Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

В листопаді 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що він з 11 червня 2011 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від сумісного проживання мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося у звязку з різними характерами та поглядами на життя, втратою взаєморозуміння. Сторони фактично припинили шлюбні відносини, відновлювати які наміру не мають. В липні 2015 року відповідачка залишила позивача з донькою та перейшла проживати в квартиру свого батька. Спільне життя та збереження сімї неможливе, суперечить його інтересам та інтересам їхньої дитини, тому просить задовольнити його вимоги. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та обставини, якими вони обґрунтовуються, просив позов задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала, вказала, що примирення неможливе, сторони з липня 2015 року проживають окремо, спільне господарство не ведуть, сімейного бюджету не мають, майновий спір відсутній. Заслухавши пояснення позивача, відповідачки та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Судом встановлено, що сторони 11 червня 2011 року у Шевченківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 233, це підтверджується даними повторного свідоцтва про шлюб серії І-БВ № 143246, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Старокостянтинівського районного управління юстиції у Хмельницькій області 29 жовтня 2015 року. Від спільного сумісного проживання мають малолітнюдочку [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-БВ № 162923, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Старокостянтинівського районного управління юстиції у Хмельницькій області 31 серпня 2011 року). Сімейне життя між сторонами не склалось, шлюб існує формально. Причинами розпаду сімї стала відсутність взаєморозуміння, взаємоповаги. Сторони фактично припинили шлюбні відносини, відновлювати які наміру не мають. За змістом ст. 51 Конституції України, ст. 24, ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до\~ ч. 2 ст. 112 СК України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи, що між сторонами тривалий час існують непорозуміння та суперечки, внаслідок чого склались неприязні відносини, подружні стосунки вони не підтримують, жити однією сімєю не бажають, суд прийшов до висновку, що подальше сімейне життя подружжя і збереження сімї стало неможливим, буде суперечити їхнім інтересам та їхньої малолітньої дитини, а тому шлюб слід розірвати. Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Положенням ч. 2 ст. 115 СК України визначено, що рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. При розподілі судових витрат суд виходить із положень ст. 88 ЦПК України, згідно яких, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved