Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

В листопаді 2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким розірвати договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] від 15 грудня 2005 року укладений між ним, [PERSON] та [PERSON], та посвідчений 15 грудня 2005 року приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 2481. В обґрунтування позову вказав, що 15 грудня 2005 року між ним та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS]. Згодом між відповідачем та його колишньою дружиною виник спір щодо поділу спільного майна подружжя. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2011 року договір між ним з відповідачем був визнаний недійсним в 1/2 частині, а за колишньою дружиною відповідача було визнане право власності на 1/2 частину вищевказаного будинку. Вважає, що його було частково позбавлено права власності на придбаний будинок, оскільки при купівлі будинку він не розраховував і не міг передбачити наявність майбутнього спору та відсудження нерухомого майна. Вказує, що підставою для розірвання договору відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України є істотне порушення договору другою стороною. Тому, для захисту свого матеріального права, він був вимушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] у судове засідання не з'явилися. 29 січня 2015 року представник позивача за довіреністю [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, просив розглянути справу згідно з законом на розсуд суду. Третя особа [PERSON] та її адвокат за договором про надання правової допомоги [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги вважали необґрунтованими та просили відмовити в їх задоволенні. Вислухавши третю особу та її адвоката, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, визначено, що підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори й інші правочини. В силу ч. 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. У судовому засіданні встановлено, що 15 грудня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS], який був посвідчений 15 грудня 2005 року приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2481 (а.с.8). Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2011 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково; визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину будинку з господарським будівлями та спорудами по [ADDRESS], власником якого в цілому був [PERSON] згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09 грудня 2005 року; визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки по [ADDRESS], власником якої в цілому (площею 0,1284 га) був [PERSON] згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія Р2 № 170393 виданого 28 грудня 2002 року Ювілейною селищною радою Дніпропетровського району і області та зареєстрованого в Книзі записів держаних актів на право приватної власності на землю за № 5991; визнано недійсним в 1/2 частині договір купівлі-продажу житлового будинку від 15 грудня 2005 року, що був укладений між [PERSON] та [PERSON] щодо купівлі-продажу будинку з господарським будівлями та спорудами по [ADDRESS], який було посвідчено 15 грудня 2005 року приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 2481; визнано недійсним і скасовано рішення Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району і області У1 сесії У скликання від 06 березня 2007 року № 349-6/У в частині безкоштовної передачі у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлових, господарських будівель та споруд [PERSON] площею 0,1301 га по [ADDRESS]; визнано недійсним і скасувано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серія ЯД № 785569 виданий 25 грудня 2007 року Ювілейною селищною радою Дніпропетровського району і області, що зареєстрований в Книзі записів реєстрації держаних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010712005154 на ім'я [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1301 га по [ADDRESS]; усунуто перешкоди [PERSON] в користуванні будинком з господарським будівлями та спорудами і земельною ділянкою по [ADDRESS] шляхом вселення її в зазначений будинок, зобов'язавши [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] в користуванні будинком з господарським будівлями та спорудами і земельною ділянкою по [ADDRESS]; в іншій частині позовних вимог [PERSON] відмовлено (а.с.9-12). Рішення апеляційного суду набрало чинності. Відповідно до п. 3 ст. 3 та ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу та інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості. За змістом ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно правової позиції (постанова Судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-75цс13) - оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримувати очікуване при укладенні договору, а також установити чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона укладаючи договір і тим, що в дійсності вона змогла б отримати. Позивач в своєму позові зазначив, що він поза своєю волею був позбавлений частково свого права власності на придбаний будинок, оскільки при купівлі будинку не розраховував і не міг передбачити наявність майбутнього спору та відчуження нерухомого майна, що і є на його думку підставою для розірвання договору відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України. Суд критично оцінює факт визнання відповідачем позову та відсутність спору між сторонами, оскільки [PERSON] є батьком позивача [PERSON], який в свою чергу знав про спір між колишнім подружжям [PERSON] та [PERSON] та хотів позбавити законного права на частину майна третю особу по справі [PERSON] Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач інших доказів порушення його прав та несправедливості умов договору суду не надав. Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи та приведені норми закону, суд доходить висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити у повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв'язку з відмовою позивачу у задоволенні його вимог, судові витрати не підлягають стягненню з відповідача і підлягають покладенню на позивача.

Outcome: dismissed