Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-23 00:00:00

В листопаді 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, збільшивши позовні вимоги 08 лютого 2019 року, просив визначити частки у спільній сумісній власності свою та відповідачів, а також про визначення порядку користування квартирою. В обґрунтування позову вказав, що з відповідачем [PERSON] він перебував в зареєстрованому шлюбі з 20 липня 1979 року. Від шлюбу мають сина, відповідача по справі [PERSON] 09 липня 1998 року він разом з відповідачами приватизував квартиру [ADDRESS] , яка належить їм на праві спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва [NUMBER] про право власності на житло, виданого 9 липня 1998 року органом приватизації УЖКГ виконкому Криворізької міської Ради народних депутатів. Право власності на квартиру було зареєстровано Криворізьким міським бюро технічної інвентаризації і записано у реєстрову книгу № 150П- 582-582. В квартирі зареєстрований він та відповідачі. 26 травня 2018 року їх шлюб з [PERSON] був розірваний. В даний час в квартирі фактично проживає він один, син [PERSON] з січня 2014 року в спірній квартирі не проживає, а проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] в спірній квартирі не проживає з січня 2018 року, фактично мешкає за адресою [ADDRESS] в квартирі її матері. Відповідачі не сплачують комунальні платежі, що призвело до заборгованості, особовий рахунок не розділений, тому він змушений платити всі комунальні платежі за себе та відповідачів. Оскільки добровільно досягнути домовленості з відповідачами не вдалося, просив визначити свою частку в квартирі, а також визначити порядок користування спірною квартирою, а саме виділити йому ізольовану кімнату площею 10,2 кв.м., а відповідачам в спільне користування одну кімнату житловою площею 13,0 кв. м з лоджією 1,2 кв.м., другу кімнату житловою площею 17,0 кв.м. з балконом площею 0,9 кв.м. Кухню площею 8,7 кв.м., ванну кімнату 2,4 кв.м., вбиральню 1,2 кв.м. , коридор 6,4 кв.м., вбудовану шафу 1,2 кв.м. необхідно залишити в спільному користуванні. Встановлення такого порядку користування квартирою не порушує права відповідачів, оскільки вони фактично в квартирі не мешкають. Виділення йому в користування ізольованої житлової кімнати площею меншою, ніж припадає йому відповідно до часток у праві власності на квартиру не порушить його прав. Позовна заява надійшла до суду 12.11.2018 року, ухвалою суду від 26.11.2018 року відкрито провадження у справі з призначенням підготовчого засідання. 08.02.2019 року позивачем збільшено позовні вимоги, надано час відповідачам для ознайомлення. 21 березня 2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд. Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явились, повідомлені належним чином про причини неявки не сповістили, правом надання відзиву не скористались, у зв`язку з чим вирішено провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній даних чи доказів. Представник третьої и Виконкому Покровської районної у місті Ради до суду не з`явився, заперечень проти позову не мав, просив справу розглядати за їх відсутністю. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 26 травня 2018 року (а.с.11). Під час сімейно-шлюбних відносин у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] . На підставі Свідоцтва [NUMBER] про право власності на житло, виданого 9 липня 1998 року органом приватизації Управління житлово - комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів, квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , (а.с.8). Відповідно до довідки НОВАКОМ за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , (а.с.14). Згідно Акту, складеного мешканцями будинку [ADDRESS] та посвідченого начальником ТзОВ «УЮТ», відповідачі [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з січня 2018 року, [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з січня 2014 року (а.с. 17). Як визначено ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 317, ст.319, ст.321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю Ч.1 ст. 369 ЦК України передбачає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364цього Кодексу. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування або розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Як зазначено у п.17 Постанови № 5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» - розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю, зокрема: квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України від 19.06.1992 № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду»). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ч.4 ст.355 ЦК), тобто діє презумпція спільної часткової власності. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Як встановлено судом, заперечення щодо рівності часток сторін у спільній сумісній власності відсутні, будь-яких домовленостей про розмір часток між співвласниками не було, протилежного судом не встановлено, інших обставин, які б давали підставу для збільшення чи зменшення часток не вбачається, вказаний поділ не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відтак, враховуючи вищевказані обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та визначити частки у спільній сумісній власності встановивши, що [PERSON] належить 1/3 частина; [PERSON] належить 1/3 частина та [PERSON] належить 1/3 частина квартири [ADDRESS] , загальною площею 62,2 кв.м., житловою площею 40,2 кв.м. Згідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» передбачено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до технічного паспорту на спірну квартиру загальна площа квартири становить 62,2 кв.м., житлова площа 40,2 кв.м., та складається з трьох кімнат: ізольована кімната житловою площею 10,2 кв.м., дві прохідні кімнати житловою площею 13,0 кв.м., та 17,0 кв.м. Квартира має кухню площею 8,7 кв.м., ванну кімнату 2,4 кв.м., вбиральню 1,2 кв.м., коридор 6,4 кв.м., вбудовану шафу 1,2 кв.м., лоджію площею 1,2 кв.м. та балкон площею 0.9 кв.м. (а.с. 9-10). Враховуючи встановлені судом обставині, суд приходить до висновку про можливість встановлення порядку користування житловим приміщенням, згідно вимог позивача, виділивши [PERSON] в користування ізольовану кімнату площею 10,2 кв.м., в квартирі [ADDRESS] , а відповідачам виділити в спільне користування одну кімнату житловою площею 13,0 кв. м з лоджією 1,2 кв.м., другу кімнату житловою площею 17,0 кв.м. з балконом площею 0,9 кв.м. Кухню площею 8,7 кв.м., ванну кімнату 2,4 кв.м., вбиральню 1,2 кв.м. , коридор 6,4 кв.м., вбудовану шафу 1,2 кв.м. необхідно залишити в спільному користуванні. Враховуючи результат розгляду справи, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідачів в користь позивача підлягають стягненню понесені останньою судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 752 грн. 40 коп. з кожного.

Outcome: approved