Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

В лютому 2020 р. Позивач звернувся до Подільського районного суду м. Києва із позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму основного боргу у розмірі 143 448,25 гри (сто сорок три тисячі чотириста сорок вісім гривень, 25 коп.), суму за прострочення виконання зобов`язання (3% річних) 5020,69 (п`ять тисяч двадцять гривень, 69 коп), індекс інфляції за увесь період прострочення 9324,14 (девять тисяч триста двадцять чотири гривні 14 коп.) всього разом: 157 793,08 (сто п`ятдесят сім тисяч сімсот дев`яноста три гривні, 08 копійок), та судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що 24 травня 2018 року між сторонами був укладений договір позики, у формі письмової розписки, за якою [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 5 500 доларів США (п`ять тисяч п`ятсот доларів США), що в перерахунку за офіційним курсом Національного банку України станом на момент надання позики, а саме 24 травня 2018 року становило 143 448,25 гри - (5500 дол. США (сума позики) X 26,0815 (за 1 дол. США)= 143 448,25) і зобов`язався повернути їх до 25 жовтня 2018 року. Однак відповідач борг не повернув, що змусило позивача звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 13.04.2020 р., провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. До початку судового засідання позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, наведених у позові, проти ухвалення заочного рішення не заперечував, додатково приєднавши до заяви оригінал розписки. Відповідач, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив (заперечення) на позовну заяву. Відповідно до вимог ст.ст.223 ч.4, 280 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. З матеріалів справи вбачається, що 24 травня 2018 року між [PERSON] (Позивач) та [PERSON] (Відповідач) був укладений договір позики, за яким [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 5 500 доларів США (п`ять тисяч п`ятсот доларів США) і зобов`язався повернути їх до 25 жовтня 2018 року. Даний договір укладений між сторонами у простій письмовій формі, підписаний обома сторонами. Відповідно до розписки - борг мав бути повернений до 25.10.2018 р., втім, за доводами позивача, такий борг повернутий не був, при цьому, відповідачем даний факт спростований не був. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження позики позивачем наданий суду оригінал договору позики від 24.05.2018 р. з оригіналом розписки, які містяться в матеріалах справи. У суду відсутні підстави ставити під сумнів оригінали вищевказаних боргових документів. Відповідно до ст. 1047 ч.2 ЦК України на підтвердження укладання договору позивачем наданий оригінал боргового документу. На підтвердження погашення боргу відповідачем не надано доказів. У судовому засіданні встановлено, що відповідач у встановлений договором позики строк (до 25.10.2018 року) не повернув грошові кошти. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином, згідно з умовами договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - згідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, які завжди висуваються. Згідно зі ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій борг, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом або не слідує із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ЦК України встановлено, що, якщо в зобов`язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (дату). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із ч.1, 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наданий позивачем розрахунок сум інфляції та 3% річних відповідає вимогам закону, а саме, сума основного боргу - (5 500 дол. США (сума позики)*26,0815 (за 1 дол. США) = 143 448,25; 3% річних за весь період прострочення: 14 міс (з 25.10.2018 до 25.02.2020 р). Відсоткова ставка за місяць: 3%/12=0,25%); відсоткова ставка за увесь період прострочення: 0,25X14=3,5%.; сума в гривнях: 143 448,25X3,5%= 5020,69 (грн); індекс інфляції за увесь період прострочення склав (%): 2018 рік: листопад 101,4, грудень: 100,8, + 2019 рік: 104,1, + січень 2020 р.: 100,2 = 106,5 (%) Індекс інфляції в гривнях: 143 448,25X6,5%= 9324,14 (грн); усього сума заборгованості в гривнях: 143 448,25 + 5020,69 + 9324,14 = 157 793,08 грн. Враховуючи те, що відповідач не надав доказів на спростування доводів та доказів позивача, позивачем наданий суду оригінал боргового документу відповідача - розписки від 24.05.2018 р., то, таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем на час розгляду справи складає у розмірі 157 793,08 грн. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що позов є обґрунтованим, його вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду, в зв`язку з чим підлягає задоволенню у повному обсязі. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 1577,79 грн., що підтверджено квитанцією, яка міститься у матеріалах справи, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного, ст.ст.11, 526, 527, 530, 625, 1046, 1047, 1048, ЦК України,

Outcome: approved