Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

В квітні 2016 року до суду звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача 32000,00 грн. заборгованості за договором позики та судових витрат. Позивач свої вимоги обґрунтовує наступними обставинами. В травні 2013 року [PERSON] позичила у [PERSON] гроші в розмірі 32000,00 грн. на підтвердження чого позивач надає розписку відповідача від 01.05.2013 року. Позивач повідомляє про існування між нею та відповідачем домовленості про повернення коштів впродовж 6 місяців з дня позики. За твердженням позивача, [PERSON] до теперішнього часу суму боргу не повернула, ухиляється від виконання своїх зобовязань, фактичне місце проживання боржника позивачеві не відоме. [PERSON] наполягає на виникненні у неї права вимагати від [PERSON] повернення всієї суми, просить суд стягнути з відповідача позичені нею кошти, а також судові витрати у справі. [PERSON] була повідомлена про дату. час та місце розгляду справи судом, однак для участі в судовому засіданні не прибула, уповноважила довіреністю представляти свої інтереси в судовому процесі [PERSON] (а.с. 26,27). Представник позивача 14.07.2016 року надав заяву про розгляд справи без його участі, позовну заяву підтримав повністю, просив її задовольнити, не запере5чував проти заочного розгляду справи (а.с. 31). Відповідача [PERSON] було належним чином за місцем її реєстрації повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи, про розмір позовних вимог (офіційне оголошення в газеті «Урядовий курєр» № 125(5745) від 07.07.2016 року - а.с.29-30). Однак відповідач для участі в судовому засіданні не прибула, про наявність поважних для цього причин суд не повідомила, заперечень проти вимог позивача не висунула. З огляду на це та враховуючи наявність відповідної згоди представника позивача, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цієї цивільної справи за правилами гл. 8 розділу ІІІ ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, зясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є,зокрема,фізичні особи. За змістом ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Згідно зі ст. 7 ЦК України цивільні відносини можуть регулюватись звичаєм, зокрема, звичаєм ділового обороту. До поширених в Україні звичаїв ділового обороту відноситься посвідчення факту отримання позики між фізичними особами шляхом надання позикодавцеві боргової розписки. У постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року по справі № 6-63цс13 висловлена правова позиція, згідно з якою письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику; за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Позивачем надана до суду копія боргової розписки від 01.05.2013 року, згідно з якою [PERSON] отримала безпосередньо від [PERSON] грошові кошти в розмірі 32000,00 грн. для особистих потреб та зобовязується їх повернути в майбутньому(а.с. 8). За таких обставин суд вважає доведеним факт існування між позивачем і відповідачем цивільних відносин, що склалися з приводу позики, коли [PERSON] позичила [PERSON] грошові кошти загальною сумою 32000,00 грн., а [PERSON]А прийняла ці кошти і зобовязалась їх повернути [PERSON] в майбутньому. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Отже, [PERSON] за договором позики свої зобовязання повністю виконала, надавши позичальниці [PERSON] грошові кошти в розмірі, обумовленому сторонами. Відповідач в порушення умов договору свої зобовязання належним чином не виконала, не забезпечивши своєчасного повернення позивачеві запозичених коштів. За змістом ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, договір. Згідно із ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст.ст. 526,527,530 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вимог договору та вимог закону. За загальним правилом одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускаються (ст. ст. 525,526 ЦК України). В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобовязання припиняється його належним виконанням. Відповідач не надав позивачеві грошових коштів на погашення заборгованості за договором позики, зобовязання належним чином не виконав. Отже, у [PERSON] виникло право вимагати від [PERSON] повернення суми грошових коштів. Наведене дозволяє дійти висновку про обґрунтованість вимог позивача та задоволення позову. З приводу вимоги позивача про відшкодування понесених позивачем судових витрат суд зазначає таке. Згідно із ст. 79 ЦПК України до складу судових витрат включено,зокрема,судовий збір. Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 551,20 грн. (а.с.2). Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За цих обставин суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 551,20 грн. судового збору .

Outcome: approved