Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

В листопаді 2013 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до ТОВ «Укрспецторг групп», [PERSON] та, в подальшому уточнивши свої позовні вимоги, просили визнати недійсними прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна, яке належить [PERSON], а саме земельної ділянки загальною площею 1500 кв.м., будівельних матеріалів та обладнання, які були використані в будівництві житлового будинку та надвірних споруд, що знаходяться в [ADDRESS], які проведені ТОВ «Укрспецторг групп» 04 листопада 2013 року та відповідно до ст.216 ЦК України вирішити питання про повернення отриманого в результаті правочину. Позовні вимоги мотивували тим, що прилюдні торги з реалізації даного нерухомого майна, проведені з численними порушеннями норм діючого законодавства України. Зазначили, що у [PERSON] був борг перед [PERSON] та [PERSON], який стягнутий рішенням суду. З метою погашення даного боргу було оголошено торги про реалізацію земельної ділянки, площею 1500 кв.м., будівельні матеріали та обладнання, які були використані в будівництві житлового будинку та надвірних споруд, що знаходяться за адресою [ADDRESS]. Проте, [PERSON] не мала інформації про накладення арешту на зазначене майно та передачу вказаного майна на продаж з прилюдних торгів, 22.10.2013 року вона звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця. Також сторони зазначили, що арешт, оцінка та продаж даного майна повинні були стосуватися лише 1/2 частини земельної ділянки та будинку, оскільки земельна ділянка набувалися, а будинок був побудований подружжям позивачів, які зареєстрували шлюб 30.12.1994 року,майно є їх спільною власністю згідно ст. 60 СК і їх частки у відповідності до ст.370 ЦК України є рівними. На думку позивачів прилюдні торги належить визнати недійсними оскільки у відповідності до ст.ст.366 та 371 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, в разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може заявити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Також позивачка [PERSON] стверджує, що до проведення торгів вона розрахувалася зі стягувачем [PERSON], та частково розрахувалася зі стягувачем [PERSON] в інтересах яких, як вбачається з тексту листа, проводилась реалізація арештованого майна. Крім того, державним виконавцем невірно висвітлені дані про майно, оскільки будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] вже збудований. Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 07 лютого 2014 року у задоволені позовних вимог відмовлено у повному обсязі. Не погоджуючись з даним рішенням [PERSON] та [PERSON] подали до суду апеляційну скаргу в якій просили рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким повністю задовольнити їх позовні вимоги. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянти зазначають, що рішення винесено з порушенням норм ст.41 Конституції України, ст.ст.321, 346, 366, 371 ЦК України, ст.379 ЦПК України, ст.ст.38, 39, 55, 56, 57, 62 Закону України «Про виконавче провадження», ст.60 СК України, п.п.3.6, 3.8, 3.9 «Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна». На думку апелянтів судом не було взято до уваги пояснення, щодо належності спірного домоволодіння подружжю, а борг мала лише [PERSON], тобто, торги були проведені без визнання частки боржника в спільній сумісній власності подружжя відповідно до ст.379 ЦПК України, арешт, оцінка та продаж повинні були стосуватись лише частини земельної ділянки та будинку. Також виконавцем оцінка будинку була проведена, як будівельних матеріалів, хоча фактично будинок побудований з відповідного дозволу та має 100% готовності. Крім того, судом не було звернуто увагу на той факт, що [PERSON] частково погасила борг перед стягувачами до проведення торгів, проте торги не були скасовані, як цього вимагає ст.ст.38, 39 Закону України «Про виконавче провадження» та ТОВ «Укрспецторг групп» неправдиво висвітило дані про майно, що є підставою для визнання торгів недійсними. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду справи судом не виявлено порушень під час проведення процедури реалізації арештованого майна, та продажу його на прилюдних торгах, порушення, на які посилалися позивачі, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не тягнуть за собою визнання недійсними результатів прилюдних торгів. У рішенні судом зазначено, що порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень передбачених Законом України «Про виконавче провадження», щодо призначення торгів, визначення вартості чи оцінки майна, підлягають оскарженню в порядку передбаченому цим Законом, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів не дійсними. Проте з даним висновком не може погодитись колегія суддів апеляційного суду. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 30 грудня 1994 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб (а.с.13), який на даний час не розірвано. За час шлюбу, а саме 12 червня 1997 року, [PERSON]. придбала земельну ділянку площею 0,15 га, по [ADDRESS], на який [PERSON] отримала технічний паспорт (а.с.23-33). В Новозаводському відділі державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції перебувало зведене виконавче провадження №35997808 з виконання виконавчого листа №2/2515/11962/2012 від 22.11.2012 року та виконавчого листа № 2/2515/10341/2012 від 25.10.2012 року виданих Новозаводським районним судом м.Чернігова про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] - 104 908 грн. 87 коп., [PERSON] - 22 813 грн. 25 коп., а всього в сукупності 127722 грн. 12 коп.(а.с.162) Головним державним виконавцем 22.11.2012 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2/2515/11962/2012 від 22.11.2012 року, встановлено боржнику строк для самостійного виконання та було накладено арешт на все мано боржника, про що повідомлено [PERSON] (а.с.121-126). У встановлений державним виконавцем строк для добровільного виконання боржник рішення не виконувала та у відповідності до ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» було розпочате примусове виконання рішення. В подальшому, державним виконавцем було з'ясовано що за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку по вул.Черняховського, площею 0,1500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та квартира [ADDRESS]. Згідно розширеного витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна вищевказаний об'єкт (квартира [ADDRESS]) нерухомості перебуває в іпотеці ПАТ «Укрексімбанк» (а.с.156-157, 160). В грудні 2012 року державним виконавцем Новозаводського відділу ДВС ЧМУЮ складено акти опису квартири [ADDRESS] та земельної ділянки [ADDRESS], площею 0,1500 га, під час акту опису і арешту земельної ділянки було встановлено, що на ній перебуває житловий будинок, про що зроблена відповідна відмітка в акті опису й арешту майна, копії яких направлено позивачці [PERSON] рекомендованою кореспонденцією. В подальшому 27 червня 2013 державним виконавцем Головному управлінню юстиції у Чернігівській області надіслано заявку, щодо передачі майна на реалізацію земельної ділянки [ADDRESS] в м.Чернігові. Звіт було повернуто на доопрацювання. 03 вересня 2013 року повторно направлено заявку щодо передачі даного майна на реалізацію.(а.с.161) Спірне майно було передано Чернігівській філії ТОВ «Укрспецторг групп» за договором №26-0263/13 для надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого майна для реалізації за результатами голосування відповідної конкурсної комісії (а.с.151-152) Повідомлення про проведення прилюдних торгів були направлені сторонам виконавчого провадження та державному виконавцю. Згідно протоколу №26-0263/13 проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна (предмета іпотеки), яке належить [PERSON], 04 листопада 2013 року відбулися торги, переможцем яких стала [PERSON], купивши дане домоволодіння за 997300 грн. 00 коп. (а.с.150). Порядок реалізації арештованого майна передбачений Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року №74/5, Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 15 липня 1999 року №42/5 і зареєстрованого Міністерством юстиції України 19 липня 1999 року №480/3773, та Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року №68/5 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 листопада 1999 року №745/4038. Відповідно до п.1.2 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна за заявкою державного виконавця організовує і проводить спеціалізована організація, з якою органом державної виконавчої служби укладено відповідний договір. Пунктом 3.2 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна визначено, що спеціалізована організація проводить прилюдні торги за заявкою державного виконавця, в якій зазначається початкова вартість майна, що виставляється на торги, за експертною оцінкою та інші відомості, передбачені Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року N74/5, зареєстрованим в Мін'юсті України 15 грудня 1999 року за N865/4158 (із змінами і доповненнями). Згідно до вимог п.3.5 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна спеціалізована організація, що проводить публічні торги, не пізніше як за 15 днів до дня проведення публічних торгів публікує в порядку, визначеному Положенням про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 20 травня 2003 року N43/5, зареєстрованим у Мін'юсті 21 травня 2003 року за N388/7709 (зі змінами), на відповідному веб-сайті інформацію про нерухоме майно, що реалізується. Оголошення про проведення прилюдних торгів має бути розміщене не пізніше семи днів з моменту укладення договору про реалізацію майна, а у випадку проведення повторних торгів - не пізніше семи днів з моменту переоцінки майна. Одночасно ця інформація може бути розміщена в засобах масової інформації. Відповідно до п.3.11 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, спеціалізована організація письмово повідомляє державного виконавця, стягувача та боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна. Як зазначено в п.30 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5 під час розгляду позову про визнання публічних торгів недійсними і витребування майна в особи, яка придбала його на торгах, суд має дати оцінку тому, чи є порушення, на які посилається позивач, суттєвими та чи вплинули вони на результат торгів. У зв'язку із цим позов про визнання публічних торгів недійсними, пред'явлений особою, права і законні інтереси якої не були порушені внаслідок відступлення від встановленого законом порядку проведення торгів, і обґрунтовані такими обставинами позовні вимоги власника про витребування проданого на торгах майна задоволенню не підлягають. У разі наявності підстав для визнання публічних торгів недійсними у первісний стан шляхом реституції повертаються сторони договору - організатор торгів та їх переможець. Отже, після цього майно підлягає повторному продажу з публічних торгів відповідно до порядку, встановленого для виконання судового рішення, оскільки задоволення позову про визнання торгів недійсними не скасовує судового рішення, для виконання якого такі торги були проведені. З рішення суду першої інстанції вбачається, що задоволенні позову з підстав порушення прав [PERSON] судом відмовлено, оскільки спірне майно не поділено в натурі. Проте з даним висновком суду не можна погодитись виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відмовляючи в позові з цих підстав, суд не звернув уваги на те, що за своєю правовою природою прилюдні торги є правочином договору купівлі-продажу. Отже, позивач [PERSON], як співвласник спірного майна згідно презумпції спільності майна подружжя має право на оспорення цього правочину. Спірна земельна ділянка, будівельні матеріали та обладнання, які були використані в будівництві житлового будинку та надвірних споруд набуті за час шлюбу і є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], відтак, при проведенні прилюдних торгів з продажу зазначеного майна, права [PERSON] були порушені. Також помилковим є висновок суду з посиланням на Закон України «Про виконавче провадження», зазначивши, що призначення торгів, визначення вартості чи оцінки майна, підлягають оскарженню в порядку передбаченому цим Законом та мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів не дійсними. Позивачі, при поданні позову, посилались не лише на дії державного виконавця, але й на порушення процедури проведення прилюдних торгів та знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги стосовно порушення порядку проведення прилюдних торгів. Зокрема, при проведенні прилюдних торгів з реалізації майна позивачів було порушено Тимчасове положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5, оскільки нерухомим майном є лише земельна ділянка площею 0,15 га, а будівельні матеріали та обладнання, які були використані в будівництві житлового будинку та надвірних споруд, як рухоме майно, мали бути реалізовані згідно Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 15 липня 1999 року № 45/5. Ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до договорів купівлі-продажу, такий договір може визнаватись недійсним у судовому порядку з підстав недодержання у момент його вчинення вимог, які встановлені ч.ч.1-3,6 ст.203 ЦК України (ч.1 ст.215 цього Кодексу). За змістом ч.1 ст.215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, а, відтак, підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням. За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що при реалізації майна з прилюдних торгів допущено встановлений порядок, в зв'язку з чим рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 07 лютого 2014 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову. Суд не може вирішити питання про повернення майна, оскільки, згідно позовної заяви позивачів, ними не зазначено належними відповідачами у справі всіх стягувачів у виконавчому провадженні про стягнення боргу з [PERSON], вказане залишилося і поза увагою суду першої інстанції, тобто суд вирішив справу без участі у справі осіб, права та інтереси яких зачіпає зазначений спір. Пунктом п.5.12.9 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 15.12.1999 за № 865/4158 кошти від реалізації арештованого майна, вносяться на депозитний рахунок органу, після чого державним виконавцем здійснюється їх розподіл у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Статтею 43 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок розподілу коштів стягнутих державним виконавцем з боржника. З матеріалів справи вбачається, що кошти отримані з прилюдних торгів у сумі 997300 грн. 00 коп., що перераховані [PERSON] розподілені між стягувачами, вирахувано також обов'язкові платежі на користь держави, виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій та залишок складає 767056 грн. 09 коп. Повернення арештованого майна передбачає повернення ними коштів сплачених [PERSON] При цьому, саме стягнення коштів зі стягувачів призведе до повернення сторін до первісного стану, що існував до укладення правочину, який визнаний недійсним. Таким чином, виручені кошти в ході проведення державною виконавчою службою виконавчих дій по реалізації з торгів арештованого майна, отримали стягувачі у виконавчому провадженні, і реалізація спірного майна з аукціону проводилась з метою задоволення вимог стягувачів у виконавчому провадженні, тобто саме стягувачі є вигодонабувачем за вказаним вище правочином, який визнаний недійсним. Залучення всіх зацікавлених осіб до участі у даній справі не належить до компетенції апеляційної інстанції, а тому апеляційний суд позбавлений можливості усунути порушення процесуального закону, в зв'язку з чим згідно п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] та відмови в задоволенні вимоги про повернення отриманого в результаті правочину.

Outcome: partial