Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

В лютому 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ДП «Харківський завод транспортного устаткування» заборгованість по заробітній платі за період з 06.05.2017 по 04.08.2017 в сумі 13896,50 грн. та середній заробіток за весь період затримки заробітної плати при звільненні працівника 158627,43 грн. Позовні вимоги мотивував тим, що договором №9-Т від 18.04.2017 його було призначено на посаду заступника головного інженера у ДП «Харківський завод транспортного устаткування» на термін з 18.04.2017 по 04.05.2017. Наказом від 06.05.2017 №63-К його було призначено на посаду заступника головного інженера у зазначеному підприємстві. Наказом №141-к від 04.08.2017 позивач був звільнений з займаної посади за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. При звільненні відповідачем не було виплачено заробітну плату за червень, липень і серпень 2017 року у сумі 13896,50 грн. З моменту звільнення і по січень 2019 року позивач неодноразово звертався до адміністрації ДП «Харківський завод транспортного устаткування» з вимогами про розрахунок, проте розрахунок здійснено не було. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки за період серпень 2017 року - 20 лютого 2019 року, який відповідно до його розрахунку становить 158627,43 грн. 26.02.2019 ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про розгляд повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не подав. Тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив наступні обставини. З трудової книжки вбачається, що з 06.05.2017 [PERSON] призначено на посаду заступника головного інженера ДП «Харківський завод транспортного устаткування» наказом від 18.04.2017 №63-К. Наказом №141-к від 04.08.2017 його було звільнено з займаної посади за угодою сторін згідно з п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.7). Відповідно до довідки №165 від 18.02.2019 [PERSON] працював на ДП «Харківський завод транспортного устаткування» по договору цивільно-правового характеру з 18.04.2017 по 05.05.2017 (а.с.8). З архівної довідки №8-К від 18.02.2019 вбачається, що [PERSON] працював на ДП «Харківський завод транспортного устаткування»: 06.05.2017 прийнятий на роботу заступником головного інженера (наказ 63-к від 18.04.2017); 04.08.2017 звільнений з посади заступника головного інженера (наказ 141-к від 04.08.2017) (а.с.9). Відповідно до довідки за 2017 рік про заробітну плату та інші доходи №10-к від 18.02.2019 загальна сума доходу [PERSON] за рік складає 30331,92 грн. (а.с.10). Відповідно до довідки суми заборгованості по заробітній платі №11-к від 18.02.2019 заборгованість по заробітній платі [PERSON] на час видачі довідки за період червень-серпень 2017 року складає 13896,50 грн. (а.с.11). Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. З наданих позивачем доказів суд встановив, що [PERSON] нараховано та не сплачено на день звільнення заробітну плату у розмірі 13896,50 грн. З довідки №10-к від 18.02.2019 вбачається, що станом на 18.02.2019 заборгованість по заробітній платі [PERSON] не сплачена, чим відповідачем порушено норми ч.1 ст.116 КЗпП. Відповідно до ч.2 ст.234 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідачем не заперечується розмір заборгованості по заробітній платі, що підтверджується доказами. Доказів, які б свідчили про невиплату заробітної плати при звільненні не з вини власника або уповноваженого ним органу, суду не надано. Таким чином, вимога про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 13896,50 грн. за період з 06.05.2017 по 04.08.2017 є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Вимога позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки є обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що відповідачем в день звільнення 04.08.2017 не здійснена виплата всіх сум, що належать [PERSON] від підприємства. Станом на день подання позову заборгованість по заробітній платі не сплачена, доказів які б спростовували цю обставину суду не надано. Отже період затримки виплати належних звільненому працівникові (позивачу у справі) сум складає з 05.08.2017 по 20.02.2019. Однак зроблений відповідачем розрахунок середнього заробітку не відповідає нормам закону. Розрахунок середнього заробітку проводиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 , із відповідними змінами та доповненнями (надалі - Порядок). Згідно п.2 зазначеного Порядку обчислення середньої заробітної плати провадиться виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. П.8 зазначеного Порядку передбачено, що нарахування виплат, які обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно довідки ДП «Харківський завод транспортного устаткування» №10-к від 18.02.2019 середньоденна заробітна плата із розрахунку за два останніх повних відпрацьованих місяця [PERSON] становить 387 грн. 81 коп. (15900,07 грн./41 робочі дні). Час затримки невиплати заробітної плати з 05.08.2017 по 20.02.2019 складає 387 робочих днів. Отже середній заробіток за весь час затримки дорівнює 150081,47 грн. (387,81 грн.х387 робочих днів). Виходячи з викладеного, вимога позивача про стягнення середнього заробітку за весь період затримки заробітної плати при звільненні працівника підлягає частковому задоволенню у сумі 150081,47 грн. Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України та оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial