Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

В поданій 26 жовтня 2016 року до Попаснянського районного суду Луганської області заяві заявниця зазначає, що 07 серпня 2016 року в м.Луганську, яке знаходиться на тимчасово непідконтрольній українській владі території України, у Луганському міському пологовому будинку №3 вона народила дитину чоловічої статі, якого назвала Захаром. При цьому, виїхати з м.Луганська на територію, що контролюється українською владою, для належної реєстрації народження дитини заявник не мала можливості, оскільки новонароджена дитина потребувала особливого догляду, тоді як на лінії зіткнення сил АТО та незаконних збройних формувань тривалий час відбуваються бойові дії. Посилаючись на вищенаведені обставини, заявник в поданій заяві також зазначає, що вона є громадянкою України і бажає, щоб її дитина також була зареєстрована як громадянин України, яка народилася на території України. Проте, чинним законодавством України не визначено порядок державної реєстрації народження дитини на території окремих районів Луганської та Донецької області, що тимчасово не контролюється українською владою, що унеможливлює реєстрацію народження дитини в органах РАЦС без рішення суду. У звязку з чим заявник в поданій заяві просить суд встановити факт народження нею 07 серпня 2016 року в м.Луганську сина [PERSON] та зобовязати Попаснянський районний відділ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Луганській області зареєструвати факт народження дитини шляхом внесення відповідних відомостей в актовий запис про народження дитини та видачі свідоцтва про народження дитини. Справу просила розглянути без її участі. Представник зацікавленої особи Попаснянського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області згідно наданої заяви заявлені вимоги визнав обгрунтованими, справу просив розглянути без його участі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає необхідним заяву задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. Так, згідно ст.10 п.3 та ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Із наданих заявником доказів судом встановлено, що заявниця є громадянкою України, що підтверджується копією її паспорта (а.с.4-6). Також судом встановлено, що 07 серпня 2016 року, перебуваючи в м.Луганську на тимчасово непідконтрольній українській владі території України, заявниця дійсно народила дитину чоловічої статі вагою 3100 грам, що підтверджується копією медичного свідоцтва про народження дитини №483, виданого 07 серпня 2016 року Луганською клінічною лікарнею та копією медичної документації (а.с.7-8). При цьому судом враховуються наступні вимоги діючого законодавства України та норми міжнародного законодавства. Так, питання реєстрації народження дитини регулюється Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», «Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні», затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000р., а також деякими міжнародними правовими актами. Відповідно до ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» - підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження; у разі народження дитини поза закладом охорони здоровя документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоровя, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоровя не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності документа закладу охорони здоровя або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Отже, вказаний закон не містить спеціальної норми щодо порядку державної реєстрації факту народження дитини на території, яка не контролюється українською владою, що унеможливлює державну реєстрацію народження дитини в позасудовому порядку. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Також, згідно принципу 3 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині має належати з його народження право на імя та громадянство. Відповідно до ч.1 ст.7 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на імя і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до ст.ст. 26, 27, 31 Віденської конвенції про право міжнародних договорів кожен чинний договір є обовязковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватись; учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору; договір повинен тлумачитись добросовісно відповідно до звичайного значення, яке слід надавати термінам договору в їхньому контексті, а також у світлі обєкта і цілей договору та з урахуванням будь-яких відповідних норм міжнародного права, які застосовуються у відносинах між учасниками. При цьому, в практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобовязані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». За цих обставин суд вважає надані заявником медичні документи як доказ народження дитини, не дивлячись на те, що медична установа, яка видала ці документи, знаходиться на території м.Луганська, яка тимчасово не контролюється органами державної влади України. А тому, враховуючи вищенаведені обставини у сукупності, суд вважає заявлені заявником вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому суд зазначає, що згідно ч.3 ст.1 п.15 «Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні», затверджених Наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18.10.2000 (зі змінами), якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі одного з документів, передбачених у п.2 ч.3 зазначених Правил, а походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини про визнання батьківства. Крім того, згідно ч.3 ст.144 Сімейного Кодексу України реєстрація народження дитини проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові, тобто прізвище, імя та по батькові народженої дитини має визначатися під час державної реєстрації народження дитини. На підставі викладеного, Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», «Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000р.,

Outcome: approved