Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

В липні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], про припинення права спільної часткової власності, визнання права власності на цілий окремий обєкт нерухомого майна. В позові зазначила, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 01.03.2001 року, на праві спільної часткової власності належить 591/4000 частка житлового будинку №70 по вул. Чубаря в м. Бердянську Запорізької області. Іншим співвласниками цього будинку є відповідачі у справі. [PERSON], на підставі договору дарування від 07.12.2007 року, належить право власності на 9/4000 часток. [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 22.12.1998 року, належить 9/20 часток. [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.01.1999 року, належить право власності на 2/5 частини. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області №310/13391/13-ц від 27.04.2015 року [PERSON] виділено в натурі у рахунок належних їй 591/4000 частки, житловий будинок «Д» з ганком до «Д», житловий будинок «Е» з ганком до «Е», літню кухню «В», вбиральню-душ «Ю», навіс «В1», паркани №5, 6, 9, 10, 12, 14, 15, замощення ІІ та ворота ІV, ворота №2 та №8, водопроводи «Ч» та «Ч2», вигрібні ями №17, №18. На підставі вказаного рішення суду здійснено державну реєстрацію частки, що виділена в натурі. Однак право спільної часткової власності не припинено, у звязку з чим, посилаючись на ст.364 ЦК України, [PERSON] просить припинити право спільної часткової власності між нею та іншими співвласниками будинку та визнати за нею право власності на окремий цілий обєкт нерухомого майна, що складається з житловий будинок «Д» з ганком до «Д», житловий будинок «Е» з ганком до «Е», літню кухню «В», вбиральню-душ «Ю», навіс «В1», паркани №5, 6, 9, 10, 12, 14, 15, замощення ІІ та ворота ІV, ворота №2 та №8, водопроводи «Ч» та «Ч2», вигрібні ями №17, №18. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась. Її представник [PERSON] надала заяву про розгляд справи у їх відсутність. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять задовольнити. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечують (а.с.47, 48). Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, відповідно до ст. 74 ЦПК України (а.с.25-27, 44-46). Причини неявки суду не повідомили, заяву про розгляд справи за їх відсутності не надали, заперечень проти позову не надали. Суд на підставі ст.ст.169, 224-226 ЦПК України, за згодою позивача, вважає за можливе розглянути справу у відсутність зазначених осіб, на підставі наявних у ній даних в заочному порядку. У звязку з неявкою сторін у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою технічного звукозаписувального засобу не здійснювалось, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. За змістом ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Правовий режим спільної часткової власності визначається Главою 26 ЦК України. Поняття спільної часткової власності викладено у ч. 1 ст.356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. У силу положень ст.ст.21, 24, 41 Конституції України, ст.ст.319, 358 ЦК України, всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Відповідно до ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч.1 ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Частиною 3 ст.364 ЦК України визначено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно. За відсутності згоди співвласників на поділ спільного майна це питання вирішується судом. Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку ст.364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні ст.181 ЦК України та п. 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.12.2010 року №1117 «Про ідентифікацію обєктів нерухомого майна для реєстрації прав на них». Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 04.12.2013 року № 6-130цс13, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для усіх судів при вирішенні спорів у подібних правовідносинах. Аналізуючи положення ст.182 ЦК України, та положення п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952- ІV, право власності на нерухоме майно підлягає обовязковій державній реєстрації. Тобто, необхідною обовязковою умовою для належного здійснення позивачем права власності на окрему частину житлового будинку, яке закріплено в ст. ст.13, 41 Конституції України, ст.319 ЦК України, є визнання цього права власності судом. Відповідно до ст.16 ЦК України, визнання права є одним із способів судового захисту цивільних прав і інтересів, тому вимоги про визнання права власності на окреме ціле домоволодіння, яке складається з виділеного в натурі майна, є таким, що узгоджується з вимогами законодавства. Як вбачається із матерів справи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], є співвласниками житлового будинку №70 по вул. Чубаря в м. Бердянську Запорізької області. Позивачу [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 01.03.2001 року, на праві спільної часткової власності належить 591/4000 частка вказаного будинку. [PERSON], на підставі договору дарування від 07.12.2007 року, належить право власності на 9/4000 часток. [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 22.12.1998 року, належить 9/20 часток. [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.01.1999 року, належить право власності на 2/5 частини. Земельна ділянка поділена між співвласниками рішенням народного суду міста Бердянська від 04.06.1984 року. У користуванні [PERSON] знаходиться 605 кв.м. [PERSON] виділено в натурі у рахунок 591/4000 частки, яка належних їй у житловому будинку №70 по вул. Чубаря в м. Бердянську Запорізької області, житловий будинок «Д» з ганком до «Д», житловий будинок «Е» з ганком до «Е», літню кухню «В», вбиральню-душ «Ю», навіс «В1», паркани №5, 6, 9, 10, 12, 14, 15, замощення ІІ та ІV, ворота №2 та №8, водопроводи «Ч» та «Ч2», вигрібні ями №17 та №18. Вказане підтверджується світлокопіями рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області №310/13391/13-ц від 27.04.2015 року, яке набрало законної сили 26.05.2015 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №40262514 від 08.07.2015 року, технічного паспорту на спірний житловий будинок, договору купівлі-продажу від 01.03.2001 року №876, реєстраційного посвідчення від 06.03.2001 року (а.с.4-5, 6-8, 9-15, 16, 17). Враховуючи, що наявність спільної сумісної власності не надає можливості у повному обсязі позивачу розпоряджатися власністю, яка належить їй на праві власності, без узгодження з усіма іншими власниками на проведення будівництва, покращення свого майна, купівлі-продажу, заставлення та інше, оскільки рішенням суду [PERSON] вже виділено в натурі 591/4000 частки, які належать їй на праві власності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Outcome: approved