Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-03 00:00:00

В листопаді 2018 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Тоцьку А.О. звернувся до суду із позовом до відповідача АТ «Укрсоцбанк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М., приватний виконавець Пирога С.С. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову зазначено, що 13.12.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 0028/00011258 про відкриття банківського (карткового) рахунку та обслуговування платіжної картки, відповідно до якого позивачу було відкрито кредитну лінію в сумі 2000,00 доларів США для задоволення поточних потреб позивача. В жовтні 2018 року за місцем роботи позивача надійшла постанова приватного виконавця Пироги С.С. про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи позивача від 29.10.2018 року, яка була винесена в рамках виконавчого провадження № 57370461. Підставою для відкриття зазначеного виконавчого провадження став виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. від 19.09.2018 року, зареєстрований в реєстрі за № 5108, що був вчинений на договорі. Зазначеним виконавчим написом було передбачено стягнення із позивача на користь відповідача заборгованість за договором з період з 13.12.2007 р. по 30.05.2018 р. в сумі 5193,10 доларів США, що станом на 30.05.2018 р. за офіційним курсом НБУ було еквівалентно 135539,91 грн. Позивач вказує, що закон, що регулював кредитні взаємовідносини між сторонами на час укладення договору не передбачав можливості позасудового стягнення за кредитним договором, зокрема, за виконавчим написом. Були відсутні відповідні умови і в самому кредитному договорі. При укладенні договору обидві сторони розуміли, що в разі несплати за кредитним договором, питання щодо стягнення відповідних сум може бути вирішено виключно в судовому порядку, як передбачено законом та умовами договору. Позивач зазначає, що виконавчий напис було вчинено на кредитному договорі безпідставно, оскільки, законом не передбачена така дія та нотаріус мав у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» відмовити у вчиненні такого напису на кредитному договорі. Крім того, позивач зазначає про те, що відповідно до п. 1.1.1.3 договору, термін погашення заборгованості за кредитною лінією встановлено до 15.11.2008 року, та позовна давність за договором, у відповідності до правил ст.ст. 257, 258 ЦК України закінчилася 15.11.2011 року для вимог про стягнення основного боргу, а 15.11.2009 року - до штрафних санкцій, однак, згідно виконавчого напису запропоновано стягнути заборгованість за період з 13.12.2007 р. по 30.05.2018 р. Приватним нотаріусом не взято до уваги вірна адреса позивача, за якою, останній, з 15.02.2008 року був зареєстрований та що достеменно було відомо відповідачу, оскільки при укладенні додаткових договорів позивачем зазначалась вірна адреса місця реєстрації. Крім того, позивачем з січня 2008 р. по вересень 2010 р. в рахунок погашення заборгованості було сплачено відповідачу 1664,81 доларів США. Будь-яких повідомлень ані від банку, ані від нотаріуса позивач не отримував, а тому з»ясувати вірність нарахувань заборгованості та врахування сплачених ним коштів, не можливо, що додатково свідчить про спірність нарахованої заборгованості за вказаний період, що належним чином нотаріусом перевірено не було. На підставі викладеного, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просить визнати таким, що не підлягає виконанню зазначений виконавчий напис та стягнути судові витрати у справі. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10.12.2018 року, у справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05.03.2019 року, у справі закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити з викладених в ньому підстав. Представник відповідача в судове засідання не з»явився. Судом про розгляд справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки в судове засідання на 04.05.2019 року суду не повідомив. Відзив на позов зі сторони відповідача суду подано не було. Однак, в матеріалах справи міститься клопотання, відповідно до якого відповідач вважає позовні вимоги та суму судових витрат, пов»яз ану із отриманням правової допомоги, - необґрунтованими та недоведеними. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. в судове засідання не з»явилась. В матеріалах справи містяться письмові пояснення, відповідно до яких, остання, зазначає, що виконавчий напис було вчинено у відповідності до вимог закону та в межах строків позовної давності. Просила розглянути справу без її участі. Третя особа приватний виконавець Пирога С.С. в судове засідання не з»явився. Судом про розгляд справи повідомлявся належним чином. З будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та третіх осіб. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. За загальним правилом ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно із ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). Згідно з п.п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотеко держателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від Іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка Іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами, згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість, нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого. Документи, які підтверджують заборгованість мають відповідати вимогам, встановленим для бухгалтерських документів, на підставі яких відповідно до закону обліковується заборгованість. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Також на підставі ч. 4, 5 ст. 9 зазначеного Закону господарські операції відображуються у облікових регістрах. Аналогічні положення містяться у п. 2.1.1. та 2.1.2. Положення «Про організацію бухгалтерського обліку та звітності у банках України», затвердженого Постановою НБУ № 566 від 30.12.1998 р. Таким чином, лише первинні документи та облікові регістри є доказами, які можуть підтвердити наявність безспірної заборгованості. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Судом встановлено, що 13.12.2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір № 0028/00011258 про відкриття банківського (карткового) рахунку та обслуговування платіжної картки, відповідно до якого позивачу було відкрито кредитну лінію в сумі 2000,00 доларів США для задоволення поточних потреб. Порядок погашення кредиту, розмір, комісії, можливої неустойки та порядок їх сплати визначається правилами та тарифами. Термін погашення заборгованості за кредитною лінією до 15.11.2008 року (а.с.21-22). 11.02.2009 року відповідачем було направлено позивачу лист про невідкладну сплату заборгованості за договором кредиту: 1248,00 доларів США - по кредиту, 4400,95 доларів США - по відсоткам, та 270,81 грн. - нараховану пеню (а.с.35). 14.07.2009 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору кредиту 028/25-550 від 13.12.2007 року, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди про викладення першого абзацу п. 1.1 та п.п.1.1.1. та 1.1 п. 1.1 Договору в новій редакції, відповідно до якої кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кошти в сумі 201996 доларів США 28 центів, зі сплатою 14 % річних з кінцевим терміном повернення до 12.12.2037 року (включно) на умовах визначених цим договором. 19.09.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 5108, відповідно до якого було запропоновано звернути стягнення з боржника [PERSON] заборгованість за Договором про відкриття банківського (карткового) рахунку та обслуговування платіжної картки № 0028 [NUMBER] від 13.12.2007 року на користь АТ «Укрсоцбанк». З виконавчого напису вбачається, що строк платежу за договором настав, боржником не було виконано вимоги стягувача згідно із повідомленням про порушення основного зобов»язання від 20.06.2018 року. Стягнення заборгованості проводиться за період з 13.12.2007 року по 30.05.2018 рік та сума заборгованості, яка підлягає стягненню становить суму в розмірі 5193,10 доларів США, що станом на 30.05.2018 року згідно із офіційним курсом НБУ еквівалентно 135539,91 грн. (а.с.23). 08.10.2018 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пирогою С.С. було відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим написом № 5108 від 19.09.2018 року (а.с.24-25). 08.10.2018 року приватним виконавцем були винесені постанови про арешт коштів та майна боржника, а також стягнення з боржника основної винагороди, та звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.24-32). В обгрунтування позовних вимог позивачем надано суду ряд заяв на переказ готівки за період з січня 2008 року по вересень 2010 року (а.с.37-43). З виконавчого напису вбачається, що відповідачем 20.06.2018 року направлялось позивачу повідомлення про порушення основного зобов»язання та необхідності сплати заборгованості, однак, матеріали справи не містять доказів цим обставинам. Позивачем заперечується факт отримання будь-яких повідомлень з боку відповідача, як і отримання будь-яких листів від приватного нотаріуса. В ході розгляд справи встановлено, що адреса місця реєстрації позивача є: [ADDRESS] , що було відомо відповідачу у справі на час подання документів нотаріусу для вчинення виконавчого напису, оскільки, в додатковій угоді до основного договору позивачем надано такі відомості, а відповідачем останні прийняті. Однак, у виконавчому написі було зазначено неактуальну адресу місця реєстрації боржника, а відтак нотаріусом не було належним чином перевірені ці обставини, в зв»язку з чим доводи позивача в цій частині є слушними та заслуговують на увагу. Крім того, стороною відповідача в ході розгляду справи не доведено належне повідомлення боржника про наявність заборгованості та її розмір, не спростовані доводи позову в частині безспірності заборгованості з урахуванням умов укладеного між сторонами кредитного договору та додаткової угоди до нього, а також наявних переказів грошових коштів в рахунок погашення коштів за кредитним договором. Наявність в матеріалах справи вказаних заяв на переказ коштів позивачем на користь банку, а також відсутність доказів на підтвердження заборгованості з їх врахуванням, на думку суду, свідчить про те, що банком не було враховано всі сплачені суми на погашення заборгованості та пред»явлені нотаріусу документи не містять достовірної інформації про наявну та безспірну заборгованість позивача перед банком у визначений період. Стороною позивача в обґрунтування позовних вимог зазначено, що на момент вчинення виконавчого напису заборгованість не була безспірною, та нотаріус вчинив виконавчий напис, не перевіривши надані позивачем документи належним чином. Суд звертає увагу на те, що в ході розгляду справи ані відповідачем, ані третьою особою - приватним нотаріусом, - не було подано суду доказів на підтвердження безспірності заборгованості та належного подання банком нотаріусу документів, перевірки нотаріусом поданих відповідачем документів в частині наявності безспірності заборгованості, з урахуванням всіх здійснених позивачем платежів та умов укладеного кредитного договору та змін до нього, а тому стороною відповідача доводи сторони позивача не спростовано, і не надано суду беззаперечних доказів, які б свідчили, що на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом, заборгованість була безспірною та нотаріусом виконані всі вимоги закону при його вчиненні. Твердження відповідача в письмовому клопотанні про те, що банк подав приватному нотаріусу всі передбачені законом документи, зокрема, і ті, які підтверджують безспірність заборгованості, суд відкидає, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних пояснень суду надано не було, а в матеріалах справи наявні докази, які вказують на те, що заборгованість на момент вчинення виконавчих написів не була безспірною. Крім того, докази направлення приватним нотаріусом та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень, передбаченої п.2.3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, - матеріали справи також не містять. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що нотаріусом вчинено оскаржуваний виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимоги кредитора, та доказів зворотному матеріали справи не містять, та оспорюваний виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням вищенаведених положень закону, суд вважає позов обгрунтованим та законним, в зв»язку з чим, останній, підлягає задоволенню. За правилами ст. 141 ЦПК України, документально підтверджений судовий збір за подачу позову в сумі 704,80 грн. (а.с.11), та за подачу заяви про забезпечення позову в сумі 352,40 грн. (а.с.13) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, в порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на отримання правової допомоги в сумі 10000,00 грн., оскільки, стороною позивача надано суду всі необхідні докази на підтвердження надання та отримання відповідної правової допомоги в рамках даного спору (а.с.43-49, 82-86), та заперечення відповідача в цій частині є безпідставними. На підставі викладеного, та

Outcome: approved