Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

В лютому 2017 року позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON]. про розірвання шлюбу. В позовній заяві вона вказала, що 18 липня 2011 року в сільській раді с. Білобожниця Чортківського району Тернопільської області зареєструвала шлюб з відповідачем Від шлюбу є двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], які проживають з нею і перебувають на її утриманні. Причиною розірвання шлюбу є те, що відповідач не брав жодної участі в матеріальному та соціальному житті сім'ї, а також у вихованні дітей. На фоні цього виникали постійні сварки та суперечки, свідками яких ставали діти, що негативно впливало на їхнє виховання. Фактично їх сім'я розпалась та існує лише формально. В позовній заяві позивачка просить розірвати шлюб з відповідачем, дітей залишити проживати з нею, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 18 липня 2011 року, який було зареєстровано Білобожницькою сільською радою Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 09. Від шлюбу в них народилось двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу стали сварки та суперечки на ґрунті ухилення відповідача від участі в матеріальному та соціальному житті, вихованні дітей. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки та малолітніх дітей, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Після розірвання шлюбу суд залишає малолітніх дітей проживати з матір'ю, а також залишає за позивачкою прізвище [PERSON]..

Outcome: approved