Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

В листопаді 2009 року Позивач звернувся в суд з позовом до Закритого акціонерного товариства «Макарово» та [PERSON] з вимогами про стягнення з них в солідарному порядку заборгованості за Договором про надання кредитних коштів в межах кредитної лінії з вільним режимом кредитування №53/КЛ/2007-978 від 17.09.2007 (далі - Договір №53). Посилався на те, що відповідно до вказаного Договору, який був укладений між ВАТ КБ «Надра» та ЗАТ «Макарово» останньому було відкрито кредитну лінію в сумі 1000000 Євро строком до 17.09.2012. В подальшому, як зазначає Позивач, максимальний ліміт та валюту кредитування було змінено на 9664395,11 гривень. Умовами Кредитного договору, як вказує Позивач, було передбачено, що позичальник зобов'язався щомісячно сплачувати банку нараховані проценти та частину кредитну в терміни та в розмірах згідно з графіком платежів. Позивач зазначає, що в порушення умов укладеного договору ЗАТ «Макарово» свої зобов'язання з повернення кредитних коштів належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на день подання позову його заборгованість становила 11354417,26 гривень. Під час перебування справи в провадженні суду Позивач доповнив свої вимоги також вимогами про стягнення заборгованості з Відповідачів за двома іншими договорами, укладеними між ВАТ КБ «Надра» та ЗАТ «Макарово» (Том 1, а.с. 201-206): -за Кредитною угодою №52/КЛ/2007-978 про надання кредиту в сумі 2398465,00 Євро (далі - Договір №52); -за Кредитним договором про відкриття кредитної лінії з вільним режимом кредитування №51/КЛ/2007-978/980 із встановленням ліміту кредитування в еквіваленті 1969660,94 Євро (Далі - Договір №51). Позивач вказує, що ЗАТ «Макарово» своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконував, а тому за усіма трьома договорами у нього утворилась заборгованість, яка станом на день подання заяви про збільшення позовних вимог (01.07.2014) становила: -за Договором №53 - 17 884 371,49 гривень та 240120,38 Євро; -за Договором №52 - 1 587 933,76 Євро та 2 188 337,71 доларів США; -за Договором №51 - 40 184 601,68 гривень. Враховуючи зазначені порушення договірних зобов'язань Позивач просив стягнути заборгованість у примусовому порядку з ЗАТ «Макарово». Крім того, Позивач зазначив, що в порядку забезпечення виконання ЗАТ «Макарово» своїх зобов'язань за договором, між Банком та [PERSON] було укладено Договір поруки від 17 вересня 2007 року, згідно з яким останній поручився солідарно та в повному обсязі відповідати перед Позивачем за неналежне виконання Позичальником своїх зобов'язань, які витікають з усіх трьох укладених кредитних договорів. Відтак, на думку Позивача, [PERSON], як поручитель, має відповідати перед ПАТ КБ «Надра» за виконання зобов'язань за вказаними кредитними договорами солідарно з ЗАТ «Макарово». Ухвалою суду від 22 вересня 2016 року провадження в справі за позовом ПАТ КБ «Надра» в частині позовних вимог до ЗАТ «Макарово» було закрите. (Том 4, а.с. 148) До початку розгляду справи по суті Відповідачем [PERSON] було заявлено зустрічний позов (Том 4, а.с. 156 - 159) про визнання поруки за Договором №53 припиненою. Відповідач посилався на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05.09.2016 вже були задоволені його вимоги про припинення поруки за Договорами №51 та №52, проте у задоволенні вимог про припинення поруки за Договором №53 відмовлено. Відтак, він звертається до суду з тими ж вимогами, проте з інших підстав. Так, наполягаючи на припиненні поруки за Договором №53, Відповідач посилається на п.3.2.15 зазначеного договору, в якому зазначено, що Позичальник зобов'язаний достроково погасити заборгованість за кредитною лінією, відсотками за користування, а також суми неустойки та комісії у випадку хоча б одноразового порушення будь-якої умови договору. Таким чином, на думку Відповідача, враховуючи, що останній платіж в рамках зазначеного договору був здійснений ЗАТ «Макарово» 07 листопада 2008 року, а за грудень 2008 року обов'язковий платіж в сумі 37817,20 гривень внесений не був, згідно з умовами договору відбулась зміна зобов'язання Позичальника в частині строку погашення заборгованості, і з 01 січня 2009 року для Позичальника настав строк повернення кредиту в повному обсязі. Саме з цього моменту, як вважає [PERSON] у Позивача виникло право звернення до суду за захистом своїх прав у зв'язку з простроченням ЗАТ «Макарово» повернення заборгованості за кредитом у повному обсязі. У зв'язку з цим, відповідно, з 01 січня 2009 року, як вважає Відповідач, розпочався 6-місячний строк для пред'явлення банком вимог до Поручителя, яким є [PERSON] А зважаючи, що з позовними вимогами про стягнення заборгованості за Договором №53 Банк звернуся до суду лише в листопаді 2009 року, тобто з пропуском зазначеного строку, поруку [PERSON] слід вважати припиненою. В судовому засіданні представник Позивача заявлений позов до [PERSON] підтримав в повному обсязі, проти зустрічного позову заперечував. Наполягав на тому, що право вимагати дострокового повернення позики за Договором №53, передбачене п.3.3.8 договору, було реалізоване лише з поданням позову до суду в листопаді 2008 року, до цього моменту, як вважає Позивач, зобов'язань ЗАТ «Макарово» з дострокового повернення позики не виникало, оскільки Банк цього не вимагав. Відтак, підстав, для задоволення зустрічних вимог про припинення поруки за вказаним договором, на думку Банку, немає. Крім того, представник ПАТ КБ «Надра» у судовому засіданні звертав увагу суду, що розмір заборгованості за трьома Кредитними договорами, які є предметом розгляду, вже був встановлений у справах господарського судочинства під час вирішення спору між банком та ЗАТ «Макарово», а тому з огляду на положення ст. 61 ЦПК України він дослідженню не підлягає, навіть з урахуванням наявності у даній справі висновку судово-бухгалтерської експертизи. Відповідач та його представник проти задоволення позову ПАТ КБ «Надра» заперечували, наполягаючи на тому, що факт припинення поруки [PERSON] за Договорами №51 та №52 вже встановлений судовим рішенням, яке набрало чинності, а припинення поруки за Договором №53 відбулось з підстав, викладених у зустрічному позові. Крім того, сторона Відповідача заперечувала проти наданих Позивачем розрахунків заборгованості за кредитними договорами, звертаючи увагу суду на те, що не всі суми, отримані від реалізації предметів застави (іпотеки) на підставі судових рішень, були зараховані у погашення заборгованості за договорами, про що свідчить і висновок проведеної у справі судової експертизи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та наявні докази судом були встановлені наступні обставини. 17 вересня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» (в подальшому - ПАТ КБ «Надра») та Закритим акціонерним товариством «Макарово» було укладено Договір про надання кредитних коштів в межах кредитної лінії з вільним режимом кредитування №53/КЛ/2007-978 на суму 1000000 Євро терміном до 17 вересня 2012 року (Договір №53). Додатковою угодою №6 від 14 серпня 2008 року сторони внесли зміни до договору, змінивши розмір ліміту заборгованості на суму 9664395,11 гривень. Також 17 вересня 2007 між ВАТ КБ «Надра» та ЗАТ «Макарово» було укладено Кредитну угоду №52/КЛ/2007-978 на суму 2398465,00 Євро терміном до 13 вересня 2012 року (Договір №52). (Том 1, а.с. 215-223) В той же день 17 вересня 2007 року між тими ж сторонами був укладений Кредитний договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії з вільним режимом кредитування №51/КЛ/2007-978/980 (Договір №51) з лімітом заборгованості еквівалентному 1969660,94 Євро строком до 17 вересня 2012 року. (Том 1, а.с. 208-214) 17 вересня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] був укладений Договір поруки, згідно з яким Відповідач поручився перед кредитором за виконання/належне виконання Позичальником (ЗАТ «Макарово») своїх зобов'язань, які витікають із зазначених трьох кредитних договорів. (Том 1, а.с. 17) З матеріалів справи вбачається, що ЗАТ «Макарово» своїх зобов'язань позичальника належним чином не виконував, у зв'язку з чим за всіма кредитними угодами у товариства утворилась заборгованість, яка стала підставою для звернення Позивача до суду з позовними вимогами до позичальника та поручителя. Згідно зі ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову, при цьому у разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. З посиланням на зазначену норму закону рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05 вересня 2016 року було визнано припиненим Договір поруки від 17.09.2007 в частині, яка стосується забезпечення виконання Позичальником своїх зобов'язань за кредитними договорами №51 та №52, а у задоволенні вимог про припинення поруки за Договором №53 було відмовлено. (Том 4, а.с. 161) Зазначене рішення було залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08.12.2016. Згідно зі ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відтак, набрання чинності рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05 вересня 2016 року про припинення поруки [PERSON] за зобов'язаннями ЗАТ «Макарово», що виникли з Договорів №51 та №52, виключає можливість задоволення позову про стягнення з Відповідача заборгованості за вказаними договорами. Крім того, аналізуючи зміст зустрічного позову про припинення поруки за Договором №53, звертаючи увагу на те, що він заявлений з посиланням на інші обставини, ніж ті, які розглядались Шевченківським районним судом м. Києва, суд встановив наступне. Згідно із пунктом 3.2.15 Кредитного договору №53/КЛ/2007-978 від 17 вересня 2007 року Позичальник зобов'язаний достроково погасити заборгованість за Кредитною лінією та/або Траншами виданими в межах кредитної лінії, відсотками за їх користування, а також суми неустойки та комісії у випадку хоча б одноразового порушення будь-якої умови цього договору. При цьому, виникнення такого обов'язку жодним чином не пов'язується з реалізацією Банком права вимагати дострокового погашення заборгованості (п. 3.3.8), тобто залежить лише від одного фактору - одноразового порушення зобов'язань. Тобто, право банку, передбачене п.3.3.8 Договору є похідним від обов'язку Позичальника, передбаченого п.3.2.15, а не навпаки, як наполягає Позивач. Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів. Відповідно до додаткової угоди №9 до Договору №53 згідно з графіком зниження ліміту по кредитній лінії з вільним режимом кредитування обов'язкова щомісячна сума погашення основного боргу становить 37817,20 гривень. Крім того, відповідно до п.3.2.3 Договору №53 Позичальник зобов'язався здійснювати щомісячне погашення нарахованих відсотків за траншами валюті кредиту до 5 (п'ятого) числа місяця, наступного за звітним. Встановлено, що останній платіж за Договором №53 був здійснений Позичальником 07.11.2008, а наступні платежі, який мали бути внесені в грудні 2008 року, ЗАТ «Макарово» не здійснило, а тому за визначенням пункту 3.2.15 Договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив з 01 січня 2009 року. Оскільки строк виконання основного зобов'язання (повернення усієї суми кредиту) було змінено на 01 січня 2009 року, то саме з цього моменту у Позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, в тому числі - до Поручителя, однак банк звернувся до суду з зазначеним позовом лише 27.11.2009, тобто зі спливом шестимісячного строку пред'явлення вимог до Поручителя [PERSON] Таким чином, порука на підставі договору, укладеного між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та [PERSON] в частині забезпечення зобов'язань Позичальника за Договором №53 також припинила свою дію на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, так як позивачем не було пред'явлено вимогу до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення вимог ПАТ КБ «Надра», заявлених до [PERSON], в той час як зустрічний позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved