Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28 листопада 2014 року, серія [NUMBER] (спадкова справа №340/2014, зареєстрованого у реєстрі №2-918) та Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер: 30207102 від 28 листопада 2014 року) їй на праві власності належить земельна ділянка площею 0,2000 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]. Належна позивачці на власності земельна ділянка межує із земельною ділянкою [PERSON]. При облаштуванні огорожі між земельною ділянкою позивачки та земельною ділянкою [PERSON], з метою уникнення непорозумінь та протиріч між ними, позивачка встановила огорожу на території своєї земельної ділянки на відстані більше одного метра від фактичної межі між земельними ділянками, маючи, при цьому, намір засадити вказану земельну ділянку квітами. Проте сусід - [PERSON], самоуправно, без будь-яких моїх погоджень, посадив на вказаній частині земельної ділянки позивачки насадження винограду і інші садові насадження, та перекрив прохід до земельної ділянки металевою сіткою та камінням з обох сторін, тим самим самовільно зайняв вказану частину земельної ділянки та обмежив право позивачки користування нею. Так, згідно проведених 31 травня 2016 року комісією Верхівської сільської ради Рівненського району Рівненської області обмірів, [PERSON] самовільно зайняв частину належної позивачці земельної ділянки площею 63.84 кв.м, а саме (згідно даних Державного акту на право власності на земельну ділянку та відповідно Технічного звіту на земельну ділянку): по лінії розмежування А - Г (землі загального користування - провулок) шириною 1,45 м від збудованого бетонного паркану у сторону до лінії розмежування А - Б та по лінії розмежування Б - В (землі загального користування - вулиця) - 2 м в сторону до лінії розмежування А - Б. Факт самовільного зайняття вказаної частини земельної ділянки та невідповідність фактичної площі земельної ділянки технічним кадастровим даним також підтверджується Технічним звітом щодо земельної ділянки, виготовленого ПП «РельєфПлюс» 31 травня 2016 року. у добровільному порядку усунути перешкоди позивачці у користуванні власністю [PERSON] відмовляється. У зв'язку з цим позивачка неодноразово зверталась до Верхівської сільської ради Рівненського району Рівненської області з клопотанням про вжиття передбачених чинним законодавством, у межах наданих органу місцевого самоврядування повноважень, заходів та дій щодо усунення порушень зі сторони [PERSON] Востаннє таке звернення було 01 червня 2016 року. За результатами розгляду звернення сесією вказаної сільської ради прийнято рішення №168 «Про розгляд заяви [PERSON]» від 09 червня 2016 року, згідно якого позивачці без будь-якої мотивації відмовлено у зобов'язанні відновлення [PERSON] належного стану земельної ділянки. Таким чином позивачкою були вжиті всі можливі заходи досудового врегулювання спору, проте вони залишилися безрезультатними, а тому позивачка змушена звертатися за захистом свого права до суду. Просить суд постановити рішення, яким зобов'язати [PERSON] звільнити самовільно зайняту ним частину належної позивачці на праві власності земельної ділянки площею 63.84 кв.м, а саме (згідно даних Державного акту на право власності на земельну ділянку та відповідно Технічного звіту на земельну ділянку): по лінії розмежування А - Г (землі загального користування - провулок) шириною 1,45 м від збудованого бетонного паркану у сторону лінії розмежування А - Б та по лінії розмежування Б - В (землі загального користування - вулиця) - 2 м у сторону лінії розмежування А - Б, та відновити попередній стан вказаної земельної ділянки, шляхом звільнення від садових насаджень та знесення встановленої [PERSON] металевої огорожі і каміння у проходах до земельної ділянки зі сторони вулиці та провулку, і в подальшому не чинити перешкоди у користуванні вказаною земельною ділянкою. Судові витрати покласти на відповідача по справі. Позивачка не з'явилася в судове засідання. Згідно до поданої заяви позов підтримує та просить справу розглядати без її участі. Представник позивачки позов підтримав та пояснив суду про обставини, що описані вище. Додав, що спорудження позивачкою огорожі не підтверджує той факт, що ця огорожа збудована саме по межі земельної ділянки позивачки. Позивачка неодноразово знаходила підтвердження того, що відповідач зайняв частину належної їй земельної ділянки. Тому вважає заявлений позов обґрунтованим та просить його задоволити. Відповідач позов не визнав. Пояснив, що він не порушував права позивачки. Представник відповідача позов не визнала. Пояснила, що спорудження позивачкою огорожі підтверджує той факт, що ця огорожа збудована саме по межі земельної ділянки позивачки. Відповідач не займав ділянку позивачки. Крім того, наявне рішення Верхівської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 09.06.2016 року № 168, яким відмовлено позивачці у зобов'язанні [PERSON] відновити земельну ділянку позивачки відповідно до Державного акта на право власності на землю. За наведеного вважає, що позивачка не довела, що відповідач порушив її права, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28 листопада 2014 року, серія [NUMBER] (спадкова справа №340/2014, зареєстрованого у реєстрі №2-918) та Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер: 30207102 від 28 листопада 2014 року) позивачці на праві власності належить земельна ділянка площею 0,2000 га за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]. Належна позивачці на власності земельна ділянка межує із земельною ділянкою, якою користується [PERSON]. Позивачка облаштувала огорожу між власною земельною ділянкою та земельною ділянкою, якою користується [PERSON] Облаштування огорожі було здійснене позивачкою на території своєї земельної ділянки на відстані більше одного метра від фактичної межі між земельними ділянками. Спорудження позивачкою огорожі не підтверджує той факт, що ця огорожа збудована саме по межі земельної ділянки позивачки. Про ту обставину, що відповідач порушив права позивачки щодо користування належною їй земельною ділянкою, свідчать висновки Технічного звіту, складеного ПП «РЕЛЬЄФ ПЛЮС»; інші письмові докази. В судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив висновки, що викладені у цьому звіті. Додав, що обміри земельної ділянки позивачки проводилися приладом, яким дає похибку 10 мм. Представник відповідача не надала суду доказів на спростування зазначених обставин. Частиною 2 статті 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. У відповідності до ч.5 ст.158 Земельного кодексу України, у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Згідно ст.ст. 316, 317 та 321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження його майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 3 статті 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідач у справі відмовляється добровільно звільнити самовільно зайняту ним земельну ділянку позивачки, а орган місцевого самоврядування відмовив у зобов'язанні відновлення [PERSON] належного стану земельної ділянки позивачки. З огляду на вищенаведене заявлений позов є доведеним та підлягає до задоволення. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 88 ЦПК України.

Outcome: approved