Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

В квітні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до Червонозаводського районного суду м. Харкова з позовною заявою, уточненою під час розгляду справи, про визнання договорів купівлі-продажу недійсними: - договору купівлі-продажу легкового автомобіля від 05.02.2016 щодо продажу автомобіля марки MERCEDES-BENZ ML 350, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) WDC1660241A140498, тип ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, реєстраційний номер АХ5407EІ, за яким від імені позивача було продано вказаний автомобіль [PERSON] за 149\~990,50 грн.; - договору купівлі-продажу легкового автомобіля від 22.10.2016 щодо продажу автомобіля марки MERCEDES-BENZ ML 350, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) WDC1660241A140498, тип ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, реєстраційний номер [NUMBER], укладений [PERSON] з [PERSON]. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивачка зазначила, що у січні 2016 року чоловік позивачки, [PERSON], видав [PERSON] довіреність з правом користуватись та розпоряджатись автомобілем MERCEDES-BENZ ML 350, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) WDC1660241A140498, тип ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, реєстраційний номер АХ5407EІ. Також зазначеною довіреністю було надано повноваження довіреній особі продати вказаний транспортний засіб (підписувати договори купівлі-продажу). Згідно вищезазначеній довіреності довіритель не уповноважував довірену особу на власний розсуд визначати ціну продажу. В свою чергу, [PERSON] в порядку передоручення видала відповідну довіреність своєму зятю - [PERSON]. Позивачка посилається на те, що перебуває у шлюбі з [PERSON] з 1997 року по теперішній час, що підтверджується Свідоцтвом про одруження I - ВЛ № 056184 від 22 серпня 1997 року. Після передоручення [PERSON] своїх повноважень на [PERSON], останнім було укладено з [PERSON] договір купівлі-продажу автомобіля MERCEDES-BENZ ML 350, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) WDC1660241A140498, тип ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, реєстраційний номер АХ5407EІ, за ціною 149990,50 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу легкового автомобіля від 05.02.2016. Як зазначає позивач, [PERSON] є дружиною [PERSON] - рідного брата її чоловіка, [PERSON] їхній зять, а [PERSON] рідна сестра [PERSON], а тому, як зазначає позивач, вони були добре обізнані, що [PERSON] одружений з позивачкою та перебував у зареєстрованому шлюбі під час укладання оспорюваного договору. Жодних повідомлень про те, що вказаний автомобіль було продано, позивач та її чоловік не отримував, ніяких грошей від продажу зазначеного автомобіля їхня сімя також не отримувала, ціна, за якою відчужено автомобіль не була узгоджена з довірителем та його дружиною та є набагато нижчою від ринкової, що свідчить також про наявність зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною. Отже, зважаючи на вищевикладені обставини, представники за довіреностями ([PERSON] та в порядку передоручення [PERSON]) при укладанні оспорюваного правочину діяли не в інтересах довірителя [PERSON], а у своїх власних інтересах та в інтересах своїх близьких родичів. 22 жовтня 2016 року зазначений автомобіль MERCEDES-BENZ ML 350, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) WDC1660241A140498, тип ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, реєстраційний номер АХ2727EМ (новий державний номер), було перепродано [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу від цієї ж дати. В судовому засіданні представник позивача настоював на задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнала, вважала їх безпідставними. Третя особа [PERSON] і її представники вважали, що відсутні підстави для задоволення позову. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) встановив наступне. Стаття 61 Сімейного кодексу України передбачає, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Стаття 60 Сімейного кодексу України постулює, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Стаття 63 Сімейного кодексу України встановлює, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Положення частини 1 статті 65 Сімейного кодексу України прямо передбачають, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою Частина 2 статті 65 Сімейного кодексу України говорить, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Частина 3 статті 65 Сімейного кодексу України вимагає, щоб для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Автомобіль MERCEDES-BENZ ML 350, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) WDC1660241A140498, тип ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, реєстраційний номер АХ2727EМ було набуто у власність відповідачем [PERSON] за час шлюбу з позивачем, при цьому сторонами не надано доказів, що свідчать про інше. До суду надійшла заява про визнання позову від відповідача [PERSON], в якій зазначено, що у січні 2016 року він видав [PERSON] довіреність з правом керувати, проводити ремонт та слідкувати за технічним станом автомобіля MERCEDES-BENZ ML 350, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) WDC1660241A140498, тип ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, реєстраційний номер АХ5407EІ. Також зазначеною довіреністю було надано повноваження довіреній особі продати вказаний транспортний засіб (підписувати договори купівлі-продажу). Згідно вищезазначеній довіреності він не уповноважував довірену особу на власний розсуд визначати ціну продажу. В свою чергу, [PERSON], в порядку передоручення видала відповідну довіреність своєму зятю - [PERSON]. Крім того, [PERSON] зазначив, що позивачка перебуває у шлюбі з ним з 1997 року по теперішній час, проте договір купівлі-продажу легкового автомобіля від 05.02.2016 було укладено у письмовій формі із нотаріальним посвідченням такого, що означає, що згода його дружини на продаж автомобіля мала бути надана не тільки у письмовій формі, а ще й нотаріально посвідчена при укладанні такого договору. Жодних повідомлень про те, що вказаний автомобіль було продано, [PERSON] з дружиною не отримував, ніяких грошей від продажу зазначеного автомобіля їхня сімя також не отримувала, ціна, за якою відчужено автомобіль не була узгоджена ні з ним, як довірителем, ані з його дружиною та є набагато нижчою від ринкової. Також, [PERSON] зазначив, що його дружина, [PERSON] не надавала згоду на продаж вказаного автомобіля, що є порушенням частини 3 статті 65 Сімейного кодексу України. Суду не надано іншими відповідачами доказів, що спростовували б факт відсутності згоди дружини [PERSON] на продаж зазначеного автомобіля. А навпаки, позивачем було надано копію нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу легкового автомобіля від 05.02.2016, в якому [PERSON] стверджував, що нібито відповідач в зареєстрованому шлюбі не знаходиться, що не відповідає дійсності. Окрім того, до суду надійшла заява, в якій відповідач [PERSON] позов визнав та пояснив, що під час придбання вказаного автомобіля він сплатив представнику [PERSON] [PERSON], за згаданий автомобіль 47 тис. доларів США. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10.04.2017 по цивільній справі № 646/2463/17 були вжито заходи забезпечення позову, яка в частині передачі [PERSON], [INFO], на час розгляду справи на відповідальне зберігання автомобіля марки MERCEDES-BENZ ML 350, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) WDC1660241A140498, тип ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, реєстраційний номер АХ2727EМ, зареєстрований на імя [PERSON], була виконана за участю державних виконавців 13.04.2017, тобто з 13.04.2017 було вилучено з володіння [PERSON] вказаний автомобіль та передано його на зберігання третій особі. Наступного дня після вилучення, 14.04.2017 [PERSON] були отримані від [PERSON] (представника [PERSON]М.) кошти в розмірі 44 тис. доларів США в якості часткової компенсації за вилучений автомобіль, що підтверджується відповідною розпискою. За заявою представника позивача до матеріалів справи було долучено копію Довідкового консультаційного повідомлення про визначення середньої ринкової вартості КТЗ, складеного 12.04.2017 судовим експертом [PERSON], згідно з яким середня ринкова ціна автомобіля MERCEDES-BENZ ML 350, 2012 року випуску, станом на 05.02.2016 становила 1\~368\~440,00 грн. та станом на 22.10.2016 1\~236 100,00 грн., тобто на момент укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу ринкова ціна вказаного автомобіля була в декілька разів більшою, ніж зазначено в договорах. Вказані ринкові ціни на зазначений автомобіль сторонами не оспорювались і не спростовувались. В судовому засіданні третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет позову, на боці відповідачів - [PERSON] надала пояснення, якими підтвердила обставини справи. Так, вона підтвердила факт перебування спірного майна у подружжя [PERSON] та [PERSON], яким вона продала зазначений автомобіль раніше. В подальшому за її участю відбулося укладання договору купівлі-продажу легкового автомобіля від 05.02.2016: у січні 2016 року чоловік позивачки, [PERSON], видав [PERSON] довіреність з правом користуватись та розпоряджатись вказаним автомобілем; в свою чергу, [PERSON] в порядку передоручення видала відповідну довіреність своєму зятю - [PERSON], який вже 05.02.2016 уклав оспрюваний договір купівлі-продажу з її рідною сестрою - [PERSON]. Її зять [PERSON] був обізнаний, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, коштів за проданий автомобіль він від [PERSON] не отримував та нічого не передавав [PERSON] Також, [PERSON] повідомила, що кошти за проданий автомобіль у розмірі близько 30 тис. доларів США вона отримала особисто від своєї сестри [PERSON] у неї в квартирі, які вона особисто передала потім [PERSON] вже у себе вдома, проте підтвердити це відповідними розписками не змогла через те, що вони не складалися. Автомобіль під час укладання договору купівлі-продажу від 05.02.2016 перебував в ідеальному стані. Обєктивних доказів, що підтверджували б факт передачі виручених від продажу автомобіля коштів, стороною відповідачів суду не надані. Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~пятою\~та шостою статті 203\~цього Кодексу. Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам . Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Також, згідно п. 3 ст. 238 Цивільного кодексу України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Частина 1 статті 216 Цивільного кодексу України передбачає, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд визнає, що заявлений [PERSON] позов є обґрунтованим, та таким, що підлягає частковому задоволенню: в частині визнання договорів купівлі-продажу недійсними із застосуванням наслідків недійсності. В той же час,за приписами статті 3 ЦПК України особа має право звернутись до суду\~за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Тому вирішення судом питань, які можуть виникнути під час виконання рішення, є передчасним. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягується сума судового збору, сплачена ним при подачі позову до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial