Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

В лютому 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом, посилаючись на те, що 08 листопада 2004 року уклала з відповідачем товариством з обмеженою відповідальністю «Укр-Лан» договір оренди належної їй земельної ділянки строком на 8 років. В порушення умов п.п. 9, 24 договору оренди відповідач несвоєчасно сплатив орендну плату за 2015 рік, яка станом на 14 лютого 2016 року не була їй сплачена. У 2012-2013 роках вона також отримувала орендну плату із запізненням, а тому в зв'язку з систематичною несплатою орендної плати просила достроково розірвати договір оренди. Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 26 квітня 2016 року позовні вимоги [PERSON] задоволено. Достроково розірвано договір оренди земельної ділянки від 08 листопада 2004 року, укладений між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Укр-Лан», зареєстрований у відділі Держкомзему у Волноваському районі, про що 06 липня 2005 року було вчинено запис за № 040515000030. Також зобов'язано товариство з обмеженою відповідальністю «Укр-Лан» повернути [PERSON] земельні ділянки, що належать їй на підставі державного акту на право власності серії [NUMBER] від 02 липня 2004 року і стягнуто з товариства на користь [PERSON] 551 грн. 20 коп. судового збору. В апеляційній скарзі відповідач товариство з обмеженою відповідальністю «Укр-Лан» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника товариства з обмеженою відповідальністю «Укр-Лан» Маркелової О.П., яка просила задовольнити апеляційну скаргу, пояснення представника позивачки [PERSON], який просив залишити рішення суду без змін, вивчивши письмові матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог з таких підстав. Відповідно до положень ст. 309 ЦПК України апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення або змінює його у випадку порушення або неправильного застосування норм матеріального або процесуального права та невідповідності висновків суду обставинам справи. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач систематично не сплачує орендну плату за користування земельною ділянкою позивачки, що є підставою для дострокового розірвання укладеного між ними договору оренди. Проте з таким висновком суду погодитися не можна. Як встановлено судом першої інстанції, 08 листопада 2004 року між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Укр-Лан» укладено договір оренди землі № 234 (а.с. 13-14) за умовами якого позивачка передала в оренду товариству належну їй земельну ділянку площею 6,61 га строком на 8 років. Додатковою угодою від 27 квітня 2012 року дію договору оренди продовжено на 7 років до 2019 року. За умовами укладеного договору (п. 9) відповідач зобов'язався сплачувати позивачці орендну плату в розмірі 1 190 грн. до 31 грудня поточного року. Згідно з ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. З матеріалів справи вбачається і сторонами не заперечується, що орендну плату за 2015 року позивачка отримала лише 18 лютого 2016 року, тобто з порушенням встановленого договором строку (а.с. 35). Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції також вважав доведеним, що орендна плата за 2013 рік була сплачена позивачці 01 жовтня 2015 року і виходячи з цієї обставини дійшов висновку про систематичне порушення відповідачем зобов'язань за договором. Між тим, заперечуючи проти цих висновків суду, представник товариства з обмеженою відповідальністю «Укр-Лан», як в судовому засіданні суду першої інстанції, так і в судовому засіданні апеляційного суду, пояснив із посиланням на докази, що фактично орендна плата за 2013 рік була сплачена позивачці 01 жовтня 2013 року, а запис у платіжній відомості «2015» є опискою. З платіжної відомості б/н вбачається, що вона містить запис: «в касу для оплати у строк з 01 жовтня 2015 року по 01 жовтня 2015 року» (а.с. 33). Але цю відомість датовано 01 жовтня 2013 року, вона також містить підпис позивачки про отримання 6 716 грн. 70 коп. та інформацію, що для виплати оренди земельного паю товариством депоновано 150 000 грн. При цьому з виписки з рахунку від 01 жовтня 2013 року, прибуткового касового ордеру № 17 від 01 жовтня 2013 року та видаткового касового ордеру від 01 жовтня 2013 року вбачається, що 150 000 грн., призначені на виплату орендної плати за 2013 рік, надійшли до каси підприємства саме 01 жовтня 2013 року (а.с. 54, 55, 56-57). Таким чином апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи відповідача щодо своєчасної виплати орендної плати за 2013 рік, а висновки суду першої інстанції в цій частині не відповідають встановленим обставинам справи та наявним у справі доказам. Згідно із ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обґрунтовуючи свої висновки щодо системної несплати відповідачем орендної плати, суд першої інстанції послався на показання свідків. Між тим, допитані судом першої інстанції свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили затримку сплати позивачці орендної плати лише за 2015 рік. Належних та допустимих доказів затримки відповідачем сплати орендної плати за договором за інші роки позивачкою суду не надано. Не надано таких доказів і апеляційному суду. Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог через недоведеність позивачкою факту систематичної несплати відповідачем орендної плати, а тому оскаржуване рішення необхідно скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги та ухвалення нового рішення, згідно із положеннями ст. 88 ЦПК України з позивачки на користь відповідача необхідно стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 606 грн. 38 коп.

Outcome: approved