Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

В квітні 2016 р. позивач [PERSON] Д»ямянович звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що між ним та [PERSON] було укладено договір позики від 05.03.2013 року відповідно до якого позивач забов»язувався передати відповідачу в позику кошти у розмірі 4050,00 грн., а відповідач зобов»язався повернути отримані кошти в обумовлений сторонами строк, тобто до 06.04.2013 року. На підтвердження укладення договору та факту отримання суми позики, відповідачем було представлено розписку від 05.03.2013 року. Кінцевий строк повернення позики, відповідно до домовленості сторін 06.04.2013 р. Проте станом на 05 березня 2013 року відповідач свої зобов»язання за договором позики не виконав. Розмір 3 % річних від простроченої суми боргу з 22.07.2013 р. по 29.02.2016 р. становить 316,90 грн. Сума пені за несвоєчасне виконання зобов»язань складає 3390,79 грн. Інфляційні збитки складають 3227,85 грн.; інфляційні збитки в розмірі 3227,85 грн. Посилаючись на вищевикладене та норми закону, позивач просив суд: стягнути з відповідача [PERSON] на його користь суму коштів у розмірі 6935,54, у тому числі 3 % річних від простроченої суми боргу в розмірі 316,90 грн. та пеню за несвоєчасне виконання зобов»язань в розмірі 3390,79 грн.; моральну шкоду в розмірі 10\~000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору. Позивач в судове засідання не з»явився. Звернувся до суду із клопотання, в якому просив суд слухати справу за його відсутності позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Просив суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з»явилася. Повідомлялася належним чином, причини неявки суду не відомі. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє частково з наступних підстав. Статтею 3 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України) передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановленихКонституцією Українита законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно зіст. 15 ЦК Україникожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності дост. 16 ЦК Україникожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим спосedобом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої\~статті 13 цього Кодексу. Судом встановлено, що 05.03.2013 року відповідно до якого позивач забов»язувався передати відповідачу в позику кошти у розмірі 4050,00 грн., а відповідач зобов»язався повернути отримані кошти в обумовлений сторонами строк, тобто до 06.04.2013 року. Відповідно до ч. 3\~ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ЦПК України) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.07.2013 року у справі за позовом [PERSON] Д»ямяновича до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики позовні вимоги [PERSON] задоволено. \~Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] Д»ямяновича за договором позики від 05 березня 2013 року борг в розмірі 6 439 грн. 50 коп., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 229 грн. 40 коп. Проте, станом на 06 квітня 2013 року відповідач свої зобов»язання за договором позики не виконала В силу статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 1049 ч.1 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як встановлено ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За приписами статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором. Так, за положеннями ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Розмір 3 % річних від простроченої суми боргу з 22.07.2013 р. по 29.02.2016 р. становить 316,90 грн. Сума пені за несвоєчасне виконання зобов»язань складає 3390,79 грн. Інфляційні збитки складають 3227,85 грн.; інфляційні збитки в розмірі 3227,85 грн. \~\~Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позовом [PERSON] Д»ямяновича до [PERSON] підлягає задовленню частково. З приводу заявлених вимог позивача щодо стягнення моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст.ст.\~57,\~60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ч.1 ст. 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п. З ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до вимог\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана\~\~фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди обовязковому зясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного звязку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювана, та вина останнього в її заподіянні. Зокрема суд повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких, та яких обставин, та якими діями (бездіяльнгістю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Проте, [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів щодо тих втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань, заподіяних йому незаконними діями відповідача в частині визначеного ним розміру моральної шкоди в сумі 10\~000, 00 грн. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони не відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Згідно ст. 88 ЦПК України суд судові витрати покладає на відповідача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial