Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

В липні 2020 р. [PERSON] (позивач) звернулась із позовною заявою до Шевченківського районного суду м.Києва до [PERSON] (відповідач), третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, в якій з урахування уточненої позовної заяви (а.с. 71-76) просила суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , призначити опікуном над неповнолітнім [PERSON] , [INFO] його бабусю - [PERSON] , [INFO] , стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання - [PERSON] , [INFO] в розмірі - 2000 гривень щомісячно, починаючи з дати вступу рішення у законну силу і до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] із індексацію вказаної суми у відповідності до вимог законодавства. Позовні вимоги вмотивовані тим, що батьками [PERSON] , [INFO] , є відповідач [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, з дитиною не спілкується, її життям та благополуччям не цікавиться, матеріально не утримує. Дитина опинилась у складних життєвих обставинах, в зв`язку чим з листопада 2019 р. почала проживати за адресою: [ADDRESS] з позивачем- [PERSON] , яка є бабою дитини. Відповідач веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями. Позивач є єдиним опікуном [PERSON] , має постійне місце проживання, працює, позитивно характеризується за місцем роботи, на обліку в нарколога та психіатра не перебуває. [PERSON] перебуває на утриманні в позивача, відповідач будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. У зв`язку з вище викладеним, позивач звернулась до суду із вказаним позовом про позбавлення батьківських (материнських) прав, призначення опікуна та стягнення аліментів. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації в судовому засідання просила позов задовольнити, зважаючи на висновок комісії. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На підставі ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відтак, за умовами ст.280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 07.12.2020 року у справі було відкрито провадження та призначено її до судового розгляду, за правилами загального позовного провадження, за участю сторін. Ухвалою суду від 20.04.2021 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Дослідивши письмові докази у справі, заслухавши пояснення учасників судового процесу, показання свідків, а також з`ясувавши виниклі між сторонами правовідносини та відповідно встановивши норми матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити з огляду на наступне. Так, за умовами ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з матеріалів справи, то батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . (а.с. 10) [INFO] [PERSON] помер. (а.с. 11) Позивач [PERSON] є бабою [PERSON] . Звертаючись до суду з позовом позивач зазначає, що вона є бабою дитини [PERSON] , яка сама його виховує та дитина повністю перебуває на її утримання, а відповідач жодним чином не допомагає їй у цьому. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч.1 ст.152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Як встановлено в судовому засіданні, то дитина - [PERSON] на даний час проживає разом з бабою [PERSON] , якою створені належні умови для проживання та виховання дитини. Виключно вона дбає про отримання нею належної освіти та виховання дитиною. Згідно характеристики Шкоди І-ІІІ ступенів №199 Шевченківського району м. Києва від 25.06.2020 р. №33 [PERSON] навчається в даній школі з п`ятого класу, зарекомендував себе як спокійний учень, має начальні досягнення середнього рівня. Мати- [PERSON] не приділяє уваги вихованню сина, не цікавиться його навчанням, не відвідує батьківські збори, не підтримує зв`язок з класним керівником. Дитина проживає з бабою [PERSON] , яка займається вихованням онука, приділяє йому постійну увагу, підтримує зв`язок з класним керівником. (а.с. 47) Дитина [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що проживає з бабою два роки, з матір`ю не спілкується. Мати з днем народження не вітала, не піклується, матеріально не утримує. Зазнаичв, що він перебуває на утриманні в баби, забезпечений всім необхідним, має власну кімнату. Не заперечує щодо позбавлення матері батьківських прав та призначення опікуном його баби [PERSON] . Згідно висновку від 12.03.2021 р. №109/04/40-1662 орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дитини, не приймає участі у вихованні, навчанні, розвитку дитини. За змістом Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенції), ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, Організація Об`єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу, дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до Статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. На підставі досліджених та оцінених доказів судом встановлено, що відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини [PERSON] , не надає йому матеріальної допомогу, самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, про ньго не піклується. Враховуючи викладене, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, суд вважає, що у судовому засіданні було доведено, що відповідач без поважних причин тривалий час не спілкується із дитиною [PERSON] , не займається його вихованням, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не цікавиться здоров`ям та життям, тобто ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дитини - [PERSON] , а тому позовні вимоги про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню. Щодо призначення опікуном над неповнолітнім [PERSON] варто зазначити наступне. Як було зазначено вище позивач є бабою [PERSON] . Згідно довідки про доходи [PERSON] працює продавцем-консультантом, з травня 2020 р. по жовтень 2020 р. отримала 19456,03 грн заробітної плати. (а.с. 37) За місцем роботи [PERSON] характеризується позитивно. (а.с. 38) На обліку в нарколога та психолога не перебуває, протипоказання до признання опікунства не виявлені, що підтверджується медичною довідкою та сертифікатом. (а.с. 39, 40) Згідно довідки про склад сім`ї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги від 09.01.2018 р. [PERSON] є власником та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . (а.с.48) У вказаній квартирі проживає також [PERSON] , що підтверджується актом сусідів від 09.11.2020 р. (а.с. 35) Згідно акту від 25.05.2021 р. при обстеженні умов проживання матері [PERSON] , де раніше проживав [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] було встановлено відсутність умов для проживання дитини, в квартирі брудно Згідно із статтею 243 Сімейного кодексу України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Ст. 59 СК України передбачає, що піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена. За приписами ч. 4 ст. 60 ЦК України суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. За приписами частини четвертої статті 167 СК України якщо дитина не може бути передана другому з батьків,переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою,баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Аналіз практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору. Європейський суд з прав людини в рішеннях Sutyazhnikv. Russia від 29.07.2009, Esertasv. Lithuania від 31.05.2012зазначав, що у справах можуть бути обставини, які свідчать про відсутність соціальної потреби чи нагальної суспільної необхідності, які б виправдовували відхилення від принципу правової визначеності. Тобто не потрібно скасовувати правильне по суті рішення суду лише заради правового пуризму. Як вбачається з наведеного рішення Європейського суду з прав людини, під правовим пуризмом розуміється невідступне слідування вимогам процесуального закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок. Разом з тим, вбачаться помилковим «пов`язувати» сферу прояву даного явища суто з принципом правової визначеності, оскільки надмірний «формалізм» може мати місце й в інших випадках, порушуючи право на справедливий судовий розгляд. Тобто під правовим пуризмом слід розуміти надмірно формальне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, без врахування їх доцільності виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд. При цьому необхідно враховувати, з якою метою особа звертається до суду, та чи дійсно порушено право особи з огляду на положення ст. 4 ЦПК Україниі ст. 15 ЦК України, де зазначено, що особа може звернутися до суду за захистом свого цивільного права, але лише у разі його порушення, невизнання або оспорення. З врахуванням наведеного є підстави для призначення піклувальником над неповнолітнім [PERSON] , [INFO] його бабусю - [PERSON] , [INFO] . Стосовно вимоги позивача про стягнення аліментів варто зазначити наступне. Згідно ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує : 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При визначенні розміру аліментів, судом враховано вимоги ст. 182 СК України, а також приписи ст. 180 СК України. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що за обставин, що склалися, необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання - [PERSON] , [INFO] в розмірі - 2000 гривень щомісячно, починаючи з дати вступу рішення у законну силу і до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] із індексацію вказаної суми у відповідності до вимог законодавства. Суд також вважає, що такий розмір аліментів є виправданий дійсним потребам дитини і не призведе до порушення прав відповідача. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи викладене, даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову шляхом позбавлення батьківських (материнських) прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , призначення піклувальником над неповнолітнім [PERSON] , [INFO] його бабусю - [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання - [PERSON] , [INFO] в розмірі - 2000 гривень щомісячно, починаючи з 03 липня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] із індексацію вказаної суми у відповідності до вимог законодавства. Крім того, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] кошти судового збору на користь [PERSON] в сумі - 1641 грн. 60 коп., а на користь держави - 840 грн. 80 коп. У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, зокрема до Шевченківського районного суду м. Києва.

Outcome: approved