Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

В квітні 2018 року представник позивача ПАТ «СК «Інгосстрах» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просив суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «СК «Інгосстрах» у рахунок відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою страхового відшкодування 8 487,16 грн. В обгрунтування заявлених позовних вимог вказуючи на те, що 20.08.2011 р. між ПрАТ СК « Інгосстрах» та ПАТ КТ «Приватбанк» укладено договір страхування наземного транспорту №К3Н0АХ0000273978 з терміном дії з 20.08.2011 р. по 19.08.2012 р. Згідно п.п. 8.9 вказаний договір пролонговано до 19.08.2015 р. Об`єктом страхування за вказаним договором є майнові інтереси пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем «ЗАЗ» АА 8266 ОМ. 11.08.2015 р. о 12 год. 30 хв. по вул.М.Грінченка відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «ЗАЗ» АА 8266 ОМ під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Тойота » д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Постановою Голосіївського районного суду м.Києва від 28.09.2015 р. винним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди визнано [PERSON] . У відповідності до звіту від 27.08.2015 р. № 1446/08/15 розмір заподіяної шкоди автомобілю страхувальника становить 50061 грн.12 коп., Сума страхового відшкодування до виплати з урахуванням визначеного договором розміру франшизи на підставі страхового акту від 15.09.2015 р. № И-991 складає 49660 грн. 32 коп. Зазначене страхове відшкодування виплачене страхувальнику на підставі платіжного доручення №3096 від 16.09.2015 р. в повному розмірі. Таким чином, позивачу заподіяно шкоду в розмірі 49660 грн. 32 коп. Встановлено, що цивільно-правова відповідальність особи, відповідальної за збитки застраховано в ПАТ «СК « Універсальна» поліс № АІ/7222827. У відповідності до ст. 5-8 ГПК України, ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» позивач звернувся до ПАТ «СК «Універсальна» щодо перерахування в добровільному, позасудовому порядку 49660 грн. 32 коп. у рахунок виплаченого страхового відшкодування за договором майнового страхування. 17.02.2016 р. ПАТ «СК «Універсальна» переказала на рахунок позивача 41173 грн. 16 коп. згідно страхового акту № 17062/1 по платіжному дорученню №98824 від 17.02.2016 р. Оскільки сума страхового відшкодування за договором добровільного страхування за договором страхування наземного транспорту №К3Н0АХ0000273978 від 20.08.2011 р. складає 49660 грн. 32 коп., а ПАТ «СК «Універсальна» на користь позивача перераховано 41173 грн. 16 коп. то позивачем подано вказаний позов на різницю між заподіяною шкодою та сумою що вже відшкодована. Таким чином, просить стягнути вказану різницю в розмірі 8487 грн. 16 коп. з відповідача [PERSON] вказуючи на те, що зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, що є підставою звернення позивача з даним позовом до суду. 20.08.2019 року ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 16.02.2019 р. до участі в справі залучено співвідповідачів ПАТ «Платинум Банк», Страхову компанію «Універсальна». Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 16.02.2019 р. закінчено підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з?явився, однак направив до суду клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задоволити в повному обсязі. Відповідач та його представник адвокат Роспотнюк В.О., заперечували поти заявлених позовних вимог в повному обсязі, вказуючи на те, що у даних правовідносинах [PERSON] не являється належним відповідачем по справі, оскільки з 10.07.2015 р. до 02.03.2016 р. [PERSON] перебував у трудових відносинах, працюючи на посаді керівника сектору автотранспорту Відділу закупок і логістики Адміністративного управління ПАТ «Платинум Банк» та якому в свою чергу належить на праві власності автомобіль «Тойота » д/н [NUMBER] , яким керував позивач під час вчинення ДТП. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. За вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно частини другої ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Судом встановлено, що 20.08.2011 р. між ПрАТ СК « Інгосстрах» та ПАТ КТ «Приватбанк» укладено договір страхування наземного транспорту №К3Н0АХ0000273978 з терміном дії з 20.08.2011 р. по 19.08.2012 р. Згідно п.п. 8.9 вказаний договір пролонговано до 19.08.2015 р. Об`єктом страхування за вказаним договором є майнові інтереси пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем «ЗАЗ» АА 8266 ОМ. 11.08.2015 р. о 12 год. 30 хв. по вул.М.Грінченка відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «ЗАЗ» АА 8266 ОМ під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Тойота » д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Постановою Голосіївського районного суду м.Києва від 28.09.2015 р. винним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди визнано [PERSON] . Відповідно до частини третьої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З огляду на викладене та відповідно до положення частини шостої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Голосіївського районного суду .Києва від 28.09.2015 р. зокрема, щодо вини [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди від 11.08.2015 року. Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», до шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого відноситься шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого. Відповідно до ч. 1 ст. 990 Цивільного кодексу України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Згідно вимог п.п. 33.1.4 п. 33.1. ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Як убачається з матеріалів справи, у відповідності до звіту від 27.08.2015 р. № 1446/08/15 розмір заподіяної шкоди автомобілю страхувальника становить 50061 грн.12 коп., Сума страхового відшкодування до виплати з урахуванням визначеного договором розміру франшизи на підставі страхового акту від 15.09.2015 р. № И-991 складає 49660 грн. 32 коп. Зазначене страхове відшкодування виплачене страхувальнику на підставі платіжного доручення №3096 від 16.09.2015 р. в повному розмірі. Таким чином, позивачу заподіяно шкоду в розмірі 49660 грн. 32 коп. Встановлено, що цивільно-правова відповідальність особи, відповідальної за збитки застраховано в ПАТ «СК « Універсальна» поліс № АІ/7222827. У відповідності до ст. 5-8 ГПК України, ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» позивач звернувся до ПАТ «СК «Універсальна» щодо перерахування в добровільному, позасудовому порядку 49660 грн. 32 коп. у рахунок виплаченого страхового відшкодування за договором майнового страхування. 17.02.2016 р. ПАТ «СК «Універсальна» переказала на рахунок позивача 41173 грн. 16 коп. згідно страхового акту № 17062/1 по платіжному дорученню №98824 від 17.02.2016 р. Оскільки сума страхового відшкодування за договором добровільного страхування за договором страхування наземного транспорту №К3Н0АХ0000273978 від 20.08.2011 р. складає 49660 грн. 32 коп., а ПАТ «СК «Універсальна» на користь позивача перераховано 41173 грн. 16 коп. то позивачем подано вказаний позов на різницю між заподіяною шкодою та сумою що вже відшкодована. Як вбачається з матеріалів справи, власником автомобіля «Тойота » д/н [NUMBER] на час вчинення даної дорожньо-транспортної пригоди є ПАТ «Платинум Банк». Згідно із частинами першою та другою статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. З аналізу змісту гл.82 Цивільного кодексу України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч.1 ст.1191 Цивільного кодексу України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Зазначений висновок, який відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 06.11.2013 №6-108цс13, - зроблено у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2018 року у справі № 534/872/16. Згідно з вимогами статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За правилом пункту 1 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Під час застосування наведених норм права підлягає врахуванню висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70): стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування» з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Таким чином відносини між сторонами у справі регулюються правилами статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування». Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі. У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завдання шкоди відповідачем, в порядку суброгації. Відносини ж між відповідачем, особою, яка відповідає за шкоду - роботодавцем ПАТ «Платинум Банк», та їхніми страховиками регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з частиною першою зазначеної статті у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача як особи, якою за насідками ДТП завдано шкоду, різниці між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням, - оскільки в розрізі даного спору «особою, яка відповідає за шкоду» виступаєПАТ «Платинум Банк», як власник автомобіля, яким керував заподіювач шкоди в момент ДТП, та як роботодавець заподіювача шкоди, який в момент ДТП виконував посадові обов`язки перед роботодавцем ПАТ «Платинум Банк» тобто, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм, що відповідає висновкам, зробленим Верховним Судом у постанові від 05 вересня 2018 року у справі № 534/872/16. Відповідно до частини другої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ІНГОССТРАХ» до [PERSON] , про стягнення витрат по сплаті стахового відшкодування є необґрунтованим та безпідставним, тому не підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed