Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

в липні 2019 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, згідно з яким, враховуючи заяву про відмову від частини позовних вимог, просив суд: стягнути з Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області на його користь грошові кошти у розмірі 8 145 грн. 00 коп. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що Державним підприємством «Сетам» Міністерства юстиції України, як організатором, 6-8 червня 2016 року на замовлення Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області в межах виконавчого провадження № 49879667 були проведені електронні торги із реалізації конфіскованого за рішенням Ужгородського міськрайонного суду майна(постанова № 308/13120/15 від 16.11.2015 року), учасником яких був [PERSON] 11.07.2016 року на адресу електронного кабінету позивача надійшов від ДП «Сетам» протокол № 182481 з пропозицією сплатити кошти за майно у зв`язку з відмовою попереднього переможця сплатити за нього. У зв`язку з цим, 25.07.2016 року за вказаними в протоколі реквізитами позивачем було сплачено Ужгородському міському відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області грошові кошти у розмірі 8 145 грн. 00 коп. Разом з тим, позивач вказує, що незважаючи на те, що електронні торги були визнані такими, що не відбулися, відповідач не повернув сплачені ним кошти, а також повідомив про факт їх зарахування в дохід держави. За вказаних обставин, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просить задовольнити у повному обсязі. Ухвалою від 29.07.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 26.09.2019 року до суду надійшов відзив ДП «Сетам» на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні пред`явлених до нього позовних вимог, оскільки 22.12.2016 року ним було здійснено повернення позивачу додаткової винагороди у розмірі 755 грн. 00 коп. 04.10.2019 року до суду надійшов відзив Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що виконавча служба є неналежним відповідачем у даній справі. Однак, вказаним відповідачем не було виконано вимоги п.2 ч.5 ст. 178 ЦПК України, оскільки до відзиву не додані документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. 18.11.2019 року до суду надійшла заява позивача про відмову від позовних вимог до ДП «Сетам» про стягнення грошових коштів у розмірі 755 грн. 00 коп. Ухвалою від 13.02.2020 року закрито провадження в частині позовних вимог [PERSON] до ДП «Сетам» про стягнення грошових коштів у розмірі 755 грн. 00 коп. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про час ті місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки свого представника в судове засідання суд не сповістив. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що Державним підприємством «Сетам» Міністерства юстиції України, як організатором, 6-8 червня 2016 року на замовлення Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області в межах виконавчого провадження № 49879667 були проведені електронні торги із реалізації конфіскованого за рішенням Ужгородського міськрайонного суду майна, учасником яких був [PERSON] . Згідно з протоколом проведення електронних торгів № 182481 [PERSON] став переможцем торгів за лотом № 150649. При цьому, як вбачається зі змісту вказаного протоколу, на рахунок організатора торгів необхідно було перерахувати розмір додаткової винагороди у розмірі 755 грн. 00 коп., а на рахунок продавця - Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області - 14 345 грн. 00 коп. Разом з тим, відповідно до квитанції № 1031 від 25.07.2016 року та меморіального ордеру № 3588565SB від 25.07.2016 року позивачем було перераховано Ужгородському міському відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області грошові кошти у сумі 8 145 грн. 00 коп., однак повний розрахунок позивач не здійснив. Так, відповідно до положень ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України. Як передбачено п. 3 розділу VIII Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерством юстиції України від 29.09.2016 року № 2831/5, у разі, якщо належна до сплати сума (у тому числі винагорода Організатору) від переможця електронних торгів не зарахована на рахунок одержувача у десятиденний строк або в інший строк, визначений абзацом одинадцятим пункту І розділу Х цього Порядку, з дня проведення електронних торгів, гарантійний внесок йому не повертається, а переможцем електронних торгів визнається учасник, який запропонував ціну, що була перед ціною, запропонованою переможцем, що не сплатив належної грошової суми за придбане майно. Водночас, згідно з ч. 7 ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) у разі, якщо стягнути з боржника грошові суми не витребувані стягувачем протягом одного року з дня їх зарахування на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, ці суми зараховуються до Державного бюджету України в порядку, встановленому Державним казначейством України. Тобто, виходячи з вищенаведених положень законодавства, питання про повернення коштів, які не витребувані стягувачем протягом одного року з дня їх зарахування на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, не належить до компетенції вказаного відповідача. Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що не зважаючи на те, що електронні торги були визнані такими, що не відбулися, відповідач не повернув сплачені ним кошти, а також повідомив про факт їх зарахування в дохід держави. Однак, будь-яких доказів того, що електронні торги були визнані такими, що не відбулися і позивач звертався протягом року до відповідача з вимогою повернути перераховані ним кошти, -матеріали справи не містять. В свою чергу, у відповідності до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено вимогами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), які містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, як встановлено ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Таким чином, розглянувши даний позов в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для його задоволення, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, зокрема щодо порушення вказаним ним відповідачем прав та інтересів позивача, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed