Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

В лютому\~2021\~року позивачка\~звернулася до\~суду з\~даною позовною\~заявою,\~в якій\~просила стягнути\~з відповідача\~аліменти на\~її користь\~на утримання\~його малолітніх\~дітей:\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~та [PERSON] \~ [INFO] ,\~в розмірі\~1/3\~частини з\~усіх видів\~його заробітку\~(доходу)\~щомісячно,\~але не\~менше ніж\~50%\~відсотків мінімального\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку,\~починаючи стягнення\~з 25\~лютого 2021\~року,\~а також\~стягнути з відповідача аліменти на утримання його дружини - [PERSON] до досягнення їхньою малолітньою дитиною: [PERSON] [INFO] , трирічного віку, в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 25 лютого 2021 року і до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO] включно. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі. В шлюбі у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . На теперішній час сімейні відносини між ними припинені і вони проживають окремо. Після припинення між ними сімейних відносин діти проживають разом з позивачем і знаходиться на її утриманні та вихованні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Крім того, позивач знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Позивача відповідач також не утримує і матеріально їй не допомагає. При цьому, відповідач являється фізично здоровою людиною, аліменти нікому іншому не платить і на його утриманні ніхто не знаходиться. Відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому він просив задовольнити позовні вимоги позивачки частково, а саме відповідач визнав позовні вимоги стосовно стягнення аліментів на утримання його дітей, в тім на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку просив стягувати по 1000 грн. 00 коп. щомісяця. В обґрунтування вищевказаного зазначив, що [PERSON] за час шлюбу перебувала на його утриманні, він повністю матеріально забезпечував та продовжує забезпечувати позивачку та їх дітей. Зазначає, що я має непрацездатних батьків: [PERSON] та [PERSON] . Також, під час шлюбу він, як співробітник Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк», вимушений був брати кредит для побутових потреб сім`ї (купівля продуктів харчування, поїздки всією сім`єю на відпочинок, ремонт на лоджії, сплата комунальних послуг, сплата необхідних платежів до дошкільного дитячого закладу, святкування днів народжень членів нашої сім`ї). Таким чином, відповідачем було взято боргових зобов`язань для побутових потреб сім`ї на загальну суму 77 511, 87 грн., згідно довідок про стан ліміту кредитування за поточними рахунками необхідно повернути кредитних зобов`язань у розмірі 70 097,97 грн. Тому, він не має змоги сплачувати аліменти на утримання дружини у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення молодшою дитиною трирічного віку. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] підтримали позовну заяву та просили її задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги частково, а саме в тому обсязі, в якому вказано у відзиві раніше. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач доводиться батьком малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , які проживають з матір`ю, позивачем у даній справі, і знаходяться на її утриманні. Добровільно матеріальну допомогу на утримання своїх малолітніх дітей відповідач не надає, а доказів зворотного, в порядку § 1 Глави 5 Розділу 1 чинного ЦПК України, суду не представлено. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто, утримання відповідачем своєї дитини є не його правом, а його обов`язком, у зв`язку з чим, з відповідача слід стягнути аліменти в судовому порядку. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також положеннями ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Так, статтею 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Позивач просила суд визначити аліменти на малолітніх дітей в частині від заробітку відповідача в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а судом, під час розгляду даної справи, не було встановлено обставин, за яких відповідач не може надавати матеріальну допомогу (сплачувати аліменти) своїм малолітнім дітям саме в такому розмірі, який (розмір) буде достатнім для їх утримання і сприятиме нормальній життєдіяльності дітей, та гарантуватиме їм належний рівень життя, що повністю узгоджується з положеннями статті 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року. Судом встановлено, що відповідач визнає позовні вимоги позивачки про стягнення з нього аліментів в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дітьми повноліття, визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а для ухвалення рішення про задоволення позову наявні законні підстави. Тому, суд вважає заявлені позивачкою позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому, суд прийшов до висновку, що розмір аліментів на утримання малолітніх дітей слід встановити з урахуванням того, що він (розмір) не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Позивачка звернулася до суду з даним позовом 25 лютого 2021 року. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням положень ст. 182 СК України, суд вважає можливим встановити розмір аліментів на малолітню дитину в частині від заробітку відповідача і стягнути з [PERSON] аліменти на утримання його малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 25 лютого 2021 року і до досягнення дітьми повноліття, на користь матері дитини - [PERSON] . Крім того, судом було встановлено, що відповідач також не надає матеріальну допомогу на утримання позивачки, яка знаходиться у декретній відпустці по догляду за їхньою спільною малолітньою дитиною до досягнення нею трьох років. Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно же з положеннями ч. 6 ст. 84 СК України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Тобто, утримання відповідачем своєї дружини до досягнення їхньою дитиною трирічного віку є не його правом, а його обов`язком, за умови, що він може надавати матеріальну допомогу, а судом не було встановлено обставин/умов за яких би відповідач не міг утримувати (сплачувати аліменти) позивача, у зв`язку з чим з нього слід стягнути аліменти в судовому порядку. Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 77 СК України, утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Позивачка просила суд визначити розмір аліментів на її утримання в частині від заробітку відповідача в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно же з ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Позивачкою не представлено і не зазначено належних та допустимих доказів того, що відповідач має фінансову можливість сплачувати аліменти на її утримання в розмірі в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення їхньою дитиною трирічного віку, при тому, що він також має нести спільно з позивачкою ще й тягар з утримання їхніх малолітніх дітей. В той же час, під час розгляду даної справи судом не було встановлено обставин, за наявності яких відповідач не зможе надавати матеріальну допомогу (сплачувати аліменти) своїй дружині в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення їхньою дитиною трирічного віку. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 182 СК України, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд вважає можливим встановити розмір аліментів на утримання дружини в частині від заробітку відповідача і стягнути з з [PERSON] аліменти на утримання його дружини - [PERSON] до досягнення їхньою малолітньою дитиною: [PERSON] [INFO] , трирічного віку, в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 25 лютого 2021 року і до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO] включно. При цьому, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням вищевказаного, суд вважає необхідним допустити до негайного виконання рішення про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини і дружини в межах суми платежу за один місяць. Крім того, в порядку ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача повинно бути стягнено в дохід держави судовий збір по справі в сумі 1816 грн. 00 коп. (в порядку ст. 141 ЦПК України, ч. ч. 1-2 ст. 4, ст. 6 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом), з яких: судовий збір за позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей в сумі 908 грн. 00 коп. і судовий збір за позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку в сумі 908 грн. 00 коп., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: partial