Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 11 травня 2021 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 20 травня 2021 року. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної в наслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 16 липня 2020 року о 07.50 год в м. Перечин по вул. Ужгородській сталася дорожньо-транспортна пригода за участю відповідача, який керуючи автомобілем марки «Шкода Фабія», р/н [NUMBER] , не впевнився в безпечності при виконанні обгону, внаслідок чого скоїв зіткнення з попутним автомобілем «Рено Кенго», р/н [NUMBER] , який належить позивачу. Відповідно до постанови Перечинського районного суду Закарпатської області від 02 жовтня 2020 року по справі № 304/1080/20 винуватцем даної ДТП визнано відповідача, зазначена постанова суду набрала законної сили. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальним збитками. Відповідно до висновку №02/2021 від 10 лютого 2021 року автотоварознавчого дослідження діями відповідача позивачу завдана матеріальна шкода у розмірі 108 268,00 грн. Також позивачем сплачена вартість даного дослідження в розмірі 1 500 грн, що підтверджується рахунком № 02/2021 та квитанцією № 1 від 03.03.2021 року. Про настання страхового випадку було повідомлено МТСБУ, яким було виплачено позивачу страхове відшкодування в розмірі 46 905,38 грн, що підтверджується квитанцією від 25 листопада 2020 року. Таким чином загальна вартість невідшкодованої матеріальної шкоди становить 62 862,62 грн, що становить різницю між заподіяними позивачу збитками та розміром страхового відшкодування. На момент звернення з позовом до суду відповідачем дана різниця не відшкодована. Крім того, з метою захисту своїх прав позивач змушений був звернутися за правовою допомогою до адвоката та сплатив за його послуги грошову суму в розмірі 4 000 грн, що підтверджується квитанцією про оплату затрат на правову допомогу за № 3590310025 від 03.03.2021 року. На підставі вищенаведеного просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні фактичні обставини справи визнав в повному обсязі, однак вирішення позову залишив на розсуд суду. Дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши позицію сторін по справі, суд приходить до такого висновку. У судовому засіданні встановлено, що 16 липня 2020 року о 07.50 год в м. Перечин по вул. Ужгородській сталася дорожньо-транспортна пригода за участю відповідача, який, керуючи автомобілем марки «Шкода Фабія», р/н [NUMBER] , не впевнився в безпечності при виконанні обгону, внаслідок чого скоїв зіткнення з попутним автомобілем «Рено Кенго», номерний знак [NUMBER] , який належить позивачу. Відповідно до постанови Перечинського районного суду Закарпатської області від 02 жовтня 2020 року по справі № 304/1080/20 винуватцем даної ДТП визнано відповідача, зазначена постанова суду набрала законної сили (а. с. 9-11). Внаслідок даної ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальним збитками. Відповідно до висновку № 02/2021 від 10 лютого 2021 року авто-товарознавчого дослідження діями відповідача позивачу завдана матеріальна шкода у розмірі 108 268 грн (а. с. 16-29). Також судом встановлено, що позивачем сплачена вартість даного дослідження в розмірі 1500,00 грн., що підтверджується рахунком № 02/2021 та квитанцією № 1 від 03.03.2021 року (а. с. 54). В судовому засіданні встановлено, що про настання страхового випадку було повідомлено МТСБУ, яким було виплачено позивачу страхове відшкодування в розмірі 46 90,38 грн, що підтверджується квитанцією від 25 листопада 2020 року (а. с. 13-14). Таким чином загальна вартість невідшкодованої матеріальної шкоди становить 62 862,62 грн, що становить різницю між заподіяними позивачу збитками та розміром страхового відшкодування. На момент звернення із позовом до суду відповідачем дана різниця не відшкодована. Крім того, з метою захисту своїх прав позивач змушений був звернутися за правовою допомогою до адвоката та сплатив за його послуги грошову суму в розмірі 4 000 грн, що підтверджується квитанцією про оплату затрат на правову допомогу за № 3590310025 від 03.03.2021 року (а. с. 55-56). Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода завдана неправомірними діями майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка їх завдала. Частиною 1 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням безпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). При цьому, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», в п. 4 зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України , пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Пунктом 16 Постанови передбачено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Враховуючи, що в судовому засіданні було встановлено, що ДТП відбулось з вини відповідача [PERSON] , який на правовій підставі керував транспортним засобом, та між його діями та наслідками, що настали є безпосередній причинний зв`язок, що встановлено постановою Перечинського районного суду Закарпатської області від 02 жовтня 2020 року по справі № 304/1080/20, то сума відшкодування має бути стягнута саме з нього в розмірі спричиненої позивачу матеріальної шкоди, визначеної висновком автотоварознавчого експертного дослідження за відрахуванням суму сплаченої страховою компанією, тобто стягненню підлягає 62 862,62 грн. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідає положенням ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved