Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

в липні 2013 р. ПАТ КБ «Приватбанк» (далі - позивач) звернувся в Голосіївський районний суд міста Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості, при цьому пояснивши наступне. На виконання умов укладеного між позивачем та відповідачем договору від 20.07.2007р. за № K2XRF102540674, позивач як кредитор надав та відповідач як позичальник прийняв кредит у сумі 3259,0 грн. При цьому, відповідач зобов'язався повернути кредит шляхом сплати щомісячних платежів, 0,42 % річних, винагороди в термін до 19.07.2008р. Проте, відповідач порушив свої зобов'язання та не повернув позивачу у визначений строк кошти кредиту, не сплатив відсотки за користування ними. Разом з цим, згідно розрахунку позивача заборгованість відповідача станом на 10.07.2013р. за договором № K2XRF102540674 складає 30038,85 грн., а саме: заборгованість за кредитом 1899,0 грн., заборгованість по сплаті відсотків 11590 грн., заборгованість з комісії 977,76 грн., заборгованість з пені 13665,01 грн., штраф (фіксована частина) 500,0 грн., штраф (відсоток від суми заборгованості) 1406,61 грн. У зв'язку з вищевикладеним позивач просив стягнути на його користь із відповідач кошти заборгованості у сумі 30038,85 грн. за кредитним договором від 20.07.2007р. за № K2XRF102540674, а також витрати на оплату судового збору в сумі 300,39 грн. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності у судовому засіданні, якою позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги повністю, проти заочного вирішення справи не заперечив. Відповідач, повідомлений про дату та час судового розгляду у порядку ст.74ЦПК України, у судове засідання повторно не з'явилася, про поважність причин неявки не повідомив суд. У зв'язку з наведеним суд ухвалив проводити заочний розгляд справи згідно ст. 224 ЦПК України та на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Врахувавши пояснення позивача у позові, з'ясувавши обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновків про необхідність задовольнити позов повністю виходячи з наступного. Судом встановлено, на виконання умов укладеного між позивачем та відповідачем договору від 20.07.2007р. за № K2XRF102540674, позивач як кредитор надав та відповідач як позичальник прийняв кредит у сумі 3259,0 грн. При цьому відповідач зобов'язався повернути кредит шляхом сплати щомісячних платежів в сумі не менше 360,63 грн., 0,42 % річних, винагороди, комісії в термін до 19.07.2008р. згідно із умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»). Разом з цим згідно договору № K2XRF102540674, відповідач ознайомився та згодний із умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»), засвідчив отримання їх тексту у письмовій формі. Крім того за договором № K2XRF102540674,при порушення позичальником зобов'язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом в розмірі 10,0% в місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. До того ж положеннями п. 2.4.5. умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») сторони визначили розмір пені та штрафів за порушення відповідачем своїх грошових зобов'язань за наведеним договором. В свою чергу згідно розрахунку позивача заборгованість відповідача станом на 10.07.2013р. за договором № K2XRF102540674 складає 30038,85 грн., а саме: заборгованість за кредитом 1899,0 грн., заборгованість по сплаті відсотків 11590 грн., заборгованість з комісії 977,76 грн., заборгованість з пені 13665,01 грн., штраф (фіксована частина) 500,0 грн., штраф (відсоток від суми заборгованості) 1406,61 грн. При цьому в матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем вищезазначеної заборгованості позивачу. Положеннями ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України,визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Разом з цим суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В свою чергу, згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ч. 1 ст. 527 ЦК України визначено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконанням або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). При цьому згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом або пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові уразі порушення боржником зобов'язання. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позов. Крім того, згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно платіжного доручення від 11.07.2013р. позивачем понесено витрати на оплату судового збору у сумі 300,39 грн., що підлягає стягнення на користь останнього з відповідача.

Outcome: approved