Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

В липні 2015р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ПАТ «БГ Банк», третя особа: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БГ Банк» Новікова М.М., в якому просила суд: стягнути на свою користь з відповідача за договором банківського рахунку [NUMBER] неправомірно списані кошти у розмірі 67603,86 грн., в тому числі: - основного боргу у сумі - 28490,82 грн.; - суми за користування грошовими коштами на рахунку - 18952,26 грн.; - суму пені по неправомірному списанню грошових коштів - 5022,01 грн.; - інфляційні втрати у розмірі 14330,88 грн.; - 3,0 % річних - 807,89 грн. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 04 серпня 2010р. між нею та ВАТ «БГ Банк», правонаступником якого є відповідач було укладено договір ДФ -019669 банківського вкладу (депозиту) (вклад «Класичний» з щомісячною капіталізацією процентів) (далі по тексту - договір), відповідно до якого позивачкою було внесено на вкладний (депозитний) рахунок строком на 187 днів грошові кошти у сумі 25879,91 грн., сума процентів за вкладом складала 19,0 % річних. Після закінчення строку на який було розміщено депозитний вклад, грошові кошти були перераховані на поточний рахунок позивачки, де і зберігались. Після запровадження у відповідача тимчасової адміністрації, позивачка звернулась до банку з заявою про зняття коштів і дізналась, що її поточний рахунок є закритим з 13 серпня 2014р. і вона вже не є клієнтом банку. Після отримання виписки по особовому рахунку, позивачці стало відомо, що невідомі особи зняли з її поточного рахунку у відповідача належні їй грошові кошти, оскільки, відповідачем порушено взяті на себе зобов'язання за договором, позивачка вимушена був звернутись до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просили суд позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, зазначивши, що банк діяв правомірно, видав позивачці всі належні їй грошові кошти та закрив відповідний рахунок, а сам факт проведення досудового розслідування за заявою позивачки про вчинення кримінального правопорушення не встановлює вини зі сторони відповідача, а тому вимоги позивачки є передчасними. Третя особа, про час та місце розгляду справи оповіщалась в установленому законом порядку, в судове засідання не з'явилась, поважності причин неявки суду не повідомила. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з матеріалів справи, і це встановлено судом і не оспорювалося сторонами, 04 серпня 2010р. між позивачкою та ВАТ «БГ Банк» було укладено договір, згідно якого позивачкою було внесено на вкладний (депозитний) рахунок строком на 187 днів грошові кошти у сумі 25879,91 грн., сума процентів за вкладом складала 19,0 % річних. Судом встановлено, що не заперечувалось стороною відповідача в судовому засіданні, що після закінчення строку, на який було розміщено вклад, кошти були перераховані на поточний рахунок позивачки у відповідача [NUMBER], сума коштів, що обліковувались на зазначеному рахунку позивачки складала 28490,82 грн. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Заперечуючи проти позову, сторона відповідача наголошувала, що позивачкою були отримані особисто грошові кошти з її поточного рахунку готівкою, згідно квитанцій та заяв на видачу готівки, а саме: 23 - 25, 28-31 липня, 01, 04-08 серпня 2014р. по 2000,0 грн. кожного дня, 11 серпня 2014р. - 1000,0 грн. і 12 серпня 2014р. - 1490,82 грн., при цьому 13 серпня 2014р. позивачкою було подано до банку заяву про закриття поточного рахунку, яка банком була задоволена і поточний рахунок позивачки було закрито. Однак, згідно висновку експерта № 1701 від 23 жовтня 2015р., складеного за результатами проведення відповідної судово - почеркознавчої експертизи в межах досудового розслідування кримінального провадження внесеному до ЄРДР від 22 липня 2015р. за № 12015100100008545, вищезазначені заяви на видачу готівки в графах «Отримувач» та заява про закриття поточного рахунку в графі «Підпис власника рахунку/підпис особи уповноваженої власником» містять підписи виконані не позивачкою [PERSON] Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном, як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 3 цієї статті передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Положеннями ст. ст. 10, 11 ЦПК України, роз'яснення наданих в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», встановлено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачкою [PERSON] не було отримано у відповідача належні їй грошові кошти у сумі 28490,82 грн., які обліковувались на її поточному рахунку, а тому суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення зазначеної суми коштів у розмірі 28490,82 грн. підлягають задоволенню. Доводи сторони відповідача, що позивачкою були отримані належні їй кошти в повному обсязі, і нею особисто були подані заяви про отримання грошових коштів готівкою, протягом липня, серпня 2014р., і в подальшому було подано заяву про закриття поточного рахунку судом оцінюються критично, і спростовуються матеріалами справи. Стосовно вимог позивачки про стягнення на свою користь суми за користування грошовими коштами на рахунку - 18952,26 грн. на підставі положень ст. 1070 ЦК України, то в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки розрахунок зазначеної суми вимог ґрунтуються виключно на припущеннях сторони позивача, яка також не врахувала поточні тарифи на відповідний вид банківських послуг, в разі знаходження грошових коштів на поточному рахунку. Враховуючи час звернення позивачки до відповідача з заявою про повернення грошових коштів (червень 2015р.), а також беручи до уваги період за який сторона позивача просила суд стягнути з відповідача на свою користь інфляційні втрати та три відсотки річних, суд приходить до висновку, що зазначений розрахунок проведено невірно, а тому ці вимоги не підлягають задоволенню, при цьому судом враховано положення розділу VІІ Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Також не підлягають задоволенню і вимоги позивачки про стягнення на її користь з відповідача суми пені по неправомірному списанню грошових коштів у розмірі 5022,01 грн., оскільки положеннями ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (на підставі якої сторона позивача просила суд задовольнити цю позовну вимогу) передбачена відповідальність банку перед його клієнтом в разі порушення строку виконання доручення клієнта на переказ, однак в судовому засіданні сторона позивача наголошувала, що таких доручень відповідачу не надавала. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 284,91 грн.

Outcome: partial