Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

В липні 2020 року до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] , до ДП «КБ «Південне» ім. М.К. Янгеля, про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позову, зазначав, що [PERSON] був працевлаштований у відповідача на посаді заступника начальника відділу № 83 з 18.06.2012 року по 06.07.2020 року, з якої позивача було звільнено 06 липня 2020 року згідно п. 1 ст. 40 КЗпП (звільнення зі скороченням штату) без дотримання вимог діючого трудового законодавства. Зокрема, на думку позивача, звільнення є незаконним, оскільки фактичні зміни в організації виробництва і праці на підприємстві не відбулися, позивачу не були запропоновані всі інші вакантні посади на підприємстві, які з`явилися протягом періоду попередження про звільнення та які існували на день звільнення, профспілковий орган завчасно не був повідомлений про вивільнення, згоди профспілкової організації на його звільнення не отримано. З огляду на зазначене, звільнення Позивача було незаконним, а тому наказ про звільнення підлягає скасуванню, а Позивач поновленню на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Ухвалою суду від 23.07.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Сторонам було направлено копію ухвали від 23.07.2020 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. Відповідач у встановлений судом надав відзиву на позовну заяву, у якому проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, звертав увагу суду на ті обставини, що роботодавець при звільненні позивача діяв в межах чинного законодавства, надав докази змін в організації виробництва і праці та обумовлене цим скорочення штату працівників і відмову позивача від переведення на іншу роботу. Представник позивача надав суду відповідь на відзив, у якому спростовував міркування відповідача та зазначив, що ні позивач у справі, ні профспілкові органи, що діють на підприємстві, не були ознайомлені з новим штатним розписом, у зв`язку з чим позивач і не мав змоги ознайомитись з усім переліком введених і вакантних посад, Крім того, до моменту звільнення позивача на керівні посади новоутворених відділів 816,817,818 були прийняті як сторонні особи, так і з числа раніше працюючих. Ці посади позивачу не пропонувались. Наведене вище свідчить про приховування від Позивача всіх вакантних посад на підприємстві з січня до травня 2020 року та порушення роботодавцем вимог ч. 1 ст. 42 КЗпП України. Фактичні зміни в організації виробництва так і не зрозуміло відбулися чи ні, Позивачу не було запропоновані всі інші вакантні посади, які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення, профспілковий орган завчасно не був повідомлений про наступне вивільнення, згоди профспілкової організації на його звільнення не отримано. В свою чергу, представником відповідача було надано суду письмові заперечення на відповідь на відзив, у якому не погодився з позицією та доводами позивача, звертав увагу суду на ті обставини, що наказом по підприємству №84 від 16.01.2020 року, було проведено оптимізацію структури Комплексу 8, з-поміж іншого, шляхом ліквідації відділу № 83. Відділ № 83 був утворений наказом № 388 від 31.05.94 року (копія додається), з плином часу, розвитком та модернізацією виробництва і технологій, для досягнення прогресу та відповідності сучасним технологіям виробництва, виникає необхідність в прийнятті таких управлінських рішень, які б вдосконалювали, оптимізували роботу підприємства, забезпечували конкурентоспроможність на світовому ринку суб`єктів космічної діяльності. Одним з таких рішень є ліквідація відділу № 83, та створення замість нього трьох нових служб - 816, 817, 818. Саме в таких рішеннях полягають зміни в організації виробництва і праці на підприємстві. Посаду заступника начальника відділу №83 (яку займав Позивач), заступника начальника комплексу 8 по підготовці випробувань - начальника відділу № 83 відповідно було ліквідовано, так само, як і відділ №83. По-друге, Наказом № 84 було доручено і в подальшому реалізовано попередження [PERSON] за два місяці (а саме 04.05.2020 року) про ліквідацію посади, яку він займав та запропоновано йому іншу можливу роботу в порядку передбаченому законодавством України, з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду, тощо. Позивач від пропозиції відмовився. Твердження Позивача про те, що згоди профспілкової організації на його звільнення не отримано є безпідставним та спрямоване на введення суду в оману, оскільки Відомість попередження працівників ДП «КБ «Південне» № 35/309 від 04.05.2020 року була погоджена з головою первинної профспілкової організації ДКБ «Південне». За таких обставин, позивач не довів порушення своїх трудових прав, а міркування викладені у позові і відповіді на відзив зводяться лише до незгоди із звільненням позивача. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20.08.2020 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано у Державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» наступну інформацію: - копію штатного розпису Державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» станом на 30.03.2020 року; -копію штатного розпису Державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» станом на 07.04.2020 року; -копію штатного розпису Державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» станом на 04.05.2020 року; -копію положення та штатний розпис інженерно-технічних робітників і службовців та штатні розстановки робочих служб 816.817, групи 818; - копію положення та штатний розпис відділу 83, який було реорганізовано; - копію посадової інструкції заступника начальника відділу 83 та копію посадових інструкцій заступників начальника робочих служб 816.817 групи 818; - копію протоколу або витягу з протоколу засідання профспілкової комісії на якому було розглянуто питання відносно розгляду подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівниками, яких планують звільнити; - копію доказів вручення чи ознайомлення [PERSON] з висновком профспілкової комісії відносно попередньої згоди на розірвання трудового договору з позивачем; - копію Колективного договору на 2008-2020 року. На виконання ухвали суду, відповідачем було надано запитувану інформацію, за винятком посадових інструкцій заступників начальників підрозділів служб № 816, 817, 818, у зв`язку з відсутністю зазначених посад у штатному розписі, а також не надано суду загальний штатний розпис ДП «КБ «Південне», оскільки штатні розписи формуються тільки на підрозділи рівня відділу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, з наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] був офіційно працевлаштований у Державному підприємстві «Конструкторське бюро «ПІВДЕННЕ» ім. М.К. Янгеля» на посаді заступника начальника відділу №83 з 18.06.2012 року (а.с.7-9). 16.01.2020 року наказом № 84, з метою оптимізації структури комплексу 8, було ліквідовано відділ 83 та сформовано з 16.01.2020 року на базі відділу 83 службу енергетиків, механіків та наземного обладнання з присвоєнням номеру 816,817,818. У зв`язку з цим, заступника начальника відділу 83 [PERSON] з 30.03.2020 року вищевказаним наказом було рекомендовано повідомити не менше ніж за два місяці до ліквідації відділу 83 про зміни істотних умов праці (а.с.9). Наказом № 84 будо доручено і в подальшому реалізовано попередження [PERSON] за два місяці (а саме 04.05.2020 року) про ліквідацію посади та запропоновано йому іншу можливу роботу в порядку передбаченому статтею 32 КЗпП України, що підтверджується Відомістю попередження працівників ДП «КБ Південне» № 35/309 від 04.05.2020 року (а.с. 38), у якій ї зв`язку з ліквідацією відділу 83 комплексу 8 на підставі Наказу № 84 від 16.01.2020 року, працівник [PERSON] ознайомлюється з пропозицією про працевлаштування та попереджається про звільнення в разі відмови. Позивачу було запропоновано іншу роботу в новоствореній службі 817 комплексу 8, зокрема посаду старшого майстра дільниці 3М, з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо, згідно службової записки начальника Центру 1 від 27.04.2020 року № Центр-1/80, з якою позивач ознайомився та відмовився від запропонованої посади, підписав попередження про звільнення за два місяці з дати попередження. Відомість попередження працівників (зокрема [PERSON] ) ДП «КБ «Південне» № 35/309 від 04.05.2020 року була погоджена з головою первинної профспілкової організації ДКБ «Південне» О.О. Пироговим, про що міститься відповідний підпис голови профспілки (а.с. 38). Як вбачається з листа профкому ППО ДКБ «Південне» за вих. №100ПК від 18.09.2020 року, « [PERSON] до профспілкового комітету ППО ДКБ «Південне» з запереченнями стосовно розірвання трудового договору з ним не звертався. До профспілкового комітету 04.05.2020 року надійшла Відомість попередження працівників ДП «КБ «Південне» № 35/309 від 04.05.2020 pоку, а не подання про розірвання трудового договору, яка була погоджена Головою профспілки, після того як [PERSON] відмовився від працевлаштування на посаді, запропонованій йому у зв`язку з ліквідацією відділу № 83.» (а.с.39). 3 липня 2020 року, Наказом № 1138к позивача було звільнено з роботи 06.07.2020 року у зв`язку зі скороченням штату працівників відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивач ознайомлений з Наказом 03.07.2020 року (а.с. 11). Згідно з ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно з ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Як було встановлено судом та не заперечувалося позивачем, відомість попередження працівників про майбутнє звільнення (зокрема [PERSON] ) ДП «КБ «Південне» № 35/309 від 04.05.2020 року була погоджена з головою первинної профспілкової організації ДКБ «Південне» О.О. Пироговим, тобто позивачем фактично були дотримані вищевказані положення ст. 43 КЗпП України, щодо обов`язкового погодження дій відповідача з профспілковим органом, чим спростовуються відповідні доводи позову. Окрім того, суд зазначає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 30 січня 2018 року у справі № 408/1847/16-ц, навіть у випадку виявлення факту звільнення працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації суд не вправі поновити працівника на роботі, якщо немає інших порушень трудового законодавства, які дають підстави на його поновлення на роботі. Одержання такої згоди є елементом порядку звільнення, порушення якого не тягне безумовне поновлення працівника на роботі. Частиною другою статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Про наступне звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці (стаття 49-2 КЗпП України). До закінчення двомісячного строку з дня попередження звільнення працівника з власної ініціативи роботодавця без його згоди не допускається. Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням на підставі пункту першого частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення. Частиною третьою статті 64 ГК України визначено, що підприємство самостійно визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Частиною другою статті 65 ГК України передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства. При цьому саме втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України. З огляду на зазначене та на те, що питання щодо визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників є складовою права на управління діяльністю підприємством. Аналогічну позицію викладено у постановах Верховного суду від 28 березня 2019 року у справі №755/3495/16-ц та від 22.01.2020 року у справі №451/706/18. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у ДП «КБ «Південне» дійсно відбулася реорганізація внутрішньої структури підприємства, зокрема Комплексу 8, шляхом ліквідації Відділу № 83 Комплексу 8 (22 штатні одиниці інженерно-технічних працівників та службовців) та утворення в складі Комплексу 8 двох нових служб (816 та 817) та нової групи 818, штатні розписи яких (12, 6 та 3,5 штатні одиниці інженерно-технічних працівників та службовців відповідно) не передбачають посади «начальника відділу» та «заступник начальника відділу». Згідно Наказу № 84 від 16.01.2020 року про ліквідацію Відділу № 83, окрім іншого, передбачена вказівка Генерального директора начальнику служби № 4 щодо підготовки наказів про призначення [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (які обіймали аналогічні посади у складі відділу 83) на посади начальників новоутворених служб та групи, які можна було б запропонувати позивачу. Наявність інших відповідних вакантних керівних посад, які можна було запропонувати позивачу, судом не встановлено та позивачем не наведено. В свою чергу, суд надаючи оцінку позовним вимогам, щодо поновлення позивача на посаді заступника начальника відділу, суд зазначає наступне. Згідно із ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. За змістом п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» звільнений без законних підстав або з порушенням установленого порядку працівник не поновлюється на попередній роботі лише у випадку, коли поновити його на роботі неможливо внаслідок ліквідації підприємства, станови, організації. Поновлення працівника на рівнозначній посаді не допускається. Аналогічні висновки містяться у рішенні Верховного Суду України від 06.07.2011 № 6-25462св10. Щодо переважного права позивача на залишення на роботі суд зазначає таке. Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Виходячи з системного аналізу вказаної норм, суд приходить до висновку, що зазначеною статтею встановлено переважне право саме на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку з із змінами в організації виробництва і праці, що не є тотожним переважному праву на працевлаштування на нову посаду. Реалізація переважного права на залишення на роботі з урахуванням стажу та досвіду роботи працівника може мати місце у ситуації, коли скорочення штату стосується кількох аналогічних посад, а скороченню підлягає лише певна їх частина. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі №757/32634/16 та від 12 серпня 2020 року по справі № 753/3889/17. В свою чергу, як було встановлено судом, що наказом Наказом № 84 від 16.01.2020 року вирішено ліквідувати Відділ 83 в повному складі (в тому числі посади начальника та заступника начальника відділу) і утворити з 15 лютого 2016 року у складі Комплексу 8 служби 816, 817 та групу 818, тобто було скорочено усі посади, аналогічні посаді позивача та всі посади відділу 83, внаслідок чого, суд приходить до обґрунтованого висновку, що передбачене статтею 42 КЗпП України переважне право позивача на залишення на роботі не могло бути реалізоване. Тому доводи позову щодо переважного права позивача на залишення на роботі є безпідставними. За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість дій відповідача, щодо звільнення позивача та відповідності їх нормам чинного законодавства. З огляду на те, що судом не задовольняються вимоги про поновлення на посаді, у суду також відсутні підстави для стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, які, на думку суду, є похідними від вимог про поновлення на посаді. Тому, розглянувши справу в межах визначених предмету спору та підстав позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд не вбачає підстав для задоволення позову. Відповідно до вимог\~ч. 1 ст. 141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позивачу відмовлено у задоволенні позову та він звільнений від сплати судового збору, то судові витрати підлягають віднесенню за рахунок держави. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed