Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

В квітні 2015 р. позивачка [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом до відповідача ЖБК «Політехнік - 2», з послідуючими уточненнями (т.1 а.с.1, 2, 244 - 246, т.2 а.с.19-22), в якому просила суд: - стягнути з відповідача на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 1200,0грн; 1000,80 грн. - інфляційні втрати за невиплату нарахованої заробітної плати; середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01 листопада 2012р. по день фактичного розрахунку; 4500,0 грн. - зменшений розмір пенсії; 2000,0 грн. - витрати на правову допомогу. Справа неодноразово розглядалась судами. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що з 14 вересня 2010р. по жовтень 2012р. вона працювала на посаді голови правління ЖБК «Політехнік - 2». Після звільнення, в порушення вимог ст. ст. 116, 117 КЗпП України з нею не було проведено остаточного розрахунку по заробітній платі, у зв'язку з чим вона змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права. В судовому засіданні позивачка та її представники, заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, з урахуванням поданих заяв про збільшення позовних вимог, просили суд позов задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував у повному обсязі, посилаючись на те, що в жовтні 2012р. [PERSON] обіймала посаду голови правління ЖБК «Політехнік - 2» та розпоряджалась грошовими коштами останнього самостійно, а тому не була позбавлена можливості провести виплату нарахованої собі заробітної плати за жовтень 2012р. Також, представник відповідача наголошував, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 вересня 2013р. визнано недійсним рішення правління ЖБК «Політехнік - 2» від 19 квітня 2010р., яким [PERSON] було призначено на посаду голови правління ЖБК «Політехнік - 2», що на думку представника відповідача свідчить про незаконне виконання обов'язків голови правління ЖБК «Політехнік - 2» з боку [PERSON] Крім того, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 січня 2013р. було скасовано реєстрацію [PERSON], як голови правління ЖБК «Політехнік - 2». Крім того, представник відповідача зазначив, що після переобрання голови правління відповідача, [PERSON] також не було передано жодних документів щодо ведення нею фінансово - господарської діяльності під час виконання обов'язків голови правління ЖБК «Політехнік - 2», в тому числі особистих справ працівників. Трудова книжка позивачки весь час знаходиться у неї особисто та також була нею заповнена, як головою правління ЖБК «Політехнік - 2». Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. За змістом ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (ч. 2 ст. 233 КЗпП України). Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ч. 1 ст. 60 ЦПК України). Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, [PERSON] обіймала посаду голови правління ЖБК «Політехнік - 2» до жовтня 2012р. (т.1 а.с. 223-226). Доказів, які б свідчили, що відповідачем проведено виплату нарахованої за жовтень 2012р. позивачці [PERSON] заробітної плати у розмірі 1200,0 грн. відповідачем суду надано не було, як і не було їх встановлено під час розгляду справи. Твердження представника відповідача в тім, що ЖБК «Політехнік - 2» не має заборгованості перед позивачкою по заробітній платі за жовтень 2012р. не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом, про що свідчить довідка Форми ОК-5, оформлена 15 червня 2017р. Пенсійним фондом України (т.2 а.с. 45). За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позивачкою доведено не проведення з нею, після її звільнення повного розрахунку з боку відповідача по нарахованій заробітній платі за жовтень 2012р. у розмірі 1200,0 грн., а тому суд приходить до висновку, що вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь заборгованості по заробітній платі за жовтень 2012р. у розмірі 1200,0 грн. підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь 1000,80 грн. - інфляційні втрати за невиплату нарахованої заробітної плати; 61268,4 грн. - середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01 листопада 2012р. по день фактичного розрахунку; 4500,0 грн. - зменшений розмір пенсії; 2000,0 грн. - витрати на правову допомогу, то вони не підлягають задоволенню з наступних підстав. Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку (ч. 6 ст. 95 КЗпП України). Відповідно до ст. 33 Закону України «Про оплату праці» у період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг (ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»). Відповідно до ч. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи ). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі по тексту - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі і заробітна плата (грошове забезпечення) (ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»). Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003р. №1078). Структуру заробітної плати визначено у ст. 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №708/0/4-13 від 07 травня 2013р. роз'яснено, що індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою і, у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 Постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999р. за № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. З урахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що вина відповідача ЖБК «Політехнік - 2» у не проведенні повного розрахунку з [PERSON] після її звільнення відсутня. Оскільки, як пояснив в судовому засіданні представник відповідача, позивачкою не було передано новому голові правління ЖБК «Політехнік - 2» документацію щодо ведення нею фінансово - господарської діяльності за час керування, на спростування чого, протягом всього часу розгляду справи в суді стороною позивача не було надано суду жодного належного і допустимого доказу. Крім того, представником позивачки суду також не були доведені обставин щодо проведення Пенсійним фондом України щомісячних відрахувань із призначеної [PERSON] пенсії у розмірі 352,0 грн., як працюючому пенсіонеру. Доказів, які б свідчили, про понесення [PERSON] витрат на правову допомогу у розмірі 2000,0 грн. суду також надано не було. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягнення нарахована заробітна плата за жовтень 2012р. у сумі 1200,0 грн. Вимоги, щодо стягнення з відповідача на користь позивачки компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку не підлягають задоволенню, оскільки судом не було встановлено вини відповідача у несвоєчасному проведенні виплати нарахованої [PERSON] заробітної плати. Також, суд вважає необґрунтованими вимоги позивачки про стягнення на її користь з відповідача зменшений розмір пенсії у розмірі 4500,0 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1600,0грн.

Outcome: partial