Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

В лютому 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати договір фінансового лізингу №1763 від 13.01.2017 між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» недійсним; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» на користь [PERSON] сплачені ним за договором фінансового лізингу №1763 грошові кошти в сумі 45 782,00 грн., а також комісію за користування банківськими послугами у розмірі 549,38 грн.; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» на користь [PERSON] сплачений судовий збір, мотивуючи свої вимоги наступним. Так, в січні 2017 року позивачем було знайдено в мережі Інтернет оголошення відповідача щодо пропозиції по укладенню договору фінансового лізингу автомобіля марки «Hyundai Santa Fe», 2014 року випуску, без пробігу, за акційною ціною 15 924,17 доларів США, що було еквівалентно 457 820,00 грн. Звернувшись до офісу відповідача 13 січня 2017 року позивача було повідомлено про неможливість внесення відомостей про бажаний ним автомобіль до договору та запропоновано здійснити заміну автомобіля на «Hyundai Elantra Classic», 2016 року випуску, за ціною 15 924,17 доларів США, що було еквівалентно 457 820,00 грн. На виконання вимог п.3.4.1 договору фінансового лізингу позивачем було подано відповідачу заяву про зміну предмету договору з автомобіля марки «Hyundai Santa Fe», 2014 року випуску на автомобіль марки «Hyundai Elantra Classic», 2016 року випуску. Дана заява була прийнята представниками відповідача у позивача, проте будь-яких подальших дій пов'язаних із необхідністю укладання у випадку задоволення такої заявки, додаткових договорів та нової специфікації вчинено не було. Крім того, під час укладання договору позивача було повідомлено про можливість огляду замовленого транспортного засобу до сплати авансового внеску, за умови попередньої повної сплати комісії за організацію угоди в розмірі 1 592,42 доларів США, що на день укладання угоди становило 45 782,00 грн. Відповідно до умов автомобіль повинен був бути доставлений до м. Києва 14.01.2017, однак в телефонному режимі позивача було повідомлено про неможливість здійснення доставки через погодні умови. 17.01.2017 позивача було повідомлено, що автомобіль буде направлений до м. Києва лише після здійснення ним сплати авансового платежу в розмірі 50% від суми договору. 18.01.2017 позивач звернувся до відповідача з заявою про розірвання договору фінансового лізингу та повернення сплачених ним коштів, однак листом від 20.01.2017 відповідачем було відмовлено позивачу. Зазначає, що договір лізингу містить в собі елементи договорів найму (оренди) та купівлі-продажу, за своєю правовою природою являється змішаним, тому на нього поширюються правила, визначені нормами главами 54 та 58 ЦК України. У такому випадку, підписаний між ним та відповідачем правочин являється договором лізингу транспортного засобу, який незважаючи на вимоги чинного законодавства не пройшов процедури нотаріального посвідчення. Вважає, що підписаний договір фінансового лізингу №1763 від 13 січня 2017 року є нікчемним, і до нього мають бути застосовані наслідки недійсності правочину. Позивач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до вимог ст.74 ЦПК України. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до вимог ст.74 ЦПК України. Будь-яких заяв чи клопотань щодо поважності причин неявки у судове засідання до суду подано не було. Зважаючи на викладене та враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення дійсних взаємовідносин між сторонами, суд вважає за можливе за згодою позивача постановити рішення у справі на підставі наявних доказів в порядку заочного провадження згідно ст. ст.224-226 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 13 січня 2017 року між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» укладено договір фінансового лізингу №1763 (а.с. 10-24). Згідно з п. 1.1 договору предметом фінансового лізингу є транспортний засіб - автомобіль марки «Hyundai Elantra Classic», 2016 року випуску, об'єм/тип двигуна - 1,6 бензин. На виконання умов договору [PERSON] сплатив 45 782,00 грн. комісії за організацію по договору фінансового лізингу №1763 від 13.01.2017, що підтверджується квитанцією № N0J4V50688 від 13 січня 2017 року (а.с.26). Звертаючись в суд з позовом, [PERSON] посилається на те, що укладений договір є нікчемним та суперечить вимогам закону. Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Частиною 2 ст. 806 ЦК України визначено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Відповідно до частин 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг»». Також, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Відповідачем не надано доказів наявності ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії) та що суперечить вимогам законодавства. Разом з тим, договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу. За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування. Частинами першою та третьою ст. 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом. Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України. За загальним правилом, передбаченим ч. 1 ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з ч. 2 ст. 799 ЦК України договір підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. Згідно зі ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Судом встановлено, що договір фінансового лізингу №1763 від 13 січня 2017 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф», нотаріально посвідчено не було, тому в силу закону він є нікчемним та недійсним. Таким чином, вимога позивача про визнання договору фінансового лізингу №1763 від 13 січня 2017 року недійсним підлягає задоволенню. Нікчемний договір не породжує тих прав і обов'язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається. Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення сплачених ним 45 782,00 грн. ґрунтуються на законі. З огляду на наведене, позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо вимог про стягнення сплаченої позивачем комісії за переказ грошових коштів, слід зазначити наступне. Банківська комісія - грошові суми, що списуються з рахунків клієнтів як плата за обслуговування рахунку або за надання спеціальних послуг. Банківська комісія береться також за оплату чеків, розміщення депозитів, виконання постійних доручень, пряме дебатування. Банківська комісія - це винагорода за здійснення банком банківських операцій. Правова основа комісійної винагороди за банківські послуги - договір, за яким одна сторона - банк - зобов'язується здійснювати банківські операції від свого імені в інтересах клієнтів, які, у свою чергу, беруть на себе зобов'язання за здійснення цих операцій сплачувати на користь банку комісійну винагороду за банківські послуги згідно з банківськими тарифами. Банк зобов'язаний надавати ці послуги нанайвигідніших для клієнта умовах, відповідає за якість і оперативність здійснених операцій. Комісійна винагорода за банківські послуги визначають згідно з тарифами у відсотках до суми операції. Банки залишають за собою право доповнювати тарифи без попереднього повідомлення клієнтів, а також змінювати їх з наступним повідомленням. Тарифи використовують тільки щодо операцій, які здійснюються у звичайному порядку. Банк залишає за собою право брати спеціальну комісійну винагороду за банківські послуги, якщо виконання операцій потребує додаткових робіт або в разі виникнення надзвичайних ситуацій. Комісійну винагороду за банківські послуги стягують у будь-якій вільно конвертованій валюті за курсом американського долара або в національній валюті. Отже, фактично обираючи ту чи іншу банківську установу для здійснення власних розрахунків, особа добровільно погоджується на стягнення з неї банком суми банківської комісії відповідно до тарифної сітки даної установи, а тому будь-яких підстав для стягнення цієї суми з відповідача, враховуючи добровільне обрання позивачем банківської установи та надання згоди на встановлену нею суму комісії, судом не вбачається. З урахуванням задоволення позову та на підставі статті 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 1 280 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial