Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

В листопаді 2013 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення боргу, вказавши, що з 25.08.2007 року по листопад 2010 року відповідач перебувала в зареєстрованому шлюбу з її онуком [PERSON] Під час перебування в шлюбі ними було придбано автомобіль марки Ніссан, який являється спільною сумісною власністю подружжя. 25.01.2009 року подружжям [PERSON] у неї було позичено кошти в сумі 1 000,00 євро та 1 000,00 доларів США для придбання вказаного автомобіля, про що [PERSON] 20.10.2011 року було складено розписку. Оскільки кошти їй повернуті не були, просить стягнути з відповідача половину позичених коштів, а саме 12 095 грн. основного боргу, 433,44 грн. - 3% річних та моральну шкоду в розмірі 1 500,00 грн., а також судові витрати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, підтвердила факт оформлення розписки [PERSON] після розірвання шлюбу з відповідачем, після того як та відмовилась повертати свою частину боргу. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явилася, надіслала суду письмову заяву, з якої вбачається, що позов вона не визнає, грошові кошти у позивача у борг не отримувала, не отримувала кошти для сім*ї під час проживання з [PERSON], а розписка надана позивачем і написана її онуком вже після розірвання шлюбу не може свідчити про отримання від неї коштів під час проживання у шлюбі і витрачання цих коштів на користь сім*ї. Просить розглядати справу у її відсутності, з участю її представника. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає, що жодних підстав та доказів для стягнення з відповідача боргу та моральної шкоди не має, достатніх доказів не надано. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено, що на підтвердження позики у позивача 25.01.2009 року [PERSON] було оформлено розписку 20.10.2011 року, що підтверджує факт письмового її оформлення після розірвання ним шлюбу ним з відповідачем. Враховуючи дату оформлення розписки, заперечення відповідача щодо отримання грошових коштів від позивача, суд приходить до висновку про сумнівність вищевказаного доказу як підтвердження передання грошових коштів. Фактично, передача грошових коштів була здійснена за усною угодою, що не заперечується позивачем і суперечить вимогам ст. 208 ЦК України, яка передбачає обов*язкову письмову форму для таких правочинів. Наступне написання розписки при запереченні відповідача щодо обізнаності про її існування, отримання заявленої до стягнення грошової суми не є підтвердженням послідуючого схвалення відповідачем договору позики. Позивачем в суді не доведено факту надання грошових коштів в інтересах сім*ї [PERSON] та [PERSON] Інших належних та допустимих доказів позивачем суду не надано. Відповідно у позивача не виник обов*язок сплати 3 % річних. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Не знайшов свого підтвердження позов в частині стягнення моральної шкоди в сумі 1 500,00 грн. Факт заподіяння моральної шкоди не є доведеним. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed