Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

в листопаді 2013р. [PERSON] (далі - позивач) звернувся в Голосіївський районний суд міста Києва з позовом, в подальшому уточненому, до ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «Кредитпромбанк», про відшкодування неотриманих доходів та завданої моральної шкоди, пояснивши при цьому наступне. 06.08.2004р. між ПАТ «Кредитпромбанк» як кредитором та позивачем як позичальником було укладено кредитний договір № 27.5/195-ПКНЛ-04, згідно умов якого позивачу було надано кредит у сумі 14700,0 доларів США. Крім того 06.08.2004р. між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 27.5/195-ПКНЛ-04, за умовами якого остання зобов'язалася відповідати солідарно за зобов'язаннями позивача згідно кредитного договору № 27.5/195-ПКНЛ-04. В наступному заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києві від 14.08.2007р. по справі № 2-2447/07 було на користь ПАТ «Кредитпромбанк» стягнуто солідарно із позивача та [PERSON] заборгованість у сумі 68813,07 грн. із судовими витратами, а всього разом 69531,20 грн.; розірвано кредитний договір № 27.5/195-ПКНЛ-04. На виконання зазначеного рішення суду ВДВСГолосіївського РУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження щодо позивача та постановою від 20.10.2008р. накладено арешт і оголошено заборону відчужувати квартиру [ADDRESS]. При цьому вищезазначена квартира [ADDRESS] належить в рівних долях позивачу та [PERSON], згідно Свідоцтва про право власності на житло від 31.03.1996р. При цьому ВДВС Шевченківського РУЮ у місті Києві було направлено розпорядження від 08.09.2009р. за № 1128/21 із виконавчим листом від 11.10.2007р. за № 2-2447 до КП «Генеральна дирекція КМДА з обслуговування іноземних представництв» за місцем роботи [PERSON] про стягнення з доходів боржника утримань в розмірі 20% до повного погашення боргу. В наступному КП «Генеральна дирекція КМДА з обслуговування іноземних представництв» листом від 20.03.2013р. за № 29/310-60 проінформувало ВДВС Шевченківського РУЮ у місті Києві про погашення заборгованості [PERSON] у повному розмірі на суму69531,20 грн. та повернуло виконавчий лист від 11.10.2007р. за № 2-2447. У зв'язку із наведеним постановою ВДВС Шевченківського РУЮ у місті Києві було винесено постанову від 26.03.2013р. про закінчення виконавчого провадження № 14908602 щодо [PERSON] із примусового виконання виконавчого листа від 11.10.2007р. за № 2-2447. Разом з цим позивач пояснив, що йому стало відомо про накладення зазначеного арешту на квартиру [ADDRESS] лише у липні 2013р., коли він із сім'єю хотів продати зазначену квартиру за ціною 500000,0 грн., а отримані кошти розмістити на депозит в ПАТ «Платінум банк» із депозитною ставкою 25% річних. Однак зробити наведене позивач не зміг черезарешт і заборону на відчуження квартири [ADDRESS] з вини відповідачів, оскільки ПАТ «Дельта Банк» вважає згідно довідки від 18.07.2013р. за № 05-1423172 що у позивача наявна заборгованість перед ним у сумі 4179,53 грн. Наведену довідку позивач вважає незаконною та суму визначеної заборгованості безпідставною. Враховуючи наведене позивач зазначив, що з вини відповідачів він не отримав прибуток від розміщення коштів на депозит у розмірі 73500,0 грн., що складає його збиток та підлягає стягненню із ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «Кредитпромбанк». Крім того позивач зазначив що бездіяльністю відповідачів щодо закриття кредитних правовідносин та зняття арешту з квартири [ADDRESS], було обмежено право позивача користуватися квартирою [ADDRESS] та завдано йому моральної шкоди на суму 30000,0 грн. На підставі викладеного та змінивши позовні вимоги позивач просив суд: у відшкодування завданої матеріально шкоди стягнути солідарно із ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «Кредитпромбанк» 73500,0 грн. на користь позивача; у відшкодування завданої моральної шкоди стягнути солідарно із ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «Кредитпромбанк» 30000,0 грн. на користь позивача. Представник позивача у судовому засіданні підтримавпозовв частині вимог до ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «Кредитпромбанк» щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Представник відповідачів ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «Кредитпромбанк» у судовому засіданні та наданих письмових запереченнях не визнала позов та просила відмовити у його задоволені повністю, оскільки згідно Закону України «Про виконавче провадження» ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «Кредитпромбанк» не мають повноважень щодо накладення і зняття арешту у виконавчому проваджені на майно боржника, не зобов'язані звертатися із відповідними заявами до органі державної виконавчої служби України, у зв'язку з чим відсутня вина у діях ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «Кредитпромбанк». Крім того представник позивача зазначила, що позивачем не доведено доказами здійснення у липні 2013р. відчуження квартири [ADDRESS] за ціною 500000,0 грн., не підтверджено наявність на зазначену дату арешту і заборони відчуження квартири [ADDRESS], не надано докази щодо існування у позивача на зазначену дату депозитного рахунку у ПАТ «Платінум Банк» для розміщення коштів під 25% річних, не обґрунтовано доказами доводи щодо погіршення здоров'я через душевні хвилювання. Врахувавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновків про необхідність відмовити у задоволені позову повністю, виходячи з наступного. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києві від 14.08.2007р. по справі № 2-2447/07 встановлено, що 06.08.2004р. між ПАТ «Кредитпромбанк» як кредитором та позивачем як позичальником було укладено кредитний договір № 27.5/195-ПКНЛ-04, згідно умов якого позивачу було надано кредит у сумі 14700,0 доларів США. Крім того 06.08.2004р. між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 27.5/195-ПКНЛ-04, за умовами якого остання зобов'язалася відповідати солідарно за зобов'язаннями позивача згідно кредитного договору № 27.5/195-ПКНЛ-04. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києві від 14.08.2007р. по справі № 2-2447/07 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» стягнуто солідарно із позивача та [PERSON] заборгованість у сумі 68813,07 грн. із судовими витратами, а всього разом 69531,20 грн.; розірвано кредитний договір № 27.5/195-ПКНЛ-04. Вбачається згідно витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 24.11.2008р. за № 21787022, що постановою ВДВС Голосіївського РУЮ від 20.10.2008р. за № 217/4 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження накладено арешт на квартиру [ADDRESS], в порядку виконання виконавчого листа № 2-2447 від 11.10.2007р. щодо стягнення із позивача. Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 31.03.1996р., вищезазначена квартира [ADDRESS] належить в рівних долях позивачу та [PERSON] В свою чергу ВДВС Шевченківського РУЮ у місті Києві було направлено розпорядження від 08.09.2009р. за № 1128/21 до КП «Генеральна дирекція КМДА з обслуговування іноземних представництв» за місцем роботи [PERSON] про стягнення з доходів останньої як боржника утримань в розмірі 20% до повного погашення боргу. Вбачається, що КП «Генеральна дирекція КМДА з обслуговування іноземних представництв» листом від 20.03.2013р. за № 29/310-60 проінформувало ВДВС Шевченківського РУЮ у місті Києві про погашення заборгованості [PERSON] у повному розмірі на суму 69531,20 грн. Судом встановлено, що ВДВС Шевченківського РУЮ у місті Києві було винесено постанову від 26.03.2013р. про закінчення виконавчого провадження № 14908602 щодо боржника [PERSON] Разом з цим ПАТ «Кредитпромбанк» листом від 09.07.2013р. повідомило [PERSON] про відступлення права вимоги до неї на за кредитним договором № 27.5/195-ПКНЛ-04 на користь ПАТ «Дельта Банк». При цьому ПАТ «Дельта Банк» довідкою від 18.07.2013р. за № 05-1423172 повідомило позивача про наявність його заборгованості перед банком за кредитним договором № 27.5/195-ПКНЛ-04 у сумі 4179,53 грн. В свою чергу суд зазначає, що позивачем не надано та в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин щодоздійснення ним у липні 2013р. відчуження квартири [ADDRESS] за ціною 500000,0 грн. Крім того в матеріалах справи відсутній в якості доказу витяг із з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна із відомостями щодо наявності накладеного арешту і заборони на відчуження квартири [ADDRESS] станом на липень 2013р. Також суд зазначає, що згідно п. 2 ч. 1 ст. 22 ЦПК України, збитками у формі упущеної вигоди є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено. Положеннями ч. 4 ст. 623 ЦК України визначено, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Однак, позивачем не доведено належними доказами наявність станом на липень 2013р. укладеного ним із ПАТ «Платінум Банк» депозитного договору та відкритого депозитного рахунку із процентною ставкою на вклад 25% річних, що є безумовною підставою для розміщення грошових коштів на умовах банківського вкладу, згідно положень ст. 1058, 1061, 1066 ЦК України. В свою чергу згідно вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Положеннями ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того суд зазначає, що порядок накладення та зняття арешту і заборони на відчуження на майно боржника під час виконавчого провадження врегульовано положеннями спеціалізованого закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року за № 606-XIV. При цьому відповідно до положень п. 5 ч. 3 ст. 11, ч. 2 ст. 25 і ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» до повноважень державного виконавця віднесено функції щодо накладення і зняття арешту із майна боржника, а не до повноважень банків ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «Кредитпромбанк» як стягувачів у виконавчому проваджені. Враховуючи наведене суд приходить до висновку про відсутність винних дій ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «Кредитпромбанк» щодо накладення та зняття арешту із квартири [ADDRESS]. Положеннями ч. 1 і 2 ст. 1166 ЦК України унормовано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позивачем не зазначено яким чином та на яку суму було завдано йому збитки листом ПАТ «Кредитпромбанк» від 09.07.2013р. до [PERSON] про відступлення права вимоги за кредитним договором № 27.5/195-ПКНЛ-04, довідкою ПАТ «Дельта Банк» від 18.07.2013р. за № 05-1423172; в чому полягає причини зв'язок між наведеними листами та збитками позивача; яким чином проявляється вина банків у завданні збитків позивачу, тобто відсутній факт події завдання ПАТ «Кредитпромбанк» і ПАТ «Дельта Банк» збитків позивачу у формі упущеної вигоди. Крім того суд зазначає, що згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому у положеннях п. 4 і 5 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. за № 4, роз'яснено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В свою чергу суд зазначає, що позивачем не доведено належними доказами обставини щодо завдання йому моральних чи фізичних страждань діями ПАТ «Кредитпромбанк» і ПАТ «Дельта Банк», не зазначено в чому полягає причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідачів та моральною шкодою позивача, не підтверджено доказами наявність втрат немайнового характеру та порушення нормальних життєвих зв'язків позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про необґрунтованість позовної заяви та безпідставність позовних вимог, у зв'язку із чим вважає за необхідне відмовити у задоволені позову повністю.

Outcome: dismissed