Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

В листопаді 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, просив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», в рахунок компенсації відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина на виробництві в сумі 250 000 грн., без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. В обґрунтування вимог посилається на наступні обставини. Так, 14 липня 2006 року о 14-00 годині на шахті «Октябрська» ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» під час виконання своїх трудових обов`язків загинув у віці 24 років його син [PERSON] . За результатом спеціального розслідування даного нещасного випадку комісією було складено Акт від 31.08.2006 форми Н-5 року та Акт форми Н-1, про нещасний випадок пов`язаний з виробництвом №11, причинами нещасного випадку є основані: смерть [PERSON] наступила при виконанні трудових обов`язків від набряку головного мозку, який міг статися від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею внаслідок падіння потерпілого. Внаслідок смерті сина позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у наступному: він втратив рідну йому людину, який був опорою для нього. Смерть сина призвела до того, що позивач тривалий час перебуває в напруженому психічному стані, думку про його смерть не залишають його навіть до теперішнього часу. Відчуття того, що позивач ніколи не побачить свого сина, постійно пригнічує його, що негативно позначається на психічному стані. Ухвалою суду від 12 листопада 2020 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, з призначенням дати та часу розгляду справи. 03 грудня 2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача ПАТ «КЗРК». У відзиві представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог. На думку відповідача, факт спричинення моральної шкоди є недоведеним. Суд, відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вислухавши доводи сторін по справі, дослідивши письмові матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] , є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження, виданого Жовтневим відділом РАГС м.Кривого Рогу від 20 лютого 1982 року, актовий запис № 141. Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області 17 липня 2006 року, актовий запис №1396, [PERSON] помер [INFO] у віці 24 років. Позивач загинув під час виконання своїх трудових обов`язків, внаслідок нещасного випадку 14 липня 2006 року. Підприємством ПАТ «КЗРК» проведено розслідування обставин, за яких стався нещасний випадок, про що складено акт форми Н-1, про нещасний випадок №11 від 14 липня 2006 року. Комісія зі спеціального розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком встановила, що нещасний випадок стався при наступних обставинах: 14.07.2006 року начальник дільниці №32 [PERSON] видав письмовий наряд на 2 зміну (з 8 год.00 хв. до 15 год. 00 хв.) кріпильнику дільниці №32 [PERSON] і електрослюсарю черговому та по ремонту обладнання [PERSON] на виконання робіт по прибиранню орта 127 осі гор.1190м в районі люка АШЛ №2, доставки лісоматеріалів, заготовки порожнеч по шреку вентиляційному 137-134 осі гор.1180м, доставки та заміні тросів в орту скреперування 137 осі гор.1180м. Технічне керівництво у зміні здійснював гірничий майстер [PERSON] . За свідченням гірничого майстра дільниці №32 [PERSON] , після виконання робіт [PERSON] і [PERSON] по доставці лісоматеріалів і заготовки порожнеч по штреку вентиляційному 137-134 осі гор.1180м., разом з [PERSON] направився в орт-заїзд 127 осі гор.1190 м для виконання робіт по прибирання металевого кріплення та лісоматеріалів. Після огляду місця робіт [PERSON] прийняв рішення відключити напругу у контактному дроті вимикачем ВАРП - 250, котрий встановлений на сполученні орт - заїзду та польового штрека гор.1190м. Після відключення ВАРП - 250 [PERSON] з допомогою індикатора перевірив відсутність напруги у контактному дроті, допустив [PERSON] до виконання робіт, а сам направився до машиніста електровоза, який знаходився між люками АШЛ №1-3. О 13 год. 45 хв. [PERSON] повернувшись від машиніста електровоза побачив [PERSON] , який сидів на підошві виробки без свідомості. Після надання першої допомоги [PERSON] фельдшером підземного медпункту на місце випадку прибуло відділення ВГРЗ. О 15 год. 03 хв. після проведення реанімаційних робіт, у потерпілого зіниці не реагували на світло, серцебиття, дихання та пульс були відсутні. На підставі цього лікарем другого взводу ВГРЗ з оперативної медичної служби Сербіним О.М. була констатована біологічна смерть [PERSON] . Комісія, оглянувши місце нещасного випадку, після проведення опитування свідків, вивчивши проектно-технічну документацію, висновок судово-медичної експертизи та експертно-технічної експертизи прийшла до висновку, що смерть [PERSON] наступила при виконанні трудових обов`язків від набряку головного мозку, який міг статися від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею внаслідок падіння потерпілого. Комісією осіб підприємства, потерпілого, робітників інших підприємств або сторонніх осіб, дії або бездіяльність яких призвели до нещасного випадку не встановлено. У відповідності до ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини - є головним обов`язком держави. Згідно частин 1,3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до ст.264 ЦПК України суд, під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно з ч.3 ст.23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або у інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Внаслідок смерті на виробництві [PERSON] , сина позивача йому завдано моральної шкоди, яка полягає у тому, що він втратила сина, рідну йому людину, якому на день смерті було лише 24 роки, що є невідновлюваною втратою. Внаслідок смерті сина він відчуває нестерпні душевні та психічні страждання, тривалий час перебуває в стані нервового потрясіння, порушенні душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу та психологічному дискомфорті. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування. Факт моральних страждань у зв`язку зі смертю, навряд чи потрібно доводити за допомогою якихось спеціальних засобів доказування. Доведення наявності цих страждань, саме по собі, полягає у засадничих поняттях людяності та розумінні основ людського життя, яке державою Україна визнається найвищою соціальною цінністю. Слід зазначити, що в даному випадку, при наявності всіх об`єктивних умов виписаних в цивільному законі, які є критеріями наявності існування та виникнення обов`язку відшкодування моральної шкоди, підставою виникнення моральної шкоди слугувала подія, яка має незворотний характер - смерть сина. Ця подія є та буде залишатися надалі джерелом душевних страждань, які будуть супроводжувати позивача на протязі всього життя. Тому, саме поняття вичерпного відшкодування моральної шкоди тут навряд чи доречно, оскільки відшкодувати цю шкоду позивачеві не вдається за можливе з огляду на тяжкість втрати та її безповоротність. Мова може йти тільки-но про якусь компенсацію цих моральних страждань. Саме з такої позиції суд виходить при визначенні розміру цієї компенсації. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню в якості компенсації моральної шкоди, суд виходить з наведеного вище. Беруться, крім іншого, до уваги конкретні обставини справи, та як вже було зазначено істотність вимушених змін у подальшому житті позивача, особливо тяжких наслідків, що наступили в силу таких змін у житті позивача. Враховуючи наведену вище аргументацію, приймаючи до відома принципи розумності і справедливості, суд вважає, що належною компенсацією спричиненої [PERSON] моральної шкоди, буде сума у розмірі 250 000 гривень, без утримання податку з доходів фізичних осіб. Ця сума відшкодування є тією мірою матеріальної компенсації, в даному випадку, яка кореспондує глибині та силі страждань, які зазнав та продовжуватиме зазнавати позивач впродовж всього життя. Таким чином, суд задовольняє вимоги позивача стосовно розміру суми компенсації моральної шкоди. Відповідно до ст.141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, суд вважає необхідним стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 2500,00 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved