overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

В лютому 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 26.01.2013р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Красноокнянському районі Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис №04, посилаючись на те, що від даного шлюбу у них народилася донька, яка на даний час є малолітня - [PERSON], [INFO]. народження. Як стверджує позивачка, спільне життя з відповідачем не склалося, через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та обов'язки з ведення спільного господарства. З вересня 2017 року, як вказує позивачка, сімейні відносини з відповідачем було фактично припинено у зв'язку із різницею у характерах, відсутністю взаєморозуміння і довіри, різні погляди на сімейні стосунки та цінності. Відповідач, як зазначає позивачка, постійно пред'являв їй необгрунтовані претензії, що робили спільне життя нестерпним. Спільне господарство між відповідачем та позивачкою, як стверджує позивачка, на даний момент не ведеться, спору про місце проживання дитини немає, їх малолітня донька [PERSON], [INFO]. народження, знаходиться на утриманні позивачки та проживає із нею. За таких обставинах, на думку позивачки, на даний час втрачені всі фізичні та духовні зв'язки між ними із відповідачем, збереження сім'ї неможливе і суперечить їх інтересам. Учасники справи в у підготовче засідання не з'явились, надавши, відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, клопотання про розгляд справи у їх відсутності. В наданих заявах-клопотаннях, позивачка наполягала на своїх вимогах, щодо розірвання шлюбу та просила в позовній заяві залишити її прізвище набуте у шлюбі - «[PERSON]», а відповідач визнавав позов в повному обсязі, а тому рішення у справі прийняте відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, без присутності учасників, що не суперечить положенням ст.211 ЦПК України. /ар.сп. 18, 19 / Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини, після розірвання шлюбу не будуть порушенні їх особисті немайнові та майнові права, а тому позов підлягає задоволенню відповідно до ст.ст.104 ч.2, 110 ч.1, 112, 113 Сімейного кодексу України. На підставі ст.ст.104 ч.2, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

В лютому 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що через взаємне непорозуміння їхня сімя розпалася та з 2013 року сторони перестали підтримувати подружні відносини. Оскільки, подружні стосунки неможливо поновити та шлюб носить формальний характер, просила шлюб між ними розірвати. Представник позивачки звернувся до суду із заявою, в якій позов підтримав та просив розглянути справу у його відсутності. Відповідач позов визнав. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14 липня 1994 року. Шлюб перший, сторони неповнолітніх дітей не мають. На даний час шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені, сторони не бажають збереження сімї та наполягають на розірвання шлюбу, примиритися не бажають. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам сторін, а тому шлюб має бути розірваний. На підставі ст.ст. 112, 114 Сімейного Кодексу України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

В лютому 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що через взаємне непорозуміння їхня сімя розпалася та з 2015 року сторони перестали підтримувати подружні відносини. Оскільки, подружні стосунки неможливо поновити та шлюб носить формальний характер, просила шлюб між ними розірвати. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав та просив задовольнити заявлені вимоги. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявився без поважних для суду причин. Суд зі згоди представника позивачки ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14 липня 2005 року. Шлюб перший, від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. На даний час шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені, позивачка не бажає збереження сімї та наполягає на розірвання шлюбу, примиритися із відповідачем не бажає. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч.1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам позивачки, а тому шлюб має бути розірваний. На підставі ст.ст. 112, 114 Сімейного Кодексу України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

В лютому 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що через взаємне непорозуміння їхня сімя розпалася та з листопада 2017 року сторони перестали підтримувати подружні відносини. Оскільки, подружні стосунки неможливо поновити та шлюб носить формальний характер, просила шлюб між ними розірвати та стягнути на її користь судові витрати. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила задовольнити заявлені вимоги. Відповідач позов визнав. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 05 травня 2016 року. Шлюб другий, від шлюбу дітей не мають. На даний час шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені, сторони не бажають збереження сімї та наполягають на розірвання шлюбу, примиритися не бажають. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам сторін, а тому шлюб має бути розірваний. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зважаючи на звернення позивачки до суду з позовом, яка послалася на порушення її прав подальшим перебуванням у шлюбі, та задоволення позову судом, судові витрати мають бути стягнуті на її користь з відповідача. На підставі ст.ст. 112, 114 Сімейного Кодексу України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

В лютому 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що через взаємне непорозуміння їхня сімя розпалася та останні два роки сторони перестали підтримувати подружні відносини. Оскільки, подружні стосунки неможливо поновити та шлюб носить формальний характер, просила шлюб між ними розірвати. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав та просив задовольнити заявлені вимоги. Відповідач звернувся до суду із заявою про визнання позову, просив справу розглянути у його відсутності. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 05 травня 2015 року. Шлюб перший, від шлюбу мають одну малолітню дитину [PERSON], [INFO]. На даний час шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені, сторони не бажають збереження сімї та наполягають на розірвання шлюбу, примиритися не бажають. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч.1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам сторін, а тому шлюб має бути розірваний. На підставі ст.ст. 112, 114 Сімейного Кодексу України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

В лютому 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що через взаємне непорозуміння їхня сім'я розпалася та сторони перестали підтримувати подружні відносини. Оскільки, подружні стосунки неможливо поновити та шлюб носить формальний характер, просила шлюб між ними розірвати та стягнути на її користь судові витрати. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила задовольнити заявлені вимоги. Відповідач позов визнав. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07 травня 2009 року. Шлюб перший, від шлюбу мають одну дитину [PERSON], [INFO]. На даний час шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені, сторони не бажають збереження сім'ї та наполягають на розірвання шлюбу, під час наданого судом терміну примирення між сторонами не сталось. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам сторін, а тому шлюб має бути розірваний. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зважаючи на звернення позивачки до суду з позовом, яка послалася на порушення її прав подальшим перебуванням у шлюбі, та задоволення позову судом, судові витрати мають бути стягнуті на її користь з відповідача. На підставі ст.ст. 112, 114 Сімейного Кодексу України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

в лютому 2018 року позивачка звернулася з позовом до відповідача та просить збільшити розмір призначених рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 14 травня 2012 року аліментів на утримання неповнолітніх доньок [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] з 450 грн. щомісячно на кожну дитину до 1\~000 грн. щомісячно але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечує, вказує на безпідставність позовних вимог. Вказує на те, що він немає постійного заробітку та не в змозі сплачувати збільшений розмір аліментів. Також зазначає, що має на утриманні інших малолітніх дітей. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, свідків, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову. Як обєктивно встановлено судом, 14 травня 2012 року Хмельницьким міськрайонним судом було прийнято рішення, яким з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на утримання неповнолітніх доньок [PERSON] та [PERSON] [INFO], з 450 грн. щомісячно на кожну дитину. Позивачка вказуючи, що присуджений розмір аліментів на даний час є дуже незначним, звернулася з позовом про збільшення розміру аліментів. Відповідно до ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Стосовно позовних вимог щодо збільшення розміру аліментів, в цій частині позов підлягає задоволенню з огляду на те, що судом встановлено те, що з моменту присудження аліментів, позивачка несла значні витрати на утримання дітей,офіційно не працює. При задоволенні позову судом також враховується, що відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2018 року 1\~860 грн., з 1 липня - 1\~944 грн., з 1 грудня 2027 грн. Враховуючи матеріальний стан сторін, на думку суду заявлений розмір аліментів є достатнім та обгрунтованим. Судові витрати слід покласти на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

В лютому 2018 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» (далі - Банк) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову вказав, що 13.07.2011 року між Банком та відповідачем було укладено кредитний договір №б/н про надання кредиту на суму 3500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Станом на 31.12.2017 р. виникла заборгованість за кредитним договором 116990 грн., яка складається з наступного: заборгованості по кредиту - 4039, 32 грн., заборгованості по процентах - 112950,68 грн. Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати по справі. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач, у встановлений в ухвалі суду про відкриття провадження строк, відзив на позовну заяву не подав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження і підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON]не проводила своєчасну оплату згідно кредитного договору №б/н від 13.07.2011 р., який був укладений з ПАТ КБ «Приватбанк», внаслідок чого утворилася заборгованість по кредиту, яка становить 116990 грн., яка складається з наступного: заборгованості по кредиту - 4039, 32 грн., заборгованості по процентах - 112950,68 грн. Дані факти підтверджуються: копією заяви позичальника від 13.07.2011 року, розрахунком заборгованості. Згідно із ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.1054 ЦК України - За кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу вимог статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.116 ЦК України). Відповідно до ч. 1ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Таким чином, аналізуючи вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що ці вимоги ґрунтуються на зібраних у справі доказах, а тому підлягають задоволенню. Разом з тим, згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, судовий збір в сумі 1762 грн., сплачений позивчем, підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

В лютому 2018 року позивач ПТ «Ломбард «9999» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 23.11.2016 року в приміщенні Повного товариства «Ломбард 9999» Сіренко Ю.С. і компанія за адресою: м. Київ, вул.. Межигірська, 82-а, корпус 3, приміщення 4 був проведений обшук на підставі ухвали слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва по справі №756/14918/16-к. В результаті обшуку було вилучено: ноутбуки HP 4530s, с/н CNV2013NLL та HP G62-a52SR, с/н 4CZ02700YV, які було передано в заставу Повного товариства «Ломбард 9999» Сіренко Ю.С. і компанія [PERSON], а також вилучено документи на підтвердження укладення договору застави, про що був складений протокол обшуку від 23.11.2016 року. У позовній заяві позивач посилається на те, що вироком Оболонського районного суду м. Києва [PERSON] визнано винним у вчиненні вбивства та крадіжки ноутбуків HP 4530s, с/н CNV2013NLL, та HP G62-a52SR, с/н 4CZ02700YV, які були під заставу передані позивачу. В той же час, ноутбуки є предметом злочину, а відтак позивач в порядку статей 572, 591 ЦК України та ст. 20 Закону України «Про заставу» позбавлений можливості звернути стягнення на них. Посилаючись на те, що ноутбуки були вилучені у позивача під час обшуку, а за них позивач надав фінансовий кредит [PERSON] у сумі 3200 грн., які не були повернуті ПТ «Ломбард «9999», позивач, посилаючись на вимоги статей 16, 22, 23, 1166 ЦК України звернувся до суду з даним позовом, у якому просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 3200,00 гривень завданої матеріальної шкоди. 05.03.2018 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва у складі судді Войтенко Т.В. відкрито провадження у справі за вказаним позовом, вирішено справу розглядати як малозначну за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. В судове засідання, призначене судом на 17 січня 2019 року, позивач не з'явився, представником позивача подано до суду заяву, зі змісту якої вбачається, що позивач свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі, а справу просить розглядати за відсутності в судовому засіданні представника позивача. Проти винесення судом заочного рішення по суті спору не заперечує. Відповідач в судове засідання, призначене судом на 17 січня 2019 року, явки свого представника повторно не забезпечив. З урахуванням наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

В лютому 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» (далі ПАТ КБ «Приват Банк») звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому зазначено, що 12 листопада 2013 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та відповідачем було укладено договір, відповідно до якого позивач надав [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5700,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на те, що [PERSON] умови кредитного договору не виконує, позивач просить стягнути з нього заборгованість, яка утворилась станом на 29 січня 2018 року, в сумі 52799,46 грн, в тому числі: заборгованість за кредитом - 5748,10 грн, заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 41060,91 грн, заборгованість за пенею та комісією - 3000,00 грн, а також штрафи відповідно до умов та правил надання банківських послуг - штраф 500,00 грн (фіксована частина) та штраф 2490,45 грн (процентна складова). Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Судом встановлено, що 12 листопада 2013 року [PERSON] було видано кредитну карту «Універсальна» зі встановленим лімітом. Своїм підписом в анкеті-заяві від 12.11.2013 року [PERSON] підтвердив, що зазначена заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають договір про надання банківських послуг, з яким він ознайомився і згоден, про що свідчить його підпис. Внаслідок несвоєчасного та неповного виконання відповідачем зобов'язань за вказаним договором станом на 29 січня 2018 року утворилася заборгованість в сумі 52799,46 грн, в тому числі: заборгованість за кредитом - 5748,10 грн, заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 41060,91 грн, заборгованість за пенею та комісією - 3000,00 грн, а також штрафи відповідно до умов та правил надання банківських послуг - штраф 500,00 грн (фіксована частина) та штраф 2490,45 грн (процентна складова). Згідно статті 1054 частини 1 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України визначено, що, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідачем доводи позивача щодо невиконання ним зобов'язань за договором не спростовані, а тому майнові права ПАТ КБ «Приват Банк» підлягають захисту шляхом стягнення з [PERSON] суми заборгованості. Відповідно до статті 141 ЦПК України, суд також стягує з відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору.

Outcome: approved