Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

В квітні 2017 року [PERSON] пред'явила позов до [PERSON] про надання дозволу на оформлення проїзного документа та дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька. Свої вимоги мотивувала тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. На підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду від 4 листопада 2013 року шлюб між ними було розірвано. Від даного шлюбу вони мають дитину - доньку [PERSON], [INFO] З квітня 2013 року донька почала хворіти, діагноз ювенільний ревматоїдний артрит олігоартикулярний варіант, хронічний артрит обох колінних та гомілково-стопних суглобів. На даний час хвороба прогресує і дитині необхідне постійне курсове лікування два рази на рік в місті Дебрецен Угорщина. У зв'язку з цим позивачка просила надати їй дозвіл на оформлення проїзного документа дитини для виїзду за кордон та дозвіл на багаторазові тимчасові виїзди дитини до Угорщини та інших країн шенгенського простору в супроводі матері та до досягнення нею повноліття. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 24 травня 2017 року позов задоволено. Надано дозвіл [PERSON] на оформлення проїзного документа для виїзду за кордон [PERSON], [INFO], без згоди батька. Надано дозвіл на багаторазові тимчасові виїзди з України до Угорщини та інших країн шенгенського простору [PERSON], [INFO], без згоди батька і до досягнення дитиною повноліття. На це рішення відповідач [PERSON] подав апеляційну скаргу. Зазначає, що прохання позивачки про необхідність лікування за кордоном є надуманими та нічим не підтвердженими, що позбавляє батька брати участь у спілкуванні та вихованні дитини. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. У судовому засіданні в апеляційній інстанції відповідач та його представник скаргу підтримали та просили задовольнити. Позивачка проти скарги заперечила та просила її відхилити. Сторони також намагалися укласти мирову угоду та подати її на затвердження суду, однак не досягли згоди щодо всіх її істотних умов. У судовому засіданні в апеляційній інстанції відповідач частково позовні вимоги визнав, не заперечив щодо виготовлення проїзних документів на дитину, а також щодо надання дозволу на виїзд дитини до Угорщини в супроводі матері та перебування в цій країні протягом 69 днів у періоди, зазначені ним у проекті мирової угоди, підготовленої його представником. Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав. З матеріалів справи слідує, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. На підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду від 4 листопада 2013 року шлюб між ними було розірвано. Від даного шлюбу вони мають дитину - доньку [PERSON], [INFO] З квітня 2013 року донька почала хворіти, діагноз ювенільний ревматоїдний артрит олігоартикулярний варіант, хронічний артрит обох колінних та гомілково-стопних суглобів. На даний час хвороба прогресує і дитині необхідне постійне курсове лікування два рази на рік, яке на думку позивачки, краще проводити в місті Дебрецен Угорщина. На підтвердження цього позивачка надала витяги з історії хвороб педіатричного відділення Обласної дитячої лікарні міста Мукачева (а.с.1-14). Крім того, позивачка надала амбулаторні листи лікарсько - медичного центру Університету міста Дебрецен Угорщина щодо огляду [PERSON], [INFO], з яких слідує, що обстеження дитини ствердило анемію, ураження нирок, дитина не може ходити, та встановлено псоріатичний артрит (а.с.37-42). Згідно статті 11 Закону «Про охорону дитинства» батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч.2 ст. 150 СК України). Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. 2 ст. 155 СК України). У відповідності до статті 2 Закону «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну є паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (абз 3 ч.3 ст. 313 ЦК України). Відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМ України від 27 січня 1995 року N 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України, досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється; 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Отже, з вказаного слідує, що надаючи дозвіл на оформлення проїзного документа для виїзду за кордон та дозвіл на виїзд за кордон без згоди батька в супроводі матері суд першої інстанції правильно виходив з того, що дитина хворіє, потребує лікування і таке відповідатиме її інтересам, оскільки надасть додаткові можливості в лікуванні та оздоровленні дитини. Разом з тим, колегія суддів не погоджується з тим, що судом не ідентифіковані чітко держави прямування і часові проміжки перебування у цих державах неповнолітньої. При цьому колегія виходить з того, що позов пред'явлено у зв'язку з необхідністю лікування в місті Дебрецен Угорщина, в той час як дозвіл на виїзд надано до всіх країн шенгенсього простору. Крім того, із вимог позовної заяви слідує, що курсове лікування потрібне два рази на рік, в той час як місцевий суд надав дозвіл на виїзд за кордон без зазначення часового проміжку та до досягнення дитиною повноліття. Вказане не відповідає правам та інтересам батька, який також бажає брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, про що свідчить рішення органу опіки та піклування про надання права відвідувати доньку (а.с.70, 75) Колегія також констатує, що батько дитини [PERSON] вже надавав дозвіл на виїзд дитини за кордон, зокрема в період з 8 жовтня 2014 року по 8 листопада 2014 року, з 15 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року, з 3 травня 2016 року по 3 червня 2016 року, що спростовує доводи позивачки про те, що батько відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини за кордон для її лікування. Отже, враховуючи інтереси дитини щодо необхідності лікування та оздоровлення, а також інтереси обох батьків щодо участі у вихованні дитини, колегія суддів приходить до висновку, що рішення місцевого суду в частині надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька слід змінити: надати дозвіл на виїзд з України до Угорщини неповнолітній [PERSON], [INFO], без згоди батька [PERSON], в супроводі матері та перебування в цій країні кожного року на протязі 69 днів в періоди з 25 грудня 2017 року по 01 лютого 2018 року включно, з 05 червня 2018 року по 05 липня 2018 року, а також кожного наступного року до 31.08.2023 року. в решті рішення слід залишити без змін. .

Outcome: partial