Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

В липні 2014 року позивач звернувся до відповідачки з позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності, зобов'язання не чинити перешкод у проведенні поточної технічної інвентаризації та складенні технічного паспорту на будинок, посилаючись на те, що він та відповідачка є співвласниками будинку [ADDRESS], згідно рішення Апеляційного суду Київської області від 30.09.2013 року. Будинок в натурі не розділений. Відповідачка звела паркан, у якому облаштувала ворота та хвіртку. Двері приміщень будинку обладнані замками. Ключів від хвіртки, воріт, приміщень будинку, тощо, відповідачка позивачу не надала, чим створює перешкоди позивачу у користуванні власністю. У зв'язку з цим позивач був вимушений звернутись з цим позовом до суду. Протягом справи неодноразово змінював позовні вимоги, остаточно просив зобов'язати відповідачку не чинити йому перешкод у користуванні будинком [ADDRESS], а саме зобов'язати її надати йому ключі від хвіртки, воріт, для безперешкодного входу та в'їзду в садибу будинку, від вхідних дверей в цокольне приміщення, в якому знаходиться кухня, санвузол та гаражне приміщення, а також зобов'язати відповідачку не чинити йому перешкод у користуванні внутрішніми приміщеннями першого поверху будинку шляхом надання ключів від цих приміщень. Позивач та представник позивача в судове засідання з'явилися й позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач та її представник у судове засіданні з»явились. Проти задоволення позову заперечували в повному обсязі, просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, письмові докази, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками будинку [ADDRESS], згідно рішення Апеляційного суду Київської області від 30.09.2013 року. Будинок в натурі не розділений. Відповідно до вищевказаного рішення, що набуло законної сили, визнано об'єктом права спільної сумісної власності за [PERSON] та [PERSON] 89/100 частини будинку спірного будинку та спірний автомобіль; визнано право власності за [PERSON] на 111/200 частини, а за [PERSON] - на 89/200 частини спірного будинку та по ? частині спірного автомобіля за кожним із них. Таким чином, 89/100 частини спірного будинку за рішенням суду відійшло у власність позивача. Разом з цим, земельна ділянка, на якій розташований спірний будинок та земельна ділянка, через яку здійснюється прохід та проїзд до спірного буднику з вулиці, знаходиться у власності [PERSON]. Позивач не звертавсь до відповідача із пропозицією узаконити користування земельними ділянками: з пропозицією про встановлення сервітуту, або ж пропозицією укласти договір оренди. Умови користування земельними ділянками між сторонами не узгоджені, належним чином не встановлені, договір про сервітут або ж договір оренди не укладено, а інших законних підстав для користування ділянками відповідача у позивача не має. Зазначене свідчить про безпідставність вимог позивача. Зведення [PERSON] паркану на ділянках, що належать їй на праві власності і не перебувають у користуванні позивача здійснено на законних підставах, що, як наслідок, не порушує прав [PERSON]. Крім того, вимоги позивача щодо усунення перешкод в користуванні житловим будинком є необґрунтованими та не доведеними. Оскільки право власності на будинок [PERSON] належним чином не зареєстровано, позивач не є законним власником будинку. Доказів того, що позивач зареєстрував право власності на спірний будинок в матеріалах справа не містяться. Таким чином, твердження позивача про те, що будинок є його власністю і він як власник може звернутися за захистом свого порушення права та вимагати від інших осіб не чинити перешкод в користуванні його власністю, є безпідставними та передчасними. Крім того, самим відповідачем в судовому засіданні зазначено, що він не звертався до [PERSON] з проханням надати йому ключі від хвіртки, воріт, вхідних дверей в цокольне приміщення, а також з проханням не чинити йому перешкод у користуванні внутрішніми приміщеннями першого поверху будинку шляхом надання ключів від цих приміщень, так як заздалегідь знав, що отримає відмову від відповідача в наданні вищевказаних ключів. Також слід врахувати, що позивач в якості доказу створення йому відповідачем перешкод, вказав про наявність замків у дверях приміщень будинку. Однак, за його поясненнями, він не намагався ввійти до цих приміщень будинку та чи закриваються приміщення фактично, не знає. А отже, суд приходить до висновку про відмову [PERSON] у задоволенні його позову. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст. 15, 16, 317, 319, 391 ЦК України,

Outcome: dismissed