Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

В квітні 2021 року [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом до [PERSON] , в якому просить суд визнати за ним право власності на 1\\2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог вказано, що з відповідачем по справі [PERSON] вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 січня 1994 року до 29 квітня 2016 року, проте продовжили спільно проживати. У березні 1997 року сторони, перебуваючи в шлюбі розпочали будівництво житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями за адресою: [ADDRESS] , яке закінчили у серпні 2005 року. Раніше будинок не був поділений у зв`язку з тим, що не була здійснена його державна реєстрація, яка була вчинена 23.03.20121 на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 09.02.2021. Всі документи по реєстрації будинку були здійснені позивачем на підставі довіреності відповідача. Будинок було зареєстровано на відповідача і його вартість, відповідно до звіту про оцінку майна склала 1 188 000 грн. За таких обставин позивач, посилаючись на те, що майно набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною власністю, просить суд визнати за ним право власності на 1\\2 частину житлового будинку з господарськими спорудами за [ADDRESS] та стягнути з відповідача витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 5 940 грн. і витрати, пов`язанні з оцінкою майна в сумі 2000 грн, а всього 7 940 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями, вказана справа 22 квітня 2021 року розподілена судді Бебешко М.М. Ухвалою суду від 13 травня 2021 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено судове засіданні на 14 червня 2021 року на 09.00 год. У зв`язку з неявкою учасників справи в судове засідання, призначене на 14 червня 2021 року, розгляд справи відкладено на 06 липня 2021 року на 15.00 год. 06 липня 2021 року на адресу суду надійшла заява від позивача [PERSON] , в якій останній просить розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, судові витрати залишає за собою 06 липня 2021 року на адресу суду надійшла заява від відповідача [PERSON] , в якій остання просить розглядати справу за її відсутності. Позов визнає в повному обсязі. Згідно з вимогами частини другої статті 247 ЦПК України - фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 29 січня 1994 року сторони уклали шлюб, в якому перебували до дня реєстрації його розірвання - 29 квітня 2016 року. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 29.03.2021, державна реєстрація права власності житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , відбулася 23.03.2021 і єдиним власником даного будинку є [PERSON] . Згідно з даним витягом, зазначений житловий будинок побудований в 2005 році. Відповідно до декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 09.03.2021, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , є закінчений будівництвом і готовим до експлуатації. Технічний паспорт на вказаний будинок виготовлено на замовлення [PERSON] станом на 08.10.2020. Згідно з копією частини довіреності, поданої позивачем до позовної заяви, 13 жовтня 2020 року, [PERSON] уповноважила [PERSON] здійснити комплекс дій, пов`язаних з оформленням декларації про готовність до експлуатації об`єкта нерухомого майна - житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та зареєструвати у встановленому законом порядку на її ім`я право власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна - житловий будинок. Відповідно до копії звіту про оцінку майна, складеного ФОП [PERSON] 10 квітня 2021 року, ринкова вартість житлового будинку із відповідними господарським будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , без врахування ПДВ становить 1 1888 000 гривень. Звіт складено на замовлення [PERSON] . Згідно з копією товарного чеку № 1\\4 від 12 квітня 2021 року ФОП [PERSON] , останнім отримано дві тисячі гривень за складення звіту про оцінку вказаного майна. Згідно з вимогами статті 60 Сімейного кодексу України (надалі СК України)- майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України - об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України - дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з вимогами ч.1 ст. 70 СК України - у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частинами першою статті 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК(2947-14), ч.3 ст.368 ЦК) (45-15), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Позивачеві достатньо підтвердити, що спірний об`єкт набутий під час шлюбу. І тоді вже тягар доказування покладається на відповідача, який повинен доводити, що цей об`єкт не є спільною сумісною власністю подружжя. Приклад застосування такого підходу викладено в Постановах Верховного Суду від 7 квітня 2020 року у справі № 199/3645/17, від 27 червня 2018 року у справі № 757/45050/15 та від 12 червня 2019 року у справі № 595/324/17. Відповідно до висновків постанови Верховного Суду від 03.04.2020 року у справі № 286/1537/16-ц, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію права спільної сумісної власності подружжя. З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що спірні житловий будинок та земельна ділянка (присадибна ділянка) придбані під час перебування у шлюбі та є об`єктами спільної сумісної власності, тому підлягають поділу в межах розгляду даної справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Оцінка надається як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, враховуючи позицію позивача у даній справі, викладену ним у заяві про розгляд справи у його відсутності, щодо залишення за ним судових витрат, суд вважає за доцільне заяву позивача в цій частині задоволити, залишивши за ним судові витрати у справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved