Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 6 вересня 2017 року [PERSON], [INFO], було виявлено інспектором ОДН по району Чертаново Південне, як без доглянутого і на підставі акту виявлення, доставлено до ДКЗ «Соціально-реабілітаційний центр для неповнолітніх «Алтуф'єво» м. Москва. Пізніше, його було доставлено до приймальника-розподільника для дітей ГУНП в Харківській області. 10 січня 2018 року майором поліції малолітній [PERSON] був доставлений в комунальний заклад «Обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Рівненської обласної ради, де і перебуває на даний час. Як встановлено, батьками малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], є [PERSON], [INFO], та зазначений [PERSON], [INFO][PERSON] тривалий час за місцем реєстрації не проживає, за весь період перебування дитини в закладах не виявила бажання забрати сина. [PERSON] з дітьми та дружиною не проживають з 2010 року, у вихованні сина участі не приймав і приймати не збирається, і з його слів, не є біологічним батьком [PERSON], а тому не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав. Зазначає, що вищезазначені обставини свідчать про свідоме невиконання відповідачами своїх обов'язків, закріплених СК України. Зважаючи, що відповідачі ухиляються від виконання обов'язків з виховання сина, не піклуються про його здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток представник позивача звернулась до суду з даним позовом та просить його задовольнити, позбавивши батьківських прав [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], відносно [PERSON], [INFO] Також, просить [PERSON], [INFO] передати органу опіки та піклування Рівненської райдержадміністрації. Також просять стягнути з відповідачів аліменти на утримання їх малолітнього сина у розмірі по 1000 грн., щомісячно, з дня подання позову і до повноліття дитини. Відповідачами не були заявлені клопотання; та не був поданий відзив. Представник позивача позов підтримала та пояснила суду про обставини, що описані вище. Надала суду висновки органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідачів батьківських прав. Додала, що відповідачка [PERSON] та відповідач [PERSON] раніше позбавлялися батьківських прав щодо іншої дитини. Відповідачка [PERSON] повторно не з'явилась в судове засідання. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідач є належним чином повідомленою про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Така інформація є відкритою, загальнодоступною та зрозумілою; і при бажанні відповідачка мала можливість отримати інформацію про дату і час розгляду справи. Від сторони не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без її участі, відзив на позов до суду не подала. Відповідач [PERSON] позов визнав частково. Не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав, оскільки стверджує, що не є біологічним батьком [PERSON], [INFO] Проте не згідний з тим, щоб з нього були стягнуті аліменти. В подальшому просить справу розглядати без його участі. Судом приймається до уваги, що за положеннями ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Тому суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості розгляду справи без участі одного з відповідачів. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Згідно свідоцтва про народження дитини, відповідачі є батьками малолітньої дитини: сина [PERSON], [INFO] 06 вересня 2017 року [PERSON], [INFO], було виявлено інспектором ОДН по району Чертаново Південне, як без доглянутого і на підставі акту виявлення, доставлено до ДКЗ «Соціально-реабілітаційний центр для неповнолітніх «Алтуф'єво» м. Москва. Пізніше, його було доставлено до приймальника-розподільника для дітей ГУНП в Харківській області. 10 січня 2018 року малолітній [PERSON] був доставлений до комунального закладу «Обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Рівненської обласної ради, де і перебуває на даний час. [PERSON] тривалий час за місцем реєстрації не проживає, за весь період перебування дитини в закладах не виявила бажання забрати сина. [PERSON] з дітьми та дружиною не проживає з 2010 року, у вихованні сина участі не приймав і приймати не збирається. З його слів, він не є біологічним батьком [PERSON], а тому не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав. Відповідач [PERSON] надав суду пояснення з даного приводу. Він не заперечив обставини, про які зазначила представник позивача. Також, маючи змогу спростувати доводи представника позивача, відповідач не скористався наданими йому правами; відзив суду не подав; позов визнає частково. Отже, при розгляді справи були підтверджені доводи представника позивача про те, що відповідачі разом з дитиною не проживають, не цікавляться життям дитини, не приділяють увагу її вихованню, не надають матеріальної допомоги на утримання дитини. Відповідно до висновку органу опіки і піклування, Зорянська сільська рада Рівненського району Рівненської області та Клеванська селищна рада Рівненського району Рівненської області вважають за доцільне позбавити відповідачів батьківських прав стосовно їх дитини, оскільки відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків. Таким чином відповідачі не виконують приписи СК України щодо належного виховання та матеріального забезпечення дитини. При прийнятті рішення суд зважає на положення діючого законодавства. Представник позивача покликалася на положення ч.2 ст. 150 СК України (батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток); На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.). Суд погоджується з тими доводами, які були наведені представником позивача. Обов'язки та права батьків щодо виховання дитини є основними серед всього комплексу батьківських прав та обов'язків, які закріплені сімейним законодавством. Всі інші права та обов'язки батьків щодо їхніх дітей покликані забезпечувати належне виконання батьками свого основного обов'язку - виховувати дитину. Стаття 150 СК України визначає, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Батьки зобов'язані також піклуватися про фізичний розвиток дитини, який, в свою чергу, тісно пов'язаний зі здоров'ям дитини. Обов'язку батьків піклуватися про духовний розвиток дитини кореспондує право дитини на духовний розвиток, яке включає в себе: право на освіту; право на прояв своїх здібностей; право на свободу світогляду і віросповідання; право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Таким чином, батьки мають сприяти одержанню дитиною належної освіти, прояву нею своїх здібностей, розширенню її світогляду, її самовизначенню щодо сповідання певної релігії або не сповідання ніякої, її зайняттям літературною, художньою, науковою, технічною творчістю. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. За положеннями ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно Сімейного законодавства України, обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей. В судовому засіданні було встановлено, що відповідачі не виконують положення ст. 150 СК України, положення інших законодавчих актів щодо обов'язків з виховання та утримання дитини. А згідно до ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Стаття 164 СК України передбачає підстави для позбавлення судом батьківських прав батьків щодо їх дітей, і такі обставини знайшли своє підтвердження при розгляді справи. Зважаючи на наведене суд дійшов висновку, що заявлений позов в частині позбавлення батьківських прав підлягає до задоволення, оскільки він є обґрунтованим і доведеним. Представник позивача покликалася на положення ч.2 ст. 150 СК України (батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток). Суд вважає, що до спірних правовідносин підлягають до застосування норми законодавства, на які покликалася представник позивача; і у суду немає підстав для їх незастосування. Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів з відповідачів на утримання малолітнього сина, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. З огляду на зазначене, у представника позивача виникає право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. За положеннями ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно Сімейного законодавства України, обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК Українирозмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина 1 статті 184 СК України визначає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Представником позивача було заявлено позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі по 1000 грн. щомісячно, з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні встановлені обставини, що дають змогу для задоволення позову про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі. На думку суду, відповідачі мають змогу сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина, у твердій грошовій сумі, в розмірі по 1000 грн. щомісячно. Адже ця сума є максимально наближена до розміру 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Надалі суд звертає увагу на наступне. Законом України від 17.05.2017 № 2037-VIII (набрав чинності з 8.07.2017) внесено зміни до Сімейного кодексу України, які стосуються аліментних зобов'язань. При цьому збільшено мінімальний розмір аліментів, що має стягуватися на одну дитину - 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки мінімальний розмір аліментів, що стягується на одну дитину, визначений законодавчими актами України, то додаткове ухвалення рішення суду з цього приводу не потребується. Так само не потребується зазначення у рішенні суду про мінімальний розмір аліментів, що має стягуватися на одну дитину. Приймаючи рішення про задоволення позову суд в частині стягнення аліментів на утримання сина, суд виходить з приписів статті 13 ЦПК України, та приймає до уваги розмір прожиткового мінімуму, який встановлений законодавством України для дитини відповідного віку; та що обов'язок з утримання дітей покладений на обох батьків. На думку суду, за вказаних умов визначений розмір аліментів є компромісним, та враховуватиме баланс інтересів сторін та інтереси дитини. При цьому суд не має можливості зазначити конкретного одержувача аліментів на утримання дитини. Адже станом на час постановлення рішення це буде комунальний заклад «Обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Рівненської обласної ради. Після набрання рішенням законної сили ним буде Рівненська районна державна адміністрація Рівненської області (як орган опіки та піклування). В подальшому, не виключено, що дитина може бути усиновлена, або передана до іншого закладу. А тому стягувач аліментів, який буде отримувати аліменти на утримання дитини, має визначатися на кожен період часу в залежності від того, на чиєму утриманні (під чиєю опікою) перебуватиме дитина. Окрім того, аліменти є власністю дитини. А тому рішення суду про стягнення аліментів безпосередньо на користь дитини не буде суперечити СК України. Щодо позовних вимог в частині передачі [PERSON], [INFO], органу опіки та піклування, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 245 СК України якщо дитина постійно проживає у закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому дитячому закладі, функції опікуна та піклувальника щодо неї покладаються на адміністрацію цих закладів. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON], [INFO], з 01 січня 2018 року перебуває в комунальному закладі «Обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Рівненської обласної ради. А тому, суд вважає, що позовні вимоги в частині передачі [PERSON], [INFO] органу опіки та піклування Рівненської районної державної адміністрації Рівненької області необхідно задоволити. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved