Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

В лютому 2016 року позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із даною позовною заявою. Вказував, що відповідно до укладених між ним та відповідачем договорів позики від 22.12.2014 року, від 21.01.2015 року, від 02.07.2015 року та від 29.07.2015 року, [PERSON] отримав в борг грошові кошти: в розмірі 3 625 грн. по договору від 22.12.2014 року, терміном до 22.01.2015 року; в розмірі 30 000 грн. по договору від 21.01.2015 року, терміном до 21.02.2015 року; в розмірі 1 200 грн. по договору від 02.07.2015 року, терміном до 02.08.2015 року та в розмірі 1 100 грн. по договору від 29.07.2015 року, терміном до 29.08.2015 року. Посилаючись на порушення відповідачем взятих на себе зобовязань в частині повернення обумовлених в договорах грошових сум, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь суму боргу в розмірі 35 925 грн., суму інфляції в розмірі 11 514,66 грн., 3% річних в розмірі 1 041,82 грн., пеню в розмірі 4 280 грн. та штраф в розмірі 1 150 грн., а також судові витрати. Позивач та його представник в судове засідання не зявились, останній звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутність в якій щодо винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою, будь-яких заяв щодо неможливості зявитись в судове засідання не надходило, тому суд вважає за можливе провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 224 ЦПК України. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 22.12.2014 року, 21.01.2015 року, 02.07.2015 року та 29.07.2015 року між сторонами у справі були укладені договори позики, відповідно до умов яких позивач передав, а відповідач отримав обумовлені в договорах суми грошових коштів та зобовязався їх повернути у строки та на умовах, що встановлені у договорах. З матеріалів справи вбачається, що відповідач отримав від позивача грошові суми в розмірі 3 625 грн. по договору від 22.12.2014 року, терміном до 22.01.2015 року; в розмірі 30 000 грн. по договору від 21.01.2015 року, терміном до 21.02.2015 року; в розмірі 1 200 грн. по договору від 02.07.2015 року, терміном до 02.08.2015 року та в розмірі 1 100 грн. по договору від 29.07.2015 року, терміном до 29.08.2015 року, що вбачається з наявних в матеріалах справи копій розписок. Згідно п. 6 вказаних договорів, в разі прострочення повернення позики позичальник сплачує позикодавцю штраф у розмірі 50% від неповерненої суми позики, а також позикодавець вправі нарахувати пеню в розмірі 1% від несплаченої суми за кожен день прострочення. Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.ст. 525, 526 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України закріплено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Доказів на підтвердження відсутності заборгованості перед позивачем, а також будь-яких заперечень щодо вимог позовної заяви відповідач суду не надав. Враховуючи вищевикладене, а також відсутність відомостей щодо виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань в частині повернення обумовлених в договорах позики сум грошових коштів, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача вказаних в позовній заяві сум боргу, інфляційних втрат, 3% річних, пені та штрафу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто 551,20 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved