Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

В лютому 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 23 799 грн. 10 коп., середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 24 березня 2015 року по 29 лютого 2016 року в розмірі 29 580 грн. 32 коп., завдану моральну шкоду в розмірі 2 000 грн. У судове засідання сторони не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Представник позивача до суду надав заяву, в якій просив про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відомості про поважність причин неявки у судове засідання представника відповідача матеріали справи не містять. Суд ухвалив про заочний розгляд справи в порядку ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних в ній даних та доказів. Дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що з 29 липня 1965 року по 23 березня 2015 року сторони перебували в трудових відносинах. 23 березня 2015 року, згідно наказу № 50 від 23 березня 2015 року, позивача було звільнено за власною ініціативою на підставі статті 38 КЗпП України. Довідкою, виданою ДП «Суднобудівний завод імені 61-го Комунара» 03 квітня 2015 року за № 72, підтверджується заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі станом на 01 квітня 2015 року, що складає 23 799 грн. 10 коп. З обставин справи вбачається, що на момент розгляду справи в суді погашення вказаної заборгованості відповідачем не здійснено. Оскільки вказана у позові заборгованість по заробітній платі підтверджена довідкою відповідача, відповідно, вказані обставини на підставі частини першої статті 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Статтею 43 Конституції України закріплено право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. За правилами частини другої статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 23 799 грн. 10 коп. невиплаченої заробітної плати. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, з відповідача на користь позивача також слід стягнути 29 580 грн. 32 коп. середнього заробітку за період затримки розрахунку з 24 березня 2015 року по 29 лютого 2016 року. Згідно ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи, що порушення трудових прав відповідачем призвели до душевних страждань позивача, та приймаючи до уваги розмір та тривалість заборгованості, а також вимоги розумності і справедливості при визначенні розміру моральної шкоди, достатнім розміром компенсації позивачу моральної шкоди буде 300 грн. 00 коп. Отже, позов підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial