Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

В Нововодолазький районний суд Харківської області звернувся з позовом [PERSON], в якому зазначив, що 22 червня 2015 року між ним та громадянином Російської Федерації [PERSON], відповідачем по справі, був укладений в простій письмовій формі, без нотаріального посвідчення, договір купівлі продажу земельної ділянки площею 5,9822 гектарів. Відповідач по справі, взяв на себе зобов'язання нотаріально посвідчити договір, але своє зобов'язання не виконав, в зв'язку з пропуском строку для проведення відчуження земельної ділянки, що унеможливлює подальше вирішення спірного питання в нотаріальному порядку. Укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки з представником відповідача, [PERSON], також у позивача відсутня можливість, оскільки повноваження представника відповідача не є належним чином посвідченими. Враховуючи вищенаведене, позивач просив визнати дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, та визнати за ним право власності на земельну ділянку, яка зазначена в договорі. Сторони в судове засідання не з'явилися. Позивач, [PERSON], надав до суду заяву, в якій просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, слухання справи провести без його участі на підставі доказів, які наявні в матеріалах справи. Відповідач по справі, [PERSON], в наданій до суду заяві зазначив про визнання позовних вимог та відсутність заперечень проти задоволення позову, просив суд справу розглядати без його участі. Суд, розглянув заяви позивача та представника відповідача по справі, перевірив матеріали справи, надані докази, вважає, що позов є обґрунтованим, та підлягає задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 22 червня 2015 року між позивачем та відповідачем по справі, [PERSON], [INFO], був укладений в простій письмовій формі договір купівлі продажу земельної ділянки площею 5,9822 гектарів, кадастровий № [NUMBER] у межах згідно з планом, розташованої на території Станичненської сільської ради Нововодолазького району Харківської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належать продавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], виданого 31 серпня 2010 року Нововодолазькою районною державною адміністрацією Харківської області на підставі розпоряджень № 201 від 07 квітня 2008 року та № 167 від 07 квітня 2009 року, в якому зазначено, що продавець продав, а покупець купив земельну ділянку площею 5,9822, розташовану на території Станичненської сільської ради Нововодолазького району Харківської області за ціною продажу 40000,00 гривень. Зазначений договір був укладений в простій письмовій формі без нотаріального посвідчення. Суд зазначає, відповідач по справі, взяв на себе зобов'язання підготувати всі необхідні документи для подальшого нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, але в подальшому свої зобов'язання не виконав, пояснюючи тим, що ним пропущений строк для проведення відчуження земельної ділянки, що в зв'язку з пропуском строку для проведення відчуження земельної ділянки він отримав відмову нотаріуса у вчиненні нотаріального посвідчення договору купівлі продажу земельної ділянки в зв'язку з пропуском строку для проведення відчуження в нотаріальному порядку. Судом встановлено, відповідач по справі, [PERSON], надав довіреність [PERSON], посвідчену нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу Республіки Крим 03 липня 2015 року, реєстраційний № 5-2801, на право продажу вищезазначеної земельної ділянки. Однак, укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки з представником відповідача у позивача також відсутня можливість, оскільки повноваження представника відповідача не є належним чином посвідченими, оскільки довіреність видана нотаріусом самопроголошеної республіки Крим, не є легітимною, та не може бути дійсною на території України. На звернення до нотаріальної контори з питанням укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки на підставі вищезазначеної довіреності між представником відповідача та позивачем, також отримана відмова. Суд зазначає, позивач не має можливості зареєструвати своє право власності на зазначену земельну ділянку, оскільки договір купівлі - продажу від 22 червня 2015 року нотаріально не посвідчений, а відповідно він не може розпоряджатися своєю власністю. Суд зазначає, відповідач по справі, [PERSON], будучи громадянином Російської Федерації, відповідно до вимог ст.81 ЗК України не може бути власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення, відповідно до частини 4 ст.81 ЗК України земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які є у власності іноземних громадян протягом року підлягають відчуженню. Статтями 143,145 ЗК України встановлено, що примусове припинення права власності на земельну ділянку можливе лише в судовому порядку і за рішенням суду. Згідно ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі- продажу одна сторона (продавець) передає у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини 2 статті 81 Земельного кодексу України іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Частиною 3 цієї ж статті Земельного кодексу України передбачено, що іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Положеннями Земельного кодексу України передбачено набуття іноземними громадянами та особами без громадянства права власності лише на землі несільськогосподарського призначення. В Земельному кодексі України зазначены чіткі та безапеляційні приписи щодо відчуження земельної ділянки сільськогосподарського призначення іноземними особами та особами без громадянства. Оскільки порядок відчуження земельних ділянок іноземними громадянами безпосередньо законодавством не визначений, відчуження земельної ділянки сільськогосподарського призначення може реалізуватися шляхом укладення іноземним громадянином чи особою без громадянства будь-якої цивільно-правової угоди, що передбачена цивільним чи земельним законодавством України, та відповідно до якої здійснюватиметься перехід права власності на земельну ділянку до іншої особи. Відповідно до частини 1 статті 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури або призначені для цих цілей. Частиною 3 цієї ж статті Земельного кодексу України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Підтвердженням вчинення між відповідачем та мною правочину також є наявність у позивача оригіналів правовстановлюючих документів на спірне майно, а саме державних актів на право власності на земельні ділянки серія [NUMBER],серія [NUMBER], витягів з технічного звіту про грошову оцінку земельної ділянки, які були отримані відповідачем до укладення договору купівлі-продажу земельних ділянок з метою нотаріального посвідчення договору. Відповідно до частини першої статті 145 ЗК України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Згідно ст. 16 ЦК України - кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права. Оскільки при укладенні договору купівлі-продажу земельної ділянки права і свободи сторін і інших осіб не порушені, відповідач по справі , [PERSON] зобов'язаний провести відчуження земельної ділянки, у відповідності до норм ЗК України, звертаюсь з цим позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та визнання за мною права на земельні ділянки. Відповідно до ч.10 ст.110 ЦПК України позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред'являтися за місцезнаходженням його майна. Враховуючи заяву, що надана відповідачем по справі про визнання позову та згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено, право власності продавця, [PERSON], на предмет договору, земельну ділянку площею 5,9822 гектарів, підтверджене державним актом на право власності на земельну ділянку, договір купівлі-продажу земельної ділянки укладений 22 червня 2015 року, в зв'язку з чим суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги [PERSON].

Outcome: approved