Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

В лютому 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], просила визнати за собою право власності на квартиру [ADDRESS] за набувальною давністю. В обґрунтування позову позивач послалась на правомірне отримання у користування спірної квартири, що належить відповідачу, який з 1994 року самоусунувся від тягаря власника. Так, позивач вказала, що з 28 березня 2002 року вона є власником суміжної з відповідачем квартири № 2-А у тому ж будинку, що в цілому являє собою одноповерховий трикімнатний будинок старої забудови. Після від'їзду [PERSON] в спірній квартирі мешкали сторонні особи, які вкрай її занедбали та покинули відкритою. Так як дах будинку потребував капітального ремонту в цілому, вона ([PERSON].) також за допомогою колишнього власника квартири № 2 у тому ж будинку (матері позивача) здійснила капітальний ремонт даху всього будинку, що підтверджується платіжними документами за листопад 2001 року - листопад 2002 року на загальну суму 2555 грн. 00 коп. Розшук [PERSON] позитивних результатів не дав і 17 серпня 2006 року Центральним РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області надано відповідь, що проведеною перевіркою місцезнаходження відповідача не встановлене. Позивач також послалась на лист адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради № К-1928р. від 17 липня 2006 року, яким підтверджено заміну балок даху і перекриття за її (позивача) кошти. За такого, майже 11 років вона ([PERSON].) користується квартирою [PERSON] без правовстановлюючих документів, а вкладені у збереження спірного майна кошти значно перевищують вартість самої квартири. В свою чергу, її власник взагалі втратив інтерес до спірного житла. Таким чином, оскільки вона (позивач) протягом тривалого часу добросовісно, відкрито і безперервно володіє і користується квартирою [ADDRESS] в м. Миколаєві, то набула право власності на це нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України. Ухвалою суду від 08 квітня 2014 року до участі в справі в якості другого відповідача притягнутий власник житлового будинку [ADDRESS] В судовому засіданні позивач позов підтримала, підтвердила викладені в позовній заяві обставини. Додатково суду пояснила те, що розшук відповідача був розпочатий саме у 2006 році, але користуватись спірним житловим приміщенням вона почала значно раніше, тобто з дати проведення ремонту покрівлі. Крім цього, між квартирами було зроблено дверний отвір, який після притягнення її до адміністративної відповідальності за самовільне перепланування, був замурований і з тих пір вона користується квартирою відповідача виключно для зберігання власних речей; доступ до квартири здійснює через сусіднє подвір'я. Відповідачі в судове засіданні не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Миколаївська міська рада подала суду заяву про розгляд справи у відсутність свого представника. Відомостей про поважність причин неявки в судове засідання [PERSON] матеріали справи не містять. Вислухавши позивача, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САВ № 916369, виданого 13 листопада 2007 року адміністрацією Центрального району виконкому Миколаївської міської ради, зареєстрованого в той же день КП ММБТІ в реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстровим № 21001570, [PERSON] є власником однокімнатної квартири [ADDRESS] в м. Миколаєві (а.с. 9). Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 14 липня 1994 року Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду на підставі розпорядження № 03144 від 22 червня 1994 року (а.с. 6) квартира № 2-б, загальною площею 27,1 м2, належить на праві власності [PERSON] Відомості про державну реєстрацію права власності [PERSON] на спірну квартиру в матеріалах справи відсутні. Разом з цим, відповідно п. 14 постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі - Постанова) виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Представленими суду платіжними документами (а.с. 12-15) підтверджений факт закупівлі [PERSON] протягом листопада 2001 року - листопада 2002 року будівельних матеріалів, притаманних здійсненню будівельних робіт по заміні даху будинку, на загальну суму 2805 грн. 00 коп. З листа адміністрації Центрального району виконкому Миколаївської міської ради вих. № К-1928/м від 22 серпня 2006 року слідує, що власник однокімнатної квартири [ADDRESS] [PERSON] після її приватизації у 1994 році коштів на утримання будинку не сплачує і його місцезнаходження невідоме. З цього ж листа вбачається, що [PERSON] у минулому (тобто 2005 році) самовільно пробила вхід в перегородці та зайняла житлову кімнату [PERSON], замінивши балки і перекриття за свої кошти (а.с. 10). Листом вих. № 16/8286 від 17 серпня 2006 року Центральний РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області (а.с. 11) повідомив про те, що в ході проведеної перевірки місцезнаходження [PERSON] не встановлене. В силу ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно. З викладених фактів та повідомлених позивачем у судовому засіданні обставин, суд доходить висновку про те, що заволодіння позивачем нерухомим майном відповідача мало місце у 2005 році і не було добросовісним, так як за власним визнанням позивач притягалась до адміністративної відповідальності за вчинення самовільного перепланування, у зв'язку з чим також була вимушена закласти самочинний дверний отвір між квартирами. Крім цього, як слідує з ч. 2 п. 9 Постанови, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. В спірних правовідносинах при заволодіння спірним нерухомим майном позивач достовірно знала про відсутність в неї підстав для набуття права власності. Позивачем також не представлено суду у встановленому цивільним процесуальним законом порядку належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що вона протягом всього часу продовжує відкрито та безперервно володіти квартирою [ADDRESS] зокрема, для збереження власних речей. З 2005 року до дати розгляду справи судом 10 років не пройшло. Висновок суду про те, що заволодіння спірним нерухомим майном мало місце саме у 2005 році ґрунтується на відомостях, викладених у листі адміністрації Центрального району виконкому Миколаївської міської ради вих. № К-1928/м від 22 серпня 2006 року. Саме у цей рік позивач здійснила самовільне перепланування. Іншими належними та допустимими доказами факт заволодіння позивачем квартирою відповідача у більш ранній період не доведений. Здійснення протягом листопада 2001 року - листопада 2002 року капітального ремонту перекриття та даху житлового будинку [ADDRESS] в м. Миколаєві за рахунок грошових коштів позивача свідчить про виникнення між сторонами грошових, а не майнових відносин. Посилання позивача на ті обставини, що її витрати на капітальний ремонт перекриття та даху житлового будинку перевищують вартість спірної квартири суд вважає такими, що по-перше: не мають істотного значення для правильного вирішення справи по суті, а по-друге: не відповідають дійсності, так як сума у 2805 грн. 00 коп. вочевидь не співмірна з вартістю однокімнатної квартири в обласному центрі, у якому б занедбаному стані вона не була. Таким чином, позов задоволенню не підлягає. В силу ст. 88 ЦПК України у зв'язку з відмовою в позові судові витрати присудженню на користь позивача з відповідачів не підлягають. Даних про судові витрати відповідачів матеріли справи не містять.

Outcome: dismissed