Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

В квітні 2021 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.10.2014 сторони зареєстрували шлюб у відділі ДРАЦС реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції. Від спільного шлюбу дітей не має. Спільне життя не склалось через різні характери, та різні погляди нажиття. На теперішній час шлюб між подружжям припинено та існує формально, що й стало підставою звернення позивача до суду. Ухвалою суду від 23.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 13.05.2021 провадження у справі зупинено та надано шестимісячний строк для примирення. Ухвалою суду від 22.11.2021 провадження поновлено, справу призначено до розгляду, від сторін ніяких клопотань не надходило. Позивач до судового засідання не прибула, про причини неявки суд не повідомила, хоча про місце, дату та час судового засідання повідомлялася належним чином, однак в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач до судового засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, хоча про місце, дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, до суду надав заяву відповідно до якої позов підтримав, просив розгляд справи проводити без його участі. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07.10.2014, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (на 5 а.с.). Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У частині першій статті 55 СК України встановлено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частин третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з того, що збереження сім`ї і подальше спільне проживання подружжя є неможливим, сторони спільного господарства не ведуть, не підтримують подружніх відносин, а продовження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягнення на користь позивача 908 грн в рахунок відшкодування судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved