Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

В квітні 2021 року [PERSON] звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до М(Т)СБ України, третя особи без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] , про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, в обґрунтування якого вказав, що 18.10.2018 року, близько 21 години 05 хвилин, [PERSON] , керуючи автомобілем «ЗАЗ 110280» д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по проїзній частині вул. Купріна зі сторони вул. Митрополита Шептицького в напрямку до пров. Купріна м. Хмельницького, здійснив наїзд передньою частиною автомобіля на пішохода [PERSON] , який перетинав проїзну частину вул. Купріна м. Хмельницького по нерегульованому пішохідному переході з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля «ЗАЗ 110280» д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав тілесні ушкодження, у зв`язку з чим протягом тривалого часу лікувався амбулаторно, окрім того з 15.11.2018 по 14.11.2018, 29.07.2020 по 31.07.2020 та з 05.11.2020 по 09.11.2020 перебував на лікуванні стаціонарно і переніс дві операції. За період лікування позивачем понесені витрати в сумі 52808,02 грн., з яких 6000грн. відшкодовано винуватцем ДТП. Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04.02.2020 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент вчинення ДТП застрахована не була, договір обов`язкового страхування не укладався. Враховуючи вищевикладене, просить стягнути з М(Т)СБ України 46808,02 грн. витрат на лікування. В судовому засіданні позивача та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надав відзив на позов, в якому зазначив, що позивач та/або третя особа не звертався М(Т)СБ України із заявою про настання страхового випадку, чип позбавив страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її виникнення або розмір заподіяної, просить в задоволенні позову відмовити. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні при вирішення спору покладається на розсуд суду, при цьому зазначив, що неодноразово пропонував позивача добровільно відшкодувати шкоду, проти позивач вказав, що розмір шкоди визначить суд. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Судом встановлено, що 18.10.2018 року, близько 21 години 05 хвилин, [PERSON] , керуючи автомобілем «ЗАЗ 110280» д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по проїзній частині вул. Купріна зі сторони вул. Митрополита Шептицького в напрямку до пров. Купріна м. Хмельницького, здійснив наїзд передньою частиною автомобіля на пішохода [PERSON] , який перетинав проїзну частину вул. Купріна м. Хмельницького по нерегульованому пішохідному переході з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля «ЗАЗ 110280» д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді: - перелому проксимальних епіметафізів великогомілкових кісток лівої та правої гомілок, перелому головки правої малогомілкової кістки, часткового розриву передньої та задньої хрестоподібних зв`язок лівого колінного суглобу, накопичення крові в лівому колінному суглобі, саден обох колінних суглобів, крововиливу правого гомілково-ступневого суглобу, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; - рани правої тім`яної ділянки голови, що за своїми ознаками відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; - саден правої скроневої ділянки голови, правої лобно-скроневої ділянки голови, правого передпліччя, правої кисті в проекції 2-го п`ясно-фалангового суглобу шкіри, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень. Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04.02.2020 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент вчинення ДТП застрахована не була, договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності не укладався. 21 липня 2015 року Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, прийняла рішення про збільшення страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, визначивши ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 100 000 грн. Згідно з частиною третьою статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Відповідно до підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно зі статтею 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону потерпілим - юридичним особам страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну. Статтями 22, 23 Закону № 1961-ІV визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого. Відповідно до ст. 24 Закону № 1961-ІV у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Згідно з пунктами 34.1, 34.2 статті 34 Закону № 1961-ІV страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. За змістом пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-ІV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, -МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Відповідно до підпункту 37.1.3 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-ІV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19), міститься правовий висновок про те, що потерпіла особа не зобов`язана звертатися до особи, у якої застраховано цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди. Таке право, враховуючи висновок, викладений у рішенні Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп/2002, може бути реалізоване безпосередньо шляхом подання відповідного позову до суду. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами в залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту. У підпункті 37.1.3 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-ІV передбачено іншу підставу для відмови у відшкодуванні - невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на його отримання, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Таким чином, у зазначеній нормі втілено загальний принцип недопустимості формального підходу до вирішення питання про здійснення або нездійснення компенсації і надання пріоритету зовнішній формі юридично значущих дій або бездіяльності над їх змістом і наслідками. Адже підставою для відмови у відшкодуванні визнаються не будь-які порушення регламентованої цим законом процедури, а лише ті, що призвели до неможливості встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для здійснення виплат і визначення їх розміру. Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.5-6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з нормою ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2). Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3). Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав тілесні ушкодження, у зв`язку з чим лікувався амбулаторно, окрім того з 15.11.2018 по 14.11.2018, 29.07.2020 по 31.07.2020 та з 05.11.2020 по 09.11.2020 перебував на лікуванні стаціонарно і переніс дві операції, а саме 30.07.2020 та 06.11.2020. За період лікування позивачем понесені витрати в сумі 52808,02 грн., з яких 6000грн. відшкодовано винуватцем ДТП. Витрати на лікування потерпілого [PERSON] в сумі 46 808 гр. 02 коп. та необхідність їх здійснення підтверджені документально відповідними закладами охорони здоров`я. Враховуючи вищевикладене, з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь [PERSON] 46 808 грн. 02 коп. матеріальної шкоди (витрат на лікування). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 908,00грн.

Outcome: approved