Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

В квітні 2017р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 2-4) до відповідачки [PERSON] третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому просив суд: - визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO] з позивачем; - стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання їх малолітньої доньки [PERSON], [INFO] в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що з 01 жовтня 2005р. він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, який було розірвано за рішенням суду. В шлюбі у сторін, [INFO]. народилась донька - [PERSON], яка після розірвання шлюбу почала проживати разом з відповідачкою, але фактично проживає з батьками відповідачки. З часу народження дитини і по теперішній час позивач постійно піклується про дитину, однак на теперішній час між сторонами виник спір щодо місця проживання дитини, а тому позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх прав. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Рибака М.А. від 29 травня 2017р. роз'єднані в самостійні провадження вимоги позивача про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Рибака М.А. від 29 травня 2017р. відкрито провадження по справі про стягнення аліментів. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Рибака М.А. від 09 червня 2017р. відкрито провадження по справі про визначення місця проживання дитини. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 липня 2017р. об'єднані в одне провадження справа про стягнення аліментів та справа про визначення місця проживання дитини. Протокольною ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06 серпня 2018р., залучено до участі у справі, в якості третьої особи Службу у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації. Розпорядженням від 05 листопада 2018р. № 01-08-1304 здійснено повторний автоматичний розподіл справи. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 листопада 2018р. визначено головуючого суддю Волошина В.О. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Волошина В.О. від 12 листопада 2018р. прийнято справу та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. До судового засідання, 12 березня 2019р., стороною позивача було подано до суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони, яка заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка, про час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку, 24 вересня 2018р. відповідачкою до суду було направлено заяву про визнання позову (а.с. 142). Треті особи: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації; Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, в судове засідання представники не з'явились. Третьою особою Службою у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації було подано на адресу суду висновок від 09 жовтня 2018р. (а.с. 160-162), в якому третя особа позов підтримує, враховуючи інтереси дитини, яка виявила бажання проживати саме з батьком, і фактично з ним проживає, та визнання позову зі сторони відповідача. 07 березня 2019р. представником третьої особи Служби у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації було подано до суду заяву про розгляд справи у відсутність третьої особи. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 жовтня 2005р., який було розірвано за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 вересня 2014р. по цивільній справі № 761/9761/14-ц, яке набрало законної сили. В шлюбі у сторін народилась, [INFO]. донька [PERSON]. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 1, 2 і ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно зі ст. ст. 160 (ч.1), 161 (ч. 1) СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з висновком Органу опіки та піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 09 жовтня 2018р. № 109/05/40-9298, наявні підстави для визначення місця проживання малолітньої дитини сторін разом з позивачем, при цьому встановлено, що малолітня дитина сторін фактично проживає разом з батьком та виявила бажання проживати з ним в подальшому, мати дитина - відповідачка визнає позовні вимоги та не заперечує, щодо проживання спільної дитини разом з батьком. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959р., зокрема у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за № 789-XII від 27 лютого 1991р., визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1, 5 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звзяок доказів у їх сукупності, визнання позову стороною відповідача, суд приходить до висновку, що слід визнати чи місце проживання малолітньої дитини сторін - [PERSON], [INFO] з позивачем та стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини сторін в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку /доходу/ щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму (враховуючи зміни, які були внесені до ст. 182 СК України), та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 28 квітня 2017р. та до досягнення дитиною сторін повноліття ([INFO]). Відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 320,0 грн. (50%), а також з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 50 відсотків судового збору - 320,0 грн., та підлягає поверненню позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, шляхом зобов'язання УДКСУ в Шевченківському районі повернути останньому - 320,0 грн., згідно квитанції № 0.0.739675756.1 від 06 квітня 2017р. Згідно із п. 1) ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду, в частині вимог про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved