Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

В липні 2016 року [PERSON] звернулась до Прилуцького міськрайонного суду з позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги, просила визнати незаконним та скасувати наказ № 275-к від 23 березня 2016 року про оголошення їй догани, а також стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 30000 грн. Рішенням від 08 листопада 2016 року Прилуцький міськрайонний суд частково задовольнив позовні вимоги [PERSON] Визнав незаконним наказ № 275-к від 23 березня 2016 року про застосування дисциплінарного стягнення відносно секретаря відділу торгового маркетингу та дистрибуції [PERSON] Стягнув з відповідача на користь [PERSON] 15000 грн у відшкодування моральної шкоди та 12076,6 грн у відшкодування судових витрат, а всього 27076,6 грн. В іншій частині позовних вимог відмовив. В апеляційній скарзі ПрАТ «А/Т тютюнова компанія В.А.Т. Прилуки», посилаючись на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповноту зясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги тієї обставини, що позивач порушила порядок погодження відпусток, встановлений на підприємстві, чим допустила порушення умов колективного договору товариства, що, в свою чергу, є беззаперечним порушенням трудової дисципліни, за що їй і було оголошено догану. При обранні заходу дисциплінарної відповідальності відповідачем було враховано відсутність тяжких наслідків вчиненого [PERSON] дисциплінарного проступку. Представник відповідача зазначає, що висновок суду про те, що порушення порядку погодження відпусток не є порушенням трудової дисципліни, зроблений судом з неправильним застосуванням ст.ст. 139, 140, 149 КЗпП України. Натомість, оскаржуване рішення не містить жодного посилання на норми матеріального права, недотримання яких стало підставою для задоволення позову. Також вказує, що позивачем не підтверджена наявність причинно-наслідкового звязку між оголошенням їй догани та начебто завданою їй моральною шкодою, а судом не наведено жодних обґрунтувань щодо її розміру. Крім того, апеляційна скарга містить посилання на те, що при частковому задоволенні позову суд в повному обсязі стягнув на користь позивача судові витрати, що є грубим порушенням положень ст. 88 ЦПК України. В письмових запереченнях представник позивача, не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, просить відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін. Вислухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання наказу незаконним, суд першої інстанції виходив з того, що наказ про оголошення догани позивачу було винесено за порушення трудової дисципліни, якого фактично не було, і відповідні дії окремих працівників товариства лише підтверджують твердження [PERSON] про упереджене ставлення до неї з боку керівництва. У звязку з визнанням наказу незаконним, суд прийшов до висновку про часткове задоволення вимоги про відшкодування моральної шкоди, зазначивши, що сам факт видання незаконного наказу є значною стресовою обставиною. Суд апеляційної інстанції частково погоджується з цим висновком, зважаючи на таке. У справі встановлено, що 18 квітня 2008 року [PERSON] була прийнята на роботу в ПрАТ «А/Т тютюнова компанія В.А.Т. Прилуки» на посаду секретаря-адміністратора Північного дивізіону торгового маркетингу у м. Києві, що підтверджується витягом з наказу від 18 квітня 2008 року № 119-к (т. 1 а.с. 213). Згідно наказу від 05 травня 2010 року № 374-к позивача з 05 травня 2010 року було переведено на посаду секретаря відділу торгового маркетингу та дистрибуції Північно-Західного дивізіону торгового маркетингу (т. 1 а.с. 214). З 07 травня 2012 року [PERSON] була переведена на посаду секретаря відділу торгового маркетингу та дистрибуції, яку обіймає по теперішній час (т. 1 а.с. 215). Наказом № 257-к від 23 березня 2016 року позивачу було оголошено догану у звязку з порушенням трудової дисципліни (т. 1 а.с. 6). Підставою накладення дисциплінарного стягнення стало те, що 07 березня 2016 року [PERSON] не зявилася на роботу та внесла в електронну систему обліку персоналу People.net частину щорічної основної відпустки тривалістю один день на 07 березня 2016 року на своє імя, увівши в оману секретаря відділу торгового маркетингу та дистрибуції [PERSON], та не отримавши попереднього погодження лінійного керівника. Також, усно, працівниця свідомо повідомляла неправдиві відомості про причини своєї відсутності, що підтверджується доповідними записками фахівця з розвитку навичок працівників маркетингу [PERSON] та секретаря відділу торгового маркетингу та дистрибуції [PERSON] Надавати пояснення в письмовому вигляді працівниця відмовилась, що було зафіксовано актом. Вищевказані дії [PERSON] є порушенням правил внутрішнього трудового розпорядку, зокрема положень Колективного договору. З наданого [PERSON] лікарняного (т. 1 а.с. 18) вбачається, що позивач була тимчасово непрацездатною з 5 по 11 березня 2016 року. 18 липня 2016 року наказом № 648-к відповідача був скасований наказ № 257-к від 23 березня 2016 року «Про застосування заходів дисциплінарного стягнення до секретаря відділу торгового маркетингу та дистрибуції [PERSON]М.» (т. 1 а.с. 59). Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Отже, підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення трудової дисципліни. Проте, законодавець не вимагає, щоб таке порушення обов'язково призводило до будь-яких шкідливих наслідків. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності досить, щоб був зафіксований сам факт порушення. Водночас наслідки порушення враховуються при визначенні тяжкості дисциплінарного проступку та виборі дисциплінарного стягнення. Якщо при виборі заходів дисциплінарного стягнення враховуються наслідки порушення, власник повинен бути готовим до того, щоб довести при розгляді трудового спору наявність шкідливих наслідків та їх причинний зв'язок з допущеним працівником порушенням. Зважаючи на вищенаведену норму та оцінивши обставини справи в сукупності, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що намагання отримання позивачем відпустки (навіть і з порушенням встановленої процедури) не може розцінюватись як факт порушення трудової дисципліни, враховуючи те, що після замовлення відпустки [PERSON] через невеликий проміжок часу скасувала таке замовлення. Стороною відповідача не заперечувалось, що відпустка позивачу не надавалась і кошти за неї не нараховувались, тобто, фактично працівник відпустку не отримував. Отже, позивач лише виявила намір отримати один день в рахунок основної щорічної відпустки, проте не скористалась таким правом через заперечення з боку керівництва. Застосування дисциплінарного стягнення лише за намір вчинення будь-якої дії положеннями чинного трудового законодавства не передбачено. Крім того, з листка непрацездатності від 04 березня 2016 року вбачається, що [PERSON] була звільнена від роботи з 05 по 10 березня 2016 року включно в звязку з перебуванням на амбулаторному режимі непрацездатності (т. 1 а.с. 18), що, на думку апеляційного суду, свідчить про поважність (правомірність) та доведеність причини її неявки на роботі 07 березня 2016 року. Відповідач неправомірно встановив факт порушення [PERSON] трудової дисципліни у той день, коли вона перебувала на лікарняному. Апеляційний суд зважає також на те, відповідач самостійно скасував наказ № 257-к від 23 березня 2016 року ПрАТ «А/Т тютюнова компанія В.А.Т. Прилуки» після звернення [PERSON] з даним позовом, фактично погодившись з його безпідставністю. Разом з тим, дійшовши обґрунтованого висновку про необхідність визнання наказу незаконним та вмотивувавши рішення наявністю причинно-наслідкового звязку між оголошенням догани та завданою позивачу моральною шкодою, суд першої інстанції без жодних мотивувань визначив її розмір в сумі 15000 грн. Згідно розяснень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниженого престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Апеляційний суд погоджується з тим, що винесеним наказом про оголошення догани позивачу було завдано моральну шкоду, проте, з врахуванням конкретних обставин, зокрема, нетривалий час дії наказу, який в подальшому був скасований, та вимоги розумності і справедливості, вважає, що розмір моральної шкоди слід зменшити до 2000 грн, оскільки саме такий розмір завданої шкоди відповідає встановленим обставинам і дослідженим доказам. На думку колегії суддів, відповідачем правильно наголошено, що факт звернення до суду з позовом не може служити доводом на підтвердження спричинених моральних страждань, як не може бути фактом спричинення таких страждань висловлена відповідачем в суді позиція щодо правомірності наказу, оскільки змагальність і можливість доведення своїх доводів прямо передбачена нормами цивільно-процесуального законодавства. Крім цього, участь у справі брав також представник позивача, отже явка [PERSON] до суду не була обовязковою. Заслуговують на увагу апеляційного суду посилання представника скаржника на недотримання районним судом при винесення рішення вимог ЦПК України стосовно розподілу судових витрат та відшкодування витрат, повязаних з розглядом справи. Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду тощо. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Не врахувавши ці вимоги цивільно-процесуального законодавства, суд першої інстанції стягнув з відповідача судові витрати в повному обсязі. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог (задоволення вимоги про визнання наказу незаконним та часткове задоволення вимоги про відшкодування моральної шкоди), з ПрАТ «А/Т тютюнова компанія В.А.Т. Прилуки» на користь [PERSON] пропорційно до розміру задоволених позовних вимог стягненню підлягає: судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 587,97 грн; 2722,4 грн у відшкодування витрат позивача, повязаних з явкою до суду (витрати на бензин) та 2666,5 грн у відшкодування понесених витрат на правову допомогу, а загалом 5976,87 грн. Також з відповідача слід стягнути 40,44 грн судового збору за розгляд справи апеляційним судом. Враховуючи, що при ухваленні судового рішення районним судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, допущенні порушення у застосуванні процесуального права, апеляційний суд вважає необхідним змінити рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди та стягнення судових витрат у справі.

Outcome: partial