Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

В лютому 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом і просив стягнути з відповідача борг за договором позики в сумі 926\~094,00 грн, що є еквівалентом суми 34530 доларів США, та три відсотки річних від простроченої суми позики в сумі 2\~892,46 грн.\~ В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що 11 січня 2013 року надав відповідачу в позику 34\~530,00 доларів США зі строком повернення до 11 січня 2016 року. На підтвердження отримання коштів та зобов*язання повернення вказаних коштів відповідач надав власноручно написану розписку про отримання коштів, зобов*язання їх повернути та строк виконання даного зобов*язання 11 січня 2016 року. Незважаючи на це, відповідач станом на день звернення позивача до суду в добровільному порядку борг не повернув, у зв*язку з чим позивач вважав, що у нього виникло право на стягнення 3% річних в порядку ст..625 ЦК України. Під час розгляду справи по суті позивач зменшив свої позовні вимоги і просив суд стягнути з відповідача кошти в сумі 538816 грн, що є еквівалентом суми 20030 доларів США та 1612 грн у відшкодування 3% річних в порядку ст..625 ЦК України. У суді представник позивача змінений позов повністю підтримала. Відповідач у суді позов не визнав і пояснив, що дійсно кошти в сумі 34530 доларів США він отримував у позивача для відкриття і розвитку магазину побутової техніки, але внаслідок світової фінансової кризи 2011 року робота магазину не мала тих позитивних наслідків, на які розраховували сторони у справі, у зв*язку з чим позивач, провівши перевірку діяльності магазину та виявивши нестачу грошей, змусив його написати боргову розписку. Крім того, відповідач у суді визнав, що наявна в матеріалах справи розписка дійсно написана ним власноручно. Разом з тим, відповідач вважав, що надана позивачем розписка не може бути підтвердженням договору позики та додатково пояснив, що в правоохоронні органи щодо неправомірних дій позивача відносно нього він не звертався, а жодних багатосторонніх угод між ним, [PERSON] та іншими особами щодо спірних коштів не існує. З наданої позивачем розписки від 11.01.2013 року, копія якої приєднана до матеріалів справи (а.с.6) вбачається, що відповідач [PERSON] цього числа отримав від позивача [PERSON] кошти в сумі 34530 доларів США на строк до 11 січня 2016 року. Згідно розписок позивача [PERSON] ( а.с.а.с.40-42) відповідачем [PERSON] йому було повернуто кошти на загальну суму 14500 доларів США трьома платежами (4000, 2000 та 8500 доларів США). Внаслідок чого сума заборгованості зменшилася до 20030 доларів США. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що змінений позов підлягає до повного задоволення. Судом встановлено, що 11.01.2013 року [PERSON] передав у позику [PERSON] кошти в сумі 34530 доларів США, а останній мав повернути вказані кошти в строк не пізніше 11.01.2016 року. Станом на час розгляду справи у суді [PERSON] в позасудовому порядку добровільно повернув [PERSON] кошти в сумі 14500 грн, а решта коштів в сумі 20030 грн залишилася неповернутою. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені\~\~родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження\~\~укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. Досліджена судом розписка відповідача вказує, що останній отримав від позивача кошти на певний період, до настання конкретної дати (11 січня 2016 року). Отже після настання вказаної дати відповідач зобов*язаний був повернути позивачу отримані кошти. Як встановлено судом, позивач у період часу з 01.02.2013 року по 03.06.2013 року добровільно повернув позивачу частину позики в сумі 14500 доларів США, тобто реально виконав частину свого зобов*язання, у зв*язку з чим позивач і зменшив свої позовні вимоги, не заперечуючи при цьому факт повернення частини позики. За таких обставин суд приходить до висновку, що розписка відповідача підтверджує умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. Вказана позиція суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній в постанові №6-1967цс15 від 11.11.2015 року. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною 2 ст.625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З вказаних підстав суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 3% річних грунтується на вимогах закону, а тому підлягає до задоволення. Відповідно до ст..10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, враховуючи, що розрахунок позивача є зменшеним, оскільки станом на день розгляду справи у суді відповідачем прострочено повернення коштів на 178 днів, отже 3% річних мають становити 7859,36 грн (537204грн :100%*3%:365 днів * 178 днів), але розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача коштів в сумі саме 1612 грн, оскільки така сума була визначена позивачем. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє. Згідно ст..60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до приписів ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. З вказаних підстав суд вважає необхідним звернути увагу на те, що в ході судового розгляду, зважаючи на заяви відповідача про вчинення на нього тиску позивачем, суд неодноразово пропонував провести експертизу розписки про отримання коштів на предмет з*ясування стану останнього на момент її написання, але [PERSON] відмовився від проведення такої експертизи. Одночасно судом була надана можливість відповідачу надати суду інші докази вчинення тиску на нього, у зв*язку з чим 08.06.2016 року в судовому засідання буда оголошена перерва до 06.07.2016 року. Про дату, час і місце судового розгляду відповідач був повідомлений в судовому засіданні під особистий підпис (а.с.85), але останній у призначений час в судове засідання не з*явився, про поважність причини своєї неявки суд не повідомив, доказів щодо неправомірних дій позивача суду не надав. За таких обставини суд приходить до висновку, що відповідач на власний розсуд розпорядився своїм правом надати свої докази суду та приймати участь у судовому засіданні, а суд не може грунтувати свої висновки на припущеннях, у зв*язку з чим судом взято до уваги докази, що були надані до початку розгляду справи по суті. Серед вказаних доказів відповідачем були надані копії видаткових касових ордерів (а.с.а.с.29-39). Згідно пояснень відповідача вказані ордери підтверджували факт отримання позивачем вказаних коштів в рахунок погашення існуючої спірної заборгованості у період з 01.03.2013 року по 21.02.2014 року на загальну суму 24939 грн, що є еквівалентом 10439 доларів США. Погодитися з такими твердженнями відповідача суд не може, оскільки зазначені видаткові ордери видані СПД «Поселкєвіч Валентина Сергіївна». Жодних письмових доказів існування багатосторонньої угоди між сторонами у справі та вказаною особою суду надано не було, а тому суд відхиляє вказані докази відповідача, оскільки сторона позивача не підтвердила наявність такого виду угоди, а відповідно до приписів ч.1 ст.218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. За таких обставин суд приходить до висновку про повне задоволення зміненого позову та стягує з відповідача на користь позивача залишок заборгованості, тобто 537204 грн, що є еквівалентом суми 20030 доларів США, та 1612 грн у відшкодування 3% річних в порядку ст..625 ЦК України. Оскільки зменшені позовні вимоги задовольняються, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у справі пропорційно задоволених вимог -5372,04 грн з розрахунку одного відсотка від ціни позову, а решту понесених позивачем судових витрат повертає останньому.

Outcome: approved