Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

В листопаді 2016 р.[PERSON]звернулася до суду з позовом,в якому зазначає,що 09.01.1999 р.нею був укладений шлюб із відповідачем,зареєстрований у Шевченківському районному у м.Запоріжжі відділі РАЦС,актовий запис № 16. Шлюб для кожної із сторін перший. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON],[INFO],яка після розірвання шлюбу між сторонами буде проживати з позивачкою. На теперішній час сторони продовжують спільно проживати,однак їх шлюб є формальним,протягом року вони не підтримують особистих відносин,ведення спільного господарства припинено та поновлювати його позивач наміру не має. Через різні погляді на сімейне життя, втрату почуття поваги між сторонами відсутнє взаєморозуміння, склалася морально-психологічна обстановка,яка негативно впливає на психічний стан позивача та дитини сторін. Відновлення сім*ї неможливе, позивач має стосунки з іншим чоловіком,бажає змінити своє життя на краще,чому перешкоджає шлюб з відповідачем,на примирення позивач не згодна ,збереження шлюбу буде протирічити її інтересам та інтересам дитини,з цих підстав позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Майновий спір між сторонами на теперішній час відсутній В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала та пояснила,що перебуває у шлюбі з відповідачем майже 18 років,проте після народження дитини їхні взаємини значно погіршилися,сім*я з відповідачем фактично розпалася,через сварки та відсутність порозуміння створені неможливі умови спільного проживання.ПротГом року вони не підтримують взаємин подружжя,спільного господарства не ведуть,мешкають одній квартирі як чужі люди.Рішення про розірвання шлюбу прийнято нею обмірковано та усвідомлено,оскільки збереження сім*ї неможливе,буде протирічити інтересам в тому числі і неповнолітньої дитини,в присутності якої відбувається з*ясування відносин між нею та відповідачем,дитина мимоволі стає свідком образ та погроз на її адресу.Проти надання строку на примирення категорично заперечувала,оскільки відновлення подружніх відносин з відповідачем не можливе,вона протягом року підтримує відносини з іншим чоловіком,вважає подальше збереження шлюбу ,який існує лише формально,неможливим, та наполягає на його розірванні. Представник позивача адвокат [PERSON]вважає позов законним та обґрунтованим,оскільки сім*я сторін розпалася остаточно,їхні взаємини свідчать про відсутність ознак сім*ї,примирення неможливе,позивачка не бажає подальшого перебування у шлюбі з відповідачем. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував,підтвердив,що їхня сім*я з позивачкою фактично розпалася,звинувачує у цьому саме позивачку,яка протягом року має стосунки з іншим чоловіком,проводить з ним спільно відпочинок. Всебічно вивчивши обставини справи, заслухавши позивача та відповідача,дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до ст.105,110 СК України за позовом одного із подружжя шлюб припиняється внаслідок його розірвання на підставі рішення суду. Як передбачено ст.112 ч.2 СК України,суд постановляє рішення про розірвання шлюбу,якщо буде встановлено,що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них,інтересах їхніх дітей,що мають істотне значення. Судом встановлено та перевірено доказами, що 09.01.1999 р.[PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований у Шевченківському районному у м.Запоріжжі відділі РАЦС,актовий запис № 16,після одруження прізвища чоловіка та дружини [PERSON] та [PERSON],про що надана копія свідоцтва про одруження. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON],[INFO],яка за домовленістю між сторонами пілся розірвання шлюбу буде проживати з позивачем. Шлюб для сторін перший. На час розгляду справи про розірвання шлюбу спір між сторонами про поділ спільного майна відсутній. Як пояснила суду позивач,протягом останнього року сторони проживають в одній квартирі,проте втратили почуття поваги та любові,взаємопорозуміння відсутнє,шлюбних відносин не підтримують,спільного господарства не ведуть. Розлад у сім*Ї має не короткочасний характер,причиною чого є конфлікти,через які створена ненормальна психологічна обстановка,що відповідач не оспорював ,однак вважав,що винуватцем розпаду сім*ї є позивачка,яка має коханця. На підтвердження цих обставин відповідач надав суду матеріали за його зверненням до Шевченківського ВП з приводу виїзду позивача у літній період на відпочинок за межі м.Запоріжжя разом з донькою у супроводі іншого чоловіка. На думку суду,шлюб між сторонами не може бути збережений,їх взаємини свідчать про відсутність ознак сім*ї,примирення між ними не відбулося і позивач проти цього категорично заперечує,фактично маючи відносини з іншим чоловіком. Факти,встановлені судом,приводять до висновку,до шлюб між сторонами розпався остаточно,спільне життя сторін як подружжя не поновлено,збереження шлюбу можливо лише на паритетних засадах,почуттях взаємної любові та поваги,взаємодопомоги та підтримки,тобто на тому,що є морально-правовою основою шлюбу і між сторонами втрачено. Конкретні обставини даної справи та категоричне небажання позивача примиритися з відповідачем вказують на те,що позивач не має наміру відновлювати шлюбні стосунки,а відповідач не заперечував,що прийняті ним заходи не призвели до збереження сім*ї. За таких обставин подальше формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу сторін та порушує їх особисті інтереси, що мають істотне значення,протирічить ч.1 ст.51 Конституції України про добровільну згоду жінки та чоловіка на перебування в шлюбі. Крім того, існуюча психологічна обстановка негативно впливає на розвиток дитини подружжя, порушує її право на виховання в сім*ї в умовах взаємоповаги та любові. Питання про зміну прізвища відповідачкою не ставилось. Відповідно до ст.88 ЦПК України,стороні,на користь якої ухвалено рішення,суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До судових витрат згідно ст.79 ЦПК України відносяться судовий збір та витрати на правову домопогу. На підтвердження обставин надання правової допомоги [PERSON]суду були надані договір від 02.11.2016 р.про надання юридичних послуг(правової допомоги)адвокатом,укладений [PERSON]О.з адвокатом [PERSON] Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування,обставини справи,які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування,не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до п.1.2, 3.1. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637,операції підприємця з фізичними особами,що пов*язані з прийманням і видачею готівки під час проведення розрахунків є касовою операцією,квитанція до касового прибуткового ордеру є належним документальним підтвердженням факту внесення грошових коштів у касу адвоката та сплати суми гонорару. Матеріали справи містять належний документ, оформлений у встановленому порядку, що свідчить про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги,а саме квитанцію до прибуткового касового ордеру № 0211 від 02.11.2016 р.на суму 600 гр.,сплачених за консультацію та складання позову про розірвання шлюбу. При зверненні до суду з позовом [PERSON]був сплачений судовий збір у розмірі 551 гр.21 коп.,що підтверджено квитанцією. За таких обставин суду прийшов до висновку про наявність належних доказів на підтвердження вимог щодо відшкодування судових витрат позивачу в повному обсязі. На підставі ст.105,110,112 СК України,ст.3,10,11,60,79,88,212-215,218 ЦПК України,суд-

Outcome: approved