Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

В листопаді 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Дніпропетровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати, в якому просила стягнути з відповідача на її користь невиплачену заробітну плату у сумі 12682,93 грн., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у сумі 11085,76 грн. Позивачка надала заяву у якій підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити у повному обсязі і справу розглянути без її участі та проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.19). За таких обставин, зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що в період з 10 травня 2011 року по 07 серпня 2015 року [PERSON] працювала в Державному підприємстві «Дніпропетровський науководослідний та проектний інститут землеустрою». Позивачка працюючи на посаді начальника відділу матеріально-технічного забезпечення з 02 січня 2013 року, перебувала у трудових відносинах з ДП «Дніпропетровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», що підтверджується трудовою книжкою (а.с.8-9). Так, наказом № 28/1-К від 07 серпня 2015 року [PERSON] було звільнено за власним бажанням у відповідності зі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується відповідними записами зробленими у трудовій книжці позивачки (а.с.8-9). Стаття 116 КЗпП визначає, що при звільненні\~працівника\~виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Проте, в порушення вимог статті 116 КЗпП, в день звільнення підприємство не здійснило з позивачкою повного розрахунку і не виплатило їй у повному обсязі заробітну плату, загальна заборгованість якої склала 12682,93 грн., що підтверджується довідкою за № 01-07/1029 від 11 листопада 2015 року виданою Державним підприємством «Дніпропетровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», тому вимоги про стягнення даної суми на користь позивачки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, статтею 117 КЗпП встановлено, що в разі невиплати з вини\~власника або уповноваженого ним органу\~належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його\~середній заробіток\~за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Зокрема, ч. 2 ст. 117 КЗпП України визначено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Крім того, статтею 117 КЗпП встановлено, що в разі невиплати з вини\~власника або уповноваженого ним органу\~належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його\~середній заробіток\~за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Статтею 2 КЗпП України, закріплено право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці, стаття 21 Закону України «Про оплату праці» передбачає, що працівник має право на оплату своєї праці. Відповідно до статті 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, а власник, зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату. Статтею 115 КЗпП України, передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата, що також закріплено статтею 24 Закону України «Про оплату праці». Також, відповідно до вимог статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення ст. 116 КЗпП України. Тобто, судом встановлено, що під час розірвання трудових відносин між сторонами відповідач не виконав покладених на нього обов'язків з виплати належних сум працівнику позивачу. Так, [PERSON] звільнилась з підприємства 07 серпня 2015 року, спір по заробітній платі на день ухвалення рішення не вирішено, тобто, строк затримки виплати заробітної плати становить 112 днів. У свою чергу, середньоденний заробіток позивачки, що належав до виплати становив 98,98 грн., а її заробітна плата за два повних місяців роботи: з грудня 2014 року по липень 2015 року, до виплати становила 12682,93 грн., що підтверджується довідкою № 01-07/1029 від 11 листопада 2015 року виданою Державним підприємством «Дніпропетровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою». Отже, середній заробіток позивачки за час затримки виплати заробітної плати становить 11085,76 грн. (із розрахунку 98,98 гривень х 112 днів).\~\~ Враховуючи вищевказані обставини та норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки про стягнення з відповідача компенсації за невчасно виплачену заробітну плату по день фактичного розрахунку, тому вимоги позивачки підлягають повному задоволенню. Відповідно до вимог ст.ст. 79,88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави сума судового збору у розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved