Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-08 00:00:00

в обґрунтування своїх вимог з урахуванням їх уточнення позивач зазначає, що 29.10.1988 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб, який 26.06.2019 року рішенням Коломийського міськрайонного суду розірвано. Під час шлюбу, а саме у 1989 році сторони збудували житловий будинок, що за адресою: [ADDRESS] , а також з 1990 року по 2018 рік сторонами придбано транспортні засоби, а саме: автомобіль марки «Renault Master», номерний знак « [NUMBER] », 2004 року випуску, та автомобіль марки «Ford Transit», номерний знак « [NUMBER] », 1993 року випуску. Права на вказані об`єкти зареєстровані за відповідачем в період шлюбу. Добровільно вирішити питання про поділ даного майна сторони не можуть. Тому позивач просила визнати за нею право власності на Ѕ частку вказаного житлового будинку загальною площею 58,3 кв.м,, житловою площею 39.6 кв.м., з нижчевказаними господарськими будівлями та спорудами, а також право власності на 1/2 частину зазначених автомобілів. В судовому засіданні 09.07.2021 року позивач зменшила позовні вимоги, про що подала того дня письмову заяву, згідно з якою позивач просить провести поділ лише зазначеного будинковолодіння. Відповідач та представник відповідача адвокат Боднарук В.В у судовому засіданні зменшен і позовні вимоги визнали. Суд, заслухавши сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 22 КпШС України (який діяв до 01.01.2004 року) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23,24 цієї постанови вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 даної постанови рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. У процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому Верховний Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Відповідно до копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого Обласним комунальним підприємством «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 02.08.2019 року, нерухоме майно складається з: житлового будинку будинку -«А», загальною площею 58.3 кв.м., житловою площею 39.6 кв.м.; стодоли- «Б»; стайні - «В»; сараїв - «Г,К»; гаражів - «Д,З»; літньої кухні - «Ж»; сараю - «И»; вбиральні - «М»; криниці - «№1». Житловий будинок з господарськими будівлями споруджено у 1989 році (а.с 7-9). Судом встановлено, що за час перебування у шлюбі сторони збудували житловий будинок в [ADDRESS] . Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, реєстрація права власності на спірний житловий будинок відсутня (а.с. 79). Відповідно до довідки Спаської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області від 01.07.2019 року за № 117/2-18/07 згідно з даними погосподарської книги № 1 особового рахунку 0015 спірний житловий будинок зареєстрований за [PERSON] , тобто відповідачем (а.с.5) Суд констатує, що на час створення спірного будинковолодіння (1989 рік) чинним на той час законодавством України не було передбачено обов`язкової державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Сторони визнають, що вказаний житловий будинок є їх спільною сумісною власністю подружжя та не заперечують з приводу його поділу на дві рівні частини. Тому суд дійшов висновку про поділ майна подружжя, визнавши за позивачем право власності на 1/2 спірного нерухомого майна з припиненням права спільної сумісної власності колишнього подружжя на вказане майно. Судом встановлено, що визнання вимог не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб. На підставі наведеного, ст.ст. 12,13,81, 258,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст.60, 69-71 СК України, та,

Outcome: approved