Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

В лютому 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свої вимоги мотивує тим, що 24.04.2017 року за договором позики відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 1336000 грн., що на момент передачі коштів було еквівалентно 50320,16 доларів США, за досягнутою домовленістю відповідач зобов`язався повернути кошти частинами до 31.12.2017 року згідно графіку передбаченого в п. 2 Договору. Однак відповідач не тільки порушив вищезазначений графік повернення грошей, а й не повернув усю суму в термін передбачений договором. Сума боргу відповідача складає 464331,63 грн., що еквівалентно 17079,87 доларів США. Крім того, за період 01.01.2018 - 19.02.2019 (415 днів) сума трьох відсотків річних за договором складає 15838,16 грн. Також, відповідно до договору за невиконання чи не повне виконання грошових зобов`язань у строки, передбачені договором, позичальник має сплатити пеню у розмірі 0,2 % від несплаченої вчасно суми за кожен день прострочення зобов`язань. У зв`язку з чим загальна сума пені за договором складає 339890,75 грн. Отже, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики з урахуванням суми основного боргу, процентів та пені в сумі 819123,75 грн. А також, просить стягнути з відповідача на свою користь витрати по сплаті судового збору в розмірі 8201,00 грн. Відповідачем надано відзив на позовну заяву, яким він заперечив щодо позовних вимог, вказав, що відповідач виконав усі боргові зобов`язання за договором позики від 24.04.2017 що підтверджується відповідними розписками. Позивачем надано відповідь на відзив, де ним вказано, що відповідач не виконав взяв на себе зобов`язання, оскільки ним виплачено борг за нішу особу. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили його задовольнити, вказали, що 24.04.2017 позивач позичив кошти двом особам, відповідачу та [PERSON] Відповідач повернув частину коштів по своєму боргу і частину боргу за [PERSON] Щодо примітки в нотаріальній заяві про зняття арешту з квартири, про те, що начебто позивач не має майнових претензій до відповідача по договору позики від 24.04.2017, то дана заява потрібна була для того, щоб зняти арешт з квартири для її продажу, а кошти отримані за продаж було частково повернуто заборгованість за вказаним договором. Представник відповідача в судовому засіданні, проти позову заперечила, просила відмовити в його задоволенні, вказала, що відповідач виконав взяті на себе грошові зобов`язання, що підтверджується трьома розписками та нотаріальною заявою про відсутність майнових претензій. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 квітня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 1336000 (один мільйон триста тридцять шість тисяч) гривень 00 копійок, що еквівалентно за курсом вказаним на день укладення договору 50320,16 (п`ятдесят тисяч триста двадцять) доларів США 16 центів, за досягнутою домовленістю відповідач зобов`язався повернути кошти частинами до 31.12.2017 року згідно графіку передбаченого в п. 2 Договору. Згідно з розпискою [PERSON] отримав від [PERSON] , за договором позики грошей від 24.04.2017 року, грошові кошти в сумі 170000 (сто сімдесят тисяч гривень), як повернення позики. (а.с. 29). 13.12.2017 року [PERSON] одержав від [PERSON] отримав грошові кошти у сумі 735080 (сімсот тридцять п`ять тисяч вісімдесят гривень) як сплату заборгованості за договором позики грошей від 24.04.2017 року, що підтверджується копією розписки. (а.с. 27). 24 квітня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошей, відповідно до якого [PERSON] передав у власність, а [PERSON] отримав у власність гроші в сумі 688000,00 (шістсот вісімдесят вісім тисяч) грн., що еквівалентно за курсом вказаним на день укладення договору 25913,38 (двадцять п`ять тисяч дев`ятсот тринадцять) доларів США 138 центів, за досягнутою домовленістю відповідач зобов`язався повернути кошти частинами до 16.12.2017 року згідно графіку передбаченого в п. 2 Договору. 13.12.2017 року [PERSON] складено розписку про отримання грошових коштів у розмірі 688000 грн. від [PERSON] як сплату заборгованості [PERSON] перед ним за договором позики грошей № 2 від 24.04.2017 року. (а.с.28). 13.12.2017 [PERSON] подав нотаріально засвідчену заяву про зняття заборони на нерухоме майно, припинення іпотеки та зазначив, що в зв`язку з виконанням Позичальником [PERSON] усіх зобов`язань за договором позики грошей від 24.04.2017. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно правових висновків Верховного Суду України, висловлених в постановах від 18 вересня 2013 р. по справі № 6-63цс13, від 11 листопада 2015р. по справі № 6-1967цс15, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Суд не приймає заперечення відповідача та його представника щодо того, що розписка від 13.12.2017 де вказане прізвище боржника [PERSON] , вчинена на виконання грошового зобов`язання між сторонами, оскільки там вказано інший номер договору позики та інший боржник. Крім того, суд приходить до висновку, що нотаріальна заява позивача,про те, що в зв`язку з виконанням Позичальником [PERSON] усіх зобов`язань за договором позики грошей від 24.04.2017 не може вважатись доказом виконання грошового зобов`язання в повному обсязі, оскільки така заява подавалась з метою зняття заборони на відсудження нерухомого майна та припинення іпотеки нерухомого майна власником якого була [PERSON] . Таким чином, оскільки відповідач належним чином добровільно не виконав умови договору позики та всупереч вимогам цивільного законодавства до цього часу не повернув борг за вказаним договором, даних, які б свідчили про повернення відповідачем всієї суми заборгованості позивачу судом не встановлено, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 464331,63 грн. Щодо стягнення трьох відсотків річних та пеніза договором слід зазначити наступне. У відповідності до п. 8 договору позики грошей від 24.04.2017 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] , за невиконання чи неповне виконання грошових зобов`язань у строки, передбачені цим договором, позичальник сплачує пеню у розмірі 0,2 % від несплаченої вчасно суми за кожен день прострочення зобов`язання. Згідно наданого позивачем розрахунку, загальна сума процентів за договором за період 01.01.2018 - 19.02.2019 (415 днів) складає 15838,16 грн. Крім того позивач просить стягнути, передбачену договором, пеню у розмірі 0,2 % від несплаченої вчасно суми за кожен день прострочення зобов`язань у розмірі 339890,75 грн. Частиною 2 ст. ст. 625 ЦПК УкраїниУкраїни встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При розгляді справ про передбачену ст. 625 ЦПК України відповідальність за порушення грошового зобов`язання слід з`ясувати: чи існує зобов`язання між сторонами, чи це зобов`язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов`язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті. Відповідно до положень ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Оскільки, договором позики грошей від 24.04.2017 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] передбачено, що позичальник сплачує пеню у розмірі 0,2 % від несплаченої вчасно суми за кожен день прострочення зобов`язання, то заявлені вимоги щодо стягнення 3 % річних є подвійною цивільно-правовою відповідальністю. Тому за встановлених обставин суд приходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам у розмірі 15838,16 грн., та задоволення позову в частині стягнення пені 0,2 % від несплаченої вчасно суми за кожен день прострочення зобов`язання. Згідно ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Разом з цим, суд не може погодитись з розрахунком суми пені, оскільки кількість днів прострочення становить - 365, а не 366, як вказує позивач в розрахунку, таким чином загальна сума пені за договором складає 338962,90 грн., та підлягає стягненню з відповідача. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору 8033,93 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial