Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що з 11.03.205 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Під час шлюбу, за спільні кошти подружжя було набуто у власність майно орієнтованою загальною вартістю 2 950 000 грн., серед якого: автомобіль марки Volkswagen, модель: BEETLE, рік випуску 2013, реєстраційний номер: [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] ; автомобіль марки: Toyota, модель: COROLLA, рік випуску 2013, реєстраційний номер: [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] ; земельну ділянку з кадастровим номером: 5624687400:03:003:0171 площею 0,1050 га, цільове призначення: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування: Рівненська область Рівненський район, с.Обарів; житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 212,0 кв.м., житловою площею 100,2 кв.м.; квартиру за [ADDRESS] загальною площею 34,2 кв. м, житловою площею 18,6 кв. м. Після розірвання шлюбу сторони не досягли між собою згоди щодо поділу зазначеного майна, а тому позивачка звернулася до суду та просить поділити спільне майно з відповідачем, а також стягнути понесені судові витрати (сплата судового збору). Відповідачем не було подано відзив на позовну заяву. Позивачка в судове засідання не з`явилася. Згідно поданої заяви позов підтримала та просить справу розглядати без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився. Згідно поданої заяви позов визнає та не заперечує щодо його задоволення. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, позивач та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.03.2005 року. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] [PERSON] є власником автомобіля марки Volkswagen, модель: BEETLE, рік випуску 2013, реєстраційний номер: [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] [PERSON] є власником автомобіля марки: Toyota, модель: COROLLA, рік випуску 2013, реєстраційний номер: [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] . Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 18.10.2019 року, [PERSON] є власником квартири за [ADDRESS] , загальною площею 34,2 кв. м, житловою площею 18,6 кв. м. Згідно витягу про державну реєстрацію прав від 16.01.2012 року [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером: 5624687400:03:003:0171 площею 0,1050 га, цільове призначення: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування: с. Обарів Рівненського району Рівненської області. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.01.2013 року, [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 212,0 кв.м., житловою площею 100,2 кв.м. Вирішуючи спори між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. В ухвалі ВССУ від 15.02.2017 (справа №554/1847/14-ц) акцентована увага на критеріях віднесення майна до спільної сумісної власності. Зокрема зауважено, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, а й спільною участю коштами або працею в набутті. Отже, застосовуючи\~ст.60 СК\~України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно суд повинен установити не лише факт набуття майна під час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Також слід врахувати критерії, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності. Такими є: - час набуття майна; - кошти, за які воно було набуте (джерело набуття); - мета придбання, яка дозволяє надати майну правовий статус спільної власності подружжя. Як вбачається з матеріалів справи, майно було набуто сторонами під час шлюбу, мета придбання - спільне проживання та користування однією сім`єю всім придбаним майном, а джерелом набуття цього майна були кошти та праця обох сторін позову, які на час придбання вказаного об`єкту були однією сім`єю. Позивачка зазначила про те, що все майно є спільною сумісною власністю подружжя, і проти цього не заперечував відповідач. У суду немає підстав вважати, дане майно не належить до спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статей 69, 70\~СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті\~70\~СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). При прийнятті рішення суд дійшов висновку, що позов слід задоволити. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 та 142 ЦПК України. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved