Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

В липні місяці 2017 року [PERSON] звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], про визнання права власності на будівельні матеріали. В обгрунтування позову зазначив, що житловий будинок №189 по вул. Ростовська в м. Дніпрі належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 3/8 частини, посвідчений Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 29 листопада 2012 року за реєстровим № 3-3288 та на підставі договору купівлі-продажу частини домоволодіння від 02.10.2015 року та на 1/8 частини, на підставі договору купівлі-продажу частини домоволодіння, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 02.10.2015 року за реєстровим №4824. Позивач зазначає, що вказане домоволодіння раніше належало [PERSON], яка за свого життя виділила йому частину земельної ділянки, що знаходилась у її користуванні, і дозволила побудувати гараж. В 1985 р. за свої власні кошти позивач побудував капітальний гараж на території домоволодіння №189 по вул. Ростовській в м.Дніпрі та в 1998 р. за свої кошти добудував яму під гаражем, обклав її цеглою, обладнав внутрішні стіни гаражу кахелем, зовнішні поштукатурив, перекрив дах шифером. За користування земельною ділянкою, на якій був розташований гараж, позивач надавав [PERSON] матеріальну допомогу, гаражем постійно користувався з 1985 р. до самої смерті [PERSON], яка настала 12.12.2014 р. На теперішній час відповідачі, які є власниками домоволодіння перешкоджають користуватися позивачу гаражем та відмовляються відшкодувати вартість використаних матеріалів, не дозволяють здійснити демонтаж гаражу. Враховуючи викладене, позивач просить визнати за ним право власності на будівельні матеріали, використані при будівництві гаражу у домоволодінні № 189 по вулиці Ростовській у місті Дніпро таусунути йому перешкоди у розпорядженні гаража шляхом його демонтажу та вивезення будівельних матеріалів. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні викладених в позовній заяві та просили позов задовльнити. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, надали до суду свої заперечення та просили позовні вимоги залишити без задоволення. В запереченнях зазначили, що спірний гараж є невідємною частиною домоволодіння, яке перейшло їм у порядку спадкування за заповітом та за договором купівлі-продажу. Позивач не є власником домоволодіння, земельної ділянки та гаражу, будь-які правоустановлювальні документи на нього відсутні. Заслухавши думку учасників судового процесу та дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок №189 по вул. Ростовська в м. Дніпрі з господарчими будівлями та спорудами (зокрема гараж літ. К., гараж літ. М.) належить на праві особистої приватної власності [PERSON], а саме: 3/8 частини - на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 29 листопада 2012 року за реєстровим № 3-3288 та 1/8 частини домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу від 02.10.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №4824. Позивач не є власником чи користувачем земельної ділянки, на якій розташоване домоволодіння, а також не є співвласником цього домоволодіння. Відповідно до показів позивача як свідка, домоволодіння №189 по вул. Ростовська в м. Дніпропетровську належало на праві власності [PERSON], яка виділила позивачу на належній їй на праві користування земельній ділянці її частину під будівництво гаражу. В 1985 році за згодою [PERSON] позивач збудував на вказаній вище земельній ділянці гараж та користувався ним до дня її смерті. Після оформлення спадкових прав на вказане вище домоволодіння на відповідача, останній перешкоджає йому у користуванні гаражем, відмовляється сплатити його вартість. Свідок [PERSON] суду пояснив, що позивач разом з [PERSON] в 1985 році збудував гараж на земельній ділянці, належній [PERSON], користувався ним до дня її смерті. Відповідно до ст. 16 ЗК Української РСР N 2874-VII ( 2874-07 ) від 08.07.70, надання земельної ділянки, що є в користуванні, іншому землекористувачеві провадиться тільки після вилучення даної ділянки в порядку, передбаченому статтями 37-41 цього Кодексу. Порядок порушення і розгляду клопотань про надання земельних ділянок встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Обгрунтування позивача стосовно того, що в 1985 року за свої власні кошти він побудував капітальний гараж на земельній ділянці домоволодіння №189 по вул. Ростовській в м.Дніпрі та в 1998 року також за свої кошти добудував яму під гаражем, обклав її цеглою, обладнав внутрішні стіни гаражу кахелем, зовнішні поштукатурив, перекрив дах шифером суд вважає безпідставними, оскільки жодного належного доказу щодо належності позивачу на праві власності чи праві користування земельної ділянки, на якій розташований спірний гараж, позивач до суду не надав, відмови землекористувача від частини земельної ділянки та виділення її позивачу під будівництво гаражу, позивач також суду не надав. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статі 317 ЦК України власникові \~\~належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В матеріалах справи відсутні будь-які договори (підряду) безпосередньо на будівництво гаражу. Разом з тим, надання позивачем до суду квитанції та товарні чеки на придбання будівельних матеріалів є незрозумілими, оскільки в них відсутні дані про особу яка їх придбала, дати придбання, а також з якою метою. Відповідно до ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, як право власності на гараж літ. К., гараж літ. М., що розташований за адресою: вул. Ростовська 189 в м. Дніпрі належним чином зареєстровано за [PERSON], доказів будівництва спірного майна саме позивачем до суду не надано, суд вважає позовні вимоги [PERSON] не обгрунтовуваними та безпідставними, а тому позовну заяву слід залишити без задоволення.

Outcome: dismissed