overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

В лютому 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому зазначила, що вони з відповідачем мають неповнолітніх дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], які проживають з нею та знаходиться на її утриманні. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по утриманню неповнолітніх дітей, позивач просить ухвалити рішення про стягнення з нього щомісячно аліментів на її користь на неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до досягнення дітьми повноліття. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження. Згідно довідки про склад сім'ї, виданої Врублівською сільською радою Романівського району Житомирської області, діти відповідача та позивача проживають разом з ними. Відповідно до статті 180 Сімейного Кодексу України (далі СК України) на відповідача покладається обов'язок утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з частиною 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2,3 цієї ж статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач будь-яких доказів на підтвердження тієї обставини, що він виконує свої обов'язки щодо утримання неповнолітніх дітей не надав. З огляду на викладене, суд прийшов до переконання про необхідність задоволення позову [PERSON] За змістом статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі, передбаченому статтею 4 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

В лютому 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому зазначила, що вони з відповідачем мають неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], які проживають з нею та знаходиться на її утриманні. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обовязків по утриманню неповнолітніх дітей, позивач просить ухвалити рішення про стягнення з нього щомісячно аліментів на її користь на неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до досягнення дітьми повноліття. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження. Згідно довідки про склад сімї, виданої Врублівською сільською радою Романівського району Житомирської області, діти відповідача та позивача проживають разом з ними. Відповідно до статті 180 Сімейного Кодексу України (далі СК України) на відповідача покладається обовязок утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з частиною 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 цієї ж статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач будь-яких доказів на підтвердження тієї обставини, що він виконує свої обовязки щодо утримання неповнолітніх дітей не надав. З огляду на викладене, суд прийшов до переконання про необхідність задоволення позову [PERSON] За змістом статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі, передбаченому статтею 4 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

В лютому 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому зазначила, що вони з відповідачем мають неповнолітню дитину - [PERSON] [INFO], яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по утриманню неповнолітньої дитини, позивач просить ухвалити рішення про стягнення з нього щомісячно аліментів на її користь на неповнолітню дитину в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до досягнення дитиною повноліття. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження. Згідно довідки про склад сім'ї, виданої Врублівською сільською радою Романівського району Житомирської області, дитина відповідача та позивача проживає разом з останньою. Відповідно до статті 180 Сімейного Кодексу України (далі СК України) на відповідача покладається обов'язок утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з частиною 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 цієї ж статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач будь-яких доказів на підтвердження тієї обставини, що він виконує свої обов'язки щодо утримання неповнолітньої дитини не надав. З огляду на викладене, суд прийшов до переконання про необхідність задоволення позову [PERSON] За змістом статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі, передбаченому статтею 4 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

В лютому 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати, зареєстрований 22 лютого 2003 року з відповідачем шлюб, посилаючись на те, що спільне життя з останнім не склалося, шлюбно-сімейні відносини фактично припинилися і збереження шлюбу суперечить її інтересам. В судове засідання позивач не зявилася, подавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач, який був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання також не зявився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзив не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Судом встановлено, що 22 лютого 2003 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського районного управління юстиції Житомирської області актовим записом № 5 було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем. Частиною 2 статті 112 Сімейного кодексу України (далі СК України) визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Відповідач проти доводів позивача щодо фактичного припинення сімейних відносин з останньою та необхідності розірвання шлюбу не заперечив, а тому суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову. За змістом статті 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати, повязані зі сплатою судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

В лютому 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд розірвати, зареєстрований 29 листопада 2014 року з відповідачем шлюб, посилаючись на те, що спільне життя з останнім не склалося, шлюбно-сімейні відносини фактично припинилися і збереження шлюбу суперечить її інтересам. В підготовче засідання сторони, які були належним чином повідомлені про час і місце його проведення, не з'явилися, заявивши клопотання про розгляд справи за їх відсутності. При цьому позивач позовні вимоги підтримала повністю та просила позов задовольнити, а відповідач позов визнав. Відповідно до положень частини 3 статті 200, частини 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), за результатами підготовчого провадження у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 29 листопада 2014 року виконавчим комітетом Стиртівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області актовим записом № 4 було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем. Встановивши, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку про необхідність його задоволення. За змістом статей 141, 142 ЦПК України суд повертає позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, а також стягує з відповідача на користь позивача іншу частину судового збору в розмірі 352,40 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

В лютому 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд розірвати, зареєстрований 30 січня 2010 року з відповідачем шлюб, посилаючись на те, що спільне життя з останнім не склалося, шлюбно-сімейні відносини фактично припинилися і збереження шлюбу суперечить її інтересам. В підготовче засідання сторони, які були належним чином повідомлені про час і місце його проведення, не з'явилися, заявивши клопотання про розгляд справи за їх відсутності. При цьому позивач позовні вимоги підтримала повністю та просила позов задовольнити, а відповідач позов визнав. Відповідно до положень частини 3 статті 200, частини 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), за результатами підготовчого провадження у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 30 січня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Романівського районного управління юстиції Житомирської області актовим записом № 1 було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем. Встановивши, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку про необхідність його задоволення. За змістом статей 141, 142 ЦПК України суд повертає позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, а також стягує з відповідача на користь позивача іншу частину судового збору в розмірі 352,40 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

В лютому 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 25.01.2008 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту [PERSON] міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис №21, мотивуючи тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося, між сторонами відсутнє взаєморозуміння, шлюбні відносини не підтримують з 2013 року, спільне господарство не ведуть. Вважає поновлення шлюбних відносин та примирення неможливими. У подружжя є неповнолітня дитина донька [PERSON], [INFO]. Спору щодо спільного майна та місця проживання дитини між сторонами немає. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, сповіщена про дату, час та місце судового засідання належним чином, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розглядати справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення. Вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 25.01.2008 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (повторним) серії І-ЖД №313335, виданим [PERSON] міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 29.11.2017 року, актовий запис №21 (а.с.4). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (повторним) серії І-ЖД №543587, виданим [PERSON] міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 25.01.2018 року(а.с.3). Сторони не проживають однією сімєю та спільне господарство не ведуть з 2013 року. Спору щодо спільного майна немає. Спір щодо стягнення аліментів буде розглянуто окремо. Оскільки сторони однією сімєю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, а також відповідач позов визнав, наслідки визнання позову, передбачені ч.2 ст.206 ЦПК України відповідачу відомі, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

В лютому 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Печанівської сільської ради Романівського району Житомирської області, в якому зазначила, що [INFO] померла [PERSON], внаслідок чого відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться по вулиці [ADDRESS]. Посилаючись на те, що вона являється спадкоємцем [PERSON], однак, нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок, позивач просить визнати за нею право власності на спірне майно в порядку спадкування. В підготовче засідання учасники справи, які були належним чином повідомлені про час і місце його проведення, не з'явилися, заявивши клопотання про розгляд справи за їх відсутності. При цьому позивач позовні вимоги підтримала повністю та просила позов задовольнити, а відповідач позов визнав. Відповідно до положень частини 3 статті 200, частини 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), за результатами підготовчого провадження у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що житловий будинок розташований по вулиці [ADDRESS] належав [PERSON], що підтверджується довідкою виконавчого комітету Печанівської сільської ради Романівського району Житомирської області № 263 від 3 квітня 2018 року. Відповідно до цивільного законодавства, чинного на час будівництва спірного будинку, громадяни могли мати у власності житловий будинок. При цьому наявність такого права не пов'язувалась з його обов'язковою державною реєстрацією. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [INFO] померла [PERSON], внаслідок чого відкрилась спадщина, до складу якої входить спірний житловий будинок. 2 листопада 2016 року секретарем Печанівської сільської ради Романівського району Житомирської області було посвідчено заповіт, згідно якого [PERSON] заповіла усе своє майно позивачу. Згідно матеріалів спадкової справи заведеної після смерті [PERSON], [PERSON] у встановлений законом строк реалізувала свої спадкові права, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 22 листопада 2017 року державним нотаріусом Романівської державної нотаріальної контори Житомирської області, щодо земельної ділянки, яка належала спадкодавцю. Згідно частини 1 статті 1235 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно частини 1 статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Встановивши, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку про необхідність його задоволення. За змістом частини 1 статті 142 ЦПК України, суд повертає позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

В лютому 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з 09 січня 2018 року по день винесення рішення судом, моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 26.09.2011 року вона була прийнята на посаду провідного спеціаліста Ізмаїльської міської виконавчої дирекції Одеського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, 01.11.2011 року вона призначена на посаду директора Ізмаїльської міської виконавчої дирекції Одеського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, 01.08.2017 року була переведена на посаду заступника начальника Ізмаїльського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області. 21.12.2017 року на підставі наказу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області №451-к «По особовому складу» вона була звільнена з посади заступника начальника Ізмаїльського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників відповідно до п.1 ст.40 КЗПП України. Підставою для прийняття наказу від 21.17.2017 року зазначено наказ Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області від 18.12.2017 року №260 «Про внесення змін до структури відділень Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області та скорочення штату і чисельності працівників». У зв'язку з тимчасовою непрацездатністю на день звільнення,

Outcome: partial