Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

В липні 2015 року [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору : Одеська товарна біржа, про визнання дійсним договору № 11768 купівлі-продажу нерухомого майна від 14.12.1995 р., зареєстрованого на Одеській товарній біржі, зареєстрованого Одеським міжміськбюро технічної інвентаризації під р. № 565 на стор. 61 в книзі 151пр. 26.12.1995 р., за умовами якого [PERSON] та [PERSON], діючи від свого імені та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO], і [PERSON], [INFO], на підставі рішення Київського РВК м. Одеси від 08.12.1995 р. за № 1178, продали, а [PERSON] купив трикімнатну квартиру під № 18 у будинку № 57 по вул. Ільфа та Петрова в м. Одесі, загальною площею 70,30 кв.м., корисною площею 65,4 кв.м., житловою площею 39,0 кв.м. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що сторони за цим біржовим договором повністю виконали усі умови цього договору, але не оформили його нотаріально, а в теперішній час відповідачі не зацікавлені в нотаріальному посвідченні цього договору. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 10.09.2015 року дану справу в порядку, встановленому ст. 116 ЦПК України, направлено для подальшого розгляду за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси (а.с.36). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 117 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 116 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана. Позивач веде дану справу в суді через свого представника [PERSON], який просив розглянути справу без його участі та задовольнити позов, про що подав адресоване суду своє письмове клопотання, яке приєднано судом до матеріалів справи. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] не повідомили суду причини своєї неявки, хоча про дату і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать розписки про одержання ними судових повісток. Одеська товарна біржа також не повідомила суду причину неявки свого представник, хоча про дату і місце розгляду справи була п повідомлена належним чином, про що свідчить поштова накладна за № 11795 доставки юридичної документації Спецкурєр . Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. У відповідності до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязаний прийняти майно і сплатити за нього визначену суму грошей. Частиною 2 статті 12 Закону України «Про власність» від 1991 року, який був чинним станом на грудень 1995 року, визначено, що громадянин набуває право власності на майно на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Судом установлено, що 14 грудня 1995 року між [PERSON], [PERSON], яка діяла від свого імені та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO], і [PERSON], [INFO], на підставі рішення Київського РВК м. Одеси від 08.12.1995 р. за № 1178, та [PERSON] був укладений договір № 11768 купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований на Одеській товарній біржі, зареєстрований Одеським міжміськбюро технічної інвентаризації під р. № 565 на стор. 61 в книзі 151пр. 26.12.1995 р., за умовами якого [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] продали, а [PERSON] купив трикімнатну квартиру під № 18 у будинку № 57 по вул. Ільфа та Петрова в м. Одесі, загальною площею 70,30 кв.м., корисною площею 65,4 кв.м., житловою площею 39,0 кв.м. Відповідно до п. 5 цього договору, згадана квартира продана за 1075590000,00 крб., які отримані продавцями до підписання цього договору. Судом не встановлено факту існування між сторонами за цим договором будь-яких спорів щодо цього договору та/або щодо квартири, яка є предметом купівлі-продажу за цим договором. Наведені обставини дозволяють суду зробити висновок про те, що сторони за цим договором досягли згоди щодо усіх істотних умов цього договору та повністю його виконали. Також суд враховує, що в п. 12 цього біржового договору зазначено, що цей договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає, а згідно зі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, яка діяла на час укладання цього біржового договору, угоди та договори, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню, і саме тому сторони за цим договором не оформили його нотаріально, як цього вимагає закон. Водночас суд бере до уваги доводи позивача стосовно того, що в теперішній час відповідачі не зацікавлені в нотаріальному посвідченні згаданого біржового договору, що унеможливлює його нотаріальне посвідчення. Також суд враховує, що відсутність нотаріального посвідчення згаданого біржового договору купівлі-продажу нерухомого майна позбавляє позивача можливості в повному обсязі розпоряджатися належною йому квартирою. Згідно з ч. 2 ст. 47 ЦК України (1963р.), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що порушене право позивача підлягає судовому захисту. На підставі викладеного і

Outcome: approved