Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

В листопаді 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення порядку користування квартирою, що є спільною частковою власністю, зокрема просив виділити йому в особисту власність в квартирі [ADDRESS] житлову кімнату площею 15,7 кв.м. та лоджію 3,4 кв.м., інші житлові кімнати, площею 10,3 та 12,2 кв.м. залишити у власності [PERSON], інші приміщення в загальному користуванні сторін. До початку розгляду справи по сутті позивач змінив вимоги, та в судовому засіданні разом з представником [PERSON] наполягають на виділенні в користування позивача житлової кімнати, площею 15,7 кв.м. та лоджії 3,4 кв.м. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] проти варіанту, запропонованого позивачем заперечують та з врахуванням того, що [PERSON] в спірній квартирі не проживає, а фактично проживають інші особи, просять виділити в його користування кімнату площею 10,3 кв.м. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до рішення Хмельницького міськрайонного суду від 06 грудня 2013 року квартира [ADDRESS], загальною площею 69,1 кв.м. та житловою 38,2 кв.м., визнана спільною частковою власністю [PERSON] та [PERSON], по ? за кожним. В квартирі зареєстровані сторони та [PERSON], 1991 року народження, а також проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 08.12.2014 року [PERSON] зареєстрував своє право власності в державному реєстрі речових прав. В зв'язку з неприязними стосунками між сторонами користуватися спільно усією квартирою вони не можуть. Вказані обставини підтверджуються: рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 06 грудня 2013 року; свідоцтвом про право власності; витягом з державного реєстру права власності; копією технічного паспорту на квартиру; поясненнями сторін. Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Наполягаючи на задоволенні позову позивач пояснив, що через стосунки, що склалися між сторонами, він не може вільно користуватися усією квартирою, а визначити порядок користування жилими кімнатами спірної квартири та підсобними приміщеннями в добровільному поряду, сторони не можуть. Згідно зі ст.358 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Пунктом 14 Постанови Пленуму ВС України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Згідно технічного паспорту, квартира [ADDRESS], загальною площею 69,1 кв.м. та житловою 38,2 кв.м., складається з трьох житлових кімнат, площею 10,3кв.м, 12,2 кв.м. та 15,7 кв.м., Враховуючи, що позивачу належить 1/2 частина квартири, житлова площа квартири пропорційно цій частці складає 19,1 кв.м. За таких обставин, суд вважає можливим встановити порядок користування житловими приміщеннями в квартирі [ADDRESS], виділивши [PERSON] в користування житлову кімнату площею 15,7 кв.м., а [PERSON] в користування житлові кімнати площею 10,3 кв.м. та 12,2 кв.м., оскільки такий порядок користування найменшим чином порушує права позивача. При цьому, судом також враховано право на користування квартирою повнолітньої доньки сторін [PERSON], а стосовно інших мешканців квартири слід зауважити, що їх право є похідним від прав власника, з дозволу якого вони проживають в квартирі, а відтак їх присутність в спірній квартирі не може порушувати права [PERSON], який згоди на їх проживання в квартирі не давав. Разом з тим, з плану квартири вбачається, що з неї є два виходи на лоджію, як з кімнати площею 15,7 кв.м. так і з кухні, вона є місцем загального користування, і така лоджія в квартирі одна, тому залишати право користування лоджією лише за позивачем суд вважає недоцільним. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений в дохід держави, в мінімально допустимому розмірі, судовий збір - 243 грн.60 коп.

Outcome: partial