Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

В листопаді 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували у шлюбі, який було розірвано між ними відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11.01.2018 року. Від сумісного життя сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Відповідач на утримання сина матеріальної допомоги добровільно не надає, жодним чином не приймає участі у вихованні дитини. В звязку з вищевикладеним позивач звернулася з даним позовом до суду та просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частки від усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня подання заяви до суду до повноліття. Представник позивача\~[PERSON]\~-\~адвокат [PERSON] до судового засідання не зявилася, надала суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити в повному обсязі, а також стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн., докази їх оплати будуть надані протягом пяти днів з дня ухвалення рішення. Відповідач [PERSON] до\~судового засідання\~не зявився,\~надав суду\~заяву,\~відповідно до\~якої позовні\~вимоги визнав частково, не заперечив щодо стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів.Крім того, відповідачем було надіслано на адресу суду відзив на позовну заяву про часткове визнання позову (а.с. 26-28). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано між ними відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11.01.2018 року (а.с. 46-47). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії 1-АМ № 230236, де батьком зазначено відповідача [PERSON] (а.с. 4). Неповнолітній син [PERSON] проживає разом з матірю [PERSON] (а.с. 8). Відповідач [PERSON] є інвалідом ІІІ групи, що стверджується пенсійним посвідченням №118624 (а.с. 35) та проживає за адресою: [INFO] разом зі своєю матірю [PERSON], яка є пенсіонеркою (а.с. 32-34, 36). Відповідач [PERSON] працює вязальником схемних джгутів, кабелів та шнурів в ДП «Електричні системи», його сукупний дохід за період з 16.02.2018 року по 31.10.2018 року склав 80607,25 грн. (а.с. 37). За таких обставин суд прийшов до висновку, що між сторонами виникли правовідносини врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов'язку батьків утримувати дитину і його виконання. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобовязані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштівта інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аналізуючи вказані\~вище норми\~права та\~встановлені в\~судовому фактичні\~обставини справи,\~а саме\~стан здоровя\~та вік\~дитини,\~на утримання\~якої стягуються\~аліменти (станом\~на день\~розгляду справи\~дитині 14\~повних років),\~відсутність у\~дитини самостійного\~доходу чи\~заробітку,\~що дитина\~проживає разом\~із матірю\~-\~позивачем по\~справі,\~а батько\~проживає окремо,\~матеріальне становище\~позивачки,\~суд вважає,\~що позивачка\~самостійно не може забезпечити необхідне утримання сина, його фізичний, інтелектуальний, моральний, культурний, духовний і соціальний розвиток. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд, визначаючись щодо розміру аліментів, враховує те, що відповідач [PERSON] є працездатною особою, має постійну роботу та щомісячний дохід, інших утриманців не має, тобто може надавати матеріальну допомогу на утримання сина, а також зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, взаємний обовязок батьків по їх утриманню, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає справедливим та обґрунтованим визначити аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття, з дня подачі позовної заяви, а саме з 05.11.2018 року (відповідно до ст. 191 СК України), задовольнивши таким чином частково позовні вимоги. Суд вважає визначити аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно виходячи з того, що закон визначає аліменти саме як кошти на утримання дитини. Тому, встановивши розмір щомісячного доходу відповідача, а також реальні потреби щодо належного утримання дитини і виходячи з цього вважає, що розмір ј частки доходів, які будуть стягуватись з платника, яка за певних обставин може фактично бути незначною, проте в грошовому еквіваленті є абсолютно достатньою. Оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору, тому згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 704,80 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial