Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

В липні 2016 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на об'єкт нерухомого майна - нежитлові приміщення (будівлі) за адресою: [ADDRESS], площею 826,30 кв.м., шляхом передачі цього майна у власність позивача в рахунок погашення наявної заборгованості. Позивач зазначав, що 22 липня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого позивач передав, а відповідач отримав грошову суму у розмірі 100000,00 (сто тисяч) грн. зі строком повернення до 22.07.2024 року. На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки, посвідчений Алексашиною Ю.Б., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 22.07.2014 р., що зареєстрований в реєстрі за №242, відповідно до умов якого, відповідач передав в іпотеку позивачу об'єкт нерухомості - нежитлові приміщення (будівлі) за адресою: [ADDRESS], площею 826,30 кв.м., ринкова вартість якого становить 3 516 503,00 грн., відповідно до п. 2.2. зазначеного договору іпотеки, та яка визначена відповідно до висновку про експертну грошову оцінку майна. 20 січня 2017 року, у зв'язку із отриманням додаткових позикових коштів у розмірі 3400000,00 (три мільйона чотириста тисяч) грн. 00 коп., між позивачем та відповідачем було укладено договір про внесення змін до вищезазначеного договору іпотеки, що посвідчений Алексашиною Ю.Б., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 20.01.2017 р. та зареєстрований в реєстрі за №75, відповідно до якого сума позики збільшена до 3 500 000,00 (три мільйона п'ятсот тисяч) грн. а строк погашення скорочено до 01.03.2017 року. Посилаючись на те, що боржник порушив виконання зобов'язань за договором позики, унаслідок чого виникла заборгованість на суму 3 500 000,00 (три мільйона п'ятсот тисяч) грн, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки. У судовому засіданні, представник позивача [PERSON] та позивач [PERSON] підтримали позов та просили його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав та заперечував проти його задоволення. Відповідач [PERSON] не з'явився, хоча був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши наведені в позовній заяві доводи, суд дійшов висновку що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 22 липня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого позивач передав, а відповідач отримав грошову суму у розмірі 100000,00 (сто тисяч) грн. зі строком повернення до 22.07.2024 року. 20.01.2017 року, у зв'язку із отриманням додаткової позики грошових коштів у розмірі 3400000,00 (три мільйона чотириста тисяч) грн., між [PERSON] та [PERSON], було укладено договір про внесення змін до вищезазначеного договору, відповідно до якого сума позики була збільшена до 3 500 000,00 грн. а кінцевий строк погашення було скорочено та змінено на 01.03.2017 року. На забезпечення виконання позичальником зобов'язань, узятих на себе за вищезазначеним договором позики, [PERSON] передав [PERSON] в іпотеку належний йому на праві приватної власності об'єкт нерухомого майна - нежитлові приміщення (будівлі) за адресою: [ADDRESS], площею 826,30 кв.м, про що між сторонами було укладено договір іпотеки від 22 липня 2014 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Алексашиною Ю.Б. Із урахуванням зміни розміру основного зобов'язання та строку його виконання, 20 січня 2017 року між тими самими Сторонами було укладено договір про внесення змін до зазначеного договору іпотеки, посвідчений Алексашиною Ю.Б. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 20.01.2017 та зареєстрований в реєстрі за № 75. [PERSON] не виконав взятих на себе за договором позики зобов'язань щодо своєчасного та в повному обсязі погашення позики, допустив виникнення заборгованості по поверненню позики. Відповідно до п. 5.1. Договору іпотеки, Іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на Предмет іпотеки у разі якщо Іпотекодавець на день виконання Основного зобов'язання не поверне Іпотекодержателю суму позики в повному обсязі. Згідно із п. 5.1.4. Договору іпотеки, за вибором Іпотекодержателя застосовується один із наведених способів звернення на Предмет іпотеки для задоволення вимог Іпотекодержателя, у тому числі - за рішенням суду. На це саме вказується і в п. 5.2.1 цього ж договору, згідно із яким іпотекодержатель має право застосувати спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду. Пункт 5.2.6. Договору закріплює право Іпотекодержателя застосувати будь-який інший спосіб на свій розсуд, що не суперечить законодавству України. Одним із таких способів, що передбачений чинним законодавством, є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки. Так, згідно із п. 6.2.1. Договору, Іпотекодавець дає свою згоду на передачу Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до умов Договору. На виконання вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» [PERSON] направила письмову вимогу кредитора від 14.03.2017 р. на адресу [PERSON] щодо сплати заборгованості у розмірі 3 500 000,00 грн. у тридцятиденний строк. Листом у відповідь на вказану вимогу від 14.03.2017 р. щодо сплати заборгованості, Відповідач підтверджує факт отримання грошових коштів у розмірі 3 500 000,00 грн. в якості позики, та факт забезпечення зобов'язання з їх повернення на підставі договору іпотеки від 22.07.2014 р. та договору по внесення змін від 21.01.2017 р., вказує на неможливість сплатити борг, вважає безпідставним позасудовий порядок врегулювання даного спору, тобто Відповідач не вжив жодних заходів, спрямованих на виконання вимоги кредитора. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. За змістом ст.ст. 610,612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно із ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Із урахуванням вказаної статті та ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. З урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому, в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі, іпотекодержатель на підставі ч.2 ст.16 ЦК України має право вимагати застосування його судом (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 11 грудня 2013 року №6-124цс13, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для врахування). За таких фактів та відповідних їм правовідносин, суд приходить до висновку про обгрунтованість позову та можливість задоволення його вимог. Питання про перерозподіл судових витрат позивачем не порушувалось.

Outcome: approved