Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

В листопаді 2015року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], - треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON], приватний нотаріус Ніжинського міського нотаріального округу [PERSON], в якому просила:-визнати недійсним договір доручення від 14.10.2014року за реєстровим №1121, укладений [PERSON], яким уповноважено на розпорядження спільним майном [PERSON], посвідченим приватним нотаріусом [PERSON];-визнати недійсним договір купівлі-продажу від 25.07.2015року транспортного засобу TOYOTA TUNDRA, 2012року випуску, номер шасі (кузова,рами) 5TFUY5F13CX211051, зеленого кольору, укладеного [PERSON] за дорученням [PERSON] з [PERSON]. Вимоги позову обґрунтовувались тим, що [PERSON] перебуває з відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 14.02.2012року. 14.10.2014року ними було придбано транспортний засіб марки TOYOTA TUNDRA, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) 5TFUY5F13CX211051, зеленого кольору, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХХ №387460 було зареєстровано на відповідача [PERSON] Позивачу стало відомо, що її чоловік при реєстрації на своє імя вказаного автомобіля, надав своєму батьку [PERSON] доручення, яким уповноважив його на вчинення дій щодо відчуження даного транспортного засобу. В подальшому, як вказує позивач, батько її чоловіка на підставі вказаного доручення уклав договір купівлі-продажу даного транспортного засобу зі своєю рідною сестрою [PERSON] Позивач вважає, що вказаними діями відповідачі мали на меті позбавлення її права спільної сумісної власності щодо вказаного транспортного засобу. Позивач зазначає, що спірний транспортний засіб є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, тому при вчиненні договору купівлі-продажу вказаного транспортного засобу від 25.07.2015року були порушені положення статті 65 Сімейного кодексу України, оскільки позивач не надавала своєї письмової згоди на продаж транспортного засобу. З посиланням на статті 8,65 Сімейного кодексу України, статті 203,215 ЦК України позивач вважає, що необхідно визнати недійсним договір купівлі-продажу від 25.07.2015року транспортного засобу TOYOTA TUNDRA, 2012 року випуску, номер шасі (кузова,рами) 5TFUY5F13CX211051, зеленого кольору, укладеного [PERSON] за дорученням [PERSON] з [PERSON], оскільки позивач, як дружина [PERSON], не надавала своєї письмової згоди на укладення її чоловіком вказаного договору. Також, на точку зору позивача, [PERSON] вільно не приймала рішення щодо купівлі спірного транспортного засобу у [PERSON] Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18.12.2015року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 25.07.2015року транспортного засобу TOYOTA TUNDRA, 2012 року випуску, номер шасі (кузова,рами) 5TFUY5F13CX211051, зеленого кольору, укладений [PERSON] за дорученням [PERSON] з [PERSON]. В задоволенні іншої частини позову [PERSON] судом відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18.12.2015року в частині задоволення позовних вимог [PERSON] та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу від 25.07.2015року. Доводи апеляційної скарги зазначають, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є необґрунтованим, ухваленим при неповному зясуванні судом фактичних обставин справи, а також з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. [PERSON]зазначає, що ухвалюючи рішення про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу від 25.07.2015року, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки вказаний договір було укладено без згоди позивача, як дружини [PERSON], то такий договір має бути визнаний судом недійсним. [PERSON] вважає, що в даному випадку судом першої інстанції невірно застосовані положення статті 65 Сімейного кодексу України, яка регламентує право подружжя на розпоряджання майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. [PERSON] вказує, що законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя. В частині відмови в задоволенні вимог заявленого позову [PERSON] рішення суду першої інстанції [PERSON] не оскаржується. В судове засідання апеляційного суду позивач [PERSON], відповідач [PERSON], третя особа - приватний нотаріус Ніжинського міського нотаріального округу [PERSON], належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи, відповідно до повідомлень про вручення поштових відправлень (а.с.63,65,67), не зявились. Відповідно до приписів ч.2 статті 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Відповідно до ч.1 статті 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів п.4 ч.1 статті 309 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18.12. 2015року, - скасуванню в частині задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу та визнання недійсним договору купівлі-продажу від 25.07.2015року транспортного засобу TOYOTA TUNDRA, 2012року випуску, номер шасі (кузова,рами) 5TFUY5F13CX211051, зеленого кольору, укладеного між [PERSON] за дорученням [PERSON] та [PERSON]. За даних обставин, відповідно до п.4 ч. 1 статті 309 ЦПК України апеляційний суд вважає за необхідне ухвалити нове рішення у вказаній частині позовних вимог, яким відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 25.07.2015року транспортного засобу TOYOTA TUNDRA, 2012року випуску, номер шасі (кузова,рами) 5TFUY5F13CX211051, зеленого кольору, укладеного між [PERSON] за дорученням [PERSON] та [PERSON]. В іншій частині рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18.12.2015року підлягає залишенню без змін. В ході судового розгляду даної справи судом встановлено і вказані обставини підтверджуються матеріалами справи (а.с.27), що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14.02.2012року, відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-ЕЛ від 14.02.2012 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів 14.02.2012року зроблено відповідний актовий запис за №113, місце реєстрації: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції. Згідно даних Центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м.Ніжина, Ніжинського та Носівського районів (на правах м.Ніжина), підпорядкованого УДАІ УМВС України в Чернігівській області №8/7-4032 від 06.11.2015року (а.с.7), відповідно облікових даних Ніжинського Центру, транспортний засіб марки TOYOTA TUNDRA, зеленого кольору, 2012 року виготовлення, кузов № [NUMBER], д.н.з.[NUMBER], свідоцтво про реєстрацію СХХ 387460 від 14.10.2014року, був зареєстрований за [PERSON], 03.09.1988року народження. 29.07.2015року даний автомобіль було перереєстровано за довідкою-рахунком ААЕ №292122 від 25.07.2015року (а.с.68) на нового власника - [PERSON], [INFO]. Як вбачається з вимог заявленого позову (а.с.3-6), позивач просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 25.07.2015року транспортного засобу TOYOTA TUNDRA, 2012 року випуску, номер шасі (кузова,рами) 5TFUY5F13CX211051, зеленого кольору, укладеного [PERSON] за дорученням [PERSON] з [PERSON], з тих підстав, що вказаний транспортний засіб є спільною сумісною власністю подружжя, проте, договір купівлі-продажу транспортного засобу відбувся без її на те згоди. Задовольняючи вимоги заявленого позову у вказаній частині, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що спірний транспортний засіб є спільною сумісною власністю подружжя, і оскільки договір купівлі- продажу вказаного транспортного засобу відбувся без згоди на те позивача, то даний договір підлягає визнанню судом недійсним, виходячи з положень статей: 60,63,65,70 Сімейного кодексу України, статті 203 ЦК України. Заслуговують на увагу апеляційного суду доводи апеляційної скарги відносно того, що вказаний висновок суду першої інстанції не узгоджується з приписами чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини. Відповідно до п. 6 ч. 1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Необхідно зазначити, що задовольняючи вимоги заявленого позову в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, суд першої інстанції також послався на ту обставину, що відповідач [PERSON] визнав вимоги заявленого позову. При цьому судом першої інстанції не взято до уваги приписи ч.4 статті 174 ЦПК України, відповідно до якої у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.3 статті 65 Сімейного кодексу України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Таким чином, виходячи з правового аналізу вказаних норм права, належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи. Згідно ч.4 статті 203 ЦК України, правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана у письмовій формі. Проте, відповідно до положень частин першої та другої статті 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.Заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 08.04.2015року у справі №6-7цс15, законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сімї майна. Таким чином, при вирішенні спору у вказаній частині позовних вимог судом першої інстанції не взято до уваги висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, як це регламентовано приписами ч.1 статті 360-7 ЦПК України. Відповідно до ч.1 статті 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Приймаючи до уваги, що позивач у вимогах заявленого позову не ставить питання про стягнення на її користь відповідної компенсації вартості відчуженого не в інтересах сімї майна, а просить визнати недійсним правочин щодо відчуження автомобіля, оскільки оспорюваний правочин вчинено без її на те згоди, апеляційний суд приходить до висновку, що необхідно відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 25.07.2015року транспортного засобу TOYOTA TUNDRA, 2012 року випуску, номер шасі (кузова,рами) 5TFUY5F13CX211051, зеленого кольору, укладеного між [PERSON] за дорученням [PERSON] та [PERSON]. В частині відмови в задоволенні вимог заявленого позову рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18.12.2015року [PERSON] не оскаржується. Відповідно до приписів статті 88 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 535грн. 92коп. в рахунок відшкодування документально підтверджених (а.с.40) понесених судових витрат за апеляційний розгляд справи.

Outcome: approved