Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

В квітні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила шлюб з відповідачем, зареєстрований 27 листопада 1993 року у Красногвардійському відділі ЗАГС м. Дніпропетровська, актовий запис № 774 - розірвати, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що фактичні сімейні відносини між ними на теперішній час припинені. Причиною розпаду сім`ї є психологічна несумісність між ними, яка негативно вплинула на подружні стосунки і призвела до непорозумінь та втрати моральної рівноваги в сім`ї. До теперішнього часу поліпшення у їх стосунках не відбулося, так як кожен з них продовжує жити окремим життям. Позивач вважає, що сім`я розпалася остаточно і відновлена бути не може. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала до суду заяву, в якій підтримала свої позовні вимоги і просила задовольнити їх в повному обсязі, а прізвище після розірвання шлюбу залишити без змін. Вказала, що не підтримує з чоловіком сімейних відносин з березня 2018 року. Справу просила розглянути за її відсутності без фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше надав до суду заяву, в якій позовні вимоги позивача визнав і не заперечував проти розірвання шлюбу. Вказав, що не підтримує з дружиною сімейних відносин з березня 2018 року. Справу просив розглянути за його відсутності без фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів і зазначив, що не погоджується з відшкодуванням судових витрат. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі по наступним підставам. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. В судовому засіданні було встановлено, що 27 листопада 1993 року [PERSON] і [PERSON] (до шлюбу [PERSON] ) уклали шлюб у Красногвардійському відділі ЗАГС м. Дніпропетровська, про що було складено відповідний актовий запис № 774. В шлюбі у них народилася дитина: [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, з березня 2018 року фактичні сімейні відносини між сторонами припинені, а шлюб носить формальний характер. З урахуванням вказаних позивачем обставин, судом встановлено, що збереження шлюбу між сторонами буде суперечити її (дружини) інтересам, що має істотне значення. В силу ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Крім того, згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що відповідач визнає позовні вимоги позивача, визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а для ухвалення рішення про задоволення позову наявні законні підстави. Тому, суд вважає заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, оскільки збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, суд вважає необхідним задовольнити даний позов і розірвати шлюб між сторонами. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Тому, на виконання вимог ч. 2 ст. 115 СК України, суд вважає необхідним надіслати копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили на адресу Чечелівського районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Нормами же ч. 1 ст. 142 ЦПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, оскільки відповідачем до початку розгляду справи по суті визнано позов і позовні вимоги позивача задоволені в повному обсязі, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 384 грн. 20 коп. (50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом), а також повернути позивачу з державного бюджету судовий збір в сумі 384 грн. 20 коп. (50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в порядку ч. 1 ст. 142 ЦПК України). Заперечення же відповідача проти відшкодування ним судових витрат позивача є необґрунтованими, оскільки вищевказаними нормами чинного законодавства чітко визначений порядок розподілу між сторонами судових витрат і їх відшкодування. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved