Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

В липні 2016 року позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу. Вказував, що з 19.06.2010 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають дочку [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти сім`ю, оскільки подальше спільне життя як подружжя суперечитиме їх інтересам, просив шлюб розірвати. Сторони в судове засідання не з`явились, позивач в позовній заяві просив справу розглядати у його відсутності, а в клопотання від 21.10.2016 року просив не надавати більше строку на примирення. Відповідач надала суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, просила позов про розірвання шлюбу задовольнити та змінити її прізвище на дошлюбне «[PERSON]». На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 19.06.2010 року сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано Інгульським районним у м.Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 255, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.5). Від спільного життя подружжя мають дочку [PERSON], [INFO], що вбачається з копії свідоцтва про народження (а.с.4). З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.09.2016 року сторонам було надано строк на примирення 2 місяці (а.с.23). Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, оскільки наданий строк на примирення не дав результатів, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач змінювала прізвище при реєстрації шлюбу, тому суд вважає за можливе змінити їй прізвище на дошлюбне - «[PERSON]». Згідно вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто 551,20 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved