Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

В липні 2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» (далі - позивач, ТОВ «Ковальська - Житлосервіс») звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне. Позивач є балансоутримувачем житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право власності від 27.08.2009, відповідач є власником квартири [ADDRESS] . 10.02.2010 між сторонами було укладено договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, надання комунальних послуг та додаткових послуг, відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов`язання обслуговувати та проводити поточний ремонт будинку та прибудинкової території, а відповідач своєчасно сплачувати зазначені послуги в строки та на умовах передбачених договором. В подальшому між сторонами було укладено договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуг, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобов`язання в період з 01.01.2020 до 01.03.2020 сплатити заборгованість за житлово-комунальні послуги, яка утворилась станом на 01.01.2020 в сумі 19504 грн. 215 коп. та поточні нарахування за житлово-комунальні послуги. Проте, відповідач в добровільному порядку умови договору не виконав та не сплатив заборгованість згідно договору реструктуризації, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 10.09.2020 суд відкрив скорочене провадження у справі без повідомлення учасників процесу. 05.10.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до відзиву відповідач не визнає позовні вимоги та зазначає, що він є власником квартири, проте не проживає в ній протягом останніх двох років. Крім того, посилається на те, що позивачем ставляться вимоги про стягнення заборгованості за період починаючи з 2009 року, що в свою чергу є підставою для застосування строку позовної давності. Також, зазначив, що позивачем не належним чином надано розрахунок інфляційних витрат за вказаний у позові період. Зазначив, що наданий позивачем розрахунок боргу не відповідає як і умовам договору та і є неналежним доказом у справі, оскільки не підтверджений жодним первинним обліковим документом. Разом з відзивом на позов, 05.10.2020 відповідач подав клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача, оскільки в даній квартирі проживає його колишня дружина, а тому остання також повинна нести тягар утримання нерухомого майна та сплачувати кошти за отримані житлово-комунальні послуги. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Розпорядження Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації №1014 від 28.09.2007 ТОВ «Ковальська - Житлосервіс» є балансоутримувачем житлового будинку [ADDRESS] /а.с. 3-4/. Відповідно до договору дарування від 08.09.2009 та Реєстраційного посвідчення № [NUMBER] від 27.08.2009, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] /а.с. 5-6/. 10.02.2010 року між сторонами було укладено договір «Про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, надання комунальних послуг та додаткових послуг» /а.с. 7-9/. Відповідно до умов договору позивач зобов`язується обслуговувати та проводити поточний ремонт будинку та прибудинкової території, а відповідач в свою чергу своєчасно сплачувати зазначені послуги в строки та на умовах, що встановлені договором. Відповідно до п. 5 .1 договору, договір укладається на три роки і набирає чинності з моменту підписання його сторонами. Відповідно до п. 5.2 договору, договір вважається продовженим на наступний термін, якщо жодна із сторін в письмовій формі не заявить про його перегляд за один місяць до закінчення його дії. 12.12.2019 між сторонами було укладено договір «Про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги», предметом якого є розстрочка щодо заборгованості відповідача, яка утворилася станом на 01.101.2020 в сумі 19504, 15 грн., яку відповідач повинен погасити в період з 01.01.2020 до 01.03.2020 /а.с.12/. Проте, відповідач належним чином не виконав договірні зобов`язання та станом на 23.07.2020 у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість, яка становить 22 977 грн. 55 коп. /а.с. 13-14/. Частина 1 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 526, 530, 611 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк (термін), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст.ст. 66, 67, 68 ЖК Української РСР, плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Згідно п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно п. 7 правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених ПКМУ від 08.10.1992 року № 572, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно п. 17 правил користування приміщенням житлових будинків та прибудинковими територіями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року встановлено, що квартирна плата за комунальні послуги вноситься наймачами квартир щомісяця не пізніше 10 числа наступного місяця. Згідно п. 18 правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених ПКМУ від 21.07.2005 року № 630 розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Відповідач у відзиві на позовну заяву просить застосувати строк позовної давності до позовних вимог позивача. Проте, суд не погоджується з даною вимогою виходячи з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. З матеріалів справи, вбачається, що між сторонами було укладено договір про реструктуризацію боргу за період червня 2009 року, з якими погодився відповідач підписавши даний договір, а тому відповідач фактично визнав свій борг перед позивачем. Крім того, суд критично ставиться до тверджень відповідача, про те, що в квартирі проживає його дружина, а тому остання також повинна нести тягар утримання майна, оскільки доказів на підтвердження даних обставин відповідачем не надано, а відповідач як власник даного майно повинен нести тягар його утримання та сплачувати житлово-комунальні послуги, які надаються позивачем. Відповідач є боржником, який прострочив виконання грошового зобов`язання, а отже останній відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно з наданим позивачем розрахунком втрати від інфляції становлять 16994, 16 грн., а три проценти річних - 3744, 67 грн. Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги законними та обґрунтованими, оскільки відповідач є власником квартири та споживає надані позивачем житлово-комунальні послуги, проте умови договору не виконав, внаслідок чого заборгованість, яка утворилась перед позивачем підлягає стягненню у примусовому порядку.

Outcome: approved