Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

В лютому 2014р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], в якому просила суд: визначити місце проживання малолітньої дитини сторін - [PERSON], [INFO]р. народження, разом з нею. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що між нею та відповідачем 11 липня 2002р. було зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, про що було зроблено актовий запис № 764. В шлюбі у сторін народилась [INFO]р. донька - [PERSON]. Подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння в поглядах на сімейне життя, спільне господарство сторонами не ведеться, шлюбно-сімейних відносин не підтримують з серпня 2013р. Шлюб між сторонами було розірвано за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05 березня 2014р. При цьому, з метою визначення місця проживання спільної дитини сторін, позивачка звернулась до суду з даним позовом. Враховуючи, що на час звернення до суду дитина проживає разом з позивачкою за адресою реєстрації та проживання останньої: [ADDRESS], а також те, що між донькою та матір'ю є тісний емоційний зв'язок, розірвання якого завдасть дитині сильної психологічної травми, позивачка просила суд визнати місце проживання малолітньої [PERSON] разом з нею. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали в повному обсязі та, з підстав викладених у ньому, просили суд його задовольнити. Відповідач проти позову не заперечував, зазначаючи, що спільній дитині буде краще проживати разом з матір'ю. Представник третьої особи позов підтримала в повному обсязі, при цьому до матеріалів справи було додано висновок про доцільність визначення місця проживання дитини [PERSON], [INFO]р. народження, з її матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 липня 2002р., який було розірвано за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05 березня 2014р. В шлюбі у сторін народилась донька: [PERSON], [INFO]р. народження. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 1, 2 і ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Судом встановлено, що малолітня [PERSON], [INFO]р. народження проживає зі своєю матір'ю (позивачкою) за адресою проживання/реєстрації останньої: [ADDRESS]. Згідно зі ч. 1 ст. 160, ч. 1 ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з висновком Органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини [PERSON], [INFO]р. народження, за № 109/04/40-1524 від 17 березня 2014р., мати приділяє достатньо уваги для виховання дитини, створює належні умови проживання для дитини за адресою свого проживання/реєстрації: [ADDRESS], а також враховуючи особисту прихильність дитини, орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації підтримали позовні та дійшли висновку, що дитина [PERSON], [INFO]р. народження повинна проживати з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS], а батько [PERSON] повинен приймати участь в зустрічах та вихованні дочки. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р., зокрема у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за № 789-XII від 27 лютого 1991р., визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Як встановлено у судовому засіданні, та не заперечувалось сторонами під час розгляду справи, між матір'ю (позивачкою) та дитиною склався тісний емоційний зв'язок, позивачка приймає активну участь у вихованні дитини та забезпечує необхідні належні умови для її повноцінного розвитку. Відповідач, приймає участь у вихованні і утриманні доньки, однак, враховуючи прихильність дитини до своєї матері, також вважав за доцільне визначити місце проживання доньки з матір'ю. Вирішуючи питання про те, з ким із сторін залишиться проживати їх малолітня донька, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері, щодо своїх дітей, враховує в першу чергу інтереси малолітньої дитини, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, також судом враховано вік дитини і її прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,6 грн.

Outcome: approved