Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

В липні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю. Крім того, позивачка просить визнати незаконним свідоцтво про право власності на житло від 19 грудня 2000 року незаконним та просить зобо'язати реєстраційну службу Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області видати новий правовий акт на спірну квартиру на підставі рішення. На обгрунтування своїх вимог позивач зазначила, що проживає в спірній квартирі з моменту закінчення її будівництва. Дольова участь вартості квартири сплачена коштами приватного підприємства, заснованого працею і коштом родини, а тому вважає, що позов слід задовольнити. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та заперечила проти залучення до участі у справі в якості співвідповідачів Відділу приватизації Хмельницької міської ради та Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції. Відповідач в судовому засіданні визнав позовні вимоги. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Квартира набута позивачем на підставі приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 19 грудня 2000 року. Згідно ч.2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Згідно ст. 651 ЖК України надано право наймачам придбавати у власність за згодою всіх повнолітніх членів сім'ї займані ними приміщення на підставах, передбачених чинним законодавством. Відповідно до п.23 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадянам за № 56 від 15.09.1992 р. (чинного на момент виникнення правовідносин) заява на приватизацію квартири з доданими до неї довідкою про склад сім'ї та займані приміщення, подаються громадянином до органу приватизації. Згідно п. 18,19 вказаного Положення однією з умов приватизації житла є обов'язкова письмова згода всіх повнолітніх членів сім'ї, яка оформляється їх спільною заявою. Якщо хтось з членів сім'ї, який має право на користування жилим приміщенням, не дає письмової згоди, жиле приміщення не може бути приватизованим. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи, що позивачкою не надано доказів в підтвердження своїх позовних вимог, щодо залучення до участі у справі в якості співвідповідачів Відділу приватизації Хмельницької міської ради та Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції позивачка категорично заперечила, хоча позовні вимоги стосуються їх дій та несуть певні наслідки для них, за таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. При цьому, суд не приймає в якості доказу по справі, як підтвердження проживання позивача у спірній квартирі, свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки воно датоване 29 вересням 1993 року, приватизація ж мала місце в грудні 2000 року.

Outcome: dismissed