Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

Від представник позивача [PERSON] за довіреністю - [PERSON] 21.10.2013 року до суду надійшла позовна заява про стягнення боргу за договором позики грошових коштів з [PERSON], який зазначив в обґрунтування позову наступне. 15.03.2013 р. [PERSON] передав [PERSON] у якості позики грошові кошти у розмірі 60000 грн., які відповідач зобов'язався повернути до 01 жовтня 2013 року, на підтвердження чого написана розписка. У визначений у розписці строк відповідач борг не повернув і до цього часу ухиляється від його повернення. Посилаючись на ч. 1 ст. 1046, ч. 2 ст. 1047, ч.1 ст. 1049, ст. 526 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу у 60000 грн., а також відповідно до ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на його користь судові витрати, пов'язані з розглядом справи та понесені ним у розмірі 600 грн. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні. Відповідач та його представник позов визнали частково, посилаючись на те, що від позивача відповідач отримав в борг лише 20000 грн. Розписку написав на більшу суму добровільно, тобто на 60000 грн., на прохання позивача та був упевнений, що [PERSON] дасть йому всю цю суму в борг. Відповідач, вважаючи, що [PERSON], передавши йому 20000 грн., та обманним шляхом, отримавши від нього розписку про одержання 60000 грн., після чого скористався цією розпискою у корисливих цілях, шляхом подання даного позову до суду, 20.11.2013 р. звернувся до Борівського РВ ГУМВСУ в Харківській області про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за ст. 190 ч. 1 КК України (шахрайство). Суд, заслухавши сторони, їх представників, дослідивши надані сторонами письмові докази, вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Отже, судовим розглядом встановлено, що 15.03.2013 року відповідач [PERSON] власноручно написав розписку про те, що він дійсно отримав позику у [PERSON] у сумі 60000 грн., які зобов'язався повернути до 01.10.2013 року /а.с.4/. Розписка відповідає положенням ст. 1047 ЦК України. Як свідчить оригінал розписки, договір позики був укладений між фізичними особами. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. До теперішнього часу борг він не повернув. Фактів будь-якого незаконного спонукання [PERSON] щодо написання розписки, у судовому засіданні не встановлено. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно положень ст. 545 ЦК України, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути борговий документ (розписку) боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає на вимогу боржника. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого боргу. Оригінал вищезазначеної розписки був наданий до суду позивачем, отже знаходився весь цей час у нього. Виходячи з положень ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання за розпискою від [PERSON] на суму 60000 грн., [PERSON] повинен був повернути [PERSON] оригінал розписки, або ж на вимогу відповідача видати розписку про одержання виконання частково або у повному обсязі. Ніяких підтверджень про виконання зобов'язання [PERSON] за розпискою до суду не надано. Також не надано доказів стосовно фактичного отримання відповідачем від позивача в борг 20000 грн. У судовому засіданні було оглянуто кримінальне провадження № 12013220230000510 від 21.11.2013 р. по заяві [PERSON] про незаконні на думку заявника дії [PERSON], за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 1 КК України, по якому проводилося досудове розслідування та встановлено наступне. 29.11.2013 р. старшим слідчим СВ Борівського РВ ГУМВС України в Харківській області майором міліції Бондаренком О.М. винесена постанова про закриття кримінального провадження № 12013220230000510 від 21.11.2013 р. за ч. 1 ст. 190 КК України, у зв'язку з відсутністю в даній події складу кримінального правопорушення. Як встановлено у судовому засіданні, дана постанова не оскаржувалася. Крім того, слід зазначити, що відповідач звернувся до правоохоронних органів, вважаючи дії позивача шахрайськими, лише 21.11.2013 року, тобто вже в процесі розгляду даної справи судом та після закінчення строку повернення грошового зобов'язання, зазначеного в розписці. Будь-яких інших дій протягом березня-жовтня 2013 року по отриманню від позивача в борг суми, яка залишилася - 40000 грн., як стверджує відповідач, він не вживав. Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст. 60 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, коли мають місце підстави звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Крім того, дотримуючись принципу диспозитивності, передбаченого ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, з урахуванням пояснень сторін, наданих сторонами письмових доказів, оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку про обґрунтованість пред'явленого позову та задоволення його у повному обсязі. На підставі ст. 88 ЦПК стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, понесені позивачем та документально підтверджені /а.с.1/.

Outcome: approved