Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

В липні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору іпотеки недійсним та просила визнати недійсним договір іпотеки №1371-Н\\1 від 24 вересня 2007 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №111. Представник позивачки за довіреністю [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі (а.с.46). Відповідач [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав та просив задовольнити (а.с.34). Представник відповідача ПАТ «Комерційний банк «Надра» у судове засідання не зявився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.75), про причини неявки суду не повідомив. Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] надала суду лист про розгляд справи без її присутності та прийняти рішення на свій розсуд (а.с.72). Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Встановлено, що 24 вересня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та [PERSON] було укладено Договір іпотеки №1371-Н/1, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №111 (а.с.47-48). Вищевказаний Договір іпотеки укладено в забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором №8/2007/840-К/1371-Н від 24 вересня 2007 року укладеним між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та [PERSON] про надання кредиту у розмірі 95000,00 доларів США зі сплатою 12,49% річних, з остаточним терміном повернення кредиту до 20 червня 2033 року (а.с.49-51). Відповідно до умов іпотечного договору [PERSON] передав банку в іпотеку жилий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район с. Новоолександрівка вул. Залізнична, 24, загальною площею 98,0 кв.м., житловою площею будинку 16,3 кв.м., земельна ділянка приватизована та складає площу 1416,0 кв.м. З 18 серпня 1990 року [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] (а.с.7). Вищевказаний житловий будинок подружжя [PERSON] набули під час шлюбу, що підтверджується договором купівлі-продажу будинку укладений 24 вересня 2007 року та посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №11126 (а.с.56). Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2012 року з [PERSON] та [PERSON] було солідарно стягнуто на користь Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором 2 077 119 грн., та 3654 грн. судового збору. Не погодившись з вищевказаним рішенням [PERSON] та [PERSON] було подано апеляційну скаргу, яка рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року була задоволена, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2012 року скасовано та ухвалено нове рішення, в задоволені позову Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено (а.с.8-11). Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2016 року визнано недійсним кредитний договір №8/2007/840-К/1371-Н від 24 вересня 2007 року між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра». Рішення набрало законної сили 11 листопада 2016 року (а.с.12-16). Відповідно до положень ст. 578 ЦК України, майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників. При цьому, згідно вимог частини 3 статті 5 та статті 6 ЗУ «Про іпотеку» , в іпотеку можливо передати майно, яке виділено в натурі, або без виділення в натурі, при наявності нотаріальної згоди одного співвласника на передання частки іншого співвласника в іпотеку. Однак, частини житлового будинку, на момент підписання Договору іпотеки , не були виділені в натурі. Предмет Договору іпотеки є житловий будинок, який знаходиться у спільній власності [PERSON] та [PERSON] Згідно чинного законодавства України при укладенні Договору іпотеки, [PERSON] необхідно було виділити в натурі частки майна з житлового будинку. Враховуючи те, що [PERSON] не виділяв власну частку майна в натурі, а [PERSON] не була обізнана про наявність укладеного кредитного договору та договору поруки від її імені, який позивачка не підписувала і згоди на передання в іпотеку житлового будинку не давала, таким чином вищезазначені вимоги законодавства України не були дотримані. Згідно ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1,3 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Волевиявлення учасника правочину має бути: вільним (формуватися за відсутністю тиску на психіку або особистість фізичної особи тощо в умовах, за яких особа може належним чином оцінити ситуацію, визначити для себе мету правочину, отримати уявлення про його характеристику, тощо); таким, що відповідає внутрішній волі, намірам субєктів правочину. Тому, у разі коли воля субєкта правочину формувалася не вільно і не відповідала його волевиявленню, правочин визнається недійсним. Згідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Обовязковою ознакою письмової форми є те, що сторони власноручно виконують підпис на відповідному документі при укладені правочину. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За змістом статті 60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне. Враховуючи викладене [PERSON] не мав права підписувати Договір іпотеки стосовно житлового будинку, який знаходиться в співвласності з позивачкою, в якості забезпечення недійсного кредитного договору. Враховуючи зазначене та вимоги законодавства України, [PERSON] була вимушена звернутись до суду з вимогами про визнання недійсним договору іпотеки. За змістом ст. 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Відповідно до статті 578 ЦК України та ст. 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників. Відповідно до ч. 5\~ст. 3 Закону України «Про іпотеку»,\~іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 2\~ст. 548 ЦК України\~недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у випадку визнання договору іпотеки недійсним. Відповідно до\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України, а також ст. 41 Конституції України, передбачено право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах, така правова позиція міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003. Таким чином, суд прийшов до висновку, що [PERSON] не підписувала Договір іпотеки та не мала наміру передавати своє майно в іпотеку ВАТ КБ «Надра», а тому даний правочин є нікчемним адже спрямований на порушення конституційних прав позивача та незаконне заволодіння майном позивача, вчинене шляхом підроблення документів. У звязку з визнанням кредитного договору № 8/2007/840-К/1371-Н від 24 вересня 2007 року недійсним, та у зв?язку з тим, що Договір іпотеки №1371-Н\\1 від 24.09.2007 року виник саме з підстав кредитного договору, відповідно є всі підстави визнати його недійсним, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивачки повинно бути стягнено сплачений судовий збір в сумі 640 грн., тобто з кожного стягнути по 320 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved