Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-02 00:00:00

В квітні 2020 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису. У заяві вона вказала, що [PERSON] є її сином. Він вчиняє стосовно неї психологічне та фізичне насильство, шляхом систематичних принижень Вона неодноразово зверталася в правоохоронні органи за захистом особистих прав та інтересів. [PERSON] почав зловживати спиртними напоями, з приводу чого виникали часті сварки, ображає її нецензурними лайками, веде себе агресивно по відношенню до неї, неодноразово залякував фізичною розправою, погрожує пошкодженням її майна. Вказує, що відносно [PERSON] неодноразово складався протокол про притягнення до адміністративної відповідальності за домашнє насильство за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. З цих підстав просить задовольнити заяву у повному обсязі. У судовому засіданні заявниця [PERSON] , представник заявниці [PERSON] підтримують заяву та просять її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні щодо застосування обмежувального припису не заперечує. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно паспорта громадянина України серія [NUMBER] , виданим 16 січня 1998 року Чортківським РВ УМВС України в Тернопільській області стверджується належність документа [PERSON] , [INFO] , м. Чортків Тернопільської області. Згідно паспорта громадянина України серія [NUMBER] , виданим 21 вересня 2013 року Долинським РС УДМС України в Івано-Франківській області стверджується належність документа [PERSON] , [INFO] , м. Чортків Тернопільської області. [PERSON] та [PERSON] проживають та зареєстровані по [ADDRESS] . В березні 2020 року працівниками поліції неодноразово складались протоколи про адміністративне правопорушення, якими встановлено, що 03 березня 2020 року, 04 березня 2020 року та 05 березня 2020 року [PERSON] здійснював психологічне насильство відносно [PERSON] . З даного приводу, 11 березня 2020 року працівником поліції Дудник С.П. було винесено заборонний припис, згідно якого [PERSON] було заборонено спілкування з [PERSON] . Між заявником [PERSON] та зацікавленою особою [PERSON] існують неприязні відносини, часто виникають конфліктні ситуації з приводу зловживання останнім спиртних напоїв. У судовому засіданні заінтересованою особою [PERSON] визнано ту обставину, що стосовно нього було складено протоколи щодо вчинення ним домашнього насильства відносно [PERSON] . Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Україна, як кожна держава учасниця, що ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, взяла на себе негативні та позитивні зобов`язання щодо забезпечення прав і свобод, викладених у Конвенції та протоколах до неї. Це означає, що з одного боку держава зобов`язується утримуватися від порушень прав і свобод людини через дії своїх повноважних осіб (негативні зобов`язання), а з іншого охороняти права і свободи людини від порушення їх з боку приватних осіб (позитивні зобов`язання). Згідно з визнаними Україною міжнародними стандартами насильство в сім`ї виступає грубим порушенням прав людини і посягає на основні соціальні цінності життя людини, честь та гідність, недоторканність та безпеку, власність та приватне життя, а також на право дітей на виховання у сімейному середовищі. Базовим нормативно-правовим актом, що визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно п.2 ч.1ст. 24 вказаного Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. У відповідності з вимогами ч.2 ст.26 Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно вимог ч.4 ст.26 Закону обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Статтею 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. З огляду на те, що заявника слід вважати постраждалою особою у відповідності з вимогами п.8 ч.1ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», згідно якого особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі, - суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для вжиття спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, а саме видачі обмежувального припису стосовно кривдника. Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Враховуючи надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд, приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики продовження вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявника [PERSON] , яка як жертва домашнього насильства потребує захисту з боку держави. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису стосовно [PERSON] шляхом встановлення тимчасового обмеження прав кривдника та покладення обов`язку, зокрема, встановленого п. 4 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст.350-6ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: approved