Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

В липні 2017р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-4) до відповідача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», третя особа: [PERSON], в якому просив суд, з урахуванням поданої заяви про збільшення позовних вимог від 17 серпня 2017р. (а.с. 45-49), заяви про зменшення позовних вимог від 28 вересня 2017р. (а.с. 52-56): - стягнути на свою користь з відповідача суму витрат на оплату автотоварознавчих досліджень у розмірі 1700,0 грн.; пеню за прострочення виплати відшкодування - 3653,52 грн.; інфляційні втрати - 7391,77 грн.; 3,0 % річних -1281,0 грн.; судовий збір та витрати на правничу допомогу 5100,0 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 26 липня 2016р. в м. Мелітополі, автомобіль [NUMBER], що належить позивачу на праві приватної власності, зазнав пошкоджень у результаті дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), яка сталася з вини третьої особи [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER], цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у відповідача на підставі Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/8955846. 04 серпня 2016р. позивачем на адресу відповідача було направлено заяву про виплату страхового відшкодування. Відповідачем було прийнято рішення про виплату суми страхового відшкодування, і виплачено суму страхового відшкодування у розмірі 56263,03 грн. На думку сторони позивача, сума страхового відшкодування була розрахована невірно (в зменшеному розмірі) на підставі звіту про оцінку вартості матеріального збитку, який було спричинено позивачу, складеного на замовлення відповідача, який проведено з порушенням діючого законодавства. Після звернення позивача до суду з вказаним позовом, стороною відповідача було визнано, що сума страхового відшкодування була розрахована невірно і відповідачем було сплачено суму страхового відшкодування. відповідно до лімітів відповідальності у розмірі 100000,0 грн., проте відповідачем були проігноровані вимоги позивача про сплату витрат на проведення відповідних автотоварознавчих досліджень, з метою визначення дійсного розміру спричиненого йому, внаслідок ДТП збитку, а також вимоги, в порядку ст. 625 ЦК України та ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Оскільки в позасудовому порядку відповідач відмовляється здійснити відповідні виплати позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом. До судового засідання стороною позивача було подано на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, яка заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. з підстав, зазначених в позові, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, третя особа, про час і місце судового розгляду повідомлялися у встановленому законом порядку, своїх представників в судові засідання не направили, про поважність причин неявки в суд не повідомляли та не просив розглядати справу за їх відсутності, відзив на позов стороною відповідача не подавався, як і не були подані третьою особою пояснення на позов. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 26 липня 2016р. в м. Мелітополі, мала місце ДТП за участі автомобіля [NUMBER], що належить позивачу на праві приватної власності, та автомобіля [NUMBER] під керуванням третьої особи, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у відповідача на підставі Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/8955846. Зазначена ДТП мала місце з вини третьої особи, що встановлено постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 серпня 2016р. по справі № 320/4804/16-п. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Автомобіль позивача «Nissan», д.н.з. [NUMBER], у результаті вищевказаної ДТП зазнав пошкоджень. Судом встановлено, що позивачем повністю були дотримані вимоги Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме: направлено повідомлення про ДТП і в подальшому подано заяву про виплату страхового відшкодування, надано для огляду пошкоджений автомобіль. Крім того, судом встановлено, що в позасудовому порядку, відповідачем було прийнято рішення про виплату позивачу суми страхового відшкодування у розмірі 56263,03 грн. Проте, після звернення до суду з первісною редакцією позовної заяви, відповідачем було змінено рішення про виплату страхового відшкодування і здійснено доплату позивачу суми страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності у розмірі 43736,97 грн. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач просив суд стягнути на свою користь з відповідача суму витрат на оплату автотоварознавчих досліджень у розмірі 1700,0 грн.; пеню за прострочення виплати відшкодування - 3653,52 грн.; інфляційні втрати - 7391,77 грн.; 3,0 % річних -1281,0 грн. Судом встановлено, що позивачем в обґрунтування розміру страхового відшкодування дійсно були понесенні витрати на проведення автотоварознавчих досліджень (а.с. 21, зворот), які відповідачем відшкодовані не були, а тому суд вважає, що зазначені витрати, в силу положень п. 2) ч. 3 ст. 133 ЦПК України підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завданні простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. 625 цього Кодексу, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. В порушення вимог ст. ст. 76-81 ЦПК України, при поданні до суду заяви про зменшення розміру позовних вимог (а.с. 52-56) стороною позивача не було надано суду розрахунку пені в розмірі 3653,52 грн., як і не було надано відомостей того, чому стороною відповідача було частково сплачено пеню у розмірі 8021,69 грн., при цьому судом враховано, що розрахунок заборгованості, поданий стороною позивача разом з заявою про збільшення позову (а.с. 50) був проведений виходячи з невиплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 45436,0 грн., проте, відповідно до раніше сплачених сум та ліміту відповідальності, відповідач зобов'язаний був сплатити 43736,97 грн., а тому суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача про стягнення на його користь з відповідача суми пені у розмірі 3653,52 грн. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи розмір суми несвоєчасно сплаченого страхового відшкодування - 43736,97 грн., а також період часу за який сторона позивача просила стягнути інфляційні втрати та 3,0 % річних (08 вересня 2016р. - 17 серпня 2017р.), положення ст. 625 ЦК України, правові позиції, висловлені Верховним Судом України у справі № 6-1003цс16 від 21 грудня 2016р., суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3,0 % річних підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 7064,52 грн. та 1233,0 грн. відповідно. Відповідно до ст. ст. 133, 137, 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,0 грн., а також витрати на правничу допомогу у розмірі 2100,0 грн., при цьому судом враховано, що згідно розрахунку вартості витрат на правничу допомогу (а.с. 33), витрати на участь адвоката у судових засіданнях, фактичний час перебування у приміщенні суду, час витрачений на прибуття адвоката до місця розгляду судової справи та проведення судових засідань в режимі відеоконференції є безпідставними, у зв'язку з тим, що адвокат не приймав участі в судових засіданнях.

Outcome: partial