Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

в Острозький районний суд з позовом до [PERSON] про визначення частки у спільній сумісній власності та визнання права власності звернулася [PERSON] В своїй заяві зазначала, що перебуває у шлюбі з [PERSON] з 28 січня 2005 року, а 05 січня 2016 року [PERSON] звернувся до Острозького районного суду з позовом про розірвання шлюбу. Вона не бажала розривати з ним шлюб, а тому їм надано строк для примирення у строк 4 місяці. Однак, цей факт викликав у [PERSON] агресію, він вчиняє перешкоди у доступі до спільного майна, погрожує продати без її відома їх спільне майно. За час спільного проживання у шлюбі за спільні кошти 11 березня 2013 року ними було придбано з прилюдних торгів нерухоме майно - приміщення магазину загальною площею 213 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS]. Майно було оформлено на [PERSON] З метою захисту свого права на частку у спільному майні вважає за необхідне захистити своє право шляхом визначення своєї частки та визнання права власності у праві спільної власності. Просила визначити ідеальну частку їй, [PERSON], у праві спільної сумісної власності на приміщення магазину, що знаходиться по [ADDRESS] загальною площею 213 кв.м. у розмірі 1/2, та визнати право власності [PERSON] на 1\\2 частку у праві спільної власності на приміщення магазину загальною площею 213 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач-відповідач та її представник позовні вимоги підтримали посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Позивач-відповідач [PERSON] зазначила, що вона знала про те, що її чоловік позичав кошти у [PERSON] та [PERSON] Зазначає, що у них був спільний бюджет і кошти витрачені на придбання приміщення магазину, були їх спільною сумісною власністю, оскільки вона була зареєстрована як підприємець, тривалий час торгувала на базарі. Зазначила, що ними було під час шлюбу придбано кілька автомобілів, які були продані і кошти витрачені на придбання зазначеного приміщення. Представник позивача-відповідача [PERSON] зазначив, що відповідачем-позивачем [PERSON] не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували зустрічні позовні вимоги. Вказує, що оригіналів договорів позики відповідачем не надано. Договір позики з [PERSON] укладено 04.03.2013 року, а його паспорт, який вказаний у розписці, зазначений виданим 20.08.2013 року, що ставить під сумнів укладення цього договору саме 04.03.2013 року. За поясненнями [PERSON] кошти ним надавались [PERSON] на ремонт зазначеного приміщення, про що є розписки, та що відображено у записах про наявність боргу між ними та [PERSON] Вказав, що судовому засіданні [PERSON] зазначив, що зазначений договір підписаний не ним і в нього відсутній оригінал договору, що ставить під сумнів наявність цього договору. Просив в задоволенні зустрічного позову відмовити, первинний позов задовольнити. Відповідач-позивач [PERSON] позов [PERSON] не визнав подав зустрічну позовну заяву в якій вказував, що дійсно 28 січня 2005 року між ним і відповідачкою, був укладений шлюб. На даний час в провадженні Острозького районного суду перебуває провадження про розірвання шлюбу між сторонами, у якому сторонам надано термін для примирення, розгляд справи відкладено на 01 червня 2016 року. Вважає спільне майно, набуте ним за час шлюбу, але за кошти, які не належали їй, йому особисто, його особистою власністю. Зазначає, що на підставі Акту про придбання арештованого майна з прилюдних торгів, затвердженого начальником ВДВС Острозького районного управління юстиції від 11 березня 2013 року ним було придбано у особисту власність з прилюдних торгів приміщення магазину, що розташоване в [ADDRESS] (Свідоцтво видане 01.04.2013 року приватним нотаріусом Острозького міського нотаріального округу Сержант Н.М., реєстровий номер 154). Право власності належним чином зареєстровано за ним - [PERSON], про що свідчить Витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.04.2013 року № 1839449. Згідно даного Свідоцтва він набув у власність приміщення магазину в [ADDRESS], площею 213 кв.м. 04 та 05 березня 2013 року, в зв'язку із тим, що в нього не було власних коштів на придбання з торгів приміщення магазину в [ADDRESS] між ним та [PERSON] - 04.03.2013 року, та [PERSON] - 05.03.2013 року, було укладено договори позики, згідно яких для придбання ним приміщення магазину в [ADDRESS], площею 213,0 кв.м. йому було надано у позику кошти: [PERSON] - 120 000 (сто двадцять тисяч) грн. 00 коп., а [PERSON] - 170 000 (сто сімдесят тисяч) грн. 00 коп. Термін повернення позики 31 грудня 2018 року, п. 4.1. договору. Оскільки приміщення магазину в [ADDRESS] площею 213,0 кв.м. 11 березня 2013 року було придбано за кошти отримані ним в позику (є його особистими), термін повернення їх ще не настав, повертати дані кошти він буде самостійно, вважає, що в нього є всі підстави вважати, що приміщення магазину в [ADDRESS], загальною площею 213,0 кв.м. належать йому на праві особистої приватної власності та поділу як спільна сумісна власність не підлягає. Додатковим доказом тієї обставини, що вказане приміщення його особистою власністю є те, що його дружина - [PERSON], не надавала своєї письмової згоди на його придбання та фактично не була ознайомлена ні з планами на його придбання, ні з тим, за які кошти його було придбано. Просив визнати за ним - [PERSON], право особистої приватної власності на приміщення магазину в [ADDRESS], загальною площею 213,0 кв.м. В судовому засіданні відповідач-позивач зустрічну позовну заяву підтримував, посилаючись на викладені в зустрічному позові обставини. Пояснював, що придбання приміщення магазину він здійснив за особисті кошти, оскільки його дружина була проти. Вказував, що кошти він позичав на придбання цього приміщення в різних людей в тому числі і [PERSON] та [PERSON] Пояснити чому відсутній у нього оригінал зазначених договорів та чому [PERSON] стверджував, що договір він не підписував, а лише розписку - не зміг. Вказував лише, що договори складалися пізніше. Зазначив, що хоча він придбав зазначене майно під час перебування в шлюбі, та є підстави для визнання спільною сумісною власністю 1/2 зазначеного майна, проте відповідачу по зустрічному позову може належати 1/4 частка цього приміщення. Пояснити з яких міркувань саме таким чином визначив частку дружини в спільній сумісній власності - не зміг. В подальшому позовні вимоги [PERSON] визнав. Свідок [PERSON] суду показала, що 05 березня 2013 року вона разом з родиною святкувала день народження своєї онуки. До обіду її син [PERSON] з [PERSON] були на базарі, а після обіду вони святкували і ніякі договори він укладати в той день не міг, бо перебував вдома. Зазначила, що її син з дружиною спільно працювали і заробляли кошти як підприємці торгували на базарі, їздили на заробітки. У них у власності за дорученням були і автомобілі, які вони продали, коли придбали приміщення в якому був зроблений спортивний зал. Свідок [PERSON] суду показала, що в березні 2013 року вона перебувала в гостях своєї доньки [PERSON] і вона з зятем їй похвалились, що придбали приміщення магазину. Зазначила, що кошти у них були спільні, заробляли вони разом і її донці було відомо про наміри [PERSON] купити цю будівлю магазину в якій потім зробили спортивний зал. Свідок [PERSON] суду показав, що він будівельник і виконував більшість внутрішніх робіт у приміщенні магазину, яке придбав його зять в [ADDRESS]. Зазначив, що його донька [PERSON] з зятем повідомляли що придбали приміщення магазину і донька знала про наявність витрат на придбання цього приміщення та його ремонт. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] позичав у нього періодично кошти на ремонт приміщення спортивного залу і деяке устаткування. Зазначає, що на сьогоднішній день [PERSON] винен йому близько 12 тисяч доларів США. Вказує, що позичав у 2013 році гроші [PERSON] близько 150 тис. грн. Зазначив, що 05.03.2013 року вони заключили в м. Рівне договір позики. Пояснював, що напередодні [PERSON] написав розписку на вказану суму і там є його підпис. Пояснити чому в нього немає договору позики від 05.03.2013 року і чому в договорі не його підпис - не зміг. Зазначив, що [PERSON] знала про наявність боргів [PERSON], перед ним оскільки кошти позичалися і віддавалися періодично, і вказані борги зазначалися у зошиті в [PERSON], про який їй було відомо. Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що вони є рідними сестрами [PERSON] Стверджують, що спірне майно - приміщення магазину, придбане подружжям [PERSON] за спільні кошти. Зазначили, що вони також допомагали і грошима, і фізичною працею в облаштуванні цього приміщення. З письмових доказів, досліджених в судовому засіданні встановлено наступне. Згідно свідоцтва про одруження, [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] з 28 січня 2005 року (актовий запис № 10 від 28.1.2005 року). (а.с.7) На підставі Акту про придбання арештованого майна з прилюдних торгів, затвердженого начальником ВДВС Острозького районного управління юстиції від 11 березня 2013 року, [PERSON] було придбано у особисту власність з прилюдних торгів приміщення магазину, що розташоване в [ADDRESS]. (а.с.68) Відповідно до Свідоцтва від 01.04.2013 року приватним нотаріусом Острозького міського нотаріального округу Сержант Н.М., реєстровий номер 154, належним чином зареєстровано право власності за [PERSON], на приміщення магазину в [ADDRESS], площею 213 кв.м. (а.с.4) Згідно Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 01.04.2013 року № 1839449, за [PERSON], на приміщення магазину в [ADDRESS], зареєстровано право власності. (а.с.5). Відповідно до договору позики від 04 березня 2013 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], останньому, на придбання з торгів приміщення магазину в [ADDRESS], було надано у позику кошти [PERSON] в розмірі 120 000 (сто двадцять тисяч) грн. (а.с.52-53) Відповідно до договору позики від 05 березня 2013 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], останньому, для придбання приміщення магазину в [ADDRESS], площею 213,0 кв.м., було надано у позику кошти [PERSON] в розмірі 170 000 (сто сімдесят тисяч) грн. 00 коп. Термін повернення позики 31 грудня 2018 року. (а.с.54-55) З копії розписки від 01.03.2013 року встановлено, що [PERSON] позичив у [PERSON] кошти на придбання приміщення магазину в [ADDRESS] в сумі 170000 грн. до 31.12.2018 року. З копії розписки від 04.03.2013 року встановлено, що [PERSON] позичив у [PERSON] кошти на придбання приміщення магазину в [ADDRESS] в сумі 120000 грн. до 31.12.2018 року. Відповідно до поданої виписки про інформацію про рух коштів та операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди по рахунку №26002060481918, код банку 333391, відкритому на ім'я [PERSON], ід.код.[NUMBER], за період з 01 січня 2013 року по 31 березня 2013 року встановлено, що [PERSON] здійснював оплату на придбання лоту №3 - приміщення магазину в [ADDRESS], площею 213,0 кв.м. та кошти на його рахунок надходили від [PERSON] Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, перевіривши матеріали справи, рахує, що позов [PERSON] до [PERSON] про визначення частки у спільній сумісній власності та визнання права власності підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружися, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.- У відповідності до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поваленої причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. У відповідності до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм па праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ч. З цієї статті за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Виходячи з вищевикладеного позивач-відповідач правомірно вважає, що приміщення магазину в [ADDRESS], загальною площею 213,0 кв.м., є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 369 Цивільного кодексу України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дана норма цілком може бути поширена і на подружжя, адже в ній йдеться про спільне володіння та користування спільним сумісним майном. Іншими словами, за загальним правилом кожен з подружжя має одержати реальну можливість володіти та користуватися спільним майном в натурі. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Позовні вимоги по зустрічному позову [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю не підлягають до задоволення з таких підстав. Відповідач-позивач [PERSON] в зустрічному позові посилається на те, що приміщення магазину, що знаходиться по [ADDRESS], загальною площею 213 кв.м., придбане, під час шлюбу, за його особисті кошти і тому це приміщення має бути визнано його особистою власністю. На підтвердження зазначено вказує на наявність договорів позики коштів укладених з [PERSON] та [PERSON], для придбання приміщення магазину, що знаходиться по [ADDRESS], загальною площею 213 кв.м. Всупереч вимогам ст. 58 ЦПК оригіналів договорів позики суду не надано. Підстав вважати зазначені договори належними і допустимими доказами немає з огляду на наступне. Договір позики з [PERSON] укладено 04.03.2013 року, а його паспорт, який вказаний у розписці та договорі позики від 04.03.2013 року, зазначений виданим 20.08.2013 року, що ставить під сумнів укладення цього договору саме 04.03.2013 року. За поясненнями [PERSON] кошти ним надавались [PERSON] на ремонт спірного приміщення, а не на його придбання, про що є розписки та що відображено у записах про наявність боргу між ними та [PERSON] В судовому засіданні [PERSON] зазначав, що договір позики від 05.03.2013 року підписаний не ним і в нього відсутній оригінал договору, що ставить під сумнів наявність цього договору. Посилання відповідача-позивача [PERSON] про те, що його дружина не знала про наявність у нього боргів пов'язаних з ремонтом і придбанням приміщення магазину, спростовуються поясненнями [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Посилання відповідача-позивача [PERSON] про те, що він придбав зазначене майно під час перебування в шлюбі, проте наявні підстави для визнання спільною сумісною власністю 1/2 зазначеного майна і відповідачу по зустрічному позову [PERSON] може належати лише 1/4 частка цього приміщення, жодними доказами не доведено. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у п.22 зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та ст. 372 Цивільного кодексу України, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до ст. 372 Цивільного кодексу України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Жодних договорів сторонами не укладалось. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи викладене,

Outcome: approved