Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

В квітні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], змінивши свої позовні вимоги (том №1 а.с. 103-106) в позові вказала, що [INFO]., в с. Іванівка Вінницького району померла її мати [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина, яка в тому числі складається з частини будинку, що знаходиться в [ADDRESS] з належними господарськими будівлями і спорудами. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є [PERSON] - чоловік спадкодавиці, [PERSON] - син спадкодавиці, [PERSON]- дочка спадкодавиці. [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї дружини, так як на день її смерті проживав та був зареєстрований з нею за однією адресою. Позивачка [PERSON] також прийняла спадщину після смерті матері шляхом подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. [PERSON] спадщину після смерті матері не прийняв, так як не звертався до нотконтори з заявою про прийняття спадщини. Отримати свідоцтво про право на спадщину за законом позивачка [PERSON] не має змоги, так як нотаріус відмовляє у видачі вищезгаданого документу з огляду на те, що свідоцтво про право власності на спадковий будинок не зареєстровано в КП ВООБТІ та видано на ім'я [PERSON], як на голову колгоспного двору, також є певні розбіжності в написанні імені та по-батькові спадкодавиці в свідоцтві про смерть та в свідоцтві про народження [PERSON] в графі «матір». А саме в свідоцтві про смерть вказано, що померла [PERSON], а в свідоцтві про народження позивачки в графі «мати» зазначено [PERSON]». Спірне домоволодіння відноситься до категорії колгоспного двору. Позивачка [PERSON]та її брат [PERSON] втратили право на частку в майні вищезгаданого колгоспного двору, так як вибули з двору ще до 1986р. і на протязі 3-х років у відповідності до ст.126 ЦК УРСР в редакції 1963р. не витребували належну їм частку у майні двору.Тому, частка [PERSON], в будинку, на яку відкрилася спадщина, становить 1/2. Позивачка [PERSON] вважає, що кожен із спадкоємців першої черги за законом відповідно має право на 1/2 від 1/2 частки спадкового майна і розмір частки кожного з них у спадковому майні після смерті [PERSON] становить 1/4 частки. Тому, позивачка [PERSON], з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог (том №2 а.с. 3) просила суд встановити факт, що померла [PERSON] доводилася їй рідною матір'ю; встановити, що розмір частки члена колгоспного двору - [PERSON] в спірному будинку становить 1/2 частка; визнати за позивачкою право власності в порядку спадкування на 1/4 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що знаходиться в [ADDRESS] Вінницької області. До початку розгляду справи по суті відповідач [PERSON] заявив зустрічну позовну заяву до [PERSON], [PERSON] про встановлення факту постійного проживання із спадкодавем на час відкриття спадщини та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. Свій позов мотивує тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] [PERSON] є спадкоємцем першої черги, як і відповідачі. На час відкриття спадщини [PERSON] постійно проживав зі спадкодавцем, здійснював її поховання. 21 травня 2014 року [PERSON] звернувся до Вінницької районної державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, надавши довідку Іванівської сільської ради Вінницького району Вінницької області на підтвердження факту його постійного проживання зі спадкодавцем, однак йому було відмовлено у проведенні відповідних дій у зв'язку з пропуском шестимісячного строку на подання відповідної заяви, також в письмовій відмові нотаріуса вказано те, що нотаріус не має підстав вважати спадкоємця [PERSON] таким, що проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, так як у паспорті [PERSON] відсутня відповідна відмітка, а надана довідка сільської ради не є достатнім доказом факту прийняття спадкоємцем спадщини. До складу спадкового майна після смерті [PERSON] входить ? частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташована за адресою: [ADDRESS]. В матеріалах цивільної справи є належні докази того, що членами колгоспного двору були зареєстровані в будинку [PERSON] та спадкодавець [PERSON] Тому частка спадкодавця [PERSON] становить 1/2 частки спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Так як [PERSON] є одним із трьох спадкоємців за законом, то відповідно успадковує 1/3 частину спадкового майна, що становить 1/6 частку спадкового житлового будинку. З огляду на вищезазначене [PERSON] просив суд ухвалити рішення, яким встановити факт постійного проживання [PERSON] з [PERSON] на час відкриття спадщини, а саме станом на 28 червня 2013 року за адресою: [ADDRESS] визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частку спірного житлового будинку, господарських будівель і споруд в порядку спадкування за законом. В зв'язку із смертю відповідача [PERSON], відповідно до ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 24.04.2015 року в якості правонаступника відповідача [PERSON], було залучено [PERSON], який пред'явив зустрічний позов до [PERSON] про визначення розміру частки в майні колгоспного двору та про визнання права власності на спадкове майно (том 1 а.с. 157, 162-164). Зустрічний позов [PERSON] мотивований тим, що [INFO] помер відповідач по справі [PERSON].(його дідусь), який відповідно до заповіту від 11.09.2013 року заповів [PERSON] усе своє майно, в тому числі житловий будинок господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] Вінницької області. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є [PERSON], яка доводилася рідною дочкою спадкодавця. Спадкоємець за заповітом [PERSON] своєчасно звернувся з заявою про прийняття спадщини за заповітом, а [PERSON], із заявою про відмову від спадщини на обов'язкову частку. В нотаріальній конторі [PERSON] не має змоги оформити спадщину на вищезазначений будинок на своє ім'я, оскільки згідно свідоцтва про право власності, вказаний будинок належав [PERSON] як голові колгоспного двору і є спільною власністю членів колгоспного двору. Таким чином, для визначення частки у спадковому майні, що залишилося після смерті [PERSON] слід визначити розмір частки кожного члена колгоспного двору в майні двору. Станом на 01.01.1991р. в господарстві [PERSON] були зареєстровані дідусь та його дружина [PERSON], а [PERSON] та її брат [PERSON] вибули з двору ще до 1986 року, тому кожен з них не набув право на 1/2 частку у майні колгоспного двору, в тому числі на спірний будинок з господарськими будівлями і спорудами. Враховуючи наведене, [PERSON] та [PERSON] (діти голови двору) як такі, що вибули з двору ще до 1986 р. і на протязі 3-х років не витребували свою частку у майні колгоспного двору, втратили право на частку в майні двору. Тому частка [PERSON] та його дружини [PERSON] в майні двору, зокрема в будинку, є рівними і складають по ? кожному. Таким чином, спадкуванню підлягає 1/2 частина будинковолодіння, в [ADDRESS], а іншу 1/2 частку будинку, яка належала як члену колгоспного двору [PERSON], після її смерті успадкувала за законом [PERSON] шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотконтори. В зв'язку з цим [PERSON] просить суд, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (том №2 а.с. 2) встановити, що розмір часток членів колгоспного двору [PERSON] і [PERSON] в майні двору - в будинку в [ADDRESS], становить по ? частці кожному; визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на 100% будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS]; стягнути з нього на користь [PERSON] за належну їй частку у спадковому майні грошову компенсацію в сумі 65 000 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] (відповідачка за зустрічними позовами) та її представник [PERSON] зменшені позовні вимоги, щодо спадкової частки підтримали, просили задовольнити в повному обсязі. Надали суду заперечення на зустрічну позовну заяву [PERSON], відповідно до яких [PERSON] вважає, що позовна заява [PERSON] є недоведеною та не відповідає нормам спадкового права. Ті обставини, що на момент смерті матері [PERSON] постійно проживав разом із спадкодавицею, тому у відповідності до ст. 1268 ч. 3 ЦК України є таким, що прийняв спадщину, які відповідач підтверджує довідкою Іванівської сільської ради, де вказано про те, що [PERSON] з листопада 2011 року по червень 2013 року проживав в [ADDRESS], але без реєстрації. На думку [PERSON], довідка Іванівської сільради Вінницького району за №124 від 14.05.2014р. не може бути розцінена судом як доказ, оскільки згідно ст. 59 ЦПК України не є, в даному випадку, допустимим засобом доказування. Постійність поживання особи у певному місці підтверджується паспортом громадянина України, а не довідкою сільради. Ксерокопія паспорту [PERSON], яка є в матеріалах справи, свідчить про те, що він постійно проживає і зареєстрований в [ADDRESS] За цією ж адресою проживає та зареєстрована сім'я відповідача. Крім того, обставини, викладені в довідці Іванівської сільради від 14.05.2014р. за №124, як з'ясувалося, стали відомі сільському голові [PERSON] зі слів [PERSON], а не на підставі певних засобів доказування, які могли б за законом підтвердити вказані обставини. Так, у відповіді Сільського голови с. Іванівка на запит адвоката, зокрема вказано, що довідка за №124 від 14.05.14р. була видана [PERSON] на його усний запит для пред'явлення в управління ЖЕКу по місцю реєстрації, а не в нотконтору чи то в суд для підтвердження факту прийняття спадщини. Одночасно вказана відповідь сільського голови на запит адвоката вказує на те, що догляд за хворою матір'ю та їїпоховання здійснював не лише [PERSON], але в рівній мірі і [PERSON], що спростовує факти, зазначені в довідках №124 і №146. Тому, довідки, видані сільським головою с. Іванівка Вінницького району за №124 від 14.05.14р. та №146 від 01.07.13р., не можуть вважатися достовірними та допустимими доказами по справі. Також [PERSON] звернула увагу суду нате, що вона, хоча і здійснювала догляд за хворою матір'ю та поховала її, разом з тим, з метою прийняття спадщини звернулася в 6-ти місячний строк до нотконтори з заявою про прийняття спадщини, а відповідач, з невідомих причин, не вчинив аналогічні передбачені законом дії Також пояснила, що мати і батько проживали двоє постійно в спадковому будинку. Мати потребувала стороннього догляду, тому позивач і брат - [PERSON], допомагали батькам, але постійно біля них не проживали, ні вона ні брат, тому що в кожного були свої сім'ї, з якими вони проживали. Дружина брата також за станом здоров'я потребувала допомоги чоловіка, який працював подобово, тому [PERSON] періодично приїзжав у с. Іванівка, був біля батьків, щось допомагав, але постійно не проживав у будинку до дня смерті матері [PERSON] Крім того, пояснила, що всі кошти на придбання будівельних матеріалів і на роботи по будівництву господарських будівель і споруд в будинку батьків, надавали батьки, а брат допомагав їм лише як син. Зі сторони брата, коли він періодично проживав у батьків, була не добра поведінка (бійка) відносно батька. Тому [PERSON] просила задоволити її позов і зустрічний позов сина [PERSON], та відмовити [PERSON] в задоволенні зустрічного позову. 25.02.2016 року [PERSON] (відповідачка за зустрічними позовами) її представник [PERSON] та [PERSON] надали спільну заяву про завершення розгляду справи без їх участі, [PERSON] вважає, що має право на ? частку спірного будинку, але не заперечує проти того, щоб на всі 100% суд визнав право власності на вищевказаний будинок за її сином [PERSON], а в задоволені позову [PERSON] відмовити. Відповідач [PERSON] (позивач за зустрічним позовом) та його представник [PERSON] зустрічний позов підтримали, просили його задовольнити. На позовну заяву [PERSON], представник відповідача [PERSON] надала заперечення, відповідно до яких [PERSON] визнає той факт, що [PERSON] як рідна донька померлої [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом. [PERSON] заперечує проти позбавлення його права на частку у спадковому майні, становить 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] в первісному позові як на підставу своїх вимог посилається на те, що [PERSON] в спірному будинку не проживає, забезпечений житлом і додаткового житла не потребує. Проте дані обставини спростовуються довідкою МКП ЖЕК №12 від 19.06.2014 року. Відповідно до даної довідки власником квартири [ADDRESS] значиться [PERSON]. Відповідач приходиться власниці зятем. Крім того, що житлова площа зазначеної квартири становить 44,4 кв.м., кількість зареєстрованих осіб - 8 чоловік. За такої обставини житлової площі на кожну зареєстровану особу фактично припадає 5,55 кв.м на одну особу. При тому, що згідно ст. 47 ЖК УРСР норма житлової площі на 1 особу становить 13,65 кв.м., тобто в два з половиною рази більше фактичної. Щодо спору по спадщині в будинку суд може постановити рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. За відсутності перелічених ознак, виплата компенсації вартості за частку допускається лише за згодою співвласника, майнове право якого припиняється (ст.364 ЦК України).Вважає, що відсутні усі передбачені законом підстави для задоволення повністю позовних вимоги. По-перше, відсутній належний суб'єктний склад сторін спору. Адже позов про припинення права на частку повинен подаватись усіма іншими співвласниками, про що є імперативний припис у ст. 365 ЦК України. По-друге, відсутній висновок експерта про неможливість виділу в натурі 1/6 частки житлового будинку в натурі та неподільність речі. Відсутній висновок про неможливість спільного володіння та користування майном. Таке припинення завдасть істотної шкоди інтересам [PERSON], так як він іншим житлом не забезпечений. По-третє, [PERSON] не внесено на депозитний рахунок суду вартість 1/6 частки житлового будинку з господарськими спорудами. Також вважає, що сформована [PERSON] позовна вимога про визнання за нею права власності на 50% житлового будинку з відповідною часткою будівель та споруд не відповідає способам захисту, визначеним чинним законодавством. Адже таку вимогу можливо задовольнити лише попередньо задовольнивши вимогу про визнання права власності на 1/6 частку в порядку спадкування за законом та припинення права на 1/6 частку [PERSON] та 1/6 частку [PERSON] Без попереднього припинення права на майно інших осіб, не можна просити визнання цього права за собою. Крім того [PERSON] своїми коштами та своїми силами здійснював будівництво будівель та споруд, які входять до складу спірного будинковолодіння, зокрема гараж, ворота з хвірткою, огорожу№5, огорожу №6, криницю №7. Загальна інвентаризаційна вартість будівель і споруд, зведених [PERSON], становить 60 397,00 грн., що становить половину загальної вартості будинковолодіння. На підставі наведеного просили відмовити [PERSON] у задоволенні позовної вимоги щодо визнання за нею права власності на 50% будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що знаходиться по [ADDRESS] Також в судовому засіданні [PERSON] пояснив, що він зареєстрований із своєю сім'єю в [ADDRESS] в квартирі тещі, що не дивлячись на те, що його дружина хворіє він в період з листопада 2011 року по червень 2013 року постійно проживав [ADDRESS] з матір'ю і батьком у їх будинку, так як мати хворіла, потребувала сторонньої допомоги, яку надавав він і його сестра - позивач [PERSON] Він ходив на роботу, на якій одну добу працював, а три доби був вдома, біля батьків. Крім того, він за власні кошти, з усної згоди батьків побудував у даному подвір'ї гараж, ворота з хвірткою, огорожу за № 5 і №6, криницю №7, але документи у нього не збереглись. Мати говорила, що йому буде частка у батьківському будинку. Мати заповіт нікому не зробила. Пояснив, що він із заявою про прийняття спадщини після смерті матері в нотконтору не звертався та не буде звертатись, оскільки рахує, що він прийняв спадщину, в зв'язку з тим, що постійно проживав із спадкодавцем до дня її смерті. 25.02.2016 року відповідач [PERSON] (позивач за зустрічним позовом) та його представник [PERSON] надали суду заяви про проведення розгляду справи у їх відсутності. Зустрічний позов [PERSON] просили задовольнити в повному обсязі, вимоги [PERSON] та [PERSON] - задовільнити частково. [PERSON] просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на ? частки спірного будинку та на ? частку, що належить [PERSON], як спадкоємиці після смерті [PERSON] В задоволенні позовних вимог [PERSON] просив відмовити. Подав заяву про завершення справи розглядом без нього. Допитані в судовому засідання свідки, за клопотанням сторін, дали пояснення про відомі їм обставини по справі, якими підтверджуються відповідно пояснення позивачів за первісним та за зустрічним позовами, якими заявлено клопотання про їх допит. Крім того сільська голова с. Іванівка Вінницького району, [PERSON], пояснила що довідку № 124 від 14 травня 2014 року про постійне проживання [PERSON] з матір'ю до дня її смерті, вона видала на підставі пояснень жителів села, а в погосподарській книжці по двору [ADDRESS] він не був зареєстрований та не був зазначений як постійно проживаючий з батьками без реєстрації. Вислухавши пояснення осіб, що беруть участь в справі та свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. ст. 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що відповідно до погосподарської книги за 1986-1989 роки (особовий рахунок № [NUMBER]) за адресою: [ADDRESS] вищевказаний погосподарський двір відносився до категорії колгоспного двору. Головою колгоспного двору був [PERSON] та членом колгоспного двору була його дружина [PERSON], а також син [PERSON], який вибув у м. Вінницю 14.05.1988 року (том 1 а. с. 25). Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі Держкомстат СРСР) від 12.05.1985 року № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25.05.1990 року № 69. Відповідно до погосподарської книги за 1990-1995 роки (особовий рахунок №169) головою колгоспного двору за адресою: [ADDRESS] був [PERSON] та членом колгоспного двору була його дружина [PERSON] (том 1 а. с. 26). Згідно технічного паспорту від 25.11.2013 року на будинок по [ADDRESS] жила площа будинку складає 43,6 кв.м, побудований будинок у 1964 році (том 1 а.с. 14-17). Відповідно до свідоцтва про право приватної власності на домоволодіння №101 від 16.06.1989 року, видане виконкомом Іванівської сільської ради народних депутатів, житловий будинок з господарськими спорудами, який знаходиться по [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (том 1 а.с. 13). Згідно довідки Іванівської сільської ради №12 від 09.01.2014 року, станом на 01.01.1991 року згідно даних погосподарського обліку в будинку за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані та проживали [PERSON] - голова двору, [PERSON] - дружина (том 1 а.с. 23). [PERSON] з 07.05.1957 року перебувала в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] (том 1 а.с. 18) і мали двоє дітей - дочку [PERSON] (дошл. [PERSON]) [PERSON] та сина [PERSON] (том 1 а.с. 11-12, 68). Відповідно до ст. 120 ЦК Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із ч. 2 ст. 123 ЦК Української РСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 6 постанови від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. До введення в дію Закону України «Про власність» частка майна померлого члена колгоспного двору з майна колгоспного двору не виділялась. Майно колгоспного двору спадкувалось тільки в разі смерті останнього члену колгоспного двору. Такий порядок спадкування поширювався на випадки припинення колгоспного двору з цих підстав до 01 липня 1990 року. Загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Відповідно до розяснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», та ст. 123 ЦК УРСР спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Закон України «Про власність», який набув чинності 15 квітня 1991 року, встановив єдиний правовий режим майна, незалежно від місця проживання чи місця праці особи і його дія не поширюється на майно, яке придбано раніше. З урахуванням викладених норм права та наявних у справі доказів, суд прийшов до висновку, що члени колгоспного двору [PERSON] та його дружина [PERSON], які проживали і були зареєстровані в ньому станом на 15 квітня 1991 року,набули право власності на майно, а саме на житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] і їх частки є рівними, тобто по 1/2 частці кожного із членів колгоспного двору і питання спадкування їх майна вирішується у залежності від часу смерті спадкодавця, в даному випадку відповідно до норм ЦК України. [INFO] померла [PERSON] (том 1 а.с. 10). Статтями 1216, 1217 ЦК України, передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно аналізу положень ст. 392 ЦК України, вбачається, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилася спадщина на земельну ділянку (пай) та на ? частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] Із матеріалів спадкової справи №509/2013 р. суд встановив, що [PERSON] при житті, 27.10.2010 року склала заповіт, яким заповіла земельну ділянку №81(пай), що розташована на території Іванівської сільської ради Вінницького району своєму онукові [PERSON] Спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку прийняв спадкоємець за заповітом [PERSON] у встановлений законом строк, а чоловік [PERSON], який мав право на обов'язкову частку незалежно від заповіту, у встановлений законом шестимісячний строк з дня смерті [PERSON] подав до нотаріальної контори заяву про відмову від одержання обов'язкової частки в спадщині (земельної ділянки) (том 1 а.с. 43, 44). Тому, ? частка будинковолодіння належна [PERSON] підлягає успадкуванню спадкоємцями в порядку спадкування за законом. Крім того, згідно матеріалів спадкової справи №509/2013 р., у встановлений законом шестимісячний строк спадщину щодо ? частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] прийняла спадкоємець за законом першої черги - її дочка [PERSON], подавши відповідну заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори (том 1 а.с. 48). Також відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадщину після смерті [PERSON] прийняв спадкоємець за законом першої черги - її чоловік [PERSON], оскільки постійно проживав разом із спадкодавицею на час відкриття спадщини та був зареєстрований разом із нею в спірному будинку, що підтверджується виписками з погосподарських книг щодо будинку по [ADDRESS]; відміткою в паспорті [PERSON] про його реєстрацію у спірному будинку; довідкою Іванівської сільської ради Вінницького району №12 від 09.01.2014 року (том 1 а.с. 23, 24-30, 58) та не подав до нотаріальної контори заяву про відмову від спадкування частини будинку. Спадкоємець за законом першої черги [PERSON], який є сином спадкодавиці [PERSON], у встановлений законом шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини після смерті матері не звертався до нотаріальної контори, що підтверджується матеріалами спадкової справи та не заперечується самим [PERSON] Також він не звертався до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті матері, і звертатись не бажає. Проте [PERSON] вважає, що він прийняв спадщину після смерті матері на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як постійно проживав разом із спадкодавцем на час смерті, і вказане, зокрема, підтверджується довідкою Іванівської сільської ради Вінницького району №124 від 14.05.2014 року. На звернення [PERSON] до Вінницької районної державної нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини, нотаріус письмово повідомив, що довідка Іванівської сільської ради Вінницького району №124 від 14.05.2014 року не є достатнім доказом факту прийняття спадкоємцем спадщини (том 1 а.с. 66). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно із п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 № 20/5 свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. В довідці Іванівської сільської ради Вінницького району №124 від 14.05.2014 року, підписаної сільським головою [PERSON] вказано, що [PERSON], 1967 року народження, з листопада 2011 року по червень 2013 року проживав в [ADDRESS], але за вище вказаною адресою зареєстрований не був. Довідка видана для пред'явлення по місцю вимоги, тобто не зазначено конкретно, що довідка надана для подачі в нотконтору (том 1 а.с. 65). В довідці МКП ЖЕК №12 від 19.06.2014 року, підписаної начальником, паспортистом та бухгалтером МКП ЖЕК №12, яка видана [PERSON] вказано, що він із сім'єю проживає та зареєстрований з 07.07.1988 року в [ADDRESS] (том 1 а.с. 96). Отже, матеріали справи містять письмові докази (вказані вище дві довідки), котрі вказують на те, що в один і той же період, одна і та ж особа - [PERSON], одночасно постійно проживав і в [ADDRESS], і по [ADDRESS] Вінницької області, що є неможливим для постійного проживання однією і тією ж особою одночасно в двох місцях. В погосподарських книгах щодо будинковолодіння [ADDRESS] відсутня інформація щодо постійного проживання [PERSON] разом із батьками [PERSON] і [PERSON] (том 1 а.с. 29-30). Суд вважає, що в разі переходу [PERSON] на постійне проживання в будинок з матір'ю в [ADDRESS] без зняття з реєстрації в м. Вінниці, він повинен був подати заяву в сільську раду, для зазначення його, як постійно проживаючого, у погосподарському дворі батьків, але такі записи у погосподарській книжці вищевказаного двору, відсутні. Інших письмових доказів щодо постійного проживання разом із спадкодавицею [PERSON] на час відкриття спадщини, [PERSON] суду не надав. Пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та інших, які допитані за клопотанням відповідача- позивача за зустрічним позовом [PERSON], щодо постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавицею [PERSON] по [ADDRESS] на час відкриття спадщини, суд не приймає як доказ для підтвердження факту постійного проживання [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] до дня її смерті, оскільки їх пояснення не підтверджені суду письмовими беззаперечними доказами. Крім того, свідки, що допитані за клопотанням позивача [PERSON] пояснили, що [PERSON] проживав в будинку батьків до дня смерті матері, але не постійно. Разом з тим, враховуючи пояснення відповідача [PERSON] щодо визнання ним позовної вимоги про встановлення факту родинних відносин між позивачкою [PERSON] та померлою матір'ю [PERSON], пояснення свідків з даного приводу, а також вивчивши письмові докази по справі, а саме: свідоцтво про смерть спадкодавиці [PERSON], свідоцтво про народження позивачки [PERSON], де в графі «мати» записано [PERSON], свідоцтво про шлюб між батьком позивачки [PERSON] та її матір'ю - дошл. прізвище [PERSON], виписки з погосподарських книг Іванівської сільської ради Вінницького району Вінницької області та інші документи, що також стверджують заявлену вимогу, суд вважає, що позовна вимога [PERSON] про встановлення факту родинних відносин підлягає до задоволення, оскільки встановлення даного факту має юридичне значення, а інший шлях встановлення родинних відносин відсутній. За таких обставин суд прийшов до висновку, що необхідно встановити факт, що померла [INFO] [PERSON] була рідною матір`ю [PERSON], [INFO]. Також суд прийшов до висновку, що після смерті [INFO] [PERSON] спадщину прийняли дочка [PERSON] та чоловік [PERSON], а тому кожний з них має право на спадщину за законом на ? частку в спадковому майні [PERSON], а саме в ? частці житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] Вінницької області, що належала спадкодавиці [PERSON] Тому суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON], яка померла [INFO], проживала в с. Іванівка, Вінницького району Вінницької області, на 1/4 частку будинку з господарськими будівлями та спорудами № [ADDRESS], що в цілому складається з: житлового будинку «А», веранди «а», літньої кухні «Б», погребу з шиєю «П/Б», сараю «б1», сараю «В», сараю «в», гаражу «Ж», воріт з хвірткою №3, воріт з хвірткою №4, огорожі №5, огорожі №6, криниці №7. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту постійного проживання [PERSON] з [PERSON] на час відкриття спадщини та визнання за ним права власності на 1/6 частку житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] Вінницької області є недоведеними та не підтвердженими відповідними доказами, передбаченими статтями 57-66 ЦПК України, а тому задоволенню не підлягають. Також судом встановлено, що [INFO] помер відповідач за первісним позовом [PERSON] (том 1 а.с. 119). Відповідно до ухвали Вінницького районного суду від 24.04.2015 року було залучено правонаступника відповідача [PERSON] - [PERSON] (а.с.157 т.1) яким подано зустрічну позовну заяву. При житті, 11.09.2013 року [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого все своє майно де б воно не було, з чого б воно не складалося, взагалі, все те, що на день смерті належить спадкодавцеві і на що він за законом матиме право, заповів своєму онуку [PERSON] (том 1 а.с. 120). Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] відповідно до свідоцтва про право приватної власності на домоволодіння №101 від 16.06.1989 року, виданого виконкомом Іванівської сільської ради народних депутатів, є власником частки житлового будинку з господарськими спорудами, який знаходиться по [ADDRESS] як член колгоспного двору, яка складає ? частка. Також [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї дружини [PERSON] відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно до дня її смерті проживав разом з нею та був зареєстрований у спірному будинку. Розмір частки [PERSON] в спадщині після смерті [PERSON] складає ? частка. Загальний розмір частки [PERSON] в житловому будинку з господарськими спорудами, який знаходиться по [ADDRESS], що підлягає спадкуванню складає ? частки (1/4 частка успадкована + ? частка як члена колгоспного двору). Відповідно матеріалів спадкової справи №90/2014 р. до майна померлого [INFO] [PERSON], спадщину у встановлений законом шестимісячний строк прийняв спадкоємець за заповітом [PERSON], подавши відповідну заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори (том 1 а.с. 136). Дочка померлого [PERSON] - [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини відмовилась від отримання обов'язкової частки у спадщині [PERSON], подавши відповідну заяву до нотаріальної контори (том 1 а.с. 138). Син померлого [PERSON] - [PERSON] спадщину не прийняв. Таким чином, з урахуванням вказаних вище норм права та встановлених обставин справи, наданих сторонами доказів, суд вважає, що зустрічний позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення. Зокрема, суд прийшов до висновку про визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] спадкодавця [PERSON] на ? частки будинку з господарськими будівлями та спорудами № [ADDRESS], що в цілому складається з: житлового будинку «А», веранди «а», літньої кухні «Б», погребу з шиєю «П/Б», сараю «б1», сараю «В», сараю «в», гаражу «Ж», воріт з хвірткою №3, воріт з хвірткою №4, огорожі №5, огорожі №6, криниці №7. Позовна вимога [PERSON] про стягнення з нього на користь [PERSON] за належну їй частку у спадковому майні грошову компенсацію в сумі 65 000,00 грн. до задоволення не підлягає з таких підстав. Відповідно до змісту статей 21, 24, 41 Конституції України та статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження спільною частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Із роз'яснень, викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» вбачається, що якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. В окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов'язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов'язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею. Під час розгляду даної справи [PERSON] не заявляв клопотання про призначення по справі відповідної судової експертизи для визначення вартості частки майна іншого співвласника та для вирішення інших питань, необхідних для даної категорії справ, а також не надав суду докази можливості сплати ним компенсації позивачці [PERSON] та попередньо не вніс вартості частки [PERSON] на депозитний рахунок суду. Крім того, між [PERSON] та [PERSON] не існує спору, щодо відчуження належної [PERSON] ? частки в будинку по [ADDRESS] Вінницького району, тому питання відчуження вказаної частки будинку підлягає врегулюванню сторонами у нотаріуса. А тому на переконання суду, без вирішення по справі вказаних вище питань, у суду відсутні правові підстави для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] за належну їй частку у спадковому майні грошову компенсацію в сумі 65 000,00 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені судові витрати потрібно залишити за кожною стороною, оскільки позивачі не просили стягнути на їх користь понесені ними судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: partial