Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

В листопаді 2017 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], у якому просив стягнути з останнього на свою користь борг у розмірі 600 000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02 червня 2016 року позивач передав відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 600 000,00 грн. терміном на один рік до 01.06.2017 року, що підтверджується виданою відповідачем розпискою. Проте, відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушив взяті на себе зобов'язання. Враховуючи викладене позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 600 000,00 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11.01.2018 року у цій справі було відкрито провадження та її було призначено до розгляду за участю сторін. В судове засідання позивач не з'явився. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за свої відсутності та відсутності позивача, позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав. Відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши зібрані в справі письмові докази, вважає за можливе винести рішення у підготовчому судовому засіданні у зв'язку з існуванням визначених ч.3 ст.200 ЦПК України умов та позовні вимоги задовольнити з огляду на наступне. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 02 червня 2016 року відповідач [PERSON] отримав у борг від позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 600 000,00 грн. із терміном повернення до 01.06.2017 року, про що відповідачем було складено відповідну розписку (а.с. 3). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, такої позиції дотримується Верховний Суд України у правовому висновку прийнятого у Постанові ВСУ від 18.09.2013 р. по справі 6-63цс13. Статтею 207 ЦК України передбачено, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. З врахуванням вказаних вимог закону, наявності дій по передачі кошів і їх отримання відповідачем згідно розписки між позивачем і відповідачем укладено правочин, який по суті є договором позики. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 1 ст. 1047 ЦК). Частиною 2 ст. 1047 ЦК України допускається пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно даної розписки, позичальник [PERSON] зобов'язався повернути суму позики 01.06.2017 року, однак, в порушення умов договору позики, взяті на себе зобов'язання не виконав і не повернув належні Позивачу грошові кошти. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Отже, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що Відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконав, а отже зобов'язаний повернути Позивачу суму боргу за договором позики від 02.06.2016 року. Згідно ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі - 6000,00 грн.

Outcome: approved