Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 20.08.2020 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 25.08.2020 року. Представник позивача - [PERSON] , адвокат Кияниця Олеся Вікторівна, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивовано тим, що 21.07.2011 року [PERSON] та [PERSON] , зареєстрували у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області шлюб (актовий запис 241). [INFO] у них в Україні народились дві доньки [PERSON] та [PERSON] . У позовній заяві вказано, що у 2014 році всі вони разом виїхали до Іспанії. Між подружжям почались конфлікти, та вони почали проживати окремо. Позивач залишилась проживати з дітьми, а [PERSON] орендував собі квартиру окремо. Декілька разів подружжя намагалось примиритись, однак знайти спільну мову не змогли. В позовній заяві вказано, що діти будуть проживати із позивачем в Іспанії. Відповідач на даний час проживає в м. Ужгороді. Як на підставу розірвання шлюбу позивач вказує на те, що у подружжя відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Позивач та відповідач спільного господарства не ведуть. Позивач вважає, що їх із відповідачем шлюб фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дітей, у зв`язку з чим наполягає на його розірванні. На підставі викладеного позивач просить суд: розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області. Судові витрати у розмірі 857 грн. 96 коп. стягнути з Відповідача на користь Позивача. Позивач, у судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, вказала, що позовні вимоги визнає та просить задовольнити. Відповідач, [PERSON] , в судове засідання не з`явився повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином. 10 липня 2020 року відповідачем по справі до суду було подано заяву про надання строку для примирення. 20.08.2020 року від відповідача надійшла заява, у якій просив розглянути справу без його присутності, зазначив, що позовні вимоги визнає. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 21.07.2011 року позивач - [PERSON] та відповідач [PERSON] , зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області (актовий запис 241), що підтверджується відповідним свідоцтвом. Від шлюбу у подружжя народись доньки [INFO] у них в Україні народились дві доньки [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 28.09.2011р.) та [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 28.09.2011р.) [PERSON], копії свідоцтв про народження яких додано до матеріалів справи. Відповідно до ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності зі ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч.3 та ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] , виявився невдалим, сімейне життя не склалося, шлюбних стосунків вони не підтримують, проживають окремо, тобто даний шлюб існує тільки формально. Враховуючи вищенаведені обставини справи, визнання позову в цій частині відповідачем, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Згідно з ст. ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 160 СК України передбачає, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Позивач просить визначити місце проживання разом із нею. Відповідач при цьому у заяві від 08.07.2020 року, зазначив, що позовні вимоги підтримує та заперечень не має. Окрім того, суд вважає за необхідне вказати на те, що вимог щодо утримання та порядку виховання доньки, поділу спільного майна сторін не заявлено, а також позивач у заяві від 19.08.2020 р. вказала, що питання визначення місця проживання дітей подружжя вирішить у добровільному порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути, понесені останньою судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 112, 113, 115, 180, 181, 183, 185, 191 Сімейного кодексу України, та

Outcome: approved