Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

В лютому 2017 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що він з 25 квітня 2010 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від сумісного проживання мають двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося через поведінку відповідачки, яка неналежно піклується про малолітніх дітей, періодично залишає їх без догляду, не ночує в дома, зловживає алкогольними напоями та допускає подружню невірність. Сторони фактично припинили шлюбні відносини, відновлювати які наміру не мають. Позивач до суду подав заяву, якою підтримав позовні вимоги та заявлені обставини, на їх обґрунтування. Крім цього просив розглянути справу без його участі, на підставі наявних в справі доказів та його заяви. Відповідачка також подала до суду заяву аналогічного змісту. Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Судом встановлено, що сторони 25 квітня 2010 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Старокостянтинівського районного управління юстиції Хмельницькій області, актовий запис № 60, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії 1-БВ № 074902, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Старокостянтинівського районного управління юстиції Хмельницькій області 25 квітня 2010 року. Від спільного сумісного проживання мають двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-БВ № 137703, видане Пашковецькою сільською радою Хмельницького району Хмельницької обасті 25 березня 2011 року) та сина [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-БВ № 189499, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Старокостянтинівського районного управління юстиції у Хмельницькій області 18 грудня 2012 року). Сімейне життя між сторонами не склалось, шлюб існує формально. Причинами розпаду сімї стало несприйняття способу життя один одного, різні характери сторін та погляди на життя, відсутність між ними взаєморозуміння. Сторони фактично припинили шлюбні відносини, відновлювати які наміру не мають, сімейного бюджету не мають, спільного господарства не ведуть. На час розгляду справи про розірвання шлюбу майновий спір між сторонами відсутній. За змістом ст. 51 Конституції України, ст. 24, ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до\~ ч. 2 ст. 112 СК України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи, що між сторонами тривалий час існують непорозуміння та суперечки, внаслідок чого склались неприязні відносини, подружні стосунки вони не підтримують, жити однією сімєю не бажають, суд прийшов до висновку, що подальше сімейне життя подружжя і збереження сімї стало неможливим та буде суперечити їхнім інтересам та їх неповнолітніх дітей, а тому шлюб слід розірвати. Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. При розподілі судових витрат суд виходить із положень ст. 88 ЦПК України, згідно яких, судові витрати присуджуються позивачу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved