Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-03 00:00:00

В обґрунтування позовної заяви позивачка [PERSON] посилається на те, що з відповідачем по справі перебуває у шлюбі зареєстрованому 19 серпня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дубенського міськрайонного управління юстиції Рівненської області, актовий запис № 220. Від шлюбу мають неповнолітніх синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Причиною звернення до суду стало те, що відносини у позивачки з відповідачем не склалися по причині різниці в характерах та поглядів на життя. Вони різні люди і не можуть мирно співіснувати як подружжя. Проживають окремо більше півроку, не спілкуються не ведуть спільне господарство. Шлюб сторін фактично розпався, припинив своє існування і його відновлення неможливе та недоцільне. Просить шлюб розірвати, синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , залишити проживати з нею. Після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] ». Стягнути з відповідача судовий збір на її користь. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини: [PERSON] , [INFO] , з батьком. Позовні вимоги за первісним позовом визнає частково в частині розірвання шлюбу. В обґрунтування позову про визначення місця проживання дитини з батьком посилається на те, що після народження меншого сина [PERSON] , відповідачка проживала з ним до січня 2017 року. Після цього, вона забрала старшого сина [PERSON] і залишила їх з молодшим сином [PERSON] . З того часу вони повністю припинили сімейні та подружні стосунки. Проживають окремо, кожний своїм життям, не ведуть спільного господарства. З 2017 року молодший син [PERSON] проживає з позивачем та повністю перебуває на його утриманні і забезпечені. Йому відомо, що старший син [PERSON] проживає із батьками відповідачки, а не з нею. Вона винаймає їм житло у с. Озеряни Дубенського району Рівненської області. У відповідачки немає постійного місця проживання. У помешканні, де вона зареєстрована, проживає чужий чоловік, який веде аморальний спосіб життя. Фактично вона там значиться лише зареєстрованою. Також відомо, що відповідачка перебуває за кордоном, періодично приїздить у м. Дубно Рівненської області, де винаймає тимчасово житло, щоразу інше, виготовляє документи на виїзд та виїздить знову. Ніяких умов для проживання дитини у неї немає. Їх син [PERSON] не знає відповідачку як маму, оскільки вона його не відвідує, не цікавиться його життям, здоров`ям, не допомагає матеріально. Всі батьківські обов`язки він виконує самостійно. Не знає він також зовсім і її батьків, як бабу і діда, оскільки бачили вони його останній раз як йому було 6 місяців. А тому, ознайомившись із змістом заяви про розірвання шлюбу та вимоги про залишення сина [PERSON] проживати із відповідачкою, він категорично з цим не погоджується. Просить сина [PERSON] , [INFO] , залишити проживати з ним. Ухвалою суду від 03 липня 2019 року зустрічну позовну заяву об`єднано з первісним позовом в одне провадження. Позивачка за первісним позовом та відповідачка за зустрічним - [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, просить розгляд справи провести за її відсутності, про що зазначила у позовній заяві. В судовому засіданні відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом [PERSON] позовні вимоги підтримав частково, згідний на розірвання шлюбу. Зустрічний позов просить задовольнити повністю, визначити місце проживання сина [PERSON] з ним. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним - [PERSON] в судовому засіданні просить первісний позов задовольнити частково в частині розірвання шлюбу, відмовити щодо визначення місця проживання дітей з матір`ю. Зустрічний позов про визначення місця проживання дитини: [PERSON] з батьком, просить задовольнити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що її невістка [PERSON] залишила сина [PERSON] з батьком коли йому було всього 8 місяців. З того часу і до сьогодні вона не цікавиться сином, не приймає участі в його виховані, за всі роки ні разу не була присутня на його дні народження. Представник органу опіки та піклування Дубенської міської ради Кобилянський Р .Ф. в судове засідання не з`явився, згідно поданої заяви просить розгляд справи провести за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, докази по справі, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що подружжя перебуває у шлюбі зареєстрованому 19 серпня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дубенського міськрайонного управління юстиції Рівненської області, актовий запис № 220, згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] (а.с. 3). [PERSON] народився [INFO] , його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] , згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с. 5). [PERSON] народився [INFO] , його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] , згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с. 6) Згідно довідки ЦНАП Дубенської міської ради від 04 червня 2019 року № 07-01-20/1694 [PERSON] та [PERSON] проживають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 26). Згідно акту обстеження матеріально побутових умов проживання сім`ї [PERSON] , складеного зав. сектором СС Дубенської міської ради [PERSON] від 07 червня 2019 року, [PERSON] проживає у будинку по [ADDRESS] , в задовільних умовах, в окремій кімнаті чотирьохкімнатного будинку, забезпечений всім необхідним для проживання та гармонійного розвитку дитини, в будинку чисто. (а.с. 27). Згідно письмового висновку органу опіки та піклування Дубенської міської ради № 1678/05-02-29/20 від 29 квітня 2020 року, вважають за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Згідно з ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. [PERSON] та [PERSON] припинили сімейні і подружні стосунки та не бажають їх поновлення. Суд вважає, що подальше збереження шлюбу порушує, передбачене ст.56 Сімейного кодексу України, право дружини та чоловіка на особисту свободу. Згідно ч.3, ч.4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує, відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є не припустимим. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацію шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачка просить залишити прізвище « [PERSON] ». Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дітей береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Враховуючи, що на даний час малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає з батьком [PERSON] , за місцем проживання дитини створені всі необхідні умови для проживання та розвитку дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з батьком, суд вважає що зустрічна позовна заява підлягає до задоволення.

Outcome: partial