Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

В лютому 2014 року позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося в суд з позовом про стягнення з [PERSON] 15902,01 грн. витрат понесених на виплату страхового відшкодування у порядку регресу, 243,60 грн. витрат по сплаті судового збору, та витрат на правову допомогу в розмірі 2000 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що внаслідок ДТП, яка відбулася 07 грудня 2010 року по вині відповідача, [PERSON], він поніс матеріальні збитки, через те, що в цій ДТП було пошкоджено автомобіль, яким керував [PERSON], який належить [PERSON]. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована відповідно до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», власник пошкодженого в ДТП автомобіля [PERSON] звернулася до позивача з вимогою виплатити їй страхового відшкодування. Позивач свої зобов'язання виконав шляхом виплати потерпілому власнику [PERSON] суми страхового відшкодування і тепер до нього перейшло право вимоги відшкодування заподіяного збитку, тому МТСБУ звернулось в суд з даним позовом. Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно матеріалів справи судом встановлено, що 07 грудня 2010 року на автомобільній дорозі у с.В.Бугаївка Васильківського району Київської області сталася ДТП, за участі автомобіля марки «Сузукі», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], та автомобіля марки «Форд», державний номерний знак [NUMBER], власником якого є [PERSON], під керуванням [PERSON], від зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження. Відповідно до постанови від 04 січня 2011 року судді Васильківського міськрайонного суду Київської області водія автомобіля марки «Сузукі», державний номерний знак [NUMBER], а саме [PERSON] визнано винною у скоєнні вищевказаної ДТП. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже вина [PERSON] у скоєнні ДТП в якій було пошкоджено автомобіль марки «Форд», державний номерний знак [NUMBER], власником якого є [PERSON], під керуванням [PERSON], та обставини цього ДТП, не потребують доказування. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Відповідно до ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Винуватець ДТП в добровільному порядку відмовилася відшкодувати потерпілому шкоду завдану пошкодженням його автомобіля. Цивільна відповідальність [PERSON] на випадок пошкодження майна третіх осіб в ДТП, застрахована не була. Разом з тим цивільна відповідальність потерпілої в ДТП [PERSON] була застрахована за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності на випадок ДТП (Поліс № ВЕ/0871282). Відповідно до підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Оскільки внаслідок вказаної ДТП автомобіль марки «Форд», державний номерний знак [NUMBER], який належить [PERSON], отримав механічні пошкодження, винуватцем ДТП дана шкода не була відшкодована, потерпілий звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про отримання страхового відшкодування. Відповідно до Наказу МТСБУ №1280 від 17 травня 2011 року про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих [PERSON], сума до сплати складає 14952,01 грн. Відповідно до статі 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Нормами статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. За таких обставин, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що через порушення відповідачем ПДР України сталася ДТП, [PERSON] понесла збитки, які їй відшкодував позивач, як страхувальник, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення сплаченого позивачем страхового відшкодування підлягає задоволенню, а тому на користь позивача підлягає до стягнення з відповідача 15902,01 грн. Стосовно вимог позивача щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн. слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Враховуючи викладене суд вважає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн. безпідставною та необґрунтованою, оскільки не надано розрахунку витрат на правову допомогу з урахуванням вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», у зв'язку з чим позов в цій частині задоволенню не підлягає. Крім того відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн., а всього разом з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 16145,61 (15902,01+243,60) грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial