Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

В лютому 2016 року Миргородська районна державна адміністрація Полтавської області звернулася в суд з цим позовом до відповідачки [PERSON], посилаючись на порушення нею прав власних дітей. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON], які діяли на підставі відповідних довіреностей / а.с. 34, 72 /, заявлений позов підтримали, просили задовольнити його, позбавивши батьківських прав відповідачку відносно її малолітніх дочок, встановивши опіку над цими дітьми та стягувати з відповідачки аліменти на утримання дітей. По суті позову сторона позивача пояснила, що відповідачка по справі ухиляється від належного утримання власних малолітніх дітей. Духовним та фізичним розвитком дочок не займається, проживає окремо від дітей. Одна з дочок утримується бабусею, яка не проти того, щоб вона була призначена опікуном своїх онук. Відповідачка [PERSON], так само, як і її представник [PERSON], що діє на основі довіреності / а.с. 74 /, заявлений позов фактично не визнали, пославшись у своїх поясненнях на те, що одна з малолітніх дочок відповідачки дійсно проживає разом з бабусею третьою особою по справі [PERSON], яка не хоче віддавати їй дитину. Інша дочка проживає разом з відповідачкою та батьком дитини в складі однієї сімя. Ця дитина виховується та утримується в цій сімї, а тому підстав позбавляти відповідачку батьківських прав щодо цієї дочки немає. З пояснень відповідачки слідує, що її дочка [PERSON] відвідує місцевий дошкільний захід. Свою старшу дочку вона відвідує не часто. З приводу усунення перешкод у спілкуванні з дитиною до державних органів не зверталася. Вказувала, що на даний час створила фактичну сімю з чоловіком, який є батьком меншої дочки, маючи при цьому всі умови для проживання і виховання цієї своєї дитини. Третя особа [PERSON] позов Миргородської районної державної адміністрації Полтавської області в інтересах малолітніх онук підтримала, просила задовольнити його. З пояснень цього учасника процесу слідує, що відповідачка по справі вихованням і утримання своїх дочок не займається, проживає окремо від однієї з них, її навчанням не цікавиться. При цьому третя особа підтвердила свою невимушену згоду бути опікуном обох малолітніх дочок відповідачки. Заслухавши пояснення представників позивача, відповідачки, її представника, третьої особи, показання свідків, врахувавши думку дитини, вислуханої в порядку ст. 171 Сімейного кодексу України, взявши до уваги висновок прокурора, який орієнтував суд на повне задоволення заявленого позову, дослідивши письмові докази по справі та проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення з наступних обгрунтувань. Судом встановлено, що відповідачка по справі є матірю малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON] (тепер [PERSON]) [PERSON] / а.с. 3, 4 /. Під час перебування справи в провадженні суду про своє право на одну із дітей відповідачки, як батько, заявив [PERSON], про що за їх спільною заявою було проведено відповідний запис у відповідному органі державної реєстрації актів цивільного стану / а.с. 35 /. Згідно висновку органу опіки та піклування за підписом голови Миргородської районної державної адміністрації піднято клопотання про позбавлення батьківських прав [PERSON] через її ухилення від виконання своїх обовязків по вихованню малолітніх дітей та про призначення [PERSON] опікуном малолітньої дочки відповідачки / а.с. 22 /. За поясненнями третьої особи [PERSON] та показаннями свідків [PERSON] і [PERSON], відповідачка проживає окремо від своєї малолітньої дочки [PERSON], її вихованням та утриманням не займається. Це вказує на факт її ухилення від виконання передбачених законодавством обовязків щодо забезпечення необхідних умов життя і виховання її дитини. Даний факт встановлено також і копією довідки з місця навчання цієї дитини і відомостями, що містяться в характеристиці цієї дитини / а.с. 5, 8 /, постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 лютого 2016 року, яка набрала законної сили, за якою [PERSON] визнано винуватою за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 184 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено стягнення у виді штрафу за ухилення, як матері, від виконання свої батьківських обовязків щодо виховання дитини / а.с. 63 /. За змістом ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено цю постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно копії довідки Комишнянської загальноосвітньої школи [PERSON] навчається в 4 класі цього навчального закладу / а.с. 5/, тобто, з її матірю, яка фактично мешкає в іншому населеному пункті, не проживає. Зважаючи на те, що в супереч вимогам ст. 150 Сімейного кодексу України, відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків по вихованню своєї малолітньої дочки [PERSON] та не піклується про її фізичний, духовний і моральний розвиток, маються правові підстави для позбавлення її батьківських прав на основі положень п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України. Доцільність позбавлення цієї відповідачки батьківських прав відносно її дитини та в інтересах цієї дитини підтверджується сукупністю доказів, перевірених і проаналізованих судом при розгляді даної справи. Разом з тим аналіз показань свідків [PERSON], [PERSON], а також письмових доказів по справі / а.с. 36, 37, 38, 40, 41 44, 59, 60, 61, 83 / не дають підстав суду вважати доцільним позбавляти батьківських прав відповідачки по відношенню до її дочки [PERSON], виходячи із приписів ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод та принципів, викладених в рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», за змістом якого право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. З цих підстав немає потреби встановлювати опіку над згаданою дитиною та стягувати аліменти на її утримання, а отже заявлений позов підлягає до часткового задоволення. За поданням органу опіки та піклування [PERSON] може бути призначена опікуном своєї онуки [PERSON] дочки відповідачки / а.с. 22 /. Ця дитина проживає зі згаданою особою, яка приділяє належну увагу по її утриманню, вихованню та догляду, що підтверджується копією характеристики [PERSON] з місця її проживання і роботи / а.с. 14, 15 /, копією акту матеріально побутового обстеження / а.с. 17, 18 /, копією висновку про стан здоровя цієї особи та відсутність у неї судимості / а.с. 19, 20/. Викладене вказує на те, що [PERSON] може бути опікуном своєї онуки. Відповідно до положень ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно зі ст. ст. 180, 181 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини / аліменти / присуджуються у частці від доходу її матері, батька і / або / у твердій грошовій сумі. Суд вважає, що відповідачка [PERSON] є працездатною, має задовільний стан здоровя, інших утриманців не має, а тому спроможна утримувати одного із своїх дітей за рішенням суду. При визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоровя платника аліментів, її майновий стан, та стан здоровя її дитини, суть заявлених позовних вимог, їх розмір, а також обовязок відповідачки, як матері, приймати участь в утриманні своєї дочки. При цьому суд вважає, що рішення в частині стягнення аліментів з відповідачки слід допустити до негайного виконання на підставі положень ч. 2 ст. 367 ЦПК України.

Outcome: partial