Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що його мамі, [PERSON], на праві приватної власності належало будинковолодіння [ADDRESS]. Факт родинних відносин між позивачем та [PERSON] стверджується рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 15 травня 2007 року. 02 грудня 2000 року між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON], [PERSON] (обдаровані) був укладений договір дарування, згідно якого даритель подарувала, а обдаровані прийняли у дар житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в [ADDRESS], кожному по 1/2 частині майна. 05 липня 2003 року [PERSON] та [PERSON] (подавці) продали, а [PERSON] (покупець) купив вищевказаний будинок. [INFO] [PERSON] померла. Позивач вважає, що станом на час укладення договору дарування його матір перебувала в хворобливому стані, в результаті якого не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. За таких умов просить суд постановити рішення, яким визнати недійсним договір дарування від 02 грудня 2000 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Рівненської районної державної нотаріальної контори Кутецькою В.В., зареєстрований в реєстрі за № 1-2289. В судовому засіданні позивач позов підтримав та пояснив суду про обставини, що описані вище. Додав, що даний договір не був підписаний ні дарувальником, ні [PERSON]. Позов обґрунтовує саме тими обставинами, що на час посвідчення оспорюваного договору його мама не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. Також зауважив, що оспорюваний договір є недієздатним, та був зупинений ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 17.01.2014 року, що є безумовними підставами для визнання його недійсним. За таких умов просить задовольнити заявлений ним позов. Від імені [PERSON] та [PERSON] надійшла заява, згідно до якої вони просять суд відмовити в задоволенні позову, покликаючись на строки позовної давності. Також заперечують факти, що викладені позивачем. Від Рівненської районної державної нотаріальної контори Рівненської області (яку позивач вказав як на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору) надійшла заява, згідно до якої просять справу розглядати без участі їхнього представника та зазначають, що при посвідченні згаданого договору в нотаріуса не виникало сумнівів в дієздатності осіб. Адже в іншому випадку даний договір не був би посвідчений. Відповідач позов не визнав та надав суду письмові заперечення. Зазначає, що немає будь-яких об'єктивних доказів того, що [PERSON] станом на 02 грудня 2000 року при укладанні договору дарування була в такому стані, який позбавляв її можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними, або була недієздатна. За таких умов просить суд відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, [INFO] померла [PERSON], яка була мамою позивача. Факт родинних відносин між позивачем та [PERSON] стверджується рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 15 травня 2007 року. 02 грудня 2000 року між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON], [PERSON] (обдаровані) був укладений договір дарування, згідно якого даритель подарувала, а обдаровані прийняли у дар житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в [ADDRESS], кожному по 1/2 частині майна. Даний договір був посвідчений державним нотаріусом Рівненської районної державної нотаріальної контори Кутецькою В.В., зареєстрований в реєстрі за №1-2289. В подальшому [PERSON] придбав даний будинок на підставі договору купівлі-продажу від 05.07.2003 р. Позивач зазначає, що з 1998 року [PERSON] тяжко хворіла, страждала поведінковими та психічними розладами. У зв'язку з такими захворюваннями [PERSON] не могла розмовляти, була неадекватною, потребувала постійного стороннього догляду. Перелічені вище обставини у своїй сукупності дають усі підстави вважати, що на момент укладання оспорюваного договору [PERSON] перебувала у хворобливому стані, через який не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Однак дана обставина не була доведена позивачем. Так, свідок [PERSON] підтвердила, що в вересні 1998 року [PERSON] лежала під крапельницею. Свідок доглядала за нею протягом шести місяців, а в подальшому [PERSON] вона не бачила, і відповідно про стан її здоров'я станом на грудень 2000 року свідку нічого не відомо. Отже, показання даного свідка не підтверджують стан [PERSON] на період укладення оспорюваного договору, а саме - 02 грудня 2000 року як такий, при якому даритель не усвідомлювала значення свої дій та не могла ними керувати. В судовому засіданні були оглянути матеріали перевірки за численними заявами позивача, що проводилися як Рівненським РВ УМВС України в Рівненській області, так і прокуратурою Рівненського району Рівненської області. За результатами таких звернень позивача не були встановлені обставини, на які позивач покликається як на підставу заявленого ним позову. Відповідно до висновків судово-психіатричної експертизи від 11.04.2014 року № 38/14, зробити експертний висновок про те, чи усвідомлювала [PERSON], [INFO], значення своїх дій та чи могла ними керувати під час укладення договору дарування, що був посвідчений 02.12.2000 року в Рівненській державній нотаріальній конторі, реєстровий №1-2289, сторони договору [PERSON] (дарителька), [PERSON], [PERSON] (обдаровані), не вбачається можливим. Позивач покликається на положення частини 1 статті 48 ЦК УРСР 1963 року (недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону), та на положення до ч. ч. 1, 2 ст. 55 того ж Кодексу (угода, укладена громадянином, хоч і дієздатним, але який в момент її укладення перебував у такому стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними, може бути визнана судом недійсною за позовом цього громадянина). Однак в судовому засіданні не було встановлено того, що договір від 02.12.2000 року не відповідає вимогам закону. Позивач також не довів суду, що станом на час укладення договору дарування, який був посвідчений 02.12.2000 року в Рівненській державній нотаріальній конторі, реєстровий № 1-2289, [PERSON] перебувала в стані, при якому вона не могла усвідомлювати значення свої дій або не могла керувати ними. Покликання позивача на те, що договір від 02.12.2000 року є недієздатним, та був зупинений ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 17.01.2014 року, що є безумовними підставами для визнання його недійсним - також не заслуговують на увагу. Адже по своїй природі договір не може бути «дієздатним» чи «недієздатним». Ні ЦК України в редакції 1963 року, ні ЦК України в редакції 2003 року не містять такої ознаки договору, та не містять вказівок на можливість визнання договорів (правочинів) недійсними саме виходячи з таких ознак. Також не є підставою для визнання договору недійсним те, що цей договір «був зупинений ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 17.01.2014 року», як на це наголошує позивач. За цією ухвалою суду провадженні в цивільній справі було зупинене у зв'язку з призначенням посмертної судової психіатричної експертизи. І дана обставина не слугує, і не може слугувати підставою для визнання оспорюваного договору недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Такі підстави не були встановлені в ході розгляду справи. Суд вважає, що позивач має право на звернення до суду (відповідач [PERSON] зазначив про відсутність такого права у позивача щодо оспорювання договору від 02.12.2000 р.), оскільки відповідно до підпункту «е» п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», яка діяла на момент укладення оскаржуваного договору дарування, при вирішенні питання про визнання угоди недійсною судові необхідно враховувати таке - визнання угоди недійсною може мати місце і після смерті громадянина, який був її учасником. Такі вимоги можуть бути заявлені другою стороною, спадкоємцями померлого, іншими заінтересованими особами та прокурором. Суд не може прийняти до уваги заяву відповідачів [PERSON] та [PERSON] про застосування строків позовної давності, оскільки подані до суду пояснення сторін, в яких також міститься згадане прохання - не підписані зазначеними особами. За таких обставин суд вважає, що заявлений позов не підлягає до задоволення, оскільки він є як безпідставно заявленим, так і недоведеним. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 88 ЦПК України: вони покладаються на позивача.

Outcome: dismissed