Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

В лютому 2020 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини, посилаючись на те, що 10 лютого 2017 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від спільного шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, з лютого 2020 року остаточно припинені подружні відносини, мешкають окремо. Донька постійно проживає разом з нею, знаходиться на її утриманні. Позивачем також подано заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини. Наразі не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. Відповідач має матеріальну можливість сплачувати аліменти на її утримання, він має стабільний дохід, працює директором «Агро-Овен», а також займається підприємницькою діяльністю. Просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьохрічного віку. 02.03.2020 року відповідачем наданий письмовий відзив, в якому зазначив, що єдине джерело його доходу складає заробітна плата, у зв`язку з важким фінансовим становищем був вимушений свою підприємницьку діяльність зупинити. Судовим Наказом №623/547/20 від 18.02.2020 року встановлено розмір аліментів на дитину в розмірі 1/4 частини доходу, грошові кошти відправляв на ім`я позивача до моменту її звернення до суду. У нього відсутня можливість надавати матеріальну допомогу у виді аліментів на утримання дружини. У зв`язку з цим просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив відмовити повністю, підтримав свій відзив. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Матеріалами справи встановлено, що згідно копії свідоцтва про шлюб сторони мешкали разом в зареєстрованому шлюбі з 10 лютого 2017 року. (а.с.3). Згідно копії свідоцтва про народження сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . (а.с.7). Донька мешкає з позивачкою, що не оспорюється сторонами. Згідно довідки Управління праці та соціального захисту адміністрації Індустріального району Харківської міської ради № 506 від 12.02.2020 року, [PERSON] перебуває на обліку і їй з 01.07.2017 р. до 31.07.2020 р. призначена допомога при народженні дитини. (а.с.8). Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно із статті 84 СК України «Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини», ч. 1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч. 2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч. 3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч. 4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч. 5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч. 6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Згідно зі ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст.13 ЦПК України також передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести та обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 76-80 ЦПК України. Позивач зазначає, що вона не працює у зв`язку з карантином, а тому має право на аліменти на своє утримання від відповідача, однак нею не представлено суду жодних доказів, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу. Відповідач вказує, що єдине джерело його доходу складає заробітна плата, що підтверджується довідкою про доходи. Також згідно судового наказу №623/547/20 від 18.02.2020 року встановлено розмір аліментів на дитину в розмірі 1/4 частини доходу, відповідач грошові кошти в розмірі 2000,00 грн. сплачує позивачу, що підтверджується квитанціями, посилаючись на ст. 75 СК України не має можливості надавати їх таку матеріальну допомогу. Оскільки позивачем не представлено суду будь-які докази, які б підтверджували можливість надання їй відповідачем матеріальної допомоги до досягнення дитиною трьох років, а тому у задоволенні позову слід відмовити за його недоведеністю. Судові витрати слід понести за рахунок держави.

Outcome: dismissed