Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

В лютому 2016р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], в якому просила суд: стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 270000,0 грн., належні їй після продажу автомобіля, згідно договору комісії № 291456 від 22 липня 2015р. Судом до участі у справі в якості третьої особи було притягнуто [PERSON] Свої позовні вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що їй належав на праві приватної власності автомобіль [NUMBER]. 31 травня 2014р. позивачкою було надано відповідачу та третій особі довіреність, за якою останніх було уповноважено укладати від імені позивачки будь - який дозволенний чинним законодавством України правочин, в тому числі купівлю - продаж. Під час розгляду цивільної справи про поділ майна подружжя, яка перебувала в провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області, позивачці стало відомо, що мало місце відчуження належного їй автомобіля, який було продано відповідачем від її імені третій особі, при цьому отримані відповідачем належні позивачці грошові кошти у сумі 270000,0 грн. від відчуження цього автомобіля позивачка не отримала, а тому вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом про стягнення цих коштів примусово. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просив суд позов задовольнити. Відповідач, про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, у судові засідання не з'являвся, про поважність причин неявки суд не повідомляв та не просив розглядати справу у свою відсутність, свого представника до суду не направив, заперечення проти позову не подавались. Третя особа, про час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку, на адресу суду були подані письмові заперечення, в яких третя особа не заперечувала факту відчуження і набуття у власність вищезазначеного автомобіля за грошові кошти у сумі 270000,0 грн., проте, як відомо третій особі відповідач повернув зазначені кошти позивачці. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з матеріалів справи, і це встановлено судом позивачці на праві власності належав автомобіль [NUMBER], згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого 26 жовтня 2010р. РВ ДДАІ МВС України. 31 травня 2014р. позивачкою було видано довіреність на ім'я відповідача та третьої особи, відповідно до якої позивачка, даною довіреністю уповноважила останніх, укласти від її імені будь-який дозволенний чинним законодавством України правочин, а саме: договір купівлі - продажу чи інший договір щодо відчуження, оренди за ціною та на умовах на власний розсуд (за умови сплати податку з доходів фізичних осіб) належного позивачці на підставі свідоцтва [NUMBER], для цього позивачка надала відповідачу та третій особі право: експлуатувати (керувати) даним автомобілем; представляти інтереси позивачки в органах нотаріату, відповідних органах Державтоінспекції або в будь - яких інших установах, підприємствах, організаціях, незалежно від їх підпорядкування і форм власності, з усіх без винятку питань, пов'язаних з експлуатацією та відчуженням транспортного засобу, його переобладнанням(зміна типу і моделі, кольору, заміна у встановленому порядку двигуна, кузова, інших деталей, реєстраційного номера), ремонтом, проходженням технічного огляду, визначати на власний розсуд місце стоянки транспортного засобу, в разі необхідності зняти з обліку та поставити на облік, одержати номерні знаки для разових поїздок, подавати та одержувати необхідні довідки та документи, включаючи заяви (в тому числі заяви на оформлення тимчасового реєстраційного талону та отримання тимчасового реєстраційного талону), дублікат реєстраційного документа в разі його втрати; підписувати договір про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, отримувати страховий поліс; підписувати договори цивільно - правового характеру, одержувати належні позивачці за результатами згаданих договорів грошові кошти; у випадку спричинення транспортному засобу пошкодження іншими способами або в результаті дорожньо - транспортної пригоди чи заподіяння шкоди повіреною особою іншим транспортним засобом під час керування транспортним засобом як джерелом підвищеної небезпеки, укладати в разі необхідності, від імені позивачки договори про відшкодування заподіяної шкоди, одержувати та сплачувати по таких договорах грошові суми у розмірах, згідно із калькуляціями або за домовленістю, вчиняти також всі юридично значимі дії щодо розпорядження транспортним засобом, пов'язані з цією довіреністю. Судом встановлено, що 22 липня 2015р. між відповідачем, як представником позивачки та третьою особою було укладено договір комісії № 291456, відповідно до якого було продано третій особі належний позивачці автомобіль [NUMBER] за 270000,0 грн. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка наголошувала, що після відчуження належного їй автомобіля нею не було отримано від відповідача грошові кошти у розмірі 270000,0 грн. За змістом ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє (ч. 1 ст. 238 ЦК України). У відповідності з ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. Згідно ч. 1 ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Частиною 1 ст. 1014 ЦК України передбачено, що комісіонер зобов'язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок. Якщо у договорі комісії таких вказівок немає, комісіонер зобов'язаний вчиняти правочини відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться. Після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії (ч. 1 ст. 1022 ЦК України). Заперечуючи проти позову, третя особа, в письмових запереченнях зазначала, що їй відомо про повернення відповідачем позивачці грошових коштів за проданий належний позивачці автомобіль. У відповідності з ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що протягом всього часу розгляду справи в суді, судом не встановлено, що відповідачем були належним чином виконанні всі зобов'язання перед позивачкою, яка уповноважувала його представляти її інтереси, як за довіреністю, так і за договором комісії, а тому суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Твердження третьої особи про отримання позивачкою від відповідача грошових коштів від продажу належного їй автомобіля не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2700,0 грн.

Outcome: approved