Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-05 00:00:00

в обґрунтування своїх вимог за первісним позовом позивач [PERSON] зазначає,\~що 15.10.2010\~року вони\~з відповідачем\~зареєстрували шлюб,\~який розірвано\~рішенням Коломийського\~ міськрайонного\~ суду\~ Івано-Франківської\~області від\~15.10.2019\~року.\~ У\~ шлюбі\~ у\~ \~сторін \~ народилися\~двоє дітей:\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ \~ та\~ [PERSON] ,\~ [INFO] .\~ Під час перебування у шлюбі сторонами за спільні кошти придбано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0534 га, розташовану в [ADDRESS] . Однак, правовстановлюючі документи на це майно оформлені на ім`я відповідача [PERSON] . Останній не бажає поділити дане майно в позасудовому порядку. Тому позивач у первісному позові просить визнати за нею право власності на Ѕ (одну другу) частку вказаних житлового будинку (літера «А») з підвалом загальною площею 141, 70 кв.м., житловою площею 67, 30 кв.м., господарських будівель та споруд: гаражу (літера «Б»), криниці - («№»), огорожі («№ 1-2»), та на Ѕ (одну другу) частку зазначеної земельної ділянки, кадастровий номер: 2610600000:04:003:0029. Поряд з цим позивач [PERSON] просить присудити з відповідача [PERSON] на її користь понесені судові витрати. В судових засіданнях позивач за первісним позовом та її представник позовні вимоги підтримали із вказаних підстав та просять ці вимоги задовольнити. При розподілі судових витрат просять врахувати в ці витрати вартість проведеної у справі експертизи, повністю оплаченої позивачем [PERSON] , що підтверджено відповідним платіжним документом. З наведених вище підстав сторона позивача просить відмовити в задоволенні зустрічного позову. Відповідач та його представник у судових засіданнях вимоги за первісним позовом не визнали з підстав, вказаних у поданому 19.11.2019 року зустрічному позові, в якому зазначили, що хоча спірне нерухоме майно і придбане в період перебування сторін в шлюбі, однак, воно придбане виключно за особисті кошти відповідача, які він отримав від продажу квартири [ADDRESS] . Ця квартира належала [PERSON] на праві особистої власності, і 28.12.2012 року згідно з договором купівлі-продажу квартири з відстроченням платежу відповідачем продано дану квартиру [PERSON] за 115 594 грн. Тому сторона відповідача за первісним позовом просить в задоволенні цього позову відмовити, врахувавши при цьому нижченаведені показання свідків [PERSON] та [PERSON] , які ствердили, що надавали та позичали відповідачу грошові кошти для придбання спірного майна. З наведених підстав сторона відповідача просить задовольнити вимоги за зустрічним позовом, визнавши спірні об`єкти нерухомості особистою власністю [PERSON] , що відповідно виключає можливість задоволення вимог за первісним позовом. 05.12.2019 року позивач за первісним позовом [PERSON] подала до суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначила, що зустрічний позов є безпідставним, так як [PERSON] надано суду неправдиву інформацію щодо нібито придбання ним спірного будинку. Так, до реєстрації шлюбу [PERSON] належала вищевказана квартира [ADDRESS] на підставі договору дарування від 07.05.2011 року. Однак, позивачу [PERSON] та членам її сім`ї належала квартира [ADDRESS] . Тому на час укладення шлюбу сторонам належали рівноцінні квартири. 28.12.2012 року відповідач продав вищезазначену квартиру [ADDRESS] [PERSON] , і сторони перейшли проживати до матері відповідача, де проживали до лютого 2014 року. Однак, до моменту придбання спірного будинку частина коштів була витрачена відповідачем, і сторонам не вистачало коштів навіть на придбання квартири. Тому [PERSON] та її родичами як співвласниками продано вказану квартиру [ADDRESS] , а виручені від цього кошти надані для придбання спірного будинку. Отже, останній придбано за спільні кошти сторін, отримані від продажу двох квартир. В жовтні 2013 року вартість цього будинку дорівнювала 45 000 доларів США, що становило 366 000 грн. 20.12.2019 року [PERSON] подав відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, в якій зазначає, що позивачу [PERSON] на праві власності належала лише ј (одна четверта) частка у вказаній квартирі [ADDRESS] . Після продажу останньої жодні кошти позивачем на придбання спірного будинку не надавались. Крім того, з договорів купівлі-продажу квартир вбачається, що вартість цієї частки [PERSON] була порівняно не значною. Спірне будинковолодіння відповідачем придбано 05.11.2013 року за 117 916 грн., а спірну земельну ділянку - того ж дня за 34 642 грн. Отже, їхня загальна вартість становила 152 558 грн., і вона оплачена відповідачем, частину з яких в розмірі 37 000 грн. (цієї суми не вистачало для повного розрахунку) відповідачем були отримані в позику у [PERSON] (24 000 грн.) та [PERSON] (16 000 грн.)), та повернуті відповідачем протягом 2014 року. Враховуючи ці обставини, відповідач вважає, що спірне майно придбане ним за його особисті кошти, а тому це майно слід визнати особистою власністю відповідача. Тому [PERSON] просить зустрічний позов задовольнити, визнавши за цим відповідачем право особистої власності на дане майно. Суд, заслухавши осіб, які беруть участь, показання свідків, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі, який укладено 15.10.2010 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 15.10.2010 року (а.с. 16). Судом також встановлено, що сторони є батьками двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 17, 18). В судовому засіданні встановлено, що рішенням Коломийського міськрайонного суду від 15.10.2019 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано. Згідно з копією технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого 02.02.2010 року, загальна площа спірного житлового будинку, зведеного у 2008 році, разом з підвалом становить 141,\~70\~кв.м.,\~ житлова\~ площа\~-\~67,\~30\~кв.м.\~ До\~ будинку\~ належать\~ такі\~ господарські\~ будівлі\~ \~та \~споруди:\~ гараж\~ (літера\~«Б»);\~ криниця\~-\~(«№»);\~ огорожа\~ («№\~1-2»),\~що знаходяться\~за адресою:\~ [ADDRESS] (а.с. 19-22). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.11.2013 року право власності на спірні будинковолодіння та земельну ділянку зареєстровано за відповідачем [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 05.11.2013 року, посвідчених приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Обідняк І.В. (а.с. 23-28). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири з відстроченням платежу від 28.12.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Григорець М.В., відповідач [PERSON] здійснив продаж вищевказаної квартири [ADDRESS] [PERSON] за 115\~594 грн. з відстроченням сплати вказаним покупцем 100\~000 грн. до 31.12.2013 року (49, 50). Відповідно до заяви [PERSON] , посвідченої тим же нотаріусом 09.12.2013 року, зареєстрованої за №2479, [PERSON] отримав повний розрахунок за продаж квартири від покупця [PERSON] (а.с.51). \~ \~ \~ \~Згідно з даними договору купівлі-продажу квартири від 14.08.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Трачук Л.В. під реєстровим №1351, вищевказана квартира [ADDRESS] належала [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які продали це майно [PERSON] за 62\~134 грн. (а.с. 80,81). Відповідно до висновку №478 судової оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертиз, складеного спільним підприємством «Західно-Український експертно-консультативний центр» 19.10.2020 року, ринкова вартість житлового будинку (літ. «А») з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані в [ADDRESS] , станом на 05.11.2013 року складала 382 212,00 грн. Ринкова вартість спірної земельної ділянки, площею 0,0543 га. призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер якої 2610600000:04:003:0029, що знаходиться в [ADDRESS] , станом на 05.11.2013 року складала 44 034,00 грн. (а.с.185-217). Згідно зі статтею 60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. \~\~\~\~\~\~ Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). \~\~\~\~\~\~ Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. \~\~\~\~\~\~ Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. \~\~\~\~\~\~ Частинами 1,2 ст.70\~СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. \~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~ Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму\~ \~Верховного \~Суду \~України \~ від\~21.12.2007\~ року\~ \~№11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. \~\~\~\~\~\~ При цьому суд враховує правові позиції Верховного Суду України з аналогічних спорів, в яких роз`яснено, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. \~\~\~\~\~\~ При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Згідно з положеннями ч.2 ст.60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до правил ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, відповідач за первісним позовом [PERSON] мав обов`язок довести суду, що спірне нерухоме майно слід вважати його особистою власністю. Однак, вказаного обов`язку відповідач не виконав. Так, ним не надано суду жодного переконливого доказу на підтвердження своїх заперечень проти первісного позову та вимог за зустрічним позовом. Зокрема, такими доказами не можуть вважатись відомості, висловлені в показаннях свідків [PERSON] та [PERSON] , адже ці свідки лише підтвердили те, що відповідач [PERSON] брав майнову участь у придбанні спірного майна, однак, їхніми показаннями жодним чином не спростовується факти такої ж участі і з боку позивача [PERSON] . Крім того, твердження відповідача про те, що виключно ним були надані кошти, виручені від продажу квартири [ADDRESS] , на придбання спірного будинку, суперечать його ж твердженням та матеріалам справи про те, що продаж цієї квартири було здійснено з відстроченням основної суми платежу (100\~000 грн.) до 31.12.2013 року. Так, спірний будинок придбано 05.11.2013 року, а повний розрахунок з відповідачем покупець квартири [PERSON] провів лише 09.12.2013 року, тобто більше, ніж через 1 місяць, що стверджується відомостями, які містяться у вищенаведеній заяві (а.с.51). Крім того, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] ,\~ [PERSON] (відповідно батько і брат позивача [PERSON] ),\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ \~ [PERSON] \~ підтвердили факти майнової участі позивача [PERSON] та надання значних розмірів грошових коштів цими особами як її родичами для придбання спірних об`єктів нерухомості. Зокрема, в матеріалах справи наявна копія угоди про завдаток, згідно з якою батько позивача [PERSON] передав продавцю спірного будинку [PERSON] завдаток в розмірі 1000 доларів США за придбання цього майна, загальна вартість якого вказана 45\~000 доларів США (а.с.82-84). Отже, передбачена ч.2 ст.60 СК України презумпція не спростована стороною відповідача [PERSON] в судових засіданнях і підлягає застосуванню до вказаних правовідносин. \~ \~ \~ \~На підставі досліджених доказів суд дійшов висновку, що вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні доведено факт спільного придбання сторонами спірного майна. Тому за позивачем слід визнати право власності на Ѕ частку вказаного нерухомого майна. Задоволення первісного позову виключає задоволення вимог за зустрічним позовом. Крім того, слід стягнути з відповідача на користь позивача за первісним позовом судові витрати, які складаються: зі сплаченого позивачем судового збору та витрат за проведення вищезазначених експертиз. Враховуючи встановлену цими експертизами вартість спірного майна, суд вважає, що саме від цієї вартості слід обчислювати розмір судового збору за Ѕ (одну другу) частку вартості даного майна, тобто в розмірі 2131 грн. ((382212+44034) :2:100), який слід присудити з відповідача на користь позивача [PERSON] , оскільки нею сплачено судовий збір в розмірі 2376,00 грн. відповідно до квитанції №278.132.1/33647078 від 16.10.2019 року (а.с.1). Також позивачем оплачено вартість вказаних експертиз в розмірі 9\~660 грн., що стверджується квитанцією від 19.10.2020 року (а.с.223). Отже, загальний розмір судових витрат, які підлягають присудженню на користь позивача [PERSON] , становить 11 791,00 грн. На підставі наведеного, ст.ст. 12,13,81, 141, 258,259,263-265, 268 ЦПК України, ст.ст.60, 69-71 СК України, та,

Outcome: approved