overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-17 00:00:00

В квітні 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого безбалансового відділення №10026/0790 філії - Головного управління по м.Києву та Київській області та [PERSON] 13 травня 2014 року укладено договір про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки. 03 липня 2014 року сторонами укладено додатковий договір №1 до вказаного договору про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, відповідно до умов якого банк надав відповідачці кредит у сумі 4000,00 гривень. Процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 24% річних і сплачується щомісячно, процентна ставка за несанкціонованим овердрафтом складає 35% річних. У зв'язку з невиконанням своїх зобов'язань відповідачка, станом на 16 серпня 2017 року має заборгованість в розмірі 3917,23 грн.. Оскільки відповідачка заборгованість не повертає, просив стягнути з неї вказану суму заборгованості та понесені судові витрати. 22 травня 2018 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз'яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання. Відповідачка у встановлені судом строки відзив не подала. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходили. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що підтверджується копіями: заяви-анкети, договору №1947021/3914 від 13 травня 2014 року з додатками, заяви на встановлення кредиту по рахунку фізичної особи, повідомлення про умови кредитування, додаткового договору №1 (а.с.7-13). Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.16) станом на 16 серпня 2017 року загальна сума заборгованості по кредитному договору відповідачки становить 3917,23 грн. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити та стягнути з відповідачки зазначену суму заборгованості. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також необхідно стягнути понесені судові витрати в сумі 1762,00 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

В квітні 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі територіального відокремленого безбалансового відділення №10026/0104 філії Головного управління по м.Києву та Київській області та [PERSON] 28 жовтня 2014 року укладено договір №50525 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки. 28 жовтня 2014 року сторонами укладено додатковий договір №1 до вказаного договору про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, відповідно до умов якого банк надав відповідачці кредит у сумі 1500,00 гривень. Процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 24% річних і сплачується щомісячно, процентна ставка за несанкціонованим овердрафтом складає 35,00% річних. У зв'язку з невиконанням своїх зобов'язань відповідачка, станом на 13 вересня 2017 року має заборгованість в розмірі 3607,37 грн.. Оскільки відповідачка заборгованість не повертає, просив стягнути з неї вказану суму заборгованості та понесені судові витрати. 19 квітня 2018 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз'яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання. Відповідачка у встановлені судом строки відзив не подала. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходили. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що підтверджується копіями: заяви-анкети, договору №50525 від 28 жовтня 2014 року, заяви на встановлення кредиту по рахунку фізичної особи, повідомлення про умови кредитування, додаткового договору №1 (а.с.5-12). Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.14) станом на 13 вересня 2017 року загальна сума заборгованості по кредитному договору відповідачки становить 3607,37 грн. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити та стягнути з відповідачки зазначену суму заборгованості. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також необхідно стягнути понесені судові витрати в сумі 1762,00 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

В квітні 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі територіального відокремленого безбалансового відділення №10026/0712 філії Головного управління по м.Києву та Київській області та [PERSON] 27 березня 2015 року укладено договір №2272840 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки. 30 квітня 2015 року сторонами укладено додатковий договір №1 до вказаного договору про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у сумі 2000,00 гривень. Процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 24% річних і сплачується щомісячно, процентна ставка за несанкціонованим овердрафтом складає 35,00% річних. У зв'язку з невиконанням своїх зобов'язань відповідач, станом на 13 вересня 2017 року має заборгованість в розмірі 3561,05 грн.. Оскільки відповідач заборгованість не повертає, просив стягнути з нього вказану суму заборгованості та понесені судові витрати. 19 квітня 2018 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз'яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання. Відповідач у встановлені судом строки відзив не подав. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходили. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що підтверджується копіями: анкети-заяви, договору №2272840 від 27 березня 2015 року, заяви на встановлення кредиту по рахунку фізичної особи, повідомлення про умови кредитування, додаткового договору №1 (а.с.7-13) Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.15) станом на 13 вересня 2017 року загальна сума заборгованості по кредитному договору відповідача становить 3561,05 грн. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити та стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути понесені судові витрати в сумі 1762,00 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

В квітні 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі територіального відокремленого безбалансового відділення №10026/0726 філії - Головного управління по м.Києву та Київській області та [PERSON] 05 лютого 2015 року укладено договір №2204020 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки. 06 травня 2015 року сторонами укладено додатковий договір №1 до вказаного договору про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, відповідно до умов якого (п.1.1.4) банк надав відповідачу кредит у сумі 1000,00 гривень. Процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 28% річних і сплачується щомісячно, процентна ставка за несанкціонованим овердрафтом складає 35,00% річних. У зв'язку з невиконанням своїх зобов'язань відповідач, станом на 12 вересня 2017 року має заборгованість в розмірі 2383,74 грн. Оскільки відповідач заборгованість не повертає, просив стягнути з нього вказану суму заборгованості та понесені судові витрати. 19 квітня 2018 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз'яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання. Відповідач подав до суду заяву про визнання позову. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходили. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що підтверджується копіями: заяви-анкети, договору №2204020 від 05 лютого 2015 року, заяви на встановлення кредиту по рахунку фізичної особи, повідомлення про умови кредитування, додаткового договору №1 (а.с.7-20). Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.22) станом на 12 вересня 2017 року загальна сума заборгованості по кредитному договору відповідача становить 2383,74 грн. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити та стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості. Відповідно до ст.141, 142 ЦПК України, у зв'язку з визнанням відповідачем позову, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% сплаченого судового збору, що становить 881 гривню та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 881 гривня.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

В квітні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що через взаємне непорозуміння їхня сімя розпалася та з 2015 року сторони перестали підтримувати подружні відносини. Оскільки, подружні стосунки неможливо поновити та шлюб носить формальний характер, просив шлюб між ними розірвати та стягнути на його користь судові витрати. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити заявлені вимоги. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявилася без поважних для суду причин. Суд зі згоди позивача ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 05 листопада 2010 року. Шлюб перший, від шлюбу дітей не мають. На даний час шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені, позивач не бажає збереження сімї та наполягає на розірвання шлюбу, примиритися із відповідачем не бажає. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам позивача, а тому шлюб має бути розірваний. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зважаючи на звернення позивача до суду з позовом, який послався на порушення його прав подальшим перебуванням у шлюбі, та задоволення позову судом, судові витрати мають бути стягнуті на його користь з відповідача. На підставі ст.ст. 112, 114 Сімейного Кодексу України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

В квітні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що через взаємне непорозуміння їхня сім'я розпалася та з червня 2017 року сторони перестали підтримувати подружні відносини. Оскільки, подружні стосунки неможливо поновити та шлюб носить формальний характер, просив шлюб між ними розірвати. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити заявлені вимоги. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явилася без поважних для суду причин. Суд зі згоди позивача ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 03 серпня 2012 року. Шлюб перший, від шлюбу дітей не мають. На даний час шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені, позивач не бажає збереження сім'ї та наполягає на розірвання шлюбу, примиритися із відповідачем не бажає. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам позивача, а тому шлюб має бути розірваний. На підставі ст.ст. 112, 114 Сімейного Кодексу України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

В квітні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що через взаємне непорозуміння їхня сімя розпалася та з 2016 року сторони перестали підтримувати подружні відносини. Оскільки, подружні стосунки неможливо поновити та шлюб носить формальний характер, просив шлюб між ними розірвати. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити заявлені вимоги. Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявилася без поважних для суду причин. Суд зі згоди представника позивача ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07 березня 2013 року. Шлюб перший, від шлюбу мають одну дитину [PERSON], [INFO]. На даний час шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені, позивач не бажає збереження сімї та наполягає на розірвання шлюбу, примиритися із відповідачкою не бажає. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч.1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам позивача, а тому шлюб має бути розірваний. На підставі ст.ст. 112, 114 Сімейного Кодексу України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

В квітні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що через взаємне непорозуміння їхня сімя розпалася та з 2017 року сторони перестали підтримувати подружні відносини. Оскільки, подружні стосунки неможливо поновити та шлюб носить формальний характер, він бажає укласти інший шлюб, просив шлюб між ними розірвати. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити заявлені вимоги. Представник відповідачки позов визнав. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та враховуючи, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачкою не суперечить встановленим обставинам по справі та не порушує права та інтереси інших осіб, дійшов висновку про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні та задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 02 лютого 2013 року. Шлюб перший, від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На даний час шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені, сторони не бажають збереження сімї та наполягають на розірвання шлюбу, примиритися не бажають. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч.1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам сторін, а тому шлюб має бути розірваний. На підставі ст.ст. 112, 114 Сімейного Кодексу України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

В квітні 2018 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 16 листопада 2009 року помер [PERSON], який заповів йому ([PERSON]В.) належну йому на праві власності земельну ділянку площею 0,8158 га, кадастровий номер 3221088600:05:001:0027 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території Шибенської сільської ради Бородянського району Київської області. Оскільки він не знав про те, що [PERSON] у 2009 році помер, то пропустив строк звернення з заявою про прийняття спадщини. Тому просив визначити йому додатковий строк тривалістю три місяці з дня вступу рішення в законну силу для подання заяви про прийняття спадщини після смерті 16 листопада 2009 року [PERSON] В судове засідання позивач та його представник [PERSON] не з'явились, відповідно до заяви представник просила слухати справу без її участі, позов підтримала. Відповідач Шибенська сільська рада Бородянського району Київської області та третя особа Бородянська районна державна нотаріальна контора в судове засідання представників не направили, просили слухати справу без їх участі, проти позову не заперечували. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 16 листопада 2009 року помер [PERSON], який 04 червня 2008 року заповів позивачу належну йому на праві власності земельну ділянку площею 0,8158 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3221088600:05:001:0027, на території Шибенської сільської ради Бородянського району Київської області, що підтверджується довідкою Шибенської сільської ради №89 від 02 квітня 2018 року (а.с.10) та копією заповіту (а.с.8), копією державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с.7). 02 березня 2017 року позивач звернувся до Шибенської сільської ради з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с.9). З довідки Шибенської сільської ради Бородянського району №89 від 02 квітня 2018 року (а.с.10) вбачається, що позивачу рекомендовано звернутися до нотаріальних органів або суду для поновлення пропущеного з поважної причини строку, встановленого для прийняття спадщини Відповідно до ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Враховуючи, що позивачем пропущено строк звернення до нотаріальної контори з поважних причин, відповідачі проти позову не заперечували, то суд вважає за необхідне позов задовольнити.

Outcome: approved