Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~ В лютому 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В позовній заяві позивач вказав, що є власником та проживає в [INFO]. У вказаному будинку зареєстровані його діти відповідачі по справі, які вже тривалий час не проживають за місцем реєстрації, комунальними послугами не користуються, особистих речей та іншого майна у будинку не утримують. Їхня реєстрація у будинку позивача створює йому незручності, що повязані зі сплатою надмірних комунальних послуг, ускладнюється вирішення питання щодо отримання субсидії. Тому [PERSON] просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартири [ADDRESS]. Представник позивача [PERSON] в підготовче судове засідання подав письмову заяву про розгляд справи без його участі та позивача, змінив позовні вимоги, просить визнати тільки відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідач\~[PERSON]\~в судове\~засідання не\~з'явився,\~подав подала\~письмову заяву\~про розгляд\~справи без\~його участі,\~позовні вимоги\~визнає повністю,\~не заперечує\~проти їх\~задоволення. Суд, дослідивши письмові докази в справі, приходить до висновку, що змінені позовні вимоги слід задовольнити з наступних мотивів. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується Договором купівлі продажу від 31 липня 1995 року, посвідченого приватним нотаріусом Чортківського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №1-2364. На вказаному договорі вчинено реєстровий напис про реєстрацію будинку в цілому в Чортківському обласному комунальному міжрайонному бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності. В будинку позивача значиться зареєстрованим відповідач [PERSON], який фактично там не проживає і житлом не користується більше року. Актами про встановлення факту не проживання від 19 січня 2018 р., 23 травня 2018 р., 15 серпня 2018 р., 10 жовтня 2018 р., 10 січня 2019 року встановлено, що [PERSON] по місцю прописки не проживає, комунальними послугами не користується, особистих речей та іншого майна в будинку не утримує. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред'явлення позову про позбавлення права власності або визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Така позиція підтверджується висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 у якій зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою. За таких обставин, змінені позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що [PERSON] без поважних причин не користується житлом понад один рік. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved