Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

В липні 2020 року позивач ДП «КиївГазЕнерджи» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути заборгованості за оплату послуг з газопостачання з урахуванням індексу інфляції, 3 відсотків річних та пені, всього у розмірі 41 076,56 грн. Позов мотивний тим, що [PERSON] є споживачем природного газу, постачання якого з 01.07.2015р. здійснює ДП «КиївГазЕнерджи» (надалі - Позивач) на підставі ліцензії АЕ №299069 від 26.06.2015р. Як зазначає позивач, у зв`язку з порушенням відповідачем порядку розрахунків встановлених договором та правилами, у останнього утворилась заборгованість за спожитий газ. Отже, оскільки відповідач у добровільному порядку борг не погашає, позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою від 20.08.2020 року відкрито провадження та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у справі. До початку судового засідання представник позивача подав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити та ухвалити відповідне рішення. Відповідач в судове засідання не з`явились повторно, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог закону, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи, до суду не надсилав, відзив та заяви з процесуальних питань від неї до суду не надходило. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст.ст.223 ч.4, 280 ЦПК України, вважає за необхідне розглянути справу без участі сторін з ухвалення заочного рішення. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована та проживають за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, відповідач є споживачем природного газу, постачання якого з 01 липня 2015 року здійснює ДП «КиївГазЕнерджи» на підставі ліцензії АЕ № 299069 від 26 червня 2015 року. Ліцензія на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу переоформлена Постановою НКРЕКП від 18 травня 2017 року № 674. Пропозицію укласти договір (оферту), що містить істотні умови договору про надання послуг з газопостачання, що відповідають умовам типового договору, опубліковано 26 червня 2015 р. в газеті «Сегодня» за №116. Типовий договір про надання населенню послуг з газопостачання, затверджений постановою КМУ № 938, в редакції постанови КМУ від 02.03.2015р. № 74. Всі побутові споживачі, які продовжують після 30.06.2015 р. отримувати на території ліцензійної діяльності постачальника із спеціальними обов`язками ДП «КиївГазЕнерджи» природний газ, є такими, що засвідчили бажання укласти договір про надання послуг з газопостачання та прийняли цю пропозицію повністю, безумовно. Після 30.06.2015р. отримання природного газу побутовим споживачем є момент укладання вказаного договору. У разі якщо за адресою побутового споживача не було здійснено припинення газопостачання до 01.07.2015 р., він є таким, що з 01.07.2015 р. уклав договір про надання послуг з газопостачання. Постановою НКРЕКП N 2500 від 30.09.2015 р. затверджено «Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам». Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу Споживачу як товарної продукції Постачальником та є однаковими для всіх побутових споживачів України. Цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634,641,642 Цивільного кодексу України на невизначений строк шляхом приєднання Споживача до умов цього Договору. Фактом згоди Споживача про приєднання до умов цього Договору є сплачений Споживачем рахунок (квитанція) Постачальника за поставлений природний газ та/або фактичне споживання природного газу споживачем. Відповідач приєдналася до умов Договору шляхом фактичного споживання природного газу та сплатою рахунків Позивача за спожитий природний газ. Відповідно до п. 2.1 Договору Постачальник зобов`язується постачати природний газ Споживачу в необхідних для Споживача об`ємах (обсягах), а Споживач зобов`язується своєчасно сплачувати Постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором. Пунктами 4.1., 4.2. Договору встановлено, що Споживач розраховується з Постачальником за природний газ за ціною, що встановлюється Регулятором. Ціна на газ має зазначатися Постачальником у платіжних документах (рахунках та/або квитанціях абонентської книжки) про сплату послуг за цим Договором, у тому числі у разі її зміни. Згідно п. 4.4. Договору об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу Споживачем за розрахунковий період визначається одним із нижченаведених способів: 1) за даними Оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора газотранспортної системи та доведені Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу; 2) або за плановими величинами середньомісячного споживання газу в опалювальний або міжопалювальний період. Відповідно до пункту 4.6. Договору при розрахунку за квитанціями абонентської книжки Постачальника Споживач самостійно розраховує суму платежу та сплачує його Постачальнику не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. 07 червня 2019 року в «Газеті по-українськи» за № 43 були опубліковані зміни до умов Типового договору, зокрема пункт 4.6 Договору доповнено (конкретизовано), а саме: «Остаточний розрахунок за отримані послуги здійснюється до 25 числа місяця наступного за розрахунковим. У випадку не проведення розрахунків до 25 числа місяця наступного за розрахунковим, з 26 числа місяця наступного за розрахунковим умови Договору, в частині проведення розрахунків, вважаються порушеними, у зв`язку з чим Постачальник здійснює нарахування пені, згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно з ч. 4 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом. У зв`язку з неналежним виконанням Відповідачем своїх зобов`язань за Договором має місце заборгованість перед Позивачем у сумі 41076,59грн. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2. ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 4.9. Договору встановлено, що у разі порушення Споживачем строків оплати за цим Договором Споживач сплачує за вимогою Постачальника пеню у розмірі 0,01 відсоток від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до розрахунку загальна сума позовних вимог становить 41 076,59 грн., що складається з: 38126,74 грн. - основного боргу; 327,21 грн. - пені; 783,10 грн. - 3% річних; 1 839,21 грн. - інфляційні втрати. Розрахунок, наданий позивачем, відповідає закону та умовам договору. На спростування доводів та доказів позивача відповідачами не надано жодного доказу. Статтями 67, 162 ч.2 ЖК України визначено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому законом порядку тарифами. Згідно з ст.68 ЖК України обов`язком наймача є своєчасне внесення квартирної плати та комунальних послуг. За ст.64 ч.2 ЖК України члени сім`ї наймача , які проживають разом з ним, несуть усі обов`язки з договору найму житлового приміщення, зокрема і обов`язок своєчасної оплати комунальних послуг. Відповідно до ст.156 ч.3 ЖК України повнолітні члени сім`ї власника квартири зобов`язані брати участь у витратах по утриманню квартири і придомової території. Статтею 257 ЦК України встановлений загальний строк позовної давності у 3 роки, а статтею 258 частиною 2 пунктом 1 ЦК України - спеціальний строк позовної давності у 1 рік до вимог про стягнення пені. Між тим, відповідно до ст.267 ч.3 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, яка зроблена до винесення рішення. Але відповідач в судове засідання не з`явився та заяву про застосування строків позовної давності до суду не подавав. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що вищевказана заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими, заснованими на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки суд дійшов до висновку про задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються зі сплаченого позивачем при подачі позову судового збору в розмірі 2 102,0 грн. На підставі вищевикладеного, ст.ст.526, 610, 625 ЦК України, ст.ст.66, 67, 156, 162 ЖК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,

Outcome: approved