Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-07 00:00:00

В квітні 2013 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] просила визнати батьківство відповідача відносно її дитини – [PERSON], яку вона народила 12.08.2009 року, внести відповідний запис у свідоцтво про народження дитини, а також стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі ? частини заробітку (доходу) відповідача. На підтвердження своїх позовних вимог вказала, що з 2003 року вступили з відповідачем в фактичні шлюбні відносини, з 2004 року стали проживати разом, вести спільне господарство. Наприкінці 2008 року вона завагітніла і сповістила про це відповідачу [PERSON]. Відповідач не заперечував свого батьківства по відношенню до майбутньої дитини, радів, що в них народиться дитина, і обіцяв надавати їй та дитині матеріальну допомогу. В цей час вони з відповідачем проживали в квартирі його батьків, куди постійно приходили друзі відповідача і відповідач разом з ними святкував своє майбутнє батьківство. Оскільки постійні свята їй надоїли, в кінці червня 2009 року вона вирішила переїхати жити до своїх батьків, оскільки за станом здоров’я вона потребувала спокою. Відповідач з нею до її батьків переїжджати відмовився і таким чином фактично з кінця червня 2009 року вони з відповідачем разом не проживали, іноді спілкувалися по телефону, він не цікавився станом її здоров’я, перебігом вагітності. 12 серпня 2009 року позивачка народила доньку - [PERSON], відповідач офіційно батьківство щодо дитини не визнав, тому відомості про батька в свідоцтво про народження дитини внесені з її слів. Батьком дитини є відповідач, який мешкає окремо, на теперішній час дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні, позивачка, самостійно утримувати дитину не має можливості. Відповідач допомогу на утримання дитини не надає, при цьому працює, має можливість сплачувати аліменти. Позивачка підтримала свої позовні вимоги, просила розглядати справу за її відсутністю. Відповідач визнав своє батьківство щодо дитини, не заперечував проти стягнення з нього аліментів в розмірі 1/4 частини доходу на утримання доньки, просив також розглядати справу за його відсутності. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народжена 12.08.2009 року, актовий запис про народження № 1033 від 21.08.2009 року зроблений Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції в Дніпропетровській області. Матір’ю дитини є [PERSON], батьком записаний [PERSON], відомості про особу батька дитини внесено відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного Кодексу України (а.с.8). Відповідно до акту від 18.04.2013 року, який підписаний мешканцями будинку №20 по вул. Електрозаводській у м. Кривому Розі, з 2004 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім’єю без реєстрації шлюбу, по червень 2009 року (а.с. 9). Під час розгляду справи ухвалою суду від 10 вересня 2013 було призначено судово-генетичну експертизу. Відповідно до повідомлень, які надійшли від КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи ДОР» 14.11.2013 та 02.12.2013 року відбір біологічних зразків не проводився у зв'язку з неприбуттям [PERSON] до експертної установи. Згідно ч.2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду. Згідно ч.1 ст.126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до державного органу реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Згідно ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. З урахуванням всіх доказів, які були надані позивачем до суду, суд вважає за доцільне визнати батьківство відповідача [PERSON] щодо малолітньої [PERSON], а також внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, які потребують допомоги. Відповідно до ст.183 СК України розмір аліментів на утримання дітей може бути встановлений у твердій грошовій сумі або в долі від заробітку. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд враховує, що відповідач працює, отримує дохід, інших неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має, тому суд дійшов висновку, що відповідач має можливість виплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) на утримання дитини до її повноліття, що буде відповідати потребам дитини та становити не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Крім того, оскільки позивачка відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, необхідно стягнути з відповідача користь держави судовий збір за вимоги майнового характеру в сумі 229 грн. 40 коп. Згідно ст. 367 ч.1 п.1 ЦПК України зазначене рішення суду підлягає негайному виконанню в частині стягнення сум в межах суми платежу за один місяць. На підставі наведеного,

Outcome: approved