Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

В квітні 2018 року позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В позовній заяві вона вказала, що з відповідачем перебуває в шлюбі. В шлюбі в них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO]. З відповідачем вони зараз проживають окремо, він не надає кошти на утримання дітей, не виконує свого батьківського обов'язку по їх утриманню. Просить винести рішення, яким стягувати з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей в залежності від їх віку на кожну дитину, до досягнення кожною дитиною повноліття. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримують, просять задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнає, погоджується сплачувати аліменти на утримання дітей. Суд, вислухавши пояснення позивачки, її представника, відповідача, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних мотивів. Сторони [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 20 травня 2008 року в Винятинській сільській раді Заліщицького району Тернопільської області, актовий запис № 4, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ИД № 041591. В шлюбі в них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія 1-ИД №096460, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія 1-ИД №096461. Відповідно до довідки №370 про склад сім'ї, виданої виконавчим комітетом Білівської сільської ради Чортківського району Тернопільської області 20 березня 2018 року, в склад сім'ї [PERSON] входять [PERSON], 11.04.2009 р. н., та [PERSON], 11.04.2009 р. н., які проживають разом з нею в одному будинку. Відповідач не надає кошти на утримання дітей, не виконує свого батьківського обов'язку по їх утриманню. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 цієї статті вказує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 4 ст. 206 вищезазначеного Кодексу в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 цього ж Кодексу обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З врахуванням вищенаведених вимог закону, суд визначає розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача в користь позивачки. У відповідності до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 704,80 гривень судового збору.

Outcome: approved