Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

В листопаді 2020р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів: ТОВ «Вердикт Капітал» (далі по тексту - відповідач 1), Приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатової А.А. (далі по тексту - відповідач 2), в якому просила суд: - стягнути солідарно з відповідачів 1, 2 на завдану моральну шкоду в розмірі 80000,0 грн. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 29 липня 2020р. по цивільній справі № 642/1619/20, визнано виконавчий напис вчинений 25 липня 2019р. відповідачем 2 зареєстрований в реєстрі № 938 таким, що не підлягає виконанню; зобов`язано відповідача 1 повернути позивачці стягнені за виконавчим написом № 938 від 25 липня 2019р. грошові кошти 10689,03 грн. На думку позивачки, відповідач 1, як стягувач, і відповідач 2, який вчинив вищезазначений виконавчий напис за заявою відповідача 1, діяли неправомірно, внаслідок чого з доходів позивачки здійснювалися відрахування на примусове виконання зазначеного виконавчого напису, зазначені дії відповідачів 1, 2 додатково спричиняють позивачці моральні страждання, оскільки порушують звичний спосіб її життя та членів її сім`ї, а тому на підставі ст. ст. 23, 1167 ЦК України позивачка просила суд позов задовольнити. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2020р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. 30 березня 20201р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач 1 проти позову заперечив, зазначивши, що жодним чином ним не було спричинено моральної шкоди позивачці, яка, як боржник за кредитним договором не бажає виконувати свої зобов`язання і повертати суму кредиту, просив суд відмовити в задоволення позову, який є безпідставний та необґрунтований. Одночасно з відзивом на позов, стороною відповідача 1 було подано клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу. 06 квітня 2021р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив на позов, поданий відповідачем 1, в якому позивачка заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав наведених в позові, а також зазначала, що відповідачем 1 не були враховані обставини, які були встановлені рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 29 липня 2020р. по цивільній справі № 642/1619/20, зокрема недотримання, відповідачем 1, як кредитором, так і відповідачем 2, як особою, яка вчинила виконавчий напис положення законодавства для вчинення виконавчого напису. Заперечення на відповідь на відзив, стороною відповідача 1 на адресу суду не подавались. В судовому засіданні представник позивачки, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача 1 проти позову заперечив, з підстав, наведених у відзиві на позов, просив суд залишити позов без задоволення. Відповідач 2, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, в судове засідання представник відповідача 2, не з`явився, поважності причин неявки суду не повідомив, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження строк, відповідач 2 відзив на позов не подав. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача 1, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 29 липня 2020р. по цивільній справі № 642/1619/20, яке набрало законної сили, позов [PERSON] до ТОВ «Вердикт Капітал», третя особа: Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатова А.А. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса - задоволено. На підставі зазначеного рішення суду, визнано виконавчий напис, вчинений 25 липня 2019р. приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А., зареєстрований в реєстрі за №938 - таким, що не підлягає виконанню; зобов`язано ТОВ «Вердикт Капітал» повернути [PERSON] стягнені за виконавчим написом № 938 від 25 липня 2019р. грошові кошти 10689,03 грн. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка наголошувала, що відповідачем 1 безпідставно було подано відповідачу 2 заяву про вчинення виконавчого напису, а відповідачем 2 в порушення діючого законодавства було вчинено вищезазначений виконавчий напис, що спричинило їй моральну шкоду. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Положеннями ст. ст. 11-13 ЦПК України, роз`яснення наданих в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», встановлено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. За змістом ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Стаття 1167 ЦК України передбачає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, згідно якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 3, 5 Постанови за № 4 від 31 березня 1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правої відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Протягом всього часу розгляду справи в суді стороною позивача не було надано суду належних і допустимих доказів в обґрунтування заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди, зокрема доказів протиправної поведінки відповідачів 1, 2, а також те, що існує причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача шкоди. Посилання сторони позивача, що протиправність поведінки сторони відповідачів 1, 2 була встановлена рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 29 липня 2020р. по цивільній справі № 642/1619/20, то судом оцінюється критично, оскільки предметом позову за вказаною цивільною справи було визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідачів 1, 2 не підлягає стягненню на користь позивачки понесені останньою судові витрати.

Outcome: dismissed