Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

В Краматорський міський суд Донецької області звернувся ПАТ «ВБР» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У позовній заяві позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідно до укладеного договору № ІСКGMCU.9033.003 від 26.07.2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціального платіжного засобу у вигляді відновлювальної кредитної лінії. Процентна ставка за користування кредитом впродовж пільгового періоду (30 днів по кожній операції) становить 0,0001% річних, після спливу пільгового періоду процентна ставка становить 36 % річних. Щомісячний платіж має складати 10% від суми заборгованості та підлягає сплаті щомісячно до 25-го числа за попередній місяць. Згідно п.3.4 кредитного договору сторони встановили, що підписання цього договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту. Згідно п.3.2 кредитний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє протягом 2 років, при відсутності письмової заяви позичальника про розірвання кредитного договору та простроченої заборгованості по кредиту, договір вважається подовженим на такий самий строк. Відповідно до п.4.2.2. Кредитного договору, позичальник зобов'язався погашати заборгованість в порядку і строки, визначені договором. У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 19.10.2017 року відповідач має заборгованість в сумі 23 793,63 грн., яка складається з наступного: прострочена заборгованість за кредитом - 5 537,08 грн.; прострочена заборгованість по сплаті процентів - 12 523,31 грн.; пеня - 5 733,24 грн. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 23 793,63 грн. та стягнути з відповідача в доход держави судовий збір, оскільки позивачу, на підставі ухвали суду від 13.03.2017 року, відстрочена сплата судового збору до ухвалення судового рішення у справі. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомої суду причини, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи, враховуючи те, що представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи в порядку, передбаченому ст.ст. 224, 225 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково з наступних підстав. Між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № ІСКGMCU.9033.003 від 26.07.2011 року, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 6 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціального платіжного засобу у вигляді відновлювальної кредитної лінії. Процентна ставка за користування кредитом впродовж пільгового періоду (30 днів по кожній операції) становить 0,0001% річних, після спливу пільгового періоду процентна ставка становить 36 % річних. Щомісячний платіж має складати 10% від суми заборгованості та підлягає сплаті щомісячно до 25-го числа за попередній місяць. (а.с.4-5). Відповідно до розрахунку за кредитним договором № ІСКGMCU.9033.003 від 26.07.2011 року станом на 19.10.2017 року утворилася заборгованість в розмірі 23 793,63 грн., яка складається з наступного: прострочена заборгованість за кредитом - 5 537,08 грн.; прострочена заборгованість по сплаті процентів - 12 523,31 грн.; пеня - 5 733,24 грн. (а.с.9-30,33-46). Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст.ст. 549, 550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідач [PERSON] проживає в місті Краматорську Донецької області, дане місто відноситься до населеного пункту, де проводиться антитерористична операція. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня, яка виникла станом на 14.04.2014 року в сумі - 3 341,76 грн. Таким чином, суд вважає що позов підлягає задоволенню частково та з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача заборгованість у сумі 21 402,15 грн., яка складається з: прострочена заборгованість за кредитом - 5 537,08 грн.; прострочена заборгованість по сплаті процентів - 12 523,31 грн.; пеня - 3 341,76 грн. Частиною 2 ст. 82 ЦПК України передбачено, що коли оплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення судового рішення, витрати стягуються за судовим рішенням у справі. Частиною ч. 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Частиною ч. 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки при подачі позовної заяви позивачем не було сплачено судовий збір, ухвалою суду сплата судового збору відстрочена до ухвалення рішення, рішення ухвалено на користь позивача, тому суд вирішує питання про стягнення з відповідача на користь держави судового збору в сумі 1600 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial