Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

В квітні 2016 року [PERSON] звернувся до Рівненського міського суду із позовом до [PERSON] і [PERSON] про визначення належної йому, як співвласнику спільної сумісної власності, 1/3 частки у спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS]. В обгрунтування своїх вимог зазначав, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності без визначення часток йому, та відповідачам, бувшій дружині [PERSON] та її сину [PERSON]на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням житлового господарства виконкому Рівненської міської ради 10 червня 1999 року, зареєстрованому у встановленому порядку КП Рівненське МБТІ. Після розірвання шлюбу із відповідачкою, між ним та відповідачами виникають непорозуміння з приводу реалізації права власності на нерухоме майно. В цьому зв»язку виникла потреба визначити частку його, як співвласника квартири та у встановленому порядку захищати свої права. Вважає, що частка кожного із співвласників становить 1/3 частину квартири, відповідно до положень ст. 370 ЦК України, оскільки домовленості чи рішення суду з цього приводу немає. Представник позивача повністю підтримав позовні вимоги в суді, дав пояснення по суті позову. Просить позов задовольнити, визначити належну позивачу 1/3 частку в спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS]. Відповідачі [PERSON] і [PERSON], будучи повідомленими у встановленому порядку про час і місце судового розгляду справи за зареєстрованим постійним місцем проживання, до суду повторно не зявилися, заяв, клопотань суду не надали, причину неявки не повідомили. За згодою сторони позивача, суд вважає наявними підстави для ухвалення заочного рішення в справі в порядку ст. ст. 224-228 ЦПК України. Заслухавши пояснення, дослідивши письмові докази по справі, встановлені обставини та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS], відповідно до положень ст. 368 ЦК України, належить на праві приватної спільної сумісної власності в рівних долях позивачу [PERSON] та відповідачам [PERSON] і [PERSON], колишній дружині та її синові, на підставі дослідженого судом свідоцтва про право власності, виданого згідно з наказом УЖГ від 10 червня 1999 року №146, зареєстрованого КП РМБТІ в реєстровій книзі під № 141-221-39301 від 14.06.1999 року. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, а, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, враховуючи вищенаведені встановлені судом обставини, положення чинного законодавства, відсутність іншої домовленості між сторонами чи рішення суду з цього приводу, суд прийшов до висновку, що частки позивача [PERSON] та відповідачів [PERSON] і [PERSON] в спільній сумісній власності є рівними і складають по 1/3 частині кожного в праві спільної сумісної власності на спірну квартиру . За наведених обставин, суд вважає позовні вимоги доведеними та наявними законні підстави для визначення належної позивачеві 1/3 частки у праві спільної сумісної власності на вищевказану квартиру, яка знаходилась в спільній сумісній власності, можливим припинення спільної сумісної форми власності і визначення її як спільної часткової, відповідно до положень ст.355ч.2 ст. 356 ЦК України. На підставі викладеного, ст.ст.355,356, 368, 370 ЦК України,

Outcome: approved