Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивачка [PERSON] зазначає, що будинок по вул. вул. Лісова, 24, в с. Решуцьк Рівненського району Рівненської області належить їй на праві приватної власності. В цьому будинку проживає вона, четверо дітей, та зареєстрований відповідач з 31.08.2011 року на його прохання, у звязку з тим, що як він сказав, втратив паспорт. Відповідач відмовляється сплачувати грошові кошти на утримання будинку, фактично в будинку не проживав і не проживає, а тому він втратив право на користування житлом (ст. 71 ЖК України). Зважаючи на це позивачка просить постановити рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням; усунути перешкоди позивачці в користування цим приміщенням шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку; та стягнути понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначає, що проживає разом з відповідачкою без реєстрації шлюбу з 2006 року, мають спільну дитину доньку [PERSON], [INFO] Позивач зареєстрований в будинку по вул. Лісова, 24, в с. Решуцьк Рівненського району Рівненської області, який належить відповідачці. Але позивач приймав участь у реставрації цього будинку. Він здійснює оплату за житлово-комунальні послуги. Проте відповідачка чинить йому перешкоди в користуванні цим майном. Зокрема, не впускає його до помешкання. У звязку з цим він просить суд постановити рішення, яким визнати за ним право на користування зазначеним житлом, вселити в цей будинок та зобовязати відповідачку не чинити перешкод в користуванні житловим приміщенням за адресою: вул. Лісова, 24, в с. Решуцьк Рівненського району Рівненської області. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свій позов підтримала. Позов [PERSON] не визнає. Надала суду пояснення про обставини, що викладені нею в позовній заяві. Додала, що відповідач за її позовом не надавав допомоги на утримання дитини, у звязку з чим вона була вимушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Відновлення (ремонт) будинку відбувся за її власні кошти, які отримала від продажу квартири в м. Здолбунів Рівненської області. Відповідач ніколи їй не допомагав по господарству, і на даний час не допомагає. Вона не бажає, щоб відповідач проживав в її будинку, оскільки вона провела його реєстрацію під впливом обману: він говорив, що реєстрація в будинку необхідна для отримання паспорта. Позивачка вважала, що відповідач після отримання паспорта зніметься з реєстраційного обліку, проте цього не відбулося. Крім того, відповідач приходив до будинку в стані алкогольного спяніння, влаштовував сварки. Визнає, що вона чинить перешкоди відповідачеві в користуванні будинком; що коли відповідач виявив готовність заплатити за послуги з газопостачання, то вона відмовилася надавати йому реквізити для проведення оплати. Поряд з цим вважає свій позов обґрунтованим та доведеним, і просить його задоволити. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлений ним позов, а позов [PERSON] не визнає. Додав, що сторони проживають як сімя без реєстрації шлюбу з 2002 року, мають доньку. Відповідачка провела його реєстрацію в будинку по вул. Лісова, 24, в с. Решуцьк Рівненського району Рівненської області, в якому позивач проживав. Він періодично їздить на заробітки, сплачував за житло, коли в ньому проживав. На даний час він також готовий сплатити за житлово-комунальні послуги, проте відповідачка не надає йому розрахункові рахунки та абонентські книжки. У звязку з тим, що відповідачка не впускає його до будинку, просить суд задоволити заявлений ним позов. В подальшому справу просив розглядати без його участі. Представник Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області (як орган опіки та піклування) вирішення заявлених позовів покладає на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов [PERSON] не підлягає до задоволення; а позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, позивачка [PERSON] є власницею будинковолодіння за адресою: вул. вул. Лісова, 24, в с. Решуцьк Рівненського району Рівненської області. В цьому будинку зареєстровані та проживають: позивачка, четверо її дітей; без реєстрації проживає мама позивачки; в будинку зареєстрований, але не проживає відповідач-позивач [PERSON], оскільки позивачка не допускає його до помешкання. Допитані в судовому засіданні свідки (за клопотанням позивачки-відповідачки [PERSON]В.) [PERSON], [PERSON], [PERSON] надали суду показання про те, що реєстрація відповідача відбулася на прохання останнього через те, щоб отримати новий паспорт взамін загубленого; сторони не проживали як сімя. Відповідач не проживав в цьому будинку, не приймав участі в його утриманні. Члени сімї не бажають, щоб відповідач надалі проживав в будинку позивачки, зважаючи на його протиправну поведінку. Допитані в судовому засіданні свідки (за клопотанням відповідачапозивача [PERSON]С.) [PERSON], [PERSON], [PERSON] надали суду показання про те, що сторони проживали як сімя, позивачка не допускає відповідача до помешкання. Суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають до задоволення. Позивачка покликається на положення ст. 71 ЖК України як на правове обґрунтування заявленого позову. Проте в даному випадку мова йде про житлові права мешканців будинку, а не квартири. Тому покликання на згадану норму ЖК України є некоректним. За умови прийняття судом рішення про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідні органи УДМС України провадять зняття особи з реєстраційного обліку. Тому позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні майном шляхом зняття особи з реєстраційного обліку також не підлягають до задоволення як передчасно заявлені. ЖК України передбачає випадки, за яких особу можна визнавати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням; так і випадки, коли особу можна виселити з житлового приміщення без надання іншого житла. Стаття 405 ЦК України також передбачає, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Не заслуговують на увагу доводи позивачки про те, що вона не може вселити відповідача, оскільки йому не передбачена окрема кімната. Проте до часу загострення стосунків між сторонами позивачка не заперечувала проти його проживання в будинку, та розмістила [PERSON] в цьому помешканні. Виселення згідно із частиною першою статті 116 ЖК України може мати місце, якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу власника або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Тобто за змістом зазначеної норми закону, виселення без надання іншого жилого приміщення можливо лише при наявності трьох умов, а саме: протиправної винної поведінки певної особи, яка своїми діями створює неможливість спільного проживання з нею в однієї квартирі, будинку; систематичний характер таких дій; й коли заходи попередження або громадського впливу виявилися безрезультатними і винна особа продовжує вести себе неправильно. Проте позивачка, покликаючись в своїх поясненнях на протиправну поведінку відповідача, не надала суду доказів того, що такі дії носили систематичний характер; що до відповідача приймалися заходи попередження або громадського впливу, які виявилися безрезультатними, і винна особа продовжує вести себе неправильно. Тому суд в даному випадку позбавлений можливості застосувати положення даних норм ЖК України. Позивачка зазначає, що відповідач був зареєстрований тимчасово; не приймає участі в утриманні будинку; без поважних причин не користується житлом; вони ніколи не вели спільне господарство. Проте дані обставини були спростовані в ході розгляду справи. Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 11 жовтня 2013 року (справа 570/681/13-ц) були встановлені наступні обставини: що сторони близько 7-10 років проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, і від спільного проживання мають малолітню дитину - [PERSON]. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Цим же рішенням було встановлено, що відповідачка чинить позивачеві перешкоди в користуванні майном, не допускаючи його до житлового будинку. В судовому засіданні сама позивачка підтвердила, що вона не допускає відповідача до будинку; на прохання останнього повідомити рахунки, за якими можна сплатити за житлово-комунальні послуги вона відмовилася надати таку інформацію; та не заперечувала той факт, що відповідач періодично перебуває на заробітках не території Російської Федерації. Інші фактичні обставини, які б надавали суду підставу для задоволення заявленого позову, не було встановлено. Тому позовні вимоги [PERSON] не підлягають до задоволення як безпідставно заявлені та недоведені. Заявлений позов [PERSON] в частині зобовязання позивачки не чинити перешкод в користуванні житловим приміщенням та вселення його в помешкання підлягає до задоволення. Реєстрація позивача-відповідача [PERSON] була проведена на законних підставах, зі згоди власника житла. Він проживав в цьому будинку, сторони мають спільну дитину. Та обставина, що на даний час сторони не проживають як сімя, не позбавляє позивача права на користування житловим приміщенням. Діюче законодавство передбачає, що виселення колишнього члена сімї з житлового приміщення можливе за умови наявності в нього іншого житла. А відповідачка-позивачка [PERSON] ствердила, що іншого житла [PERSON] не має. Заявлені позовні вимоги про визнання права на користування житлом не підлягають до задоволення, оскільки такі випливають з норм ЖК України та норм ЦК України, а тому визнання їх судом не потребується. За таких умов суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність заявленого позову [PERSON] про зобовязання позивачки [PERSON] не чинити перешкод в користуванні житловим приміщенням, та вселення його в помешкання Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 88 ЦПК України.

Outcome: partial