Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції» дана цивільна справа розглядається Куйбишевським районним судом Запорізької області на підставі розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 вересня 2014 року №27/0/38-14. У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування вимог зазначило, що відповідно до укладеного договору №DOC0GK0000000015 від 14 липня 2008 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 12 390 доларів 90 центів США на термін до 14 липня 2028 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у певному розмірі. У порушення норм закону та умов договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 15 січня 2015 року має заборгованість 38\~087 доларів 76 центів США, яка складається з: 14\~912 доларів 97 центів США заборгованість за кредитом, 1\~951 доларів 17 центів США заборгованість за відсотками за користування кредитом, 19\~394 доларів 82 центів США пеня, а також 15 доларів 85 центів США штраф (фіксована частина) і 1\~812 доларів 95 центів США (процентна складова). Посилаючись на вказані обставини, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить суд стягнути з відповідача заборгованість по договору в розмірі 38\~087 доларів 76 центів США та судовий збір в сумі 3\~654 грн. 00 коп.. Представник позивача у письмовій заяві повідомив судові про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» підтримує заявлені вимоги по тих підставах, які були викладені в позовній заяві, та прохає справу розглянути справу без участі свого представника. Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причини своєї неявки судові не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі не заявив. За письмової згоди позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, зясувавши позицію позивача у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України). Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Відповідно до чч.1,4 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до стст.1049,1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначені у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України). Із матеріалів справи випливає, що 14 липня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір №DOC0GK0000000015, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 12\~390 доларів 92 центів США з кінцевим терміном повернення коштів до 14 липня 2028 року зі сплатою відсотків за користування кредитними ресурсами (а.с.10-12). Відповідно до п.1.1 кредитного договору, даний кредит має цільове призначення на придбання нерухомості. Сторони узгодили, що кредит видається, зокрема, із сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 1,25% щомісяця на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 3% від суми виданого кредиту тощо. Відповідно до п.1.1 кредитного договору позичальник зобовязався щомісячно, з 10 по 15 число кожного місяця, надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 204 доларів 15 центів США для погашення заборгованості за цим договором, яка складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. Отримавши грошові кошти відповідно до умов кредитного договору, відповідач позичальник [PERSON] користувався ними. Разом з цим, він не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, що має відображення у розрахунках заборгованості за договором (а.с.6-8,35). Станом на 15 січня 2015 року відповідач має заборгованість перед позивачем за кредитним договором, що складається з: 14\~912 доларів 97 центів США заборгованість за кредитом, 1\~951 доларів 17 центів США заборгованість за відсотками за користування кредитом, 305\~856 грн. 31 коп. пеня, а також 249 грн. 95 коп. штраф (фіксована частина) і 28\~590 грн. 22 коп. (процентна складова). Вирішуючи питання про стягнення на користь позивача заборгованості із пені та штрафів, суд враховує положення договору, за якими нарахування пені та обчислення штрафів передбачено у гривні, а саме: п.8.4 вищевказаного кредитного договору, згідно з яким у випадку порушення позичальником зобовязань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої суми кредиту за кожний день прострочення, але не менше 1 грн. (а.с.12 зворотна сторона); п.5.1 сплата пені здійснюється в гривні (а.с.11 зворотна сторона). Сплата штрафу передбачена п.5.3 кредитного договору, відповідно до якого при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язується сплатити Банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми заборгованості (а.с.11 зворотна сторона). Судом враховано, що оскільки виконання договірних зобовязань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, тому зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією. Положення ч.2 ст.192, ч.3 ст.533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені та штрафів. Відповідно до ч.4\~ст.267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З заявою про застосування наслідків спливу позовної давності сторона у спорі не зверталась. Разом з цим, указаний розмір неустойки (пеня 305\~856 грн. 31 коп. + штрафи 28\~840 грн. 17 коп. = 334\~696 грн. 48 коп.) перевищує розмір збитків кредитора (16\~864 доларів 14 центів США заборгованість за кредитом і заборгованість за відсотками за користування кредитом, що згідно курсу Національного Банку України (далі НБУ) станом на 15 січня 2015 року становить 266\~050 грн. 27 коп.) унаслідок невиконання зобов'язання боржником, а тому, на переконання суду, є підстави для застосування до спірних правовідносин ч.3\~ст.551 ЦК України. Положення ч.3\~ст.551 ЦК України\~з урахуванням положень ст.3 ЦК України\~щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК України\~щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 03 вересня 2014 року у справі №6-100цс14. З огляду на це, суд вважає, що розмір неустойки, який визначений банком у заборгованості за вказаним кредитним договором, значно перевищує розмір збитків банку, а тому підлягає зменшенню до 266\~100 грн. 00 коп.. Таким чином, суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в сумі 16\~864 доларів 14 центів США, що згідно курсу НБУ станом на 15 січня 2015 року становить 266\~050 грн. 27 коп., а у сумі 266\~100 грн. 00 коп.. В іншій частині в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити. Що стосується вирішення питання про розподіл судових витрат, то суд в порядку ст.88 ЦПК України має підстави для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» понесених останнім судових витрат в сумі 3\~654 грн. 00 коп., а саме, в межах суми сплаченого судового збору при предявленні позову до суду (а.с.21). При цьому суд враховує розяснення за пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», згідно яких у разі якщо суд на підставі частини третьої статті 551 ЦК України зменшує розмір неустойки, витрати позивача, повязані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено. На підставі викладеного,

Outcome: partial