Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

В липні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 01 листопада 2002 року між нею та ФО-П [PERSON] був укладений трудовий договір №4279, зареєстрований в Кременчуцькому міськрайонному центрі зайнятості. Згідно умов даного договору [PERSON] було прийнято на посаду менеджера строком на 1 рік з 01 листопада 2002 року по 01 листопада 2013 року, про що в трудовій книжці зроблено відповідний запис №15 від 01 листопада 2002 року. Проте, 03 січня 2013 року [PERSON] була звільнена із займаної посади за власним бажанням відповідно до ст.39 КЗпП України, а саме за станом здоров'я. В подальшому позивач була прийнята та звільнена з роботи в трьох різних установах. Після останнього звільнення з роботи позивач звернулась до Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості для отримання статусу безробітної, але отримала відмову, у зв'язку з тим, що до сьогоднішнього часу вона перебуває у трудових відносинах з ФО-П [PERSON], а тому поставити її на облік по безробіттю немає можливості. Позивач намагалася зв'язатися з ФО-П [PERSON] для того, щоб остання подала відомості про припинення трудових відносин, але вказані спроби виявилися безрезультатними. Тому [PERSON] просить визнати трудовий договір, укладений 01 листопада 2002 року між нею та ФО-П [PERSON], зареєстрований Кременчуцьким міськрайонним центром зайнятості, припиненим з 03 січня 2003 року у зв'язку з звільненням за власним бажанням, а також зобов'язати Кременчуцький міськрайонний центр зайнятості зняти з реєстрації трудовий договір №4279 від 01 листопада 2002 року. Сторони у судове засідання не з'явились. [PERSON] направила до суду заяву, в якій зазначила, що позов підтримує та просить задовольнити його в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач ФО-П [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про своє ставлення до пред'явленого позову не повідомила. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості [PERSON] направив до суду лист, в якому зазначив, що заперечень по суті позову немає та просить розглянути справу за його відсутності. Тому, на підставі ч.1 ст.280 ЦПК України суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, про що в судовому засіданні проголосив протокольну ухвалу. Дослідивши докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 01 листопада 2002 року [PERSON] та ФО-П [PERSON] уклали трудовий договір між працівником і фізичною особою, зареєстрований Кременчуцьким міськрайонним центром зайнятості №4279 від 07 листопада 2002 року (а.с.9). На підставі укладеного трудового договору у трудову книжку [PERSON] внесено відповідний запис №15 від 01 листопада 2002 року про прийняття на посаду менеджера (а.с.7-8). Відповідно до ч.1 ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Згідно з п.2 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України №260 від 08 червня 2001 року, в редакції наказу №320 від 14 жовтня 2010 року, укладений у письмовій формі трудовий договір між працівником і фізичною особою у трьох примірниках фізична особа повинна подати на реєстрацію до державної служби зайнятості за місцем свого проживання у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи. У відповідності до п.8 та п.9 вказаного Порядку у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті Кодексу законів про працю України, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації трудового договору. Відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох робочих днів знімає трудовий договір з реєстрації, про що робить відповідний запис у книзі реєстрації трудових договорів. Цим самим наказом затверджена форма трудового договору між працівником і фізичною особою, в п.8 якої (підстави припинення договору з посиланням на відповідні статті КЗпП України) передбачені підписи обох сторін договору, тобто не тільки фізичної особи, а й працівника. Лише після підписів обох сторін договору (фізичної особи та працівника), в п.10 зазначеної форми трудового договору передбачений запис посадової особи служби зайнятості про зняття договору з реєстрації. Згідно вимог п.2-21-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму, роблять записи до трудових книжок працівників про прийняття на роботу та звільнення з роботи відповідно до укладених з працівниками письмових трудових договорів, що зареєстровані в установленому порядку в державній службі зайнятості. При звільненні вноситься запис: «Звільнений з роботи (далі зазначається підстава звільнення з посиланням на відповідні статті КЗпП України)», при цьому у графі 4 зазначається дата зняття трудового договору з реєстрації державною службою зайнятості: «трудовий договір (номер) знято з реєстрації (дата)». Унесені фізичною особою до трудових книжок записи підтверджуються підписом посадової особи органу державної служби зайнятості, незалежно від місця реєстрації трудового договору, і засвідчуються його печаткою. Всупереч цьому, зазначений порядок припинення трудових відносин при звільненні [PERSON] не був дотриманий ФО-П [PERSON] Оскільки, згідно запису №16 в трудовій книжці позивача зазначено: «уволена по собственному желанию ЧП [PERSON]. Таким чином, в трудовій книжці відсутнє зазначення підстави звільнення з посиланням на норми КЗпП України, а також не зазначено дати зняття з реєстрації трудового договору та засвідчення печаткою центру зайнятості. Згідно даних з Єдиного державного реєстру відомостей про фізичну особу-підприємця ФО-П [PERSON] з 26 серпня 2016 року знята з обліку у зв'язку з припиненням підприємницької діяльності (а.с.10-12). Враховуючи те, що Порядок реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, не передбачає можливості зняття трудового договору з реєстрації за ініціативою працівника. Вказана обставина перешкоджає позивачу отримати статус безробітної згідно з положенням Закону України «Про зайнятість населення». Відповідно до п.4 ч.1 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, в тому числі , розірвання трудового договору з ініціативи працівника на підставі ст.38 КЗпП України. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що трудові відносини між сторонами фактично припинені з 03 січня 2003 року, тобто з дати внесення відповідного запису ФО-П [PERSON] до трудової книжки позивача. Тому, суд вважає за необхідне розірвати трудовий договір, укладений між [PERSON] та ФО-П [PERSON], починаючи з 03 січня 2003 року у зв'язку з звільненням [PERSON] за власним бажанням, а також зобов'язати Кременчуцький міськрайонний центр зайнятості зняти з реєстрації трудовий договір №4279 від 01 листопада 2002 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved