overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

В липні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Ізюмської міської ради Харківської області про визнання права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що [INFO] помер [PERSON], з яким вона перебувала у фактичних шлюбних стосунках. Після його смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Оскільки на момент смерті проживала разом із померлим спадщину прийняла відповідно до п. 3 ст. 1268 ЦК України. Інших спадкоємців за спадкодавцем [PERSON] не має, але нотаріусом в оформлені права на спадщину відмовлено, оскільки відсутнє свідоцтво про одруження з [PERSON] Надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідач, Ізюмська міська рада Харківської області, надала суду письмову заяву в якій просить суд слухати справу без участі її представника та просить вирішити справу згідно чинного законодавства України. Суд вважає за можливе розглянути справу без нез'явивших сторін, на підставі наявних у справі доказів. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] (а.с.13). Згідно з копією свідоцтва про право власності на житло квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], [PERSON] (а.с.10-12). На момент смерті [PERSON], позивачка проживала разом із померлим, що підтверджується копією домової книги ( а.с. 7-8). В своїй відповіді Ізюмська державна нотаріальна контора повідомляє, що спадкоємець повинен надати нотаріусу правовий документ, який підтверджує право власності померлого на майно, яке успадковується. В зв'язку з тим, що не наданий правовий документ,а саме свідоцтво про одруження з [PERSON], померлим [INFO], видати свідоцтво про право на спадщину Ізюмська державна нотаріальна контора не має можливості.( а.с.6). Спадкова справа після смерті [PERSON], який помер [INFO] , відсутня та не заводилась. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом ( ч. 1, ч. 2 ст. 328 ЦК України). З урахуванням положень ч. 1 ст. 15, статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності , якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились в наслідок його смерті ( ст. 1218 ЦК України). При таких даних позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-17 00:00:00

В липні 2014 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про надання права на шлюб. В заяві вона зазначила, що народилася [INFO] року в с. Білий Потік Чортківського району, тобто не досягла шлюбного віку. На даний час [PERSON] вагітна, термін вагітності згідно довідки Чортківської ЦКРЛ становить 29 тижнів, тому укладення шлюбу з [PERSON] буде відповідати її інтересам. Крім того, батько заявниці не заперечує проти реєстрації шлюбу між ними. В судовому засіданні заявниця [PERSON] заяву підтримує, просить задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] пояснив, що бажає зареєструвати шлюб з [PERSON], з якою вони будуть мати спільну дитину. Заінтересована особа [PERSON] не заперечує проти надання права на шлюб його дочці. Суд, вислухавши пояснення заявниці, заінтересованих осіб, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що заяву слід задовольнити з наступних мотивів. [PERSON], [INFO], тобто не досягла шлюбного віку, має намір зареєструвати шлюб з [PERSON], [INFO]. Заявниця [PERSON] є вагітною, термін вагітності станом на 8 липня 2014 року складає 29 тижнів, що стверджується заключенням райЛКК № 3/531. Відповідно до ч. 2 ст. 23 Сімейного кодексу України за заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Суд вважає, що реєстрація шлюбу заявниці з [PERSON] відповідає її інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

В липні 2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила визнати [PERSON] такими, що втратив право користування житловим будинком № 10 по вул. Квіткова в м. Миколаєві. В обґрунтування позовних вимог позивач вказувала, що вона є власником житлового будинку № 10 по вул. Квіткова в м. Миколаєві. У вказаному будинку з 24.07.2007 року по теперішній час зареєстрований її колишній цивільний чоловік [PERSON] - відповідач по справі. Сімейні стосунки з відповідачем не склалися, тому сторони вирішили їх припинити. 04.01.2011 року [PERSON] зібрав всі свої речі та виїхав із спірного житлового будинку. На даний час місце перебування відповідача не відоме. В судове засідання позивач не зявилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, належним чином повідомлений, не надав доказів проти задоволення позову, тому суд на підставі ст. 224 ЦПК України, за письмовою згодою позивача, вважає за можливе розглянути справу заочно. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] є власником житлового будинку № 10 по вул. Квіткова в м. Миколаєві, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 19.11.2013 року (а.с. 7,8 ). Згідно довідки КП ДЄЗ Океан м. Миколаєва № 4118 від 10.07.2014 року відповідач зареєстрований в [INFO] з 24.07.2007 року. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 391 Цивільного Кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні доведено, що відповідач без поважних причин не проживає в спірному житлі понад один рік, а тому на підставі ст. 405 ЦК України визнається таким, що втратив право користування будинком № 10 по вул. Квіткова в м. Миколаєві. Факт непроживання [PERSON] у вказаному будинку з 02.01.2011 року підтверджується актами про непроживання від 27.02.2012 року, 10.12.2013 року (а.с. 12,13). На підставі викладеного, суд задовольняє вимоги позивача щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування будинком № 10 по вул. Квіткова в м. Миколаєві. Відповідно до статті 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В липні 2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 22 в будинку № 72 по вул. Металургів в м. Миколаєві. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В обґрунтування позовних вимог позивач вказувала, що вона є власником квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі з 02.06.2010 року по теперішній час зареєстрований відповідач по справі [PERSON], який не є родичем позивача. Посилаючись на той факт, що [PERSON] був зареєстрований в спірній квартирі за проханням знайомих позивача для працевлаштування, ні одного дня в квартирі не проживав та не користувався нею, позивач просила позов задовольнити. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В судове засідання позивач не зявилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов, не заперечувала проти заочного розгляду справи. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідач в судове засідання повторно не зявився, не представив доказів проти задоволення позову, тому суд на підставі ст. 224 ЦПК України, за письмовою згодою позивача, вважає за можливе розглянути справу заочно. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 4). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Як вбачається з довідки КП ДЄЗ «Океан» м. Миколаєва № 3718 від 11.07.2014 року відповідач зареєстрований в [INFO] з 02.06.2010 року (а.с. 5). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст. 391 Цивільного Кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідач [PERSON] без поважних причин не проживає в спірному житлі понад шість місяців, а тому на підставі ст. 72 ЖК Української РСР визнається таким, що втратив право користування квартирою № 22 в будинку № 72 по вул. Металургів в м. Миколаєві. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Факт непроживання [PERSON] у вказаній квартирі підтверджується актами про непроживання від 10.12.2013 року та 19.06.2014 року та показаннями свідків - сусідів [PERSON], [PERSON] (а.с. 6,7,19). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Статтею 71 ЖК Української РСР встановлено, що жиле приміщення зберігається за відсутності особи без поважних причин протягом шести місяців. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст. 72 вказаного Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~На підставі викладеного, суд задовольняє вимоги позивача щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 22 в будинку № 72 по вул. Металургів в м. Миколаєві. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

В липні 2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач вказувала, що вона є наймачем квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі з 23.06.1992 року по теперішній час зареєстрована її матір [PERSON] - відповідач по справі. Посилаючись на той факт, що [PERSON] вже 20 років не проживає в квартирі [ADDRESS], позивач просила позов задовольнити. В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилася, належним чином повідомлена, не представила доказів проти задоволення позову, тому суд на підставі ст. 224 ЦПК України, за письмовою згодою позивача, вважає за можливе розглянути справу заочно. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] разом із відповідачем по справі [PERSON] з 23.06.1992 року зареєстровані в квартирі [ADDRESS] (а.с. 10). Відповідач [PERSON] без поважних причин не проживає в спірному житлі понад шість місяців, а тому на підставі ст. 72 ЖК Української РСР визнається такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. Факт непроживання [PERSON] у вказаній квартирі понад 20 років підтверджується актом про непроживання та показаннями свідків - сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 9, 15,16,17). Статтею 71 ЖК Української РСР встановлено, що жиле приміщення зберігається за відсутності особи без поважних причин протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 вказаного Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. На підставі викладеного, суд задовольняє вимоги позивача щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

В липні 2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить суд розірвати шлюб, зареєстрований 11 листопада 2011 року у Корабельному Відділі реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції за № 621. В обґрунтування позову позивач вказував, що шлюбні відносини із відповідачем припинені та відновлення подружніх відносин, збереження сім'ї неможливо у зв'язку із втратою почуття кохання та взаєморозуміння один до одного. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], який проживає разом із позивачем. Позивач стверджує, що спір щодо спільно нажитого майна та проживання дитини відсутній. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву, в якій позов підтримав, просив задовольнити та розглянути справу у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ст. 110-112,114 СК України суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права та права їх дитини. При цьому суд врахував, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу, вважає за необхідне з'ясувати прізвище подружжя після розірвання шлюбу. Позивачка просить відновити їй дошлюбне прізвище, яке вона мала до укладання шлюбу, а тому відповідно до ст. 113 СК України, позивачці слід відновити прізвище - [PERSON]. В порядку ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-19 00:00:00

В липні 2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб з [PERSON], посилається на те, що шлюбні стосунки припинились з липня 2014 року, спільного господарства не ведуть, шлюб носить формальний характер. Після розірвання шлюбу просить відновити її дошлюбне прізвище «[PERSON]». В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився. Надав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнає у повному обсязі. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 червня 2010 року, про що свідчить актовий запис № 205, Кіровського відділу реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції. Відповідно до позовної заяви сторони припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, подальше збереження сім'ї є неможливим та марним. При даних обставинах суд вважає, що подальше збереження сім'ї неможливе, шлюб сторін носить формальний характер і підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

В липні 2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач будучи батьком дитини матеріальну допомогу на її утримання не надає, у зв'язку з чим позивач просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в сумі 800 грн. щомісячно. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, погодився сплачувати аліменти на утримання дитини в сумі 400грн. щомісячно, при цьому вказав, що додатково також буде сплачувати витрати на утримання дитини в дитячому садку. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини від 25 серпня 2010 року серія [NUMBER]. Відповідач будучи батьком дитини в добровільному порядку матеріальної допомоги на її утримання не надає, хоча відповідно до вимог ст.180 СК України зобов'язаний таку допомогу надавати і за станом свого здоров'я та матеріальним становищем в змозі її надавати. Відповідно до ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, судом враховується вимоги ст.182 Сімейного кодексу України, а саме, що відповідач, є працездатним, інших осіб у нього на утриманні не має, а тому визначає їх розмір в сумі 600 грн. щомісячно. Судові витрати по справі становлять 243 грн.60 коп., які відповідно до ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

В липні 2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В позовній заяві вона вказала, що позичила відповідачці під розписку гроші в сумі 7 000, 00 євро та 1 500 доларів США. Відповідачка зобов'язувалася повернути кошти до 01 травня 2014 року. Однак відповідачка взятих на себе зобов'язань не виконала, через що позивачка вимушена звернутися до суду із цим позовом. Представник позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задоволити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася повторно, про причини неявки суд не повідомила. Про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. 12 травня 2012 року [PERSON] надала [PERSON] позику у сумі сумі 7 000, 00 євро та 1 500 доларів США. [PERSON] взяла на себе зобов'язання повернути дані кошти до 01 травня 2014 року, про що склала відповідну розписку. Згідно розрахунку доданого до позовної заяви загальна сума боргу [PERSON] становить 7 000, 00 євро та 1 500 доларів США, що еквівалентно 130 278 гривням станом на 20 червня 2014 року. Відповідачка [PERSON] свої зобов'язання, дані в розписці не виконала, боргу не повернула. В ч. 1 ст. 1046 зазначається, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або такуж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Суд стягує із відповідачки судові витрати в справі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-16 00:00:00

В липні 2014 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі і від сумісного проживання мають одну дитину; сина - [PERSON], [INFO]. Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. Тому вона просить стягнути з нього аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі - 600 грн. щомісячно, на дитину відповідного віку до досягнення ним повноліття. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково в розмірі 400 грн.. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони від сумісного проживання мають одну дитину; сина - [PERSON], [INFO], відповідач матеріальної допомоги добровільно не надає, здоровий, працездатний, нікого на своєму утримані не має, нікому аліментів не сплачує, працює, тому він в змозі сплачувати аліменти.. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 ч.3 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Оскільки сторони дійшли згоди щодо розміру аліментів, тому суд вважає, що позов про стягнення аліментів на утримання дітей підлягає задоволенню. Стягнути судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved