Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

В липні 2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на їх користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 26 жовтня 2005 року в розмірі 19787 грн. 02 коп., а також судові витрати по справі у розмірі 243 грн. 60 коп. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 26 жовтня 2005 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 5000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язання за кредитним договором, станом на 30 квітня 2014 року розмір заборгованості позичальника по поверненню кредитних коштів за договором про надання кредиту від 26 жовтня 2005 року становить 19787 грн. 02 коп., що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 4108 грн. 60 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 14259 грн. 99 коп.; штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн., штрафу (процентна складова) у розмірі 918 грн. 43 коп. Тому ПАТ КБ «ПриватБанк» вимушений звернутися до суду для стягнення вказаної вище суми заборгованості. Представник позивача за довіреністю Дементьєва О.М. надала суду заяву в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. В своїй заяві про перегляд заочного рішення позивач посилався на те, що позивач пропустив можливість реалізувати своє право на повернення кредиту через сплив позовної давності, просив суд відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» у позові. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 жовтня 2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір про надання строкового кредиту у сумі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцем терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору, Договір складається з Заяви позичальника (а.с.9) та Умов і правил надання банківських послуг (а.с.10-15). Через невиконання своїх зобов'язань за вказаним Кредитним договором у відповідача перед ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 30 квітня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 19787 грн. 02 коп., що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 4108 грн. 60 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 14259 грн. 99 коп.; штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн., штрафу (процентна складова) у розмірі 918 грн. 43 коп. Згідно наданих позивачем тарифу і порядку погашення кредиту відповідачу був визначений строк внесення щомісячних платежів до 25-ого числа місяця який слідує за звітним. Отже, починаючи з моменту укладення договору - 26 жовтня 2005 року, почав свій перебіг трирічний строк, протягом якого позивач мав право пред'явити до [PERSON] вимогу про повернення боргу. Пунктом 2 розділу 1 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення). Відповідно до пунктів 3.1.1., 5.4 розділу 3 Умов та правил надання банківських послуг строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле MONTH). ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою про захист свого порушеного права лише 03 липня 2014 року. Відповідно до ст. 256 ЦПК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України). Відповідно до умов договору, укладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки. Автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов'язання, отже продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення немає. Подальше продовження дії картки є способом виконання зобов'язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦПК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові у справі 6-127цс14 від 22 жовтня 2014 року. Враховуючи наведені обставини, факт пред'явлення ПАТ КБ «ПриватБанк» позову до відповідача 03 липня 2014 року, заяву відповідача про застосування строку позовної давності, суд вважає за необхідне ПАТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позову до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовити повністю. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому, судові витрати необхідно віднести за рахунок позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed