Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

В липні 2018 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом,в якому зазначає,що 18.07.2012 р.між нею та відповідачем [PERSON] був укладений договір довічного утримання,посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нароховою О.В.,за умовами якого [PERSON] передала,а відповідач прийняв у власність належну [PERSON] на праві приватної власності Ѕ частину квартири за адресою [ADDRESS] ,з покладанням на відповідача [PERSON] обов`язків довічно утримувати позивачку,а саме:забезпечувати необхідними ліками,продуктами харчування,здійснювати прибирання квартири один раз на місяць,відвідувати позивачку двічі на тиждень,із збереженням за останньою права безоплатного довічного проживання у вказаній вище квартирі. Заявлені вимоги про розірвання договору довічного утримання мотивовані тим,що відповідач протягом усього часу порушував умови договору в частині виконання покладених на нього обов`язків,а саме:не забезпечує позивачку продуктами харчування,необхідними медикаментами,не відвідує її,відмовляється доглядати,ліки та продукти харчування позивачка купує самостійно за власні кошти. Також відповідач не виконує обов`язки з безоплатного надання житла,за яке комірне сплачує позивачка,чим порушені її права. Позивачка зверталась до відповідача з пропозицією вирішити питання про розірвання договору у добровільному порядку,від чого відповідач відмовився. З посиланням на вказані обставини та положення ст.526,651,755,756 ЦК України,позивачка просить суд розірвати договір довічного утримання,укладений 18.07.2012 р.між нею та відповідачем [PERSON] ,посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В.,повернути сторони в первісний стан. Відповідачем був наданий відзив на позов,в якому [PERSON] просить відмовити у його задоволенні з тих підстав,що після укладання договору довічного утримання його умови ним виконувались належним чином до 2018 р.,він забезпечував позивачку,яка є його матір`ю,матеріально,надаючи грошові кошти щомісячно від 2000 до 4000 гр.на оплату комунальних послуг,придбання ліків та продуктів харчування,щотижнево забезпечував її необхідними продуктами харчування,разом з членами родини прибирав квартиру,виконував поточні ремонти. Також він навіщав позивачку,забезпечув її необхідними засобами гігієни,миючими засобами,проте не вимагав від неї розписок на підтвердження цих фактів,хоча розмір її витрат вказує на те,що без сторонньої допомоги [PERSON] як пенсіонерка за віком з невеликою пенсією не мала б змоги придбати усе необхідне. Вважає,що дійсною причиною звернення позивачки до суду з цим позовом є вплив на неї сторонніх осіб ,зацікавлених заволодіти часткою квартири. Позивачка відповіді на відзив не надавала. Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Нароха О.В.надала суду письмові пояснення,у яких зазначила,що договір довічного утримання від 18.07.2012 р. укладався з додержанням норм чинного законодавства. Просила справу розглядати без її участі. У вступному слові позивачка [PERSON] позов підтримала та пояснила,що з часу укладання між нею та відповідачем договору довічного утримання,останній жодного із обов`язків набувача не виконував,витрати по оплаті за житло,на придбання ліків,продуктів харчування позивачка несла за власний рахунок,з пенсії. Допомогу у прибиранні,відвідуванні лікарні під час хвороби їй надавали сусіди,а відповідач її взагалі не навідував. Уклавши цей договір,вона розраховувала на допомогу з боку відповідача,якому передала частину квартири у власність,проте фактично залишилася без власного житла та без допомоги,чим порушені її права. Представник позивача адвокат Лічман І.І.у вступному слові підтримала вимоги своєї довірительки та просила його задовольнити з урахуванням доказів про невиконання відповідачем своїх зобов`язань. У вступному слові відповідач [PERSON] просив відмовити у позові з підстав,викладених у відзиві. Пояснив,що протягом часу з моменту укладання договору довічного утримання він навідував позивачку,яка є його матір`ю,мінімум один раз на тиждень,привозив продукти та гроші,проте розписок про їх отримання позивачкою не складав. З метою оплачувати особисто комунальні послуги, прохав позивачку дати номери рахунків,в чому вона відмовила,пославшись на те,що їй зручно робити це самостійно,так як вона платить по субсидії. У липні 2018 р.позивачка звернулась до нього з вимогою виписати з квартири дочку відповідача,в чому він їй відмовив,з цього часу між ними виник конфлікт,позивачка змінила замки на вхідних дверях,ключів йому не надала,через що він не може потрапити у квартиру та виконувати умови договору,від якого позивачка фактично відмовилась. Представник відповідача адвокат Дем`янова В.О.заперечувала проти позову та пояснила,що з 2012 р.по 2018 р.відповідач належним чином виконував умови оспорюваного договору, що планував робити і надалі,проте між сторонами виник конфлікт з причин,що не стосуються виконання ним договору,а саме через відмову відповідача на вимогу позивачки виписати із спірної квартири свою дочку. Всебічно вивчивши обставини справи,заслухавши усні пояснення представників учасників справи,дослідивши надані письмові докази у сукупності,допитавши свідків,суд дійшов висновку,що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до приписів ст.2 ЦПК України,завданнями цивільного судочинства є справедливий,неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як передбачено ст.11 ЦК України,підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є,зокрема,правочини. В силу вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.626 ч. 1 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення,зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ч. 1 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ч. 1 ЦК України). Як вказує ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або її частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно з частиною першою статті 749 ЦК України, у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. За правилами статті 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Статтею 651 ЦК України визначається, що істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України). З матеріалів справи встановлено,що 18.07.2012 р.між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання,посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В.за № 2227,за умовами якого [PERSON] (як відчужував)передала у власність [PERSON] (набувачу)належну їй на праві приватної власності Ѕ частину квартири за адресою [ADDRESS] ,з покладанням на відповідача [PERSON] наступних обов`язків(п.п.2.2.-2.4 договору): забезпечувати позивача необхідними лікувальними засобами у відповідності до рецептів,виписаних лікувальними установами; забезпечувати позивача продуктами харчування; здійснювати прибирання квартири один раз на місяць; забезпечити право позивача безоплатно довічно проживати у згаданій квартирі з правом безперешкодного користування іншими приміщеннями; відвідувати позивача два рази на тиждень,а за наявності поважних причин,які цьому перешкоджають,такий обов`язок покладається на членів його сім`ї,за попередньою згодою з позивачем. Договір не передбачає матеріального забезпечення(витрат)на забезпечення догляду(п.2.3). Право власності на вказану у договорі частину квартири переходить до відповідача з моменту державної реєстрації цього договору(п.6.1 договору). Відповідно до п.3.1 договору, він може бути розірваний судом на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем його обов`язків,незалежно від його вини. В обґрунтування позову [PERSON] посилалася на те,що відповідач не виконує взяті на себе за умовами договору обов`язки,а саме:не здійснював закупівлю продуктів харчування,ліків,під час хвороби позивачки,не забезпечував її доглядом,не навідував,не здійснював прибирання квартири,не сплачував за комунальні послуги. Перевіряючи ці обставини,суд встановив наступне. Свідок [PERSON] суду показала,що вона працює сімейним лікарем ЦРЛ № 8 м.Запоріжжя,знає [PERSON] як пацієнтку,яка перебуває на обліку з певними захворюваннями,звертається на прийом приблизно раз на рік. [PERSON] призначається належне лікування,постійний прийом ліків від тиску,двічі на рік-як профілактика ішемічної хвороби. Рецептів на придбання цих ліків [PERSON] не виписують,оскільки вони є у вільному продажу.Родичі [PERSON] не звертались до свідка за інформацією щодо стану здоров`я позивачки або за отриманням рецептів на придбання для неї ліків. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала,що вона є сусідкою [PERSON] ,яка мешкає одна,самостійно займається своїм побутом,купує продукти харчування,сторонньої допомоги,зокрема,від сина [PERSON] ,не отримує. Востаннє свідок бачила відповідача весною 2019 р.біля будинку,де мешкає позивачка,з якою метою він приходив,їй невідомо,коли зустрічалася з ним до цього,не пригадує. Зі слів позивачки свідку відомо,що остання всю хатню роботу виконує сама,хоча це для неї з урахуванням віку важко.Також у 2018 р. [PERSON] розповідала,що хотіла оформити житлову субсидію,проте син не надав необхідних документів,хоча сам за квартиру не платить,тоді між ними виник конфлікт. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала,що [PERSON] знає як сусідку,вона мешкає одна,син зареєстрований з нею у квартирі,проте мешкає окремо. Свідок навідує [PERSON] вдома ,коли остання хворіє,купує їй ліки,сусіди викликають їй лікаря.Разом вони їздять на ринок за продуктами,хатні справи [PERSON] намагається робити сама,важку роботу їй допомагають виконати сусіди. Відповідача свідок востаннє бачила 2-3 роки тому,він приїздив до матері зрідка,привозив позивачці фрукти з дачі та молоко,наразі у них конфлікт,так як [PERSON] повністю оплачує всю квартиру за власний рахунок,а відповідач перешкодив у отриманні субсидії. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала,що живе у одному будинку з [PERSON] останні 7 років,спілкується з нею постійно як із сусідкою. [PERSON] живе одна,часто хворіє,у такі моменти їй допомагають сусіди. Разом з [PERSON] вони ходять у магазин,де позивачка купує харчі у межах своїх фінансових можливостей,з пенсії сплачує за квартиру,чи допомагають їй сини,свідку невідомо,у хатніх справах виконувати важку роботу [PERSON] допомагають сусіди. Відповідача за час проживання свідок бачила кілька разів,зі слів [PERSON] ,він привозив їй молоко,яке отримував на роботі безкоштовно за важні умови праці,востаннє бачила відповідача влітку 2018 р.,коли він викликав поліцію,як зрозуміла свідок зі слів [PERSON] ,остання покладала на сина певні сподівання про допомогу, але вони не поладнали. Відповідач та його представник скористались правом ставити питання свідкам ,допитаним за клопотанням позивачки ,а також їм було надано відповідну та належну можливість заперечувати такі показання ,проте вони не були спростовані, а правдивість та репутація свідків не викликають сумнівів,тому прийнятність їх показань як доказів відповідає положенням ст.76,81.90 ЦПК України. У матеріалах справи наявні квитанції про сплату за комунальні послуги [PERSON] ,купівлю нею ліків згідно призначень у медичній картці,яка була оглянута в судовому засіданні,а також про купівлю продуктів харчування. Оцінюючи ці докази,суд дійшов висновку,що вони логічні,послідовно доповнюють одне одного,не містять протиріч,відповідають вимогам процесуального закону(ст.77,78, 95 ЦПК України)щодо письмових доказів,як у сукупності,так і кожен окремо, узгоджуються з поясненнями позивачки щодо невиконання відповідачем умов договору довічного утримання. Як законодавством, так і умовами оспорюваного договору, обов`язок належного виконання умов договору покладено на набувача [PERSON] ,відчужувач у договорі не має обов`язків, він наділяється лише правом вимоги, а тому саме відповідач повинен довести факт вчинення відповідних дій, а не відсутність його вини у невиконанні або неналежному виконанні умов договору довічного утримання. Відповідач в судовому засіданні пояснював,що надавав позивачці усю допомогу,яка була від нього потрібна,проте конкретизуючи свої пояснення щодо обсягу допомоги позиваці,навів приклад,що до 2018 р. привозив позивачці фрукти з дачної ділянки та молоко,не заперечуючи,що з 2018 р.не навідує матір,не спілкується з нею через конфлікт. Допитані свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили ,що за період дії договору довічного утримання бачили позивача лише кілька разів ,з чого неможливо зробити достеменний висновок, що відповідач протягом всього періоду до звернення [PERSON] з цим позовом до суду належним чином виконував умови договору довічного утримання. Протягом часу розгляду справи відповідачем суду не надано належних та допустимих доказів у підтвердження виконання у повному обсязі обов`язків, передбачених договором,у період,зазначений у позовній заяві. Так,будь-яких письмових доказів, у яких би вівся облік щомісячної грошової допомоги позивачці на купілю ліків,продуктів харчування,оплату комунальних послуг, як про це зазначено у відзиві на позов, з моменту укладення договору по час звернення позивачки до суду з позовом про його розірвання, відповідач не надав,хоча саме відповідач мав убезпечити себе від можливих претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку. Достовірно знаючи,що позивачка є хворою людиною, маючи серцеве захворювання, гіпертонічну хворобу ще на час укладення договору довічного утримання, відповідач не надав жодного фіскального чеку на придбання ліків відповідної лікувальної спрямованості,відповідач не цікавився у медичній установі інформацією щодо діагнозів позивачки,призначеного їй лікування. Аналізуючи наведене суд встановив,що [PERSON] не виконує обов`язки набувача,покладені на нього договором довічного утримання,а його заперечення щодо перешкод, які чинила у цьому позивачка ,носять формальний характер. Порушення договору з боку відповідача є істотним ,оскільки внаслідок невиконання ним умов договору, друга сторона [PERSON] значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору,а саме забезпечення її щоденних життєвих потреб,що відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України,ч.1 ст.755 ЦК України є підставою для його розірвання за рішенням суду. За таких обставин, виходячи з наведеного та вимог ст.755 ЦК України, суд дійшов висновку про те, що доказів належного виконання умов договору відповідачем матеріали справи не містять,а тому наявні підстави для задоволення позову про розірвання цього договору. Доводи відповідача про те,що саме позивач сприяла виникненню конфліктною ситуації та невиконанню ним умов договору,на висновки суду не впливають,оскільки доказів таких обставин відповідачем не надано,а його твердження про це спростовані показаннями свідків про те,що [PERSON] як особа похилого віку потребує допомоги у хатніх справах, купівлі ліків,догляду під час хвороби, самостійно купує продукти та оплачує комунальні послуги, тобто вона як відчужувач за договором не вимагала від відповідача виконання обов`язків,не передбачених договором,. Представник відповідача наголошувала на емоційну складову взаємин між позивачкою та відповідачем,проте відсутність взаєморозуміння між відчужувачем та набувачем не звільняє останнього від обов`язку виконання умов договору,питання про його розірвання або зміну умов ним не ініціювалось. Заперечення проти позову відповідача не спростовують висновків суду про задоволення позову з наведених вище підстав,оскільки не містять спростувань наведених позивачем обставин та правових підстав позову,з якими відповідач не погоджується,за його змістом відповідач не спростовує факту припинення виконання ним умов договору та доказів протилежного суду не надав,а умовами спірного договору не передбачено можливість його невиконання набувачем за певних обставин. Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України),у зв`язку з чим право власності відповідача на набуте за цим договором майно підлягає скасуванню,з поновленням реєстрації такого права за позивачкою. Як вбачається з матеріалів справи, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нароховю О.В.на підставі статті 73 Закону України «Про нотаріат» та у зв`язку з посвідченням договору, 18.07.2012 року накладено заборону на відчуження зазначеного в договорі майна - Ѕ частини квартири, яка належить [PERSON] на підставі цього договору на праві приватної власності, до розірвання чи припинення договору. Судове рішення про розірвання договору довічного утримання є підставою для скасування заборони на відчуження частини квартири позивачки із зняттям з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Представник відповідача просила суд при ухваленні рішення застосувати положення частини 2 ст.756 ЦК України,якою передбачено,що у разі розірвання договору у зв`язку з неможливістю його подальшого виконання набувачем з підстав, що мають істотне значення, суд може залишити за набувачем право власності на частину майна, з урахуванням тривалості часу, протягом якого він належно виконував свої обов`язки за договором. Водночас,при розгляді справи відповідач не довів належними допустимим доказами ,які у сукупності були б достатніми,як тривалості часу,протягом якого він належно виконував свої обов`язки за договором,так і самого факту належного виконання обов`язків набувача,а сам по собі факт звернення позивачки до суду з цим позовом у липні 2018 р.не свідчить про належне виконання умов договору відповідач з часу його укладання. Відповідно до ст.141 ЦПК України,при задоволенні позову з відповідача на користь позивачки суд стягує документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 гр.80 коп. На підставі ст.744,749,751,755,756 ЦК України,ст.ст.12,13,76,81,141,258,259,263,265,353,355 ЦПК України,суд-

Outcome: approved