Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

В листопаді 2013 року [PERSON] звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до Голодьківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 24 жовтня 2013 року ним було знайдено заповіт на його ім'я, яким його бабуся, [PERSON], яка померла [INFO], заповіла йому державний акт про право власності на земельну ділянку. Посилаючись на те, що ні йому, ні членам його сім'ї про заповіт відомо не було, оскільки, за переконанням позивача, Голодьківська сільська рада свідомо приховала факт наявності заповіту, також на те, що позивач працює в іншій області, часто перебуває у відрядженнях, просив визнати причину пропущеного строку для прийняття спадщини поважною, поновити пропущений строк та призначити йому додатковий строк, достатній для прийняття спадщини. Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 24 грудня 2013 року, з урахуванням витребуваних даних спадкової справи, за відсутності клопотання позивача, інтереси якого представляли два професійних юриста, та якому було роз'яснено в порядку ч. 4 ст. 10 ЦПК України можливість та наслідки заявлення відповідного клопотання, до участі в справі було залучено [PERSON] в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити. Зазначив, що 24 жовтня 2013 року в будинку покійної бабусі [PERSON] в [ADDRESS], де проживає третя особа по справі, його дід, [PERSON], він знайшов заповіт, яким [PERSON] заповіла йому належний їй державний акт на право власності на земельну ділянку. Після того як він знайшов даний заповіт, вони звернулись до Голодьківської сільської ради за відповідними роз'ясненнями, в чому їм було відмовлено. Заяву до нотаріальної контори він не подав, оскільки про існування заповіту не знав, через приховання цього факту сільською радою, крім того вважав, що все майно після смерті бабусі перейде до його матері - [PERSON] Також зазначив, що працює в м. Кіровограді та регулярно знаходиться в відрядженнях на території України, однак не рідше разу на місяць приїжджає до матері в м. Вінницю та до [PERSON] в с. Голодьки. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили позов задоволити, при цьому звернули увагу на те, що саме сільська рада перешкоджала позивачу вчасно звернутись до нотаріальної контори, оскільки не поставила його до відома про існуючий заповіт та не давала ніяких роз'яснень. Представник Голодьківської сільської ради Дегтяр Л. А. спершу щодо позову поклалась на розсуд суду, пізніше заперечила проти його задоволення, оскільки в коло обов'язків сільської ради не входить інформування осіб щодо складених заповітів або надання консультацій по спадкуванню. Зазначила, що спори між позивачем та третьою особою щодо спадкового майна тривають з березня 2013 року, оскільки зазначені особи неодноразово з того часу звертались до сільської ради та міліції. Третя особа [PERSON] заперечив щодо задоволення позову, зазначивши, що [PERSON] радилась з родичами щодо того, кому заповісти своє майно, а оформивши заповіт на землю, відразу віддала його позивачу, таким чином позивач знав про заповіт та без поважних причин не звернувся до нотаріальної контори у встановлений законом строк. Вказав, що після смерті [PERSON], з березня 2013 року, між родичами почалися сварки та конфлікти щодо спадкового майна, зокрема йому погрожували тим, що його виселять, що змусило його звертатись до міліції та органів місцевого самоврядування. Представник третьої особи адвокат [PERSON] проти задоволення позову заперечив пославшись на невідповідність позовних вимог нормам ЦК України, те, що позов поданий до неналежного відповідача, крім того вказав, що позивач знав про наявність заповіту до 24 жовтня 2013 року, службові відрядження не перешкоджали йому звернутись до нотаріальної контори, оскільки він регулярно приїжджав в Хмільницький район, крім того він не був позбавлений можливості подати відповідну заяву поштою, звернув увагу на те, що сільська рада не являється уповноваженою особою для надання консультацій по спадкуванню. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши надані сторонами докази, судом було встановлено наступні обставини. [INFO] в [ADDRESS] померла [PERSON] (а. с. 15), яка 08 грудня 2008 року заповіла [PERSON] належний їй Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 255695, виданий 25 листопада 2008 року (а. с. 13, 14). З довідки № 270/04 від 02 грудня 2013 року вбачається, що [PERSON] працює в ТзОВ «Вікторія-Феліз», яке знаходиться в м. Кіровограді, та знаходився у відрядженнях з 06 вересня по 01 жовтня 2013 року в м. Миколаєві та м. Сімферополі, з 09 по 31 жовтня 2013 року та з 21 листопада 2013 року по 01 грудня 2013 року в м. Куп'янськ Харківської обл.(а. с. 22). Згідно листа Хмільницької районної державної нотаріальної контори № 1420/01-16 від 23 грудня 2013 року після смерті [PERSON] 11 червня 2013 року заведено спадкову справу № 188/2013. При цьому з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом та свідоцтва про право власності на ? частку у спільному майні подружжя звернувся чоловік спадкодавця [PERSON] Інші спадкоємці з заявами про прийняття/відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались, свідоцтва про право на спадщину не видавались (а. с. 20, 21). З копії свідоцтва про шлюб від 06 вересня 2013 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 08 лютого 1958 року (а. с. 53). З довідки Голодьківської сільської ради № 21 від 15 січня 2014 року вбачається, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] являються її чоловік [PERSON] та діти [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а. с.56). З довідки Голодьківської сільської ради № 22 від 15 січня 2014 року вбачається, що на момент смерті [PERSON] з нею проживав та був зареєстрований її чоловік [PERSON] (а. с. 54), зазначене також підтверджується витягом з по господарської книги № 3 Голодьківської сільської ради за 2011-2015 роки (а. с.55). З матеріалів перевірок звернення [PERSON] до міліції 17-18 березня 2013 року вбачається, що на той час існували суперечки між [PERSON] та [PERSON] щодо спадщини та її поділу (а. с. 64, 65, 66, 67). З пояснень свідків [PERSON] та [PERSON], синів спадкодавця та третьої особи, вбачається, що за життя [PERSON] радилась з родиною щодо спадкоємців, та планувала заповісти своє майно [PERSON] чи її синам в т. ч. [PERSON], та з її слів вони знають, що вона віддала заповіт спадкоємцю. З березня 2013 року в родині почались суперечки щодо спадкового майна. З пояснень свідка [PERSON], сина спадкодавця та третьої особи, вбачається, що зі слів покійної матері він вважав, що спадкове майно належатиме його сестрі [PERSON] З пояснень свідка [PERSON], доньки спадкодавця та матері позивача, слідує, що вона вважала, що спадкове майно належатиме саме їй, оскільки вона доглядала покійну матір, а після її смерті деякий час і батька, дбала про спадкове майно, вкладала в нього кошти. Зазначила, що позивач знайшов заповіт на своє ім'я саме 24 жовтня 2013 року. Також зазначила, що позивач, незважаючи на роботу, регулярно приїжджав до неї та в с. Голодьки. З пояснень свідка [PERSON], дільничного інспектора міліції в с. Голодьки, в березні 2013 року до нього звернувся [PERSON], зазначивши, що через спадщину, між ним, донькою онуками виникають суперечки, які переростали в бійку. Згідно із ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Статтею 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Виходячи з аналізу вищезазначених норм, строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився 22 липня 2012 року, та враховуючи вихідний день, останнім днем для подання заяви про прийняття спадщини був 23 липня 2012 року. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, третя особа [PERSON],. інвалід ІІІ групи та ветеран праці (а. с. 57, 58, 59, 60), прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України та являється єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] Відповідно до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно роз'яснень, які містяться у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідачами у справах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проаналізувавши надані сторонами докази, суд прийшов до висновку, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Так, доводи щодо того, що позивач дізнався про заповіт саме 24 жовтня 2013 року, спростовуються в показами третьої особи, свідків [PERSON] та [PERSON], які вказали на те, що позивач знав про існування заповіту ще до смерті [PERSON], поясненнями свідка [PERSON], матеріалами перевірок звернення [PERSON] до міліції, з яких вбачається, що спори через поділ спадкового майна почались ще в березні 2013 року. Крім того, суд звертає увагу на те, що 24 жовтня 2013 року, коли за словами позивача він знайшов заповіт, був робочий день, і, відповідно до наданої позивачем довідки про відрядження, він в цей день перебував у відрядженні в м. Куп'янськ Харківської області, що спростовує пояснення щодо того, що в цей день позивач знаходився в с. Голодьки, де за його словами була знайдено заповіт. Наведені докази спростовують слова позивача щодо часу та місця віднайдення заповіту та пояснення в цій частині свідка [PERSON], яка, до того ж заінтересована в задоволенні позовних вимог. При цьому суд звертає увагу на те, що [PERSON], яка вважала себе спадкоємцем після смерті [PERSON], до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не зверталась та не прийняла спадщину іншими чином. Перебування позивача в службових відрядженнях по Україні не являються об'єктивними, непереборними, істотними труднощами, оскільки за словами позивача, його представників, свідка [PERSON], він регулярно приїжджав в с. Голодьки, тобто мав змогу звернутись до нотаріальної контори для подання відповідної зави, крім того позивач не був позбавлений можливості подати таку заяву поштою. Доводи позивача щодо свідомого приховання факту складання заповіту на його ім'я Голодьківською сільською радою, судом не приймаються, оскільки інформування спадкоємців щодо наявності заповітів не являється обов'язком сільської ради, так само як не передбачено і надання ними консультацій по спадкуванню. Таким чином, оскільки позивач не довів обставин, якими мотивував свої вимоги, в суду відсутні підстави для задоволення позову. Суд враховує також те, що Голодьківська сільська рада являється неналежним відповідачем у справі, оскільки спадщину прийняв [PERSON], що, з урахуванням роз'яснень, які містяться в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», та п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» також є підставою для відмови в задоволені позову. На підставі ч. 1 ст. 1269, ст.ст.1270, 1272,

Outcome: dismissed