Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

В листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Центральної міської лікарні, Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, в якому просив нарахувати та виплатити допомогу з тимчасової непрацездатності за період хвороби його дружини [PERSON] Свої вимоги обґрунтовує тим, що знаходився у шлюбі з [PERSON], зареєстрованому 02 серпня 1980 року міськвідділом ЗАГСу Дзержинського виконкому Донецької області, за актовим записом № 320. Його дружина знаходилась у трудових відносинах з Центральною міською лікарнею м. Дзержинська. Під час роботи вона отримала травму хребта, у звязку з чим в період часу з 23.03.2013 року по 13.05.2013 року знаходилась на стаціонарному лікуванні, а потім з 14.05.2013 року по 08.01.2014 року продовжила лікування в амбулаторних умовах. Загальна кількість днів її лікування складає 199 днів. При заповненні лікарняного медичною установою було зазначено, що отримана дружиною травма є виробничою. Однак, адміністрацією за місцем роботи дружиною був складений акт за формою Н-5, тобто травма, не повязана з виробництвом. Не погодившись з цим актом, дружина оскаржила його в судовому порядку, але в задоволенні її вимог було відмовлено рішенням суду першої інстанції, яке ухвалою апеляційної інстанції залишено без змін, ухвалою суду касаційної інстанції відмовлено у відкритті касаційного провадження. Відповідно до цих судових рішень травма, яка була отримана дружиною на роботі, все ж таки була визнана невиробничою. 23 лютого 2015 року його дружина [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. Він, як єдиний спадкоємець за законом першої черги одразу ж після встановленого законом шестимісячного строку прийняв спадщину від померлої дружини. Пізніше, він дізнався, що його дружина так і не отримала за життя допомогу з тимчасової непрацездатності за період хвороби з 23.03.2013 року по 08.01.2014 року в сумі 20415 грн. 36 коп. Вважає, що ці кошти належали його дружині [PERSON], але не були нею одержані за життя, тому повинні бути передані членам її сімї, а саме йому. З цих підстав, він звернувся до ЦМЛ м. Дзержинська з вимогою виплатити на його користь цю допомогу, яку його дружина так і не отримала за життя. Після тривалих перевірок керівництво ЦМЛ м. Дзержинська направило заявку до Фонду соціального страхування з тимчасової непрацездатності з нарахованою сумою допомоги з тимчасової непрацездатності, але йому було відмовлено, посилаючись на сплив річного строку, встановленого для звернення з вимогою отримання цієї допомоги, який сплив 04 серпня 2015 року. Вважає такі дії відповідачів неправомірними, такими що порушують права та законні інтереси, тому просить суд зобовязати їх нарахувати та виплатити на його користь допомогу з тимчасової непрацездатності за період хвороби [PERSON] в сумі 20415 грн. 36 коп. Наряду з цим, просив зобовязати ЦМЛ м. Дзержинська нарахувати та виплатити на його користь допомогу з тимчасової непрацездатності дружини за пять днів. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, наполягав на їх задоволенні. При цьому, суду зазначив, що ним не пропущений встановлений законом річний строк для звернення до суду з цими вимогами. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнала, оскільки вважає їх необґрунтованими і недоведеними в суді. В обґрунтування своїх заперечень суду пояснила, що відповідно до законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування з тимчасової втрати працездатності та витратами, зумовленими похованням фінансування страхувальників роботодавців для надання матеріального забезпечення найманим працівникам здійснюється районними, міжрайонними, міськими виконавчими дирекціями відділень Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду. Підставою для фінансування страхувальників робочими органами відділень Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами. Суду підтвердила, що ЦМЛ м. Дзержинська була направлена заява-розрахунок на отримання фінансування для надання матеріального забезпечення [PERSON] до Дзержинської міської виконавчої дирекції, на що дирекцією було попереджено порушення порядку використання коштів загальнообовязкового державного соціального страхування в частині призначення допомоги по тимчасовій втраті працездатності по листкам непрацездатності, за якими закінчився строк звернення до нарахування. Відповідно до зазначеного вище законодавства матеріальне забезпечення виплачується, якщо звернення за його призначенням надійшло не пізніше дванадцяти календарних місяців з дня відновлення працездатності, встановлення інвалідності, закінчення відпустки у звязку з вагітністю та пологами, смерті застрахованої особи або члена сімї, який перебував на її утриманні. Враховуючи те, що за спірними листками непрацездатності [PERSON] повинна була отримати допомогу по тимчасовій непрацездатності, перебіг строків звернення розпочався з дня наступного за днем закінчення страхового випадку (хвороби), тобто з дня встановлення працездатності, зі слів у листку непрацездатності «стати до роботи». З заяви-розрахунку, представленою ЦМЛ м. Дзержинська вбачається, що страховий випадок розпочався з 23.03.2013 року та закінчився 08.01.2014 року, отже граничний строк звернення за його призначенням був до 09.01.2015 року. Наряду з цим, звернула увагу суду на те, що відповідно до законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у звязку з тимчасовою втратою працездатності застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), призначаються та надаються за основним місцем роботи. Рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг приймається комісією із соціального страхування, що створюється на підприємстві. Комісія із соціального страхування здійснює контроль за правильним нарахуванням і своєчасною виплатою матеріального забезпечення, приймає рішення про відмову в його призначенні, про припинення виплати матеріального забезпечення (повністю або частково), розглядає підставу і правильність видачі листків непрацездатності та інших документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення та соціальних послуг. Враховуючи те, що на момент смерті допомога по тимчасовій непрацездатності за спірними листами непрацездатності не була нарахована, вона не включається до складу спадщини, тому вважає вимоги позивача [PERSON] безпідставними. З цих підстав, просила суд повністю відмовити [PERSON] в задоволенні заявлених ним позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнав частково, вимоги в частині зобовязання ЦМЛ м. Дзержинська нарахувати та виплатити на користь позивача [PERSON] допомогу з тимчасової непрацездатності дружини за пять днів вважає безпідставними, оскільки на підставі лікарняного листка підприємством було нараховане матеріальне забезпечення в сумі 347 грн. 20 коп., яке [PERSON] отримала в травні 2013 року. З цих підстав, просив суд частково задовольнити заявлені позовні вимоги. Вислухавши пояснення всіх учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України та спеціальним законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування з тимчасової втрати працездатності та витратами, зумовленими похованням» № 2240-ІІІ від 18.01.2001 року в редакції, що діяв на час виникнення спірних правовідносин. Судом встановлено, що дружина позивача по справі [PERSON] знаходилась у трудових відносинах з Центральною міською лікарнею м. Дзержинська, де працювала в якості молодшої медичної сестри рентгенологічного відділення. 23 березня 2013 року під час виконання своїх посадових обовязків, в неї погіршився стан здоровя, у звязку з чим вона впала та отримала травму. В період часу з 23.03.2013 року по 08.01.2014 року [PERSON] знаходилась на лікарняному. При оформленні лікарняного листка її травму було оформлено як таку, що повязана з виробництвом. Однак, на підприємстві було складено акт за формою Н-5, а саме травма не повязана з виробництвом. Дружина позивача по справі, не погодившись з цим актом звернулася за захистом своїх прав в суд. Всі ці обставини зазначені в рішенні Дзержинського міського суду Донецької області від 30.01.2014 року (а.с. 15-16), що відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК є обставинами, які не підлягають доказуванню. Цим рішенням [PERSON] було відмовлено в задоволенні її позовних вимог про визнання нещасного випадку виробничою травмою. Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 16.04.2014 року рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с. 13-14), ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.08.2014 року (а.с. 11-12) [PERSON] відмовлено у відкритті касаційного провадження. Виходячи з цього, травма, отримана [PERSON] під час робочого часу є невиробничою. Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 50 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування з тимчасової втрати працездатності та витратами, зумовленими похованням» № 2240-ІІІ від 18.01.2001 року, в редакції який діяв на момент настання страхового випадку матеріальне забезпечення та соціальні послуги за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 6 цього Закону, призначаються та надаються за основним місцем роботи. Рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг приймається комісією із соціального страхування, що створюється на підприємстві. Комісія із соціального страхування здійснює контроль за правильним нарахуванням і своєчасною виплатою матеріального забезпечення, приймає рішення про відмову в його призначенні, про припинення виплати матеріального забезпечення (повністю або частково), розглядає підставу і правильність видачі листків непрацездатності та інших документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення та соціальних послуг. Згідно ст. 21 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування з тимчасової втрати працездатності та витратами, зумовленими похованням» № 2240-ІІІ від 18.01.2001 року, в редакції який діяв на момент настання страхового випадку, фінансування страхувальників роботодавців для надання матеріального забезпечення найманим працівникам здійснюється районними, міжрайонними, міськими виконавчими дирекціями відділень Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду. Підставою для фінансування страхувальників робочими органами відділень Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок. З цих підстав, підприємством, де працювала дружина позивача по справі неодноразово за адресою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Дзержинську Донецької області та Дзержинської міської виконавчої дирекції Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності направлявся пакет документів з заявами розрахунками на виплату [PERSON] матеріального забезпечення застрахованим особам. Але, пакети документів разом з довідкою розрахунком поверталися підприємству (роботодавцю) без виконання із за розбіжностей в визначенні виду отриманої [PERSON] травми та відсутністю законних підстав для здійснення виплат за лікарняними листами. Отже, внаслідок виниклого непорозуміння з визначенням виду травми [PERSON], не встановлено, на який із Фондів покладено обовязок виплатити їй матеріальне забезпечення по тимчасовій непрацездатності, у звязку з чим вона так і не отримала зазначену допомогу з тимчасової втрати працездатності. При чому суд звертає увагу, що саме [PERSON] наполягала на зазначені в лікарняному листі коду «4», як травма, повязана з виробництвом, оскаржуючи при цьому акт по формі Н-5, складений комісією, створеною наказом по ЦМЛ м.Дзержинська. Згідно довідки МСЕК серії 10ААВ № 438469 дружині позивача по справі [PERSON] з 08.01.2014 року встановлено третю групу інвалідності з повторною датою переогляду 04.02.2015 року (а.с. ). Довідкою МСЕК серії 10 ААБ № 400865 (а.с. ) [PERSON] підтверджено третю групу інвалідності, з датою чергового переогляду 04.02.2017 року (а.с. ). Згідно свідоцтва про смерть (а.с. 7) дружина позивача по справі [PERSON] померла 23 лютого 2015 року. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. Будучи єдиним спадкоємцем померлої за законом першої черги, позивач по справі в установлений законом шестимісячний строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого і посвідченого 26.08.2015 року державним нотаріусом Дзержинської нотаріальної контори Донецької області [PERSON], позивач по справі спадкував від своєї померлої дружини грошові вклади з належними відсотками та компенсаціями, які зберігаються в банківських установах (а.с. 10). Оскільки дружина позивача по справі за життя не отримала матеріальне забезпечення по тимчасовій непрацездатності, він звернувся до підприємства з вимогою виплатити йому цю допомогу, як спадкоємцю померлого. З огляду на це, суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст. 25 ЦК України\~здатність мати цивільні права та обов'язки мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент смерті. Згідно зі\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У\~ст. 1219 ЦК України\~визначено, що не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема, особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов'язки особи, передбачені\~ст. 608 цього Кодексу. Статтею 1227 ЦК України\~передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Відповідно до ч.4 ст. 32 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» в редакції, яка діяла на момент смерті [PERSON], призначене, але не одержане у звязку зі смертю застрахованої особи матеріальне забезпечення виплачується членам сімї, які проживали разом з нею, або спадкоємцям. Отже, належними працівникові суми заробітної плати слід вважати ті, право на які випливає з документів обліку та відповідних нормативних актів, у тому числі і локальних. Як вбачається із матеріалів справи позивач по справі [PERSON] є чоловіком померлої [PERSON] (а.с. 6), який проживав разом із нею однією сім'єю до моменту смерті. Стаття 1227 ЦК України\~регулює питання спадкування сум допомоги у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, право на одержання яких виникло у спадкодавця за життя, але не було ним реалізоване. За своєю правовою природою право на одержання або перерахунок заробітної плати, пенсій, допомоги у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю та інших подібних виплат має особистий характер, оскільки виникає у чітко визначеної особи і має на меті забезпечити наявність засобів існування конкретних осіб. Тому зі смертю одержувача цих коштів правовідносини щодо їх сплати припиняються. Оскільки до складу спадщини входять тільки цивільні права та обов'язки, то не переходять у спадщину права і обов'язки спадкодавця в адміністративних, трудових, інших правовідносинах, якщо вони не набули цивільно-правового майнового змісту. Не переходять у спадщину також цивільні права і обов'язки, нерозривно пов'язані з особистістю спадкодавця, котрі він не міг би нікому передати і за життя. Право на отримання або перерахунок допомоги у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю має особистий характер, оскільки покликане забезпечити наявність засобів існування для конкретних осіб. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення\~ або\~ не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. З метою виконання зазначених положень ЦПК України суд розяснив позивачу та представнику ЦМЛ м.Дзержинська можливість надання доказів на підтвердження факту нарахування [PERSON] допомоги з тимчасової непрацездатності, якими відповідно можуть бути рішення комісії із соціального страхування про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг, бухгалтерські документи обліку, звіти про нараховані суми допомоги, тощо. Але ні позивач, ні представник ЦМЛ м.Дзержинська відповідних доказів не надали. В той же час представник Фонду на обґрунтування своїх заперечень надала суду звіт по коштах загальнообовязкового державного соціального страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, поданого ЦМЛ м. Дзержинська до органу ФСС з ТВП за формою Ф-4 за 2015 рік, де як у підприємства, так і у Фонду відсутня непогашена частина заборгованості з виплати матеріального забезпечення по тимчасовій непрацездатності (а.с. ). При цьому суд вважає, що наявність заяв розрахунків, які ЦМЛ м.Дзержинська надсилало на сплату до відділень Фондів соціального страхування з тимчасової непрацездатності та від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Дзержинську не доводить факт нарахування цього виду матеріального забезпечення, оскільки вони поверталися без оплати через відсутність законних підстав для оплати. Тому ЦМЛ м.Дзержинська в своїх звітах до Фонду соціального страхування з тимчасової непрацездатності не зазначала про наявність непогашеної суми заборгованості з виплати допомоги з тимчасової непрацездатності. Як встановлено судом, [PERSON] за життя не оскаржувала дії Фондів по поверненню її лікарняних листів без оплати та не предявляла вимоги про стягнення суми допомоги з тимчасової непрацездатності на свою користь. Після того, як Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ підтвердив законність рішень місцевого суду та апеляційного суду, які встановили, що травма, отримана [PERSON], не повязана з виробництвом, лікарня за життя [PERSON] заяву розрахунок повторно не подавали та вимог про сплату допомоги з тимчасової непрацездатності не предявляли. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку, що сума матеріального забезпечення за лікарняними листками в період часу з 23.03.2013 по 08.01.2014 року, за вирахуванням суми 347 грн. 20 коп., обчисленої за 3 робочих дні за рахунок підприємства, за життя дружини позивача по справі нарахована не була, отже в розумінні\~ст. 1227 ЦК України\~спадкодавцю не належала, а тому не може передаватися членам його сім'ї чи входити до складу спадщини. А тому в задоволенні позовних вимог про зобовязання ЦМЛ м.Дзержинська та Дзержинську міську виконавчу дирекцію Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності нарахувати та виплатити позивачу допомогу з тимчасової непрацездатності за рахунок коштів Фонду необхідно відмовити. Крім цього судом встановлено, що сума матеріального забезпечення по тимчасовій непрацездатності за 5 календарних днів в розмірі 347 грн. 20 коп. була нарахована за рахунок підприємства та отримана [PERSON] в травні 2013 року. Даний факт підтверджено довідкою з ЦМЛ м. Дзержинська № 434 від 22.02.2016 року (а.с. ) та представленою копією розрахункового корінця із заробітної плати [PERSON] (а.с. ), про що не заперечував в судовому засіданні і позивач. У звязку з відсутністю предмета спору, в задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити.

Outcome: dismissed