30 липня 1996 року (а.с.92-93). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на житловий будинок по [ADDRESS] . Заповіту померла не залишила. Спадкоємцями першої черги по закону є позивач та відповідачі. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до вимог ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до Довідки про прийняття спадщини виданої Борівською селищною радою Фастівського району Київської області №288 від 04.02.2016, [PERSON] , як син, [PERSON] , як донька та [PERSON] , як чоловік, звернулись з заявою про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] , яка на день своєї смерті проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] /а.с.15/. Реалізовуючи своє право на спадщину позивач звернувся до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину на вищевказане майно, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом було відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючих документів щодо належності спадкодавцеві спадкового майна, що підтверджується Постановою державного нотаріуса Фастівської районної державної нотаріальної контори від 20.11.2018 /а.с.18/. Судом встановлено, що за життя [PERSON] не встигла оформити своє право власності на житловий будинок і земельну ділянку, хоча будинок був у спільній власності [PERSON] та [PERSON] . Даний факт підтверджується довідкою №265 від 02.02.2016 виданою Борівською селищною радою про те, що [PERSON] , дійсно, була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] з 04.10.1996 по дату смерті [INFO] /а.с.11/. З витребуваної судом копії спадкової справи після померлої [INFO] [PERSON] , вбачається, що інформація про майно, яке увійшло до спадкової справи відсутня. До нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини звернулись [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та сестра покійної [PERSON] Свідоцтва про право на спадщину державним нотаріусом Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області нікому із спадкоємців не видавалися /а.с.71-93/. Згідно довідки Управління Держгеокадастру у Фастівському районі Київської області, станом на 01.01.2013, відомості щодо видачі державного акту на право власності на земельну ділянку, яка знаходиться по [ADDRESS] , відсутні /а.с.12/. Відповідно до п. 3.3 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4/13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено «у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно». Також у даному Листі зазначено, що «найпоширенішою причиною звернення особи в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем». Стаття 328 ЦК України встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд, вважає доведеним, що позивач є спадкоємцем після смерті матері [PERSON] , тому набув право спадкування, але не має правовстановлюючого документа про право власності на спадкове нерухоме майно, саме тому у суду є всі підстави для визнання за ним права власності в порядку спадкування, оскільки іншого порядку визнання права власності в порядку спадкування при відсутності правовстановлюючого документа не існує.

Outcome: approved