Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

В лютому 2017 року Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що остання при зверненні із заявою за призначенням соціальної допомоги малозабезпеченим сімям в декларації про доходи не зазначила, що вона є власником двох транспортних засобів у звязку з чим їй було виплачено надмірну суму державної допомоги за період з 01.05.2016 року по 31.10.2016 року у сумі 5 085 грн. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 березня 2017 року в задоволенні позовних вимог Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради до [PERSON] про стягнення грошових коштів відмовлено. В апеляційній скарзі Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради просило скасувати рішення суду та задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що оскаржуване рішення ухвалено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що відповідно до чинного законодавства, наявність у власності чи у володінні малозабезпеченої сімї більше одного автомобіля, транспортного засобу (механізму), є підставою для відмови у призначенні соціальної допомоги, а якщо вона була виплачена з вини заявника, то така допомога підлягає поверненню. Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відмовляючи у задоволенні заявлених вимог, суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено факту навмисного подання відповідачем відомостей, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на соціальну допомогу, оскільки відповідачу не було достеменно відомо про умови та правові наслідки фактичного відчуження автомобілів за генеральною довіреністю іншим фізичним особам. Однак, апеляційний суд не погоджується з вищенаведеним висновком суду, оскільки він не ґрунтується на обставинах справи та вимогах закону. З матеріалів справи встановлено, що 30.05.2016 року [PERSON] звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради з заявою про призначення державної соціальної допомоги як малозабезпеченій сімї, при поданні якої в декларації про доходи та майновий стан осіб зазначила, що транспортних засобів, які зареєстровані в установленому порядку та перебувають у власності або володінні членів сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, членів сімї, що проживають окремо (дружини, чоловіка, неповнолітніх дітей), сім»я не має (а.с.3-5). Рішенням Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради від 08.06.2016 року [PERSON] було призначено виплату державної соціальної допомоги малозабезпеченій сімї в період з 01.05.2016 року по 31.10.2016 року (а.с.6). При перевірці правильності та повноти інформації, поданої [PERSON] для призначення державної соціальної допомоги, Управлінням праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради було виявлено, що [PERSON] є власником двох транспортних засобів: автомобіля марки ВАЗ 2101, 1974 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] та автомобіля марки ВАЗ 21104, 2007 року випуску, державний реєстрацій номер [NUMBER] (а.с. 7). У зв»язку з наведеними обставинами, рішенням Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради від 11.11.2016 року [PERSON] було відмовлено в наданні державної соціальної допомоги як малозабезпеченій сімї (а.с.6). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сімям», державна соціальна допомога малозабезпеченим сімям є щомісячною допомогою, яка надається малозабезпеченим сімям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім'ї. Умови призначення і виплати малозабезпеченим сімям державної соціальної допомоги, передбаченої Законом України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сімям», визначено Порядком призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів від 24 лютого 2003 року № 250. Положеннями ст. 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сімям» передбачено, що державна соціальна допомога не призначається у випадках, коли у власності чи володінні малозабезпеченої сімї є більше одного автомобіля, транспортного засобу (механізму). За правилами ч. 4 ст. 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сімям» та п. 28 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям, якщо сімєю приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан, що вплинуло на встановлення права на призначення соціальної допомоги та визначення її розміру, внаслідок чого були надміру виплачені кошти, органи праці та соціального захисту населення припиняють виплату допомоги, визначають обсяг надміру виплачених коштів, встановлюють строки їх повернення, про що повідомляють уповноваженого представника малозабезпеченої сімї, а у разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки, вирішують питання про їх стягнення у судовому порядку. В порушення наведених вище норм, судом першої інстанції не було взято до уваги те, що на момент звернення [PERSON] до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради відповідачем було подано недостовірні відомості щодо наявних у її власності автомобілів, що в розумінні вимог п. 5 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям є підставою для відмови у призначенні соціальної допомоги та згідно п. 28 вказаного Порядку для стягнення надмірно виплаченої допомоги. Висновки суду першої інстанції про те, що відповідач не була обізнана про умови та правові наслідки передання автомобілів за генеральною довіреністю іншим фізичним особам і саме зазначені обставини є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, не ґрунтуються на положеннях закону, оскільки незнання закону чи неправильне його тлумачення однією зі сторін не звільняє особу від юридичної відповідальності, а отже не може слугувати підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в силу приписів ст. 68 Конституції України. Посилання суду першої інстанції на те, що позивачем не доведено факт подання відповідачем недостовірної інформації щодо автомобілів, спростовується матеріалами справи, оскільки в декларації про доходи , копія якої міститься на аркуші 4, відповідач власноручно зазначила про відсутність у її власності транспортних засобів. Наведений доказ підтверджує факт приховання відповідачем відомостей щодо доходів чи майнового стану сім'ї. З матеріалів справи встановлено, що згідно нотаріально посвідчених довіреностей від 21.10.2008 року [PERSON] уповноважила [PERSON], [PERSON], а також [PERSON], [PERSON] зняти з обліку в органах ДАІ належні їй на праві власності вищевказані автомобілі та здійснити їх відчуження. Факт передання в користування та розпорядження автомобілів іншій особі на підставі довіреностей, на що посилається суд першої інстанції, не свідчить про перехід права власності на цей автомобіль від довірителя до повіреного, оскільки правочин щодо представництва, яким фактично є довіреність, не має своїм предметом перехід права власності на майно. Видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Вказаний висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 16 грудня 2015 року в справі № 6-688цс15. Оскільки судом першої інстанції під час розгляду справи не було враховано зазначені обставини та порушено норми чинного законодавства, рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нового рішення про задоволення позовних вимог. В порядку розподілу судових витрат, відповідно до положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи апеляційним судом в сумі 1760 грн.

Outcome: approved