Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

В листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив ухвалити рішення, яким визнати на нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої 05 лютого 2016 року на житловий будинок № 68-а по вул. Залізничній в м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Позивачка надала суду заяву в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Представник Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області надав суду заяву в якій просив розглянути справу без участі представника. Представник третьої особи Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори надав суду заяву в якій просив розглянути справу без участі представника. Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 06 жовтня 1994 року у віці 53 роки помер батько позивачки [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії 1-КИ №334621 від 31 жовтня 1994 року виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Підгородненського міськвиконкому Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 226 від 11 жовтня 1994 року. 05 лютого 2016 року у віці 76 років померла мати позивачки [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії 1-КИ №681901 від 05 лютого 2016 року виданим Виконавчим комітетом Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 39 від 05 лютого 2016 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на домоволодіння № 68-а по вул. Залізничній в м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області. За часи свого життя, мати позивачки склала заповіт за яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті на що вона за законом матиме право заповідала своїй дочці [PERSON]. Спадкоємці, які б мали обовязкову частку в спадковому майні відсутні. Позивачка, як спадкоємець за заповітом, відповідно до чинного законодавства звернулася до державного нотаріуса Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори [PERSON] з заявою про прийняття спадщини та отримання свідоцтва. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [PERSON] було відмовлено, оскільки не підтверджено факт належності спадкодавцю спадкового майна, а саме: домоволодіння № 68-а по вул. Залізничній в м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 жовтня 2016 року. Відповідно до ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно відповіді Управління Держгеокадастру у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області від 29 вересня 2016 року № 31-403-99.3-3703/2-16, станом на 01 січня 2013 року відомості про реєстрацію земельної ділянки, яка розташована на території: м. Підгородне, вул. Залізнична, 68-а Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області в Державному земельному кадастрі відсутні. Окрім цього, відповідно до довідки Комунального підприємства Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації» від 08 вересня 2016 року № 1166, згідно даних КП ДР «БТІ» станом на 31.12.2012 року за адресою: м. Підгородне, вул. Залізнична, 68-а Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, мається архівна справа № 19457 виготовлена на замовлення [PERSON], однак інформація про реєстрацію права власності на нерухоме майно на імя [PERSON] відсутні. Встановлено, що домоволодіння було збудоване ще в період з 1989 по 1990 роки, що підтверджується Договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 23 серпня 1989 року, згідно яким матері позивачки [PERSON] була надана земельна ділянка по вул. Залізничній, 68-а в м. Підгородне; та рішенням № 196 від 28 липня 1989 року про виділення матері земельної ділянки площею 669 кв.м. для будівництва індивідуального домоволодіння. В спадковому домоволодінні була зареєстрована мати позивачки, що підтверджується Домовою книгою. Житловий будинок № 68-а по вул. Залізничній в м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області був збудований власними силами [PERSON] ще в період з 1989 по 1990 роки, однак правовстановлюючі документи на домоволодіння не оформлялись. З аналізу положень Конституції України та ЦК України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05.08.1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. Крім того, з листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України № 40-19-5376 від 30.07.2012 року «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів» видно, що документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. На теперішній час є чинним Порядок прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затверджений Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 року № 91, в редакції від 13.06.2012 року. Згідно з п.1.1, п.3.1 Порядку передбачається прийняття в експлуатацію усіх закінчених будівництвом об'єктів, збудованих до 31.12.2009 року без дозволу на виконання будівельних робіт, заяви про прийняття в експлуатацію яких подано до 31.12.2012 року, за винятком закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них. За приписами абз.2 п.3.1 Порядку документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. На час будівництва та завершення будівництва житлового будинку (згідно Технічного паспорту 1989 року) реєстрація права власності на нього не вимагалась. В свою чергу, в листі ВССУ № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» викладено наступну правову позицію: «Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку передбаченому цим Законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення». Крім того, у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або законність набуття права власності не встановлена судом. За життя спадкодавець не зареєстрував належне йому право власності на спадкове майно, у звязку з чим позивачка не має можливості скористатися належним їй правом на отримання спадщини. Не зважаючи на те, що ніхто не оспорює спадкове право [PERSON], вона не має можливості оформити свої спадкові права, оскільки матірю за життя не оформлено правовстановлюючий документ на будинок. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про нотаріат», та відповідно з пунктами 4.14, 4.15 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (№ 296/5 від 22.02.2012 року), нотаріус перевіряє склад спадкового майна та видає на нього свідоцтво про право на спадщину. Для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам ст. 47 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до пунктів 4.14, 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, нотаріус перевіряє належність цього майна спадкодавцеві на підставі правовстановлюючих документів. Згідно з п.п. 212, 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за N 20/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що спадщина не перейшла до держави, не визнана відумерлою, позивачка вступила в управління та володіння спадковим майном і є спадкоємцем за заповітом, право власності спадкодавця не припинено відповідно до ст. 346 ЦК України, а відповідно до ст. 1296 ЦК України, а згідно із ст. 16 ЦК України, способом захисту свого права є визнання права. Таким чином, встановлено неможливість оформлення позивачкою спадкових прав на житловий будинок у позасудовому порядку, оформлення яких не порушує законних прав чи інтересів інших осіб, тому суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок № 68-а по вул. Залізничній в м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області та господарські будівлі. На підставі викладеного,

Outcome: approved