Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 15 липня 2019 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 25 липня 2019 року. Позивачі звернулися в суд з позовом до [PERSON] , в якому просять стягнути з відповідача суму шкоди заподіяної лісу в розмірі 144 195,58 грн. до місцевого бюджету Перечинської міської об`єднаної територіальної громади Перечинського району Закарпатської області. Свої вимоги мотивують тим, що згідно протоколу № 1 про адміністративне правопорушення від 18 лютого 2019 року, складеного майстром лісу Турянського лісництва ДП «Перечинське ЛГ» [PERSON] , 16 лютого 2019 року о 14.00 год. відповідач у кварталі 11 виділі 10 урочища «Горб» Турянського лісництва ДП «Перечинське ЛГ» здійснив самовільну рубку 56 сироростучих дерев породи «граб», 11 дерев породи «вільха» та 5 дерев породи «береза», чим порушив вимоги частини 1 статті 69 ЛК України та вчинили адміністративне правопорушення, передбачене ст. 65 КУпАП, заподіявши шкоду лісовому господарству в розмірі 144 195,58 грн. За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення винесено постанову № 1 від 21 березня 2019 року, згідно якої відповідача піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 340 грн. Оскільки, відповідач суму заподіяної шкоди добровільно не відшкодував, тому просить задовольнити позов. У судовому засіданні представник ДП «Перечинське лісове господарство» Буря В.В. позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив їх задовольнити, посилаючись на обставини позову, наголосивши при цьому, що протокол про адміністративне правопорушення та складена на його підставі постанова про накладення на відповідача адміністративного стягнення не скасована у встановленому законом порядку та відповідно є чинною. Представник Перечинської міської ради Закарпатської області Беца С.А. у судовому засіданні зазначила, що доказів, які б слугували підставою для стягнення з відповідача зазначеної суми шкоди недостатньо, однак вирішення позову залишила на розсуд суду. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечив у повному обсязі та просив у його задоволенні відмовити за безпідставністю. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав, що є майстром лісу Турянського лісництва ДП «Перечинське ЛГ» та 18 лютого 2019 року складав відносно відповідача [PERSON] протокол про адміністративне правопорушення. Так, того дня він, здійснюючи обхід ввірених йому угідь в урочищі «Горб», на лісовій дорозі зустрів транспортний засіб марки «ЗИЛ 131», який перевозив дрова паливні та за кермом якого був відповідач. Оскільки він не мав права його зупиняти, то автомобіль поїхав далі у напрямку населеного пункту, а він, за слідами транспортного засобу, потрапив до місця самовільної рубки, де виявив 56 зрізаних сироростучих дерев, зробивши висновок, що їх без відповідного дозволу зрізав [PERSON] . Після того він викликав працівників поліції, разом з якими поїхали за місцем проживання відповідача, де на території його домогосподарства побачили схожий транспортний засіб, з якого розвантажували деревину. Вийшовши до них, відповідач відмовився впустити їх до свого домогосподарства та давати будь-які пояснення. Отже вважає, що протокол складено ним обґрунтовано. У судовому засіданні допитаний як свідок старший о/у СКП Перечинського ВП [PERSON] показав, що 18 лютого 2019 року на лінію «102» надійшло повідомлення майстра лісу Перечинського ЛГ про незаконну рубку дерев в урочищі «Горб» Турянського лісництва. Він у складі СОГ виїхав до місця можливої порубки, однак у зв`язку з погодними умовами та відсутністю відповідного транспортного засобу до місця не доїхали, відповідно його огляд не провели. Натомість разом з майстром лісу [PERSON] вони поїхали до місця проживання відповідача [PERSON] , однак останній від будь яких пояснень відмовився та добровільно допустити їх до огляду свого домогосподарства не захотів, а інших правових підстав для цього у них не було. Вважає, що доказів вчинення відповідачем лісопорушення достатньо не зібрано, у зв`язку з чим Перечинським ВП було припинено проведення перевірки за вказаним повідомленням та жодних рішень не приймалося. Заслухавши пояснення учасників процесу та покази свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Нормами статей 76 - 81 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування та докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно вимог статей 105, 107, 108 Лісового кодексу України порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законодавством України. Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників. Підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України. Незаконно добута деревина та інші лісові ресурси підлягають вилученню, а у разі неможливості їх вилучення, стягується їх вартість. У судовому засіданні встановлено, що згідно протоколу № 1 про адміністративне правопорушення від 18 лютого 2019 року [PERSON] , [INFO] , о 14.00 год. у кварталі 11 виділі 10 Турянського лісництва ДП «Перечинське ЛГ» здійснив незаконну рубку сироростучих дерев, породи «граб» в кількості 40 штук, породи «вільха» в кількості 11 штук, та породи «береза» в кількості 5 штук, чим порушив вимоги статей 67, 69 Лісового кодексу України (а. с. 8-9). Також встановлено, що за вказане у протоколі лісопорушення відносно [PERSON] провідним інженером по охороні лісу ДП «Перечинське лісове господарство» Романюком В.А . було винесено постанову № 1 про накладення адміністративного стягнення, згідно якої відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 65 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а. с. 6-7). Разом з цим, як вбачається з показів допитаних у судовому засіданні свідків, а також доповідної записки [PERSON] на ім`я директора ДП «Перечинський лісгосп» (а. с. 18), відповідача на місці вчинення лісопорушення виявлено (затримано) не було, висновок щодо його винуватості зроблено виключно на підставі пояснень майстра лісу [PERSON] , що породжує у суду «розумний сумнів» в тому, що відповідач [PERSON] вчинив вказану самовільну порубку, оскільки представник позивача звертаючись до суду, не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт заподіяння шкоди відповідачем, доказування базується на припущеннях, а не фактах, так як на місці вчинення самовільної порубки відповідача не було затримано, а також не виявлено в господарстві останнього вищевказаного зрубаного дерева. Відповідно до прецедентної практики Європейського Суду з прав людини при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. вищенаведене рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (п. 54 рішення «Козинець проти України» від 06 грудня 2007 року, заява 75520/01; п. 43 рішення «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, заявка №16437/04). Як роз`яснено у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 17 «Про судову практику у справах про злочини та інші правопорушення проти довкілля» від 10 грудня 2004 року порубка дерев визнається незаконною, якщо вона вчинена: без відповідного дозволу; за дозволом, виданим із порушенням чинного законодавства; до початку чи після закінчення установлених у дозволі строків; не на призначених ділянках чи понад установлену кількість; не тих порід дерев, які визначені в дозволі; порід, вирубку яких заборонено. Статтями 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Приписи вказаної норми передбачають, що підставою для виникнення цивільно-правової відповідальності є наявність шкоди, протиправна поведінка (дія чи бездіяльність) заподіювача шкоди, причинний зв`язок між ними та наявність вини особи, яка заподіяла шкоду. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом завдана шкода відшкодовується в повному обсязі (мова йдеться про реальну шкоду та упущену вигоду). Відтак, враховуючи вищенаведене, судом достовірно встановлено, що ні позивачами, ні матеріалами справи, ані доказами, отриманими в ході судового розгляду, не доведено факту порушення відповідачем [PERSON] законодавства про охорону навколишнього природного середовища, що є підставою для відмови в позові за недоведеністю (необґрунтованістю) позовних вимог. У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed