Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

в лютому 2015 року [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних за несвоєчасне повернення боргу. В своєму позові посилається на те, що 11 лютого 2012 року відповідач позичив у позивача грошові кошти в розмірі 7000 доларів США, що підтверджується письмовою розпискою, строком повернення до 11.03.2012 року. Відповідно до середньозваженого курсу на готівковому ринку Національного банку України по курсу за 100 доларів США дорівнює 1662,42 грн. українських гривень, та станом на 28.01.2015 року складає суму 116369,40 грн. На даний час відповідач добровільно грошові кошти не повертає, на чисельні усні вимоги тільки обіцяє повернути борг найближчім часом, а тому позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Просить позов задовольнити, стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 116369,40 грн., три процента річних з простроченої суми в розмірі 10377,60, інфляційні втрати в розмірі 29074,97 грн. за період з 11.02.2012 року по 30.01.2015 рік, що в сумі становить 155 821 грн. 97 коп. та сплачений судовий збір. В подальшому позивач уточнила позовні вимоги, в яких вказує, про те, що незважаючи на наявність справи в провадженні суду і обізнаність відповідача щодо її позовних вимог, [PERSON] продовжує безпідставно користуватися її грошовими коштами, в зв'язку з чим просить стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 7 000 доларів США, що згідно середньозваженого курсу на готівковому ринку станом на 15.09.2016р. складає 184 613,80 грн.; 3% річних, що складає 25 537,29 грн.; плату за користування чужими грошовими коштами в сумі 116 270,36 грн., а всього - 326 421,45 грн. за період з 11.02.2012 року по 19.09.2016 рік. Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених в позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог, проти заочного розгляду справи не заперечувал. Просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач, будучі обізнаним щодо заявлених позовних вимог, заперечень проти позову, в т.ч. щодо необґрунтованості вимог та суми боргу, не надав. В судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся судом у встановленому ст.ст. 74, 76 ЦПК України порядку. Судова повістка повернулась до суду без вручення адресату у зв'язку із закінченням терміну зберігання. У зв'язку з цим суд, відповідно до ст.224 ЦПК України, з урахуванням думки позивача, яка не заперечувала проти заочного розгляду справи, ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі даних та доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких мотивів. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що сторонами 11.02.2012 року укладено договір позики за яким [PERSON] передала у власність [PERSON] грошові кошти у сумі 7000 доларів США, терміном на один місяць, а [PERSON] зобов'язався повернути [PERSON] вказану суму коштів, у вказаний строк, що стверджується наданою 11.02.2012 року [PERSON] письмовою розпискою про одержання від [PERSON] грошових коштів, оригінал якої оглянуто в судовому засіданні. У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно зі ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Разом з тим, незалежно від фіксації еквівалента в іноземній валюті, згідно з частиною першою та другою ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як посилається в своєму позові позивач, відповідачем грошові кошти наразі не повернуті, відповідач ухиляється від виконання своїх грошових зобов'язань в сумі основного боргу у розмірі 7000 доларів США, що по курсу НБУ за 100 доларів США дорівнює 2637,34 українських гривень, та станом на 19.09.2016 року складає суму 184 613,80 грн. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України). Враховуючи несвоєчасне виконання [PERSON] грошового зобов'язання в сумі боргу в розмірі 184 613,80 грн. та на підставі ч.2 ст.625 ЦК України з відповідача підлягають стягненню три проценти річних за час прострочення грошового зобов'язання (1683 днів, виходячи із суми боргу 184 613,80 грн.) за період з лютого 2012 року по 19 вересня 2016 року в розмірі 25 537,29 грн., та взявши до уваги розрахунок викладений позивачем. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України. Листом Верховного Суду України від 01.07.2014 року «Аналіз практики застосування ст. 625 ЦК України в цивільному судочинстві» визначено, що проценти визначені ст.. 1048 ЦК України є платою за користування чужими грошовими коштами, а інфляційні нарахування та три процента річних не є санкціями та виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та зміцнення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримані компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Крім цього Верховним Судом України вирізнено правову природу процентів, передбачених ст. 1048 ЦК України, і процентів, що стягуються відповідно до ст. 625 ЦК України, а також наголошується на відсутності у чинному законодавстві обмежень щодо одночасного стягнення процентів, передбачених ст. 1048 ЦК України і відшкодування інфляційних збитків за весь час прострочення та сплати трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК України. Враховуючи що відповідач не виконує свої грошові зобов'язання перед позикодавцем [PERSON] - позику не повертає, з 11.02.2012 року користується чужими грошовими коштами, в зв'язку з чим з відповідача на користь позивача у відповідності до ст. 1048 ЦК України підлягає стягненню плата за користування позиченими грошовими коштами позивача, за період з лютого 2012 року по 19 вересня 2016 року в розмірі 116 270,36 грн. за здійсненим позивачем розрахунком виходячи з облікової ставки НБУ за відповідний період, з яким суд погоджується. В зв'язку з чим позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 7 000 доларів США, що згідно середньозваженого курсу на готівковому ринку станом на 15.09.2016 р. складає 184 613,80 грн.; 3% річних, що складає 25 537,29 грн.; плату за користування чужими грошовими коштами на підставі ст. 1048 ЦК України в сумі 116 270,36 грн., а всього - 326 421,45 грн. за період з 11.02.2012 року по 19.09.2016 рік, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача належить присудити на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору, що становить 3264 (три тисячі двісті шістьдесят чотири) грн. 21 коп. На підставі викладеного та ст..ст. 524, 525, 526, 530, 533, 625, 1047, 1048 ЦК України,

Outcome: approved