Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

В листопаді 2013 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила виділити їй натурі 1/2 частку із спільної часткової будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 75,7 кв.м. згідно з технічним паспортом, виданим Міжміським бюро технічної інвентаризації від 02.02.1981 року, визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходяться м. Дніпропетровськ по вул. Орловська, 13, що належить їй на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 26.05.1981 року, припинити право спільної часткової власності 1/2 частини виділеної їй в натурі житлового будинку, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Орловська, буд. 13, визначити порядок користування земельною ділянкою загальною площею 0,0367 га відповідно до 1/2 частки права власності житлового будинку, який знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Орловська, 13, а також розподілити між сторонами судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що вона є власником 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Орловська, буд. 13. Будинок розташований на земельній ділянці загальною площею 0,0367 га, яка не є приватизованою, оскільки між сторонами постійно виникають непорозуміння з приводу порядку користування земельною ділянкою. Спірне домоволодіння складається з трьох окремих квартир, які мають різні особові рахунки на сплату комунальних послуг. Відповідачки є співвласниками позивачки по спірному домоволодінню. Частка, яку позивачка просить виділити їй, є відокремленою, тому її виділ в натурі можливий. Крім того, кожен з них має відокремлений вхід та вихід у свою частину будинку (квартиру). Пізніше позивачка уточнила свої позовні вимоги та просила виділити їй в натурі 1/2 ідеальну частку домоволодіння із спільної часткової власності та визначити порядок користування земельною ділянкою прилеглою до житлового будинку відповідно до 1/2 частки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], згідно з варіантом № 1 висновку № 1042/1043/1044-14 судової будівельно-технічної експертизи, виділити їй в натурі 1/4 ідеальну частку домоволодіння із спільної часткової власності та визначити порядок користування земельною ділянкою прилеглою до житлового будинку відповідно до 1/4 частки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], згідно з варіантом № 1 висновку № 1042/1043/1044-14 судової будівельно-технічної експертизи, визнати за нею право власності на 1/2 частину домоволодіння, що знаходяться в [ADDRESS] та належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 26.05.1981 року, визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/4 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS], припинити право спільної часткової власності на 1/2 частку виділену їй в натурі домоволодіння, розташованого адресою: [ADDRESS], припинити право спільної часткової власності на 1/4 частку виділену їй в натурі домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], зобов'язати Дніпропетровське міське управління юстиції в особі реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції здійснити державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - 1/2 частку домоволодіння площею, що дорівнює 186,38 кв.м. і 1/4 частку домоволодіння площею, що дорівнює 93,185 кв.м., за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] відповідно за [PERSON], а також стягнути з [PERSON] на її користь половину судових витрат та витрат на проведення будівельно-технічної експертизи. Ухвалою суду до участі у дану справу були залучені Дніпропетровська міська рада та Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції в якості співвідповідачів. Позивачка та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримала уточнені позовні вимоги та просили задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалися на обставини, які викладені в уточненій позовній заяві. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні частково заперечував проти задоволення позовних вимог позивачки та просив відмовити їй в частині виділення в натурі частки із спільної часткової власності, визнання права власності на виділену в натурі частку, припинення права спільної часткової власності та визначення порядку користування земельною ділянкою. При цьому, вказав, що розміри часток у праві спільної часткової власності не виділені та наразі існує спір з цього приводу, який розглядається судом за позовом [PERSON], в рамках якої була проведена судова будівельно-технічна експертиза, з висновку якої вбачається, що розмір частки позивачки у даній справі є значно меншим, ніж 1/2 частина. В частині судових витрат вказав, що [PERSON] звільнена від сплати судового збору, оскільки вона є інвалідом. В частині визнання за позивачкою права власності на 1/4 частину спірного майна, яка належала [PERSON], не заперечував, оскільки позивачка дійсно займає її квартиру. Інші сторони в судове засідання не зявилися, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, причину своєї неявки суду не повідомили. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, допитавши експерта, суд вважає, що позовні вимоги позивачки задоволенню не підлягають по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідачки є співвласниками домоволодіння № 13 по вул. Орловській в м. Дніпропетровську, а саме: [PERSON] належить 1/2 частина вказаного домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу від 26.05.1981 року, посвідченого Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 1-2138, який зареєстровано БТІ в реєстрову книгу № 364 за реєстровим № 88; [PERSON] належить 1/4 частина вказаного домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу від 17.12.1975 року, посвідченого Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 2-3436, який зареєстровано БТІ в реєстрову книгу № 267 за реєстровим № 34; та [PERSON] належить 1/4 частина вказаного домоволодіння на підставі договору дарування від 10.07.1979 року, посвідченого Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 2-3331, який зареєстровано БТІ в реєстрову книгу № 364 за реєстровим № 88, що підтверджується листом Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 16.06.2015 року за № 6663 (а.с.126). Крім того, вищевказані обставини не заперечувалися сторонами у справі. При цьому, позивачка, серед іншого, просила визнати за нею право власності на 1/2 частину домоволодіння, що знаходяться в [ADDRESS] та належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 26.05.1981 року, а також зобов'язати Дніпропетровське міське управління юстиції в особі реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції здійснити державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - 1/2 частку домоволодіння площею, що дорівнює 186,38 кв.м. за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] відповідно за [PERSON]. Разом з тим, як вже було встановлено судом вище, позивачка вже є власником 1/2 частки спірного домоволодіння та її право власності зареєстроване Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради в реєстрову книгу № 364 за реєстровим № 88. Таким чином, права та інтереси позивачки у вказаній частині вимог порушені не були, а тому суд прийшов до висновку, що її вимоги в цій частині є необґрунтованими та суд вважає необхідним відмовити позивачці в задоволенні її вимог в цій частині. Що стосується вимог позивачки про визнання за нею права власності за набувальною давністю на 1/4 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS], то ці вимоги задоволенню також не підлягають з огляду на наступне. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. ч. 1-2, 4 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Судом встановлено, що власником 1/4 частини домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Орловська, буд. 13, яка складається з квартири № 3, є [PERSON]. Позивачка та її представник вказали, що [PERSON] в 1981 році поїхала до іншої країни та належною їй частиною будинку почала користуватися позивачка. Як розяснив абзац 3 п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, позивачкою не доведено суду належними доказами, що вона протягом, не менше ніж, 10 років відкрито володіє та розпоряджається майном, яке належить [PERSON], а саме квартирою № 3, яка складає 1/4 частину домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Орловська, буд. 13. Надані позивачкою копії квитанції про сплату земельного податку не є доказом такого володіння, в розумінні ч. ч. 1-2, 4 ст. 344 ЦК України, оскільки по-перше суду на надані оригінали вказаних квитанції, а копії належним чином не завірені, а по-друге на половині цих квитанції платником вказана [PERSON] а не позивачка. Крім того, з дозволу чи ні [PERSON] позивачка користується спірною частиною домоволодіння суду також не відомо. Тому, з урахуванням вищевказаного, суд вважає необхідним відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог в цій частині. Що стосується решти позовних вимог позивачки, а саме в частині виділення їй в натурі 1/2 ідеальну частку домоволодіння із спільної часткової власності та визначення порядку користування земельною ділянкою прилеглою до житлового будинку відповідно до 1/2 частки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], згідно з варіантом № 1 висновку № 1042/1043/1044-14 судової будівельно-технічної експертизи, та припинити право спільної часткової власності на 1/2 частку виділену їй в натурі домоволодіння, розташованого адресою: [ADDRESS], то ці вимоги також задоволенню не підлягають по наступним підставам. Так, відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Судом встановлено, що між сторонами виникає спір стосовно користування спірним домоволодінням та земельною ділянкою на якій воно розташоване, яка (земельна ділянка) не є приватизованою та належним чином завірені документи про виділення спірної земельної ділянки суду не надано. На підставі вищевказаного, по даній справі була проведена судова будівельно-технічна експертиза, за результатами проведення якої Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз був складений Висновок № 1042/1043/1044-14 від 17.01.2015 року, в якому, за питаннями поставленими експерту, було надано три варіанти можливого порядку користування присадибною територією спірного домоволодіння (а.с.90-102). У звязку з виниклими питаннями по вищевказаній судовій будівельно-технічній експертизі, в судовому засіданні був допитаний судовий експерт Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз [PERSON], який вказав, що немає можливості виділити із спірного домоволодіння 1/2 частину та по 1/4 частині, оскільки не вистачає житлової площі. При цьому, зазначив, що можливо було би виділити 3/4 та 1/4 частини з вказаного домоволодіння, але такі питання на розгляд експерту не ставилися, для цього необхідна додаткова експертиза. За таких обставин, з урахуванням пояснень наданих експертом, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог в цій частині. Крім того, оскільки позивачці відмовлено в задоволенні її позовних вимог, то позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки на її користь судових витрат та витрат на витрат на проведення експертизи, задоволенню також не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed