Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

В квітні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що 04.01.2016 року звернувся до прокуратури Харківської області із заявою про кримінальне правопорушення та просив внести до ЄРДР відомості у відношенні заступника 2-го слідчого відділу прокуратури Харківської області Ковальова А.В. В порушення вимог ст.. 214 КПК України. Прокуратура Харківської області відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР не внесла, тому він був вимушений звернутись зі скаргою до слідчого судді. Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13.01.2016 року скарга була задоволена, прокуратуру Харківської області зобов»язано внести вказані відомості за його заявою до ЄРДР. Позивач вказує, що бездіяльність прокуратури в частині не реєстрації заяви про злочин в ЄРДР та покривання злочинців знаходяться в прямому зв»язку з його моральними стражданнями, оскільки саме такі дії органів прокуратури щодо приховування злочину свого співробітника спонукали його до оскарження бездіяльності до суду, моральних переживань з цього приводу, які виникли внаслідок бездіяльності прокуратури. Враховуючи, що постанова суду набрала чинності, встановлено факт бездіяльності прокуратури Харківської області, позивач просить відшкодувати йому спричинену моральну шкоду в суммі 2 000 грн. Рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 6 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись з рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою в якій просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про задоволення позову. Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач зазначає, що моральну шкоду йому було заподіяно внаслідок бездіяльності прокуратури Харківської області, яка встановлена рішенням суду і саме це є підставою для задоволення позову. Представник прокуратури Харківської області надав суду апеляційної інстанції заперечення на апеляційну скаргу в яких просив відхилити апеляційну скаргу посилаючись на те, що позивач не довів заподіяння йому моральної шкоди, порушень законних його прав працівниками прокуратури допущено не було. Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися , обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано достатніх доказів, які б свідчили про спричинення йому моральних страждань внаслідок бездіяльності прокуратури Харківської області, на яку він посилається. Єдиною підставою спричинення моральної шкоди, зазначену позивачем у позовній заяві, є те, що [PERSON] внаслідок не внесення відомостей до ЄРДР за його заявою, вимушений був звернутись до суду. Сам факт звернення до суду, не може свідчити про спричинення моральної шкоди позивачеві. З таким висновком суду, судова колегія не погоджується з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що 04.01.2016 року на особистому прийомі [PERSON] звернувся до прокуратури Харківської області із заявою про кримінальне правопорушення, та просив внести до ЄРДР відомості у відношенні заступника 2-го слідчого відділу прокуратури Харківської області Ковальова А.В. за ч. 2 ст. 364 КК України ( а.с. 5-6). Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13.01.2016 року, задоволена скарга [PERSON] і уповноважених осіб прокуратури Харківської області зобов»язано внести відомості за заявою [PERSON] від 04.01.2016 року до ЄРДР ( а.с.9). З огляду на те, що ухвалою суду, що набула чинності, встановлено протиправну бездіяльність посадової особи прокуратури Харківської області, то судова колегія вважає, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, що виразилась у душевних стражданнях, завданих неправомірною бездіяльністю. Суд першої інстанції помилково вважав, що позивач обгрунтовував заподіяння моральної шкоди своїм зверненням до суду, тоді як він обгрунтовував заподіяння моральної шкоди бездіяльністю відповідача. Відповідно до п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи. Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову з інших підстав. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 1176 ЦК України, шкода завдана фізичній або юридичній особі внаслідок, іншої ніж визначено в частинах 1-5 цієї статті, незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Моральною шкодою є втрата немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідальність за шкоду, завдану фізичній особі рішенням, дією чи бездіяльністю працівників під час виконання ними своїх трудових (службових) обов»язків згідно зі ст. 1172 ЦК України, покладається на юридичну особу, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просив стягнути моральну шкоду не з прокуратури Харківської області з якою службова особа, яка допустила бездіяльність, перебуває у трудових відносинах, а з Державної казначейської служби України. Отже, судова колегія у відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог позбавлена можливості задовольнити позовні вимоги, оскільки вимоги про стягнення заявлені до неналежного відповідача.

Outcome: partial