Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

В листопаді 2008 року [PERSON] звернувся до суду з цивільним позовом до [PERSON] про стягнення суми позики та штрафу, мотивуючи тим, що 15 січня 2007 року він уклав з відповідачем договір позики та передав останньому грошові кошти в сумі 220 000,00 грн., а відповідач зобов'язався повернути вказану суму у строк до 15 січня 2008 року. На підтвердження передачі грошей відповідачем була надана розписка від 15 січня 2007 року. Відповідно до п.5.5 договору, у разі прострочення повернення суми позики відповідач зобов'язаний сплатити штраф у сумі 20 000,00 грн. Відповідач отримані у позику грошові кошти в обумовлений сторонами строк не повернув, тому позивач просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь 240 000,00 грн. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2008 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Під час розгляду справи відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2008 року задоволено подання державного виконавця про затвердження мирової угоди між сторонами, за умовами якої сторони погодили, що [PERSON] визнає заборгованість перед [PERSON] в сумі 240 000,00 грн., тому в рахунок погашення заборгованості передає у приватну власність [PERSON] та визнає за ним право власності на об'єкти нерухомого майна: -нежитлову будівлю літера «І», загальною площею 806,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; -нежитлову будівлю літера «З», загальною площею 533,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; -нежитлову будівлю літера «К», загальною площею 585,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; -нежитлову будівлю літера «Ж», загальною площею 524,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; -нежитлову будівлю літера «Л», загальною площею 51,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; -нежитлову будівлю літера «Є», загальною площею 778,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; -нежитлову будівлю літера «Г», загальною площею 875,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; -нежитлову будівлю літера «Д», загальною площею 807,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; -нежитлову будівлю літера «В», загальною площею 809,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; -нежитлову будівлю літера «А», загальною площею 32,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; -нежитлову будівлю літера «Н», загальною площею 16,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; -нежитлову будівлю літера «Б», загальною площею 182,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Дружина [PERSON] - [PERSON], вказані судові рішення оскаржила. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2016 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково, судові рішення скасовано, а справу передано до суду першої інстанції на новий розгляд. Ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Кошель Л.М. від 12 жовтня 2016 року справу прийнято до провадження. Ухвалою суду від 11 серпня 2017 року за клопотанням сторін до участі у справі в якості третіх осіб залучено [PERSON] та [PERSON]. Позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі посилаючись на обставини, що є аналогічними наведеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судові засідання 17.11.2017 року о 10:00 год. та 01.12.2017 року о 10:00 год. не з'явилась, про місце, час та дату розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомили. При новому розгляду справи пояснень суду не давали. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак подала до суду письмові пояснення в яких просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялась в установленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила. Враховуючи викладене, суд вважав за можливе ухвали заочне рішення у справі, що відповідає приписам ст.224 ЦПК України. Дослідивши обставини справи та перевіривши наявні у справі докази суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 15 січня 2007 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір позики та передав останньому грошові кошти в сумі 220 000,00 грн., а відповідач зобов'язався повернути вказану суму у строк до 15 січня 2008 року. На підтвердження передачі грошей відповідачем була надана розписка від 15 січня 2007 року. Відповідно до п.5.5 договору, у разі прострочення повернення суми позики відповідач зобов'язаний сплатити штраф у сумі 20 000,00 грн. Відповідач отримані у позику грошові кошти в обумовлений сторонами строк не повернув, тому позивач звернувся до суд з вказаним позовом та просив стягнути з [PERSON] на свою користь 240 000,00 грн. Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Судом встановлено, що 15 січня 2007 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір позики, що підтверджується оригіналом відповідного договору. [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 220 000,00 грн., та зобов'язався повернути вказану суму у строк до 15 січня 2008 року, що підтверджується оригіналом розписи (а.с.101). На підставі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. В передбачений в розписці термін відповідач суму боргу позивачу не повернув. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідач [PERSON] факт отримання суми боргу у розмірі 220 000,00 грн. від [PERSON] не спростував, а під час розгляду справи в суді першої інстанції в 2008 році визнав заявлені позовні вимоги у повному обсязі (а.с.8). Третя особа [PERSON] під час розгляду справи в судове засідання жодного разу не з'явилась, ставлення до позову не висловила, факти викладені позивачем у позовній заяві не спростувала, як і не надала до суду жодного доказу, який би заперечував вимоги [PERSON] З огляду на викладене, суд вважає доведеним факт отримання [PERSON] грошової позики від [PERSON] в розмірі 220 000,00 грн. Доказів повернення вказаного боргу [PERSON], матеріали справи не містять. В силу п.5.5 Договору, у зв'язку з неналежним виконанням договірних зобов'язань з повернення суми позика на [PERSON] покладено обов'язок сплатити [PERSON] штраф у сумі 20 000,00 грн. Скасовуючи судові рішення колегія суддів ВССУ в своїй ухвалі від 21 вересня 2016 року вказала на те, що суди не перевірили посилання [PERSON] щодо приналежності майна, яке перейшло за умовами мирової угоди [PERSON], до спільного майна подружжя. Крім того, колегія вказала на те, що суд першої інстанції не обговорив питання про залучення до участі у справі [PERSON]. Вказані недоліки стали підставою для передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Під час нового розгляду справи [PERSON] не виявила зацікавленості в результатах розгляду справи, хоча була залучена до участі в розгляді справи в якості третьої особи. З огляду на встановлені по справі обставини та наведені вимоги закону, суд вважає доведеним належними доказами обов'язок [PERSON] повернути [PERSON] суму боргу за договором позики у розмірі 220 000,00 грн. та 20 000,00 грн. штрафу за прострочення виконання зобов'язання, а разом 240 000,00 грн. Відповідач [PERSON] не надав доказів повернення отриманих в позику грошових коштів. Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.79,88 ЦПК України, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати у розмірі 1700,00 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved