Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

В липні 2020 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом в якому просить визнати заповіт [PERSON] , померлого [INFO] , вчинений 20 лютого 2018 року та посвідчений секретарем Благодатівської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області, номер в реєстрі 04, нікчемним без застосування наслідків нікчемності правочину. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що вказаний заповіт було посвідчено з численними порушеннями вимог закону, що свідчить про наявність підстав для визнання його нікчемним. Порушення його прав вказаним заповітом вбачаєтеся з неможливості успадкувати майно як спадкоємцем першої черги спадкоємців після померлого батька, оскільки заповіт складено на користь сторонньої особи, яка не є родичем померлого, не надавала останньому ніякої посильної чи інших видів допомоги, являється лише односельчанкою незнайомою йому. Так, при посвідченні заповіту були допущені такі порушення: заповіт посвідчено не в приміщенні органу місцевого самоврядування; посвідчувальний запис на заповіті та журнал не містить фактичного місця вчинення дії поза приміщенням органу місцевого самоврядування; в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, а саме в журналі для реєстрації вчинення нотаріальних дій Благодатівської сільської ради від 20 лютого 2018 року немає відповідних записів щодо посвідчення заповіту; заповіт посвідчено неуповноваженою посадовою особою, оскільки рішення виконавчого комітету Благодатівської сільської ради про надання повноважень секретарю Благодатівської сільської ради на вчинення нотаріальних дій не виносилося та не приймалося; в журналі для реєстрації вчинення нотаріальних дій Благодатівської сільської ради датою посвідчення заповіту як і в самому заповіті не зазначено на підставі якого документу встановлювалася особа заповідача; текст заповіту не містить відомостей щодо роз`яснення секретарем заповідачу змісту статей 1241, 1307 ЦК України. Оскільки свідоцтво про право на спадщину за оскаржуваним заповітом не видавалося позивач не заявляє вимоги щодо застосування наслідків недійсності нікчемного заповіту. Вимога про визнання заповіту нікчемним, а не визнання його недійсним заявлена з огляду на те, що заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно з частиною першою статті 1257 ЦК України є нікчемним. Представник відповідача Благодатівської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області 06 жовтня 2020 року надав відзив на позов в якому заперечив проти вимог позивача, зазначивши, що [PERSON] являється не єдиним спадкоємцем та не здійснював поховання померлого батька [PERSON] , який за життя склав заповіт на ім`я [PERSON] [PERSON] за життя склад заповіт саме на [PERSON] , оскільки він був вільним у своєму виборі та остання надавала йому допомогу. Заповідач через фізичні вади не міг сам прочитати заповіт, а тому посвідчення заповіту відбувалося при свідках із зазначенням в тексті відомостей про особу свідків, які повинні ставити свій підпис. Відповідач [PERSON] відзив на позов не подала. На підготовчому судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав викладених у позові. На судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. На підготовчому судовому засіданні представник Благодатівської сільської ради позовні заперечив, просив у їх задовольнити відмовити. На судове засідання представник Благодатівської сільської ради не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. На судовому засіданні [PERSON] просила відмовити у задоволенні позову з причини його необґрунтованості. На судовому засіданні представник [PERSON] просив у задоволенні позову відмовити з огляду на його необґрунтованість. Пояснив, що на вимогу суду було надано усі документи, які підтверджують правомірність дій секретаря виконавчого комітету Благодатівської сільської ради щодо посвідчення заповіту, яку було уповноважено на оформлення нотаріальних дій згідно з рішенням виконавчого комітету Благодатівської сільської ради шляхом затвердження відповідної посадової інструкції. Крім того, представник пояснив, що низка доводів позивача спростовується самим текстом заповіту в якому чітко вказано про місце вчинення його посвідчення, роз`яснення секретарем заповідачу змісту статей 1241, 1307 ЦК України тощо. Зазначив, що форма посвідчення заповіту була повністю дотримана, про що свідчать надані копії паспортів заповідача та свідків, квитанція про сплату державного мита, витяги з журналу для реєстрації вчинення нотаріальних дій, алфавітної книги обліку заповітів, Спадкового реєстру. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши письмові докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити повністю з огляду на таке. Відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Відповідно до\~статті 1247\~ЦК України\~заповіт складається\~у письмовій\~формі,\~із зазначенням\~місця та\~часу його\~складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Відповідно до статті 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Відповідно до статті 1253 ЦК України на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; спадкоємці за заповітом; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків. Аналіз зазначених вимог закону свідчить про те, що у разі порушення вимог щодо форми заповіту, які визначені у статті 1247 ЦК України, або вимог щодо його посвідчення, визначених у статтях 1248, 1251, 1253 ЦК України, заповіт є нікчемним. В разі наявності відповідного спору в судовому порядку може бути розглянута вимога про встановлення нікчемності правочину. Однак, в такому разі відповідний позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Відповідні висновки щодо застосування вказаної правової норми викладені у пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9. Зважаючи на наявність між сторонами спору щодо права на спадкове майно у виді трьох земельних ділянок, які увійшли до спадкової маси, що залишилась після померлого [PERSON] , з яких останній заявляє про своє право на майно виходячи із його належності до першої черги спадкоємців за законом, а відповідачка заявляє про своє право на майно виходячи з наявного на її ім`я заповіту, позовні вимоги відповідають визначеним законом способам захисту, а відтак підлягають вирішенню. Суд встановив, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується актовим записом № 13 зробленим 13 грудня 2019 року Виконавчим комітетом Благодатівської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 13 грудня 2019 року). 20 лютого 2018 року [PERSON] було складено заповіт відповідно до якого він на випадок свої смерті зробив розпорядження про те, що усе його майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, майнові права та майнові обов`язки і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті і на що він за законом матиме право він заповідає [PERSON] , [INFO] . Заповіт посвідчено секретарем Благодатівської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області в присутності свідків. Зареєстровано в реєстрі за № 04. Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 26 лютого 2018 року 20 лютого 2018 року було внесено запис про вказаний заповіт із наданням номеру в реєстрі нотаріальних дій 04. На момент смерті [PERSON] на праві власності належали: земельна ділянка площею 5,78 га у межах згідно з планом, розташована на території Благодатівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджено Державним атом на право власності на земельну ділянку серії ХС № 075337 від 16 квітня 2003 року; земельна ділянка площею 0,2500 га у межах згідно з планом, розташована за адресою: [ADDRESS] із призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарчих будівель та споруд, що підтверджено Державним атом на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 743558 від 23 березня 2010 року; земельна ділянка площею 0,2365 га у межах згідно з планом, розташована за адресою: [ADDRESS] із призначенням для ведення особистого селянського господарства, що підтверджено Державним атом на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 742834 від 23 березня 2010 року. Відповідно до листа Великоолександрівської державної нотаріальної контори Херсонської області від 20 жовтня 2020 року № 789/01-09 та Інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 20 жовтня 2020 року після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Великоолександрівського районного нотаріального округу 16 січня 2020 року було заведено спадкову справу № 5/2020. Відповідно до заяви від [PERSON] засвідченої державним нотаріусом Чаплинської державної нотаріальної контори Херсонської області 03 січня 2020 року, [PERSON] звернувся до відповідної державної нотаріальної контори або приватного нотаріуса за належністю із заявою про прийняття спадини після смерті [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом тобто син, що підтверджується актовим записом № 6 зробленим 17 січня 1975 року Зеленовською селищною радою Дніпровського району м. Херсона (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 04 грудня 1990 року). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до\~частини першої\~статті 1296\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до\~частини першої\~статті 1298\~ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Отже, із встановлених обставин та зазначених норм закону вбачається, що право на спадкування усього майна, що залишилось після померлого отримала відповідачка на підставі заповіту, а позивач матиме відповідне право у випадку визнання вказаного заповіту нікчемним. Заявляючи про нікчемність заповіту позивач стверджує, що секретар виконавчого комітету Благодатівської сільської ради не мала повноважень щодо посвідчення заповіту наданих їй рішенням виконавчого комітету Благодатівської сільської ради. Такі доводи позивача суд визнає необґрунтованими з огляду на таке. Поряд зі статтею 1251 ЦК України питання про посвідчення заповіту уповноваженою на це особою відповідного органу місцевого самоврядування врегульовано Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі також Закон), Законом України «Про нотаріат» та підзаконним нормативним актом «Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування», затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5 (далі Порядок). Відповідно до частини п`ятої статті 1 Закону України «Про нотаріат» у сільських населених пунктах нотаріальні дії, передбачені статтею 37 цього Закону, вчиняються уповноваженими на це посадовими особами органів місцевого самоврядування. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про нотаріат» у сільських населених пунктах уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують заповіти (крім секретних). Відповідно до\~пункту 1.2\~розділу І\~Порядку нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій. Відповідно до пункту 1.1 розділу ІІІ Порядку посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти. Відповідно до підпункту 5 пункту б) частини першої статті 38 Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання, реєстрація актів цивільного стану (за винятком виконавчих органів міських (крім міст обласного значення) рад). Відповідно до частини четвертої статті 50 Закону секретар сільської ради може за рішенням ради одночасно здійснювати повноваження секретаря виконавчого комітету відповідної ради. Відповідно до частини першої статті 53 Закону основною формою роботи виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є його засідання. Тобто, саме на засіданні виконавчого комітету сільської ради має бути прийнято рішення про надання секретарю виконавчого комітету відповідної ради повноважень щодо вчинення нотаріальних дій. Так, відповідно до рішення Благодатівської сільської ради сьомого скликання № 3 від 17 листопада 2015 року «Про обрання секретаря сільської ради» відповідно до статей 50, 59 Закону секретарем Благодатівської сільської ради для роботи на постійній основі було обрано [PERSON] та доручено їй здійснювати повноваження секретаря виконавчого комітету Благодатівської сільської ради. Відповідно до рішення виконавчого комітету Благодатівської сільської ради «про посадові інструкції працівників Благодатівської сільської ради» від 02 вересня 2016 року № 30 було затверджено посадові інструкції працівників Благодатівської сільської ради. Відповідно до посадової інструкції секретаря виконавчого комітету Благодатівської сільської ради її було затверджено рішенням виконавчого комітету Благодатівської сільської ради від 02 вересня 2016 року № 30. Із вказаною посадовою інструкцією була ознайомлена [PERSON] 02 вересня 2016 року. Відповідно до абзацу 13 вказаної посадової інструкції розділу «Секретар виконавчого комітету сільської ради» до повноважень секретаря віднесено здійснення оформлення нотаріальних дій. Отже, з наведеного вбачається, що на засіданні виконавчого комітету Благодатівської сільської ради, яке відбулось 02 вересня 2016 року було прийнято рішення про надання секретарю виконавчого комітету Благодатівської сільської ради [PERSON] повноважень щодо вчинення нотаріальних дій посередництвом затвердження посадової інструкції, до переліку яких віднесено посвідчення заповітів. Таким чином, секретар виконавчого комітету Благодатівської сільської ради станом на 20 лютого 2018 року була уповноваженою особою на вчинення посвідчення заповіту в розумінні статті 1251 ЦК України, статей 1, 37 Закону України «Про нотаріат», а відтак в цій частині заповіт відповідає вимогам закону щодо його посвідчення. Також, позивач заявляючи про нікчемність заповіту стверджує, що заповіт було посвідчено поза межами приміщення органу місцевого самоврядування без дотримання встановленого законом порядку, зокрема посвідчувальний напис в заповіті не містить фактичного місця вчинення дії поза приміщенням органу місцевого самоврядування, а також причину, що також відсутнє і в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, а саме в журналі для реєстрації вчинення нотаріальних дій Благодатівської сільської ради від 20 лютого 2018 року. Такі доводи позивач суд визнає необґрунтованими з огляду на таке. Відповідно до пункту 2.1 розділу ІІ Порядку нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли фізична особа не може з`явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості вчинюваної нотаріальної дії, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування, то в посвідчувальному написі на документі і в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування. Так, відповідно до змісту заповіту вбачається, що в ньому зазначено про те, що у зв`язку з похилим віком та станом здоров`я [PERSON] заповіт складено та посвідчено з виїздом на дім за адресою: [ADDRESS] . З витягу з Реєстру для реєстрації нотаріальних органу місцевого самоврядування Благодатівської сільської ради вбачається, що за реєстровим номером 04 20 лютого 2018 року було посвідчено заповіт від [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . Зважаючи на наявність в заповіті вказівки щодо його місця складення та посвідчення, а також причин, що також було підтверджено свідками допитаними на судовому засіданні та узгоджується із іншими матеріалами справи, відсутність запису в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій щодо місця та причин складення та посвідчення заповіту поза межами приміщення органу місцевого самоврядування, не може свідчити про недотримання вимог щодо форми заповіту визначеної законом достатньої для визнання заповіту нікчемним. При цьому, правова позиція колегії Верховного Суду України викладена у постанові № № 6-2цс13 від 20 лютого 2013 року, на яку посилається позивач обґрунтовуючи вказане посилання, не може бути застосована, оскільки її висловлено щодо неможливості здійснення нотаріальної діяльності нотаріусами за межами свого нотаріального округу, а не з приводу можливості визнання заповіту нікчемним виключно на підставі не відображення в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій відомостей щодо місця його вчинення та причин. Також, позивач заявляючи про нікчемність заповіту стверджує, що заповіт не містить відомостей про те, що секретар роз`яснив заповідачу зміст статей 1241, 1307 ЦК України. Такі доводи позивач суд визнає необґрунтованими з огляду на те, що зміст заповіту містить відомості про роз`яснення секретарем заповідачу змісту вказаних статей, що також було підтверджено показами допитаних на судовому засіданні свідків. Так, допитана на судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснила, що її було запрошено бути присутньою під час посвідчення заповіту від імені [PERSON] , що було здійснено за місцем його проживання з огляду на його похилий вік та стан здоров`я, яке станом на 20 лютого 2018 року було погіршано від отриманої ним травми. Разом з нею була присутня секретар Благодатівської сільської ради [PERSON] , свідок [PERSON] та [PERSON] , який на прохання [PERSON] прочитав та підписав від імені останнього заповіт. Секретарем було детально роз`яснено зміст статей [PERSON] , які вказані в заповіті. Із змістом вказаного заповіту вона ознайомилася та підписала його. В її присутності його підписала і засвідчила печаткою секретар. У неї не було сумнівів з приводу відповідності волі [PERSON] щодо заповіту, яка в ньому була зафіксована. Допитана на судовому засіданні як свідок [PERSON] суду повнила, що була присутня при посвідченні заповіту 20 лютого 2018 року за місцем проживання [PERSON] разом з [PERSON] , [PERSON] та секретарем [PERSON] [PERSON] було вголос прочитано заповіт та він погодився з його змістом попросивши підписати заповіт [PERSON] , оскільки він себе погано почував із-за отриманої травми, був лежачий та слабкий. [PERSON] вголос почитала зміст статей вказаних в заповіті та їх роз`яснила. Всі присутні підписали заповіт та ні у кого не було сумніву в істинності волі [PERSON] . Допитаний на судовому засіданні як свідок [PERSON] суду пояснив, що його було запрошено [PERSON] прочитати в голос та підписати від його імені заповіт, що ним і було здійснено. Секретар [PERSON] роз`яснила [PERSON] зміст статей вказаних в заповіті, він уважно вичитав зміст заповіту та переконався у тому, що він відповідає волевиявленню заповідача. Зі слів [PERSON] він виявив намір заповідати все майно [PERSON] оскільки у них була домовленість про те, що вона буде допомагати йому так як більше ніхто йому не приділяв уваги якої він потребував. Заповіт посвідчували за місцем проживання [PERSON] , оскільки він не міг пересуватись та був лежачий після отриманої травми. Також з наданих представником Благодатівської сільської ради матеріалів спадкової справи вбачається, що [PERSON] було сплачено держмито відповідно до квитанції № 6/1191 та секретарем було встановлено особи: [PERSON] , про що свідчить копія паспорта серії [NUMBER] виданого 10 липня 1996 року, [PERSON] , про що свідчить копія паспорта серії [NUMBER] виданого 27 січня 1997 року, [PERSON] , про що свідчить копія паспорта серії [NUMBER] виданого 19 грудня 2007 року, [PERSON] , про що свідчить копія паспорта серії [NUMBER] виданого 10 березня 2004 року. З витягу з Алфавітної книги обліку заповітів Благодатівської сільської ради вбачається, що запис про вказаний заповіт було внесено до неї. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК). Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків встановлених цим Кодексом (частина друга статті 13 ЦПК). Доказування не може гуртуватись на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК). Проте позивачем, не надано суду належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів щодо складення заповіту особою, яка не мала на це права та складення заповіту з порушеннями вимог щодо його форми та посвідчення, які свідчать про його нікчемність. Обставини щодо не зазначення в Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій органу місцевого самоврядування відомостей про місце посвідчення заповіту та причину є недостатніми для визнання заповіту нікчемним, оскільки досліджені судом докази у своїй сукупності не дають змогу дійти висновку про те, що таке порушення призвело до суттєвого відхилення секретаря виконавчого комітету Благодатівської сільської ради від встановленої процедури посвідчення заповіту достатнього для виникнення сумнівів щодо закріпленої у ньому дійсної волевиявлення заповідача. Отже, оскільки позивач не надав суду доказів на підтвердження вказаних ним обставин, суд дійшов висновку, що права позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду, не були порушені при складені та посвідченні заповіту. Таким чином, враховуючи наведене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволені позову, оскільки позивачем не доведено факту складення заповіту особою, яка не мала на це права та складення заповіту з порушеннями вимог щодо його форми та посвідчення, які свідчать про його нікчемність. Відповідно до пункту другого частини другої статті 141 ЦПК, з підстави відмови у задоволені позову, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору в сумі 840,80 грн, покладаються на позивача, а отже відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed