Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

В квітні 2015 року [PERSON] (Позивач) звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Відповідач, ДП «АМПУ»), треті особи: Міністерство інфраструктури України, Первинна профспілкова організація державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про стягнення грошових коштів, утриманих із заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Києва Маліновської В.М. від 20.04.2015р. відкрито провадження у даній справі ( а.с.19). Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що вона працювала на посаді провідного юристконсульта відділу договірної роботи служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи ДП «АМПУ». 01.04.2015р. Відповідач видав наказ №105-к 3-2 «Про припинення трудового договору», в якому зазначено, що [PERSON] звільнено з посади провідного юристконсульта відділу договірної роботи служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи з 06.04.2015р. за п.6. ст.36 КЗпП України. При ознайомленні з розрахунком сум, Позивачкою виявлено, що з її заробітної плати з незаконних підстав було утримано оплату по окладу за січень у розмірі 618,95 грн. та щомісячну премію за лютий у розмірі 317,30 грн. [PERSON] звернулася із заявою на ім'я Голови ДП «АМПУ» про виплату незаконно утриманої із заробітної плати суми, однак станом на дату подачі позову до суду відповіді на дану заяву не отримала. У «табелі обліку робочого часу за період з 01.01.2015р. по 31.01.2015р. немає жодного запису відсутності позивача, крім того на підставі даного табелю Позивачці було виплачено заробітну плату за січень 2015р. у повному обсязі, про що свідчить розрахунковий лист. Крім того, 12.03.2014р. працівниками ДП «АМПУ» було створено Первинну профспілкову організацію ДП «АМПУ», яку було легалізовано у встановленому законом порядку. Позивачка є членом виборного органу ППО ДП «АМПУ». Про персональний склад виборного органу - профкому Первинної профспілкової організації ДП «АМПУ» Відповідач повідомлявся листами. Позивачка зазначила, що відносно робітників обраних до складу виборних профспілкових органів, роботодавець може реалізувати своє право на зміну умов трудового договору та оплату праці тільки за наявності попередньої згоди виборного профспілкового органу, членом якого є робітник. Однак, Відповідач не надав ППО ДП «АМПУ» для попереднього ознайомлення наказ, на підставі якого змінювалися умови трудового договору [PERSON], щодо зміни умов оплати праці або будь-яких відрахувань. Також позивачка зазначила, що даний наказ мав бути погоджений (завізований) головою Первинної профспілкової організації ДП «АМПУ», оскільки зміст цього наказу стосувався члена профспілки, який до то ж є членом виборного органу - профкому ППО ДП «МППУ». Наказ суперечить положенням ст.117, ст.127КЗпПУ. На підставі наведеного Позивачка вважає дії Відповідача протиправними, у зв'язку з чим просила суд стягнути на її користь безпідставно утримані з її заробітної плати без належних підстав кошти у сумі 936 грн. 25 коп. та середній заробіток за весь час затримки виплати належних сум. Відповідач надав суду заперечення (а.с.31-34), в яких зазначив, що листом ДП «Укрсервіс Мінтрансу» від 11.03.2015р. було надано інформацію контрольно - пропускної системи адміністративної будівлі Міністерства інфраструктури України по проспекту Перемоги 14, щодо працівників ДП «АМПУ», до числа яких входить і [PERSON], за січень 2015р. Відповідно до звіту системи контролю доступу було встановлено, що [PERSON] була відсутня на роботі більше 3-ох годин протягом робочого дня -31.01.2015р. У зв'язку з цим було відкореговано табель обліку робочого часу за період з 01.01.2015р. по 31.01.2015р. і Позивачу було проставлено прогул. Заробітна плата Позивача за січень 2015р. була нарахована із розрахунку 17 робочих днів згідно табелю обліку робочого часу за січень від 03.02.2015р. Після отримання відкорегованого табелю за період з 01.01.2015р. по 31.01.2015р. від 16.03.2015р., кількість робочих днів Позивача складала 16 робочих днів. У зв'язку з цим був проведений перерахунок заробітної плати Позивача за січень 2015р., в результаті якого до утримання підлягала сума 618,95 грн. Утримання за лютий 2015 року у сумі 317,30 грн. було пов'язано з перерахунком премії за січень. Оскільки в лютому була нарахована премія за січень виходячи з 17 робочих днів, а згідно відкорегованого табелю робочого часу за період з 01.01.2015р.по 31.01.2015рр. від 16.03.2015р. кількість робочих днів складала 16 днів, то в результаті перерахунку підлягала утриманню сума в розмірі 317,30 грн. Також відповідач зазначив, що утримання із заробітної плати Позивача у розмірі 618,95 грн. та 317,30 грн. не є відрахуванням із заробітної плати, а є поверненням надлишково виплаченої суми. Щодо утримання таких сум погодження профспілки не потрібно. У судовому засіданні Позивачка позові підтримала та просила задовольнити. Представник Відповідача щодо задоволення позову заперечила та просила відмовити у його задоволенні. Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. У судовому засіданні достовірно встановлено, що Позивачка-[PERSON] на підставі наказу № 105-к 3-2 від 01 квітня 2015 року була звільнена з роботи з 06.04.2015р. на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується копією наказу ( а.с. 8). Відповідно до ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст. 83 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як встановлено в судовому засіданні при ознайомленні з розрахунком сум, Позивачкою виявлено, що з її заробітної плати було утримано оплату по окладу за січень 2015р. у розмірі 618,95 грн. та щомісячну премію за лютий 2015р. у розмірі 317,30 грн. (а.с.10). Як зазначалось вище, Відповідач з даного приводу зазначив, що в приміщенні Міністерства інфраструктури України, яке знаходиться за адресою м.Київ, проспект Перемоги 14, було встановлено контрольно- пропускну систему. Відповідно до звіту системного доступу встановлено, що [PERSON] була відсутня на роботі більше трьох годин протягом робочого дня 31.01.2015р. У зв'язку з цим було відкореговано табель обліку робочого часу за період з 01.01.2015р. по 31.01.2015р. Заробітна плата Позивача за січень 2015р. була нарахована із розрахунку 17 робочих днів згідно табелю обліку робочого часу за січень від 03.02.2015р. Після отримання відкорегованого табелю за період з 01.01.2015р. по 31.01.2015р. від 16.03.2015р., кількість робочих днів Позивача складала 16 робочих днів. У зв'язку з цим був проведений перерахунок заробітної плати Позивача за січень 2015р., в результаті якого до утримання підлягала сума 618,95 грн. Утримання за лютий 2015 року у сумі 317, 30 грн. було пов'язано з перерахунком премії за січень. Оскільки в лютому була нарахована премія за січень виходячи з 17 робочих днів, а згідно відкорегованого табелю робочого часу за період з 01.01.2015р.по 31.01.2015рр. від 16.03.2015р. кількість робочих днів складала 16 днів, то в результаті перерахунку підлягала утриманню сума в розмірі 317,30 грн. На підтвердження даних обставин надали суду копію звіту системи контролю доступу, відкоригований табель, в якому зазначено 31.01.2015, як прогул. (а.с.36-50, 52). При цьому судом встановлено, що відповідно до розпорядження КМУ від 12.11.2014р. №1084-р «Про перенесення робочих днів у 2015р.» на 31.01.2015р. було перенесено робочий день з четверга 8 січня. Згідно з п. 5.2 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників апарату управління ДП «АМПУ», які є додатком до Колективного договору, затвердженого загальними зборами трудового колективу 23.09.2013р. (далі-Правила внутрішнього розпорядку), на підприємстві встановлено режим роботи за яким з понеділка по четвер - з 08.30год. до 17.30год., а п'ятниця - з 8.30год. по 16.15год., перерва для відпочинку і харчування - з 13.00год. до 13.45год., субота і неділя вихідні дні. Як вбачається із звіту по подіям системи доступу з 01.01.2015р. по 31.01.2015р., наданого Відповідачу ДП «Укрсервіс Мінтрансу» в додатку до листа від 11.03.2015р., яким надавалась інформація контрольно-пропускної системи адміністративної будівлі Міністерства інфраструктури України по пр.Перемоги,14 щодо працівників ДП «АМПУ», Позивач - [PERSON] 31.01.2015р. ввійшла до приміщення о 08 год. 47 хв. та вийшла о 10 год. 44 хв., пізніше знов увійшла об 11 год. 32 хв. та вийшла о 15 год. 22 хв. Відповідно до ст.139 КЗпПУ працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. За змістом ст.40 КЗпП України прогул - це відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого часу без поважних причин. Згідно з п. 12 Положення про оплату праці працівників апарату управління ДП «АМПУ», який є додатком до колективного договору, підставою для нарахування централізованою бухгалтерією заробітної плати Працівникам за підсумками роботи за місяць є, зокрема: - табель обліку робочого часу, накази на прийом, звільнення працівників, надання відпусток, листки непрацездатності та інші документи, що засвідчують причини відсутності працівника на роботі. При цьому, суд приходить до висновку, що з урахуванням положень КЗпП України та вказаного Положення, факт відсутності працівника на роботі протягом певного періоду часу має бути зафіксовано та з'ясовано причини його відсутності. Так, відсутність працівника на роботі має бути підтверджено відповідними доказами (зокрема, свідченнями інших працівників, актом, поясненнями), а у працівника з'ясовані причини відсутності його на роботі (письмові пояснення). Судом встановлено, що Відповідачем жодним чином не перевірялось питання причин відсутності Позивача на роботі 31 січня 2015р. протягом часу, зазначеного у інформації ДП «Укрсервіс Мінтрансу», пояснення у співробітників підрозділу, безпосереднього керівника та відповідно і в самого Позивача не відбирались, Акт щодо часу та причин відсутності на роботі не складався. Порядок обліку робочого часу в апараті управління ДП «АМПУ» визначено Наказом ДП від 27.06.2013р. №48 «Про організацію обліку робочого часу в апараті управління ДП «АМПУ». Вказаним наказом визначено, що керівникам структурних підрозділів необхідно визначити відповідальних осіб за ведення, складання, підписання та подання табелю до сектору розрахунків заробітної плати відділу по роботі з персоналом, організації праці та заробітної плати (п.2.1.). Цим же Наказом визначено строки подання табелю та вказано, що сектор розрахунків заробітної плати відділу по роботі з персоналом, організації праці та заробітної плати після відповідної перевірки отриманих від структурних підрозділів Табелів у дводенний термін подає узагальнений табель для нарахування заробітної плати до центральної бухгалтерії (п.5). В матеріалах справи наявні 2 табелі обліку робочого часу за січень 2015р., один складений 31.10.2015р. (а.с.14), а інший відкорегований і складений 16.03.2015р. (а.с.52). При цьому судом встановлено, що Відповідачем не видавалось жодного наказу, який би вказував на те, що табель обліку робочого часу складається за даними ДП «Укрсервіс Мінтрансу», яке обслуговує контрольно - пропускну систему адміністративної будівлі Міністерства інфраструктури України по пр.Перемоги, 14. Дані про те, що відомості зафіксовані даною системою, в тому числі щодо достовірності часу користування пропускною системою є беззаперечними в матеріалах справи відсутні. Причини відсутності Позивача на роботі у певні періоди часу 31 січня 2015р., як зазначалось вище, роботодавцем фактично не з'ясовувались. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що 31.01.2015 року з боку Позивача мав місце прогул без поважних причин. Крім того, в своїх запереченнях Відповідач стверджує, що утримання із заробітної плати Позивача у розмірі 618,95 грн та 317,30 грн. є не відрахуванням із заробітної плати в розумінні ст.127 КЗпП України, а поверненням надлишково сплаченої суми внаслідок лічильної помилки. Однак, суд не погоджується з таким твердженням Відповідача, оскільки у трудовому законодавстві України відсутній такий термін, як «повернення надлишково сплачених сум». В трудовому законодавстві наводиться термін «відрахування із заробітної плати працівника», яке проводиться лише у випадках, передбачених законодавством України. Відповідно до ст.127 КЗпП України відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу: 1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не повернутого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості, або з дня виплати неправильно обчисленої суми; 2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5 і 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв'язку з переходом на пенсію; 3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136). У відповідності до роз'яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», при вирішенні спорів, пов'язаних із застосуванням ст. 127 КЗпП, суди мають враховувати, що: 1) вимоги про повернення працівником авансу, виданого в рахунок заробітної плати, і сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок, а також погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження, переведення до іншої місцевості чи на господарські потреби, розглядаються судами в тому разі, коли роботодавець не має можливості провести відрахування із заробітної плати у зв'язку з тим, що працівник оспорює підстави і розмір останнього, або минув місячний строк для видання відповідного наказу (розпорядження), або з інших причин. До лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов'язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів, у тому числі колективного договору; 2) не утримані при звільненні суми за невідпрацьовані дні використаної працівником відпустки не можуть бути стягнені з нього судом у тому разі, коли трудовий договір припинено з підстав, зазначених у пунктах 3, 5, 6 ст. 36, пунктах 1, 2, 5 ст. 40 КЗпП, а також при направленні на навчання та у зв'язку з виходом на пенсію. Виходячи з вищенаведеного, судом встановлено, що нарахування Відповідачем Позивачу заробітної плати по окладу за січень 2015 року у розмірі 618,95 грн. та місячної премії за лютий 2015 року у розмірі 317,30 грн. проводилось на підставі відповідних табелів, які були складені та підписані відповідальними особами Відповідача, а отже, в даному випадку відсутні підстави вважати такі нарахування лічильною помилкою. Наказ роботодавця про відрахування чи повернення сплачених Позивачеві за січень та лютий 2015р. грошових сум не видавався. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з Відповідача на користь Позивача кошти з окладу за січень 2015 року в розмірі 618,95 грн, премію за лютий 2015 року в розмірі 317,70 грн. Згідно ст.. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Частинами 1, 2 ст. 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Судом встановлено, що середньоденний заробіток Позивача, згідно розрахунку наданого Відповідачем станом на 19.05.2015р. з урахуванням всіх виплат складає 1041,63грн. Однак, як вже зазначалося вище, Відповідачем безпідставно було утримано заробітну плату Позивача за 1 день січня 2015р, а саме - 31 січня 2015р. у розмірі 618,95 грн. і відповідно премію нараховану на вказану суму у лютому 2015р. Розрахунок за належними Позивачу виплатами на день звільнення проведено вчасно. Отже, фактично спірним є питання підстав утримання суми заробітку за 1 день січня 2015р., а тому, виходячи з вимог постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» суд вважає за необхідне для нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку взяти за основу спірну суму 618,95грн. Оскільки кількість днів за час затримки розрахунку за період з 07.04.2015 року по день прийняття рішення, а саме 12.06.2015 року, становить 44 робочих дні, середній заробіток за час затримки розрахунку буде складати 27 233,80 грн (618,95 грн *44 робочих дні). Отже, з урахуванням проведених судом розрахунків, суд вважає за необхідне стягнути з Відповідача на користь Позивача середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 27 233,80грн. Судові витрати суд розподіляє відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial