Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

В листопаді 2013 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON], треті особи: приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу [PERSON], приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] про визначення часток у спадковому майні, визнання права власності в порядку спадкування, визнання заповіту недійсним. Під час розгляду справи, в зв'язку із результатами проведеної експертизи [PERSON], не змінюючи предмету позову, уточнила свої позовні вимоги в частині варіантів поділу будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою. До початку розгляду даної справи по суті [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом заявою до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу [PERSON], Ленінська районна у м. Полтаві рада, Реєстраційна служба Полтавського міського управління юстиції про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 16.12.2013 року зустрічний позов [PERSON] прийнятий до спільного розгляду із первісним позовом [PERSON] Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовувала тим, що вона та відповідач [PERSON] є сестра та брат відповідно, а тому мають успадковувати майно своїх батьків у вигляді будинковолодіння порівну. Крім того позивачка посилається на те, що їх мати [PERSON] до складання заповіту а також уже після його складання висловлювала своє бажання, щоб все належне їй майно залишилося у рівних частках їй та відповідачу. Про такі наміри було відомо тільки їй та [PERSON] та їх сусідам. Вказала що звертається до суду за захистом своїх майнових прав. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] первісний позов підтримали у повному обсязі та надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Просили їх позов задовольнити. Зустрічний позов не визнали у повному обсязі та обґрунтовували свою позицію поясненнями позовної заяви. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що його мати [PERSON], яка проживала з ним в будинку за життя скала заповіт, яким заповідала все належне їй майно саме йому, що підтверджується наданими доказами по справі. А тому він, відповідно до положень чинного Цивільного кодексу України має право власності на 3/4 частини домоволодіння з надвірними прибудовами за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після [PERSON], яка померла [INFO] року, актовий запис № 959. В судовому засіданні позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] свій зустрічний позов підтримали у повному обсязі та надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Просили їх позов задовольнити. Первісний позов не визнали у повному обсязі та обґрунтовували свою позицію поясненнями зустрічної позовної заяви. Суд, вислухавши пояснення позивача [PERSON], її представника [PERSON], пояснення [PERSON], його представника [PERSON], дослідивши матеріали справи, подані сторонами докази та пояснення свідків, оцінивши їх в сукупності, вважає первісний позов таким, що підлягає до часткового задоволення, а зустрічний позов підлягає до задоволення у повному обсязі виходячи із наступного. Так судом встановлено, що станом на 08.03.1954 року дату реєстрації договору дарування між [PERSON] та [PERSON] домоволодіння за адресою: м.Полтава, [ADDRESS] складалося з двох старих глинобитних будинків «А» і «Б», сараю «В», які належали на праві власності [PERSON]. 28 лютого 1954 року з метою підготовки до укладення вищевказаного договору дарування проектно-кошторисним бюро Полтавського облжилуправління було проведено обстеження домоволодіння за адресою: м. Полтава, [ADDRESS]. Згідно з актом обстеження, технічний стан домоволодіння задовільний-старий потребує в підтримуючих ремонтах. Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної Ради депутатів трудящих м. Полтави від 24.09.1954 року №332 «Про затвердження акту розподілу садиби по [ADDRESS] на дві самостійні» затверджено акт розподілу садиби на [ADDRESS] на дві самостійні садиби, закріпивши садибу, що виходить на [ADDRESS], площею 478 кв.м. за гр.[PERSON], а садибу, що виходить на [ADDRESS], площею 461 кв.м. за гр.[PERSON]. Утвореним садибам надано слідуючи адреси: а) садибі гр.[PERSON] по [ADDRESS]; б) садибі гр.[PERSON] по [ADDRESS] 18 січня 1955 року на підставі вищевказаного рішення виконкому Ленінської Ради депутатів трудящих м. Полтави та договору дарування від 08.03.1954 року [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на будівлю. 20.01.1955 року за заявою [PERSON] проектно-кошторисним бюро Полтавського облжилуправління проведено обстеження домоволодіння, яке знаходиться в м. Полтаві по [ADDRESS], на предмет встановлення наявності будівель та їх технічного стану. Відповідно до акту обстеження жилий будинок «А-1» є повністю непридатним, ремонт жилого будинку є недоцільним. 27.06.1955 року інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю було надано [PERSON] дозвіл №231 на будівництво індивідуального жилого будинку з надвірними прибудовами на садибній ділянці [ADDRESS] Для здійснення відповідного будівництва [PERSON] був змушений звернутися до Домоуправління №20, у якому він працював дільничним інженером із заявою для виділення йому позики на суму 7 тисяч рублів, яку у подальшому використано на будівництво і повернуто відповідними частинами підприємству. Основне будівництво завершено у 1957 році, надвірні будівлі збудовані у період 1962-1986 років, що також підтверджується відміткою у технічному паспорті домоволодіння. Шлюб між [PERSON] і [PERSON] укладено 15 серпня 1951 року. Таким чином, будівництво нового будинку, який є спірним здійснювалося батьками сторін у справі, які перебували у шлюбі. Відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (в редакції 1969 року) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Таким чином [PERSON] мала рівні права, тобто по 1/2, із своїм чоловіком [PERSON] на новозбудований будинок з надвірними прибудовами на садибній ділянці [ADDRESS] Після смерті [PERSON] [INFO] року фактично прийняли спадщину, так як проживали і були зареєстровані за вказаною вище адресою мати сторін по справі [PERSON] і позивачка [PERSON]. При цьому [PERSON] на спадщину після смерті батька не претендував. Правоустановлюючі документи на домоволодіння спадкоємці не оформляли. За життя [PERSON] за низки причин право власності в спільному майні подружжя не було оформлено. Однак, відповідно до законодавства останній на праві спільної власності подружжя належала 1/2 частка домоволодіння [ADDRESS] у м.Полтаві, інша 1/2 частка домоволодіння, яка належала її чоловікові [PERSON], після його смерті і була спадковим майном і повинна розподілитися між спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] по 1/4частини. Таким чином частина [PERSON] у домоволодінні [ADDRESS] у м. Полтаві складала із урахуванням спадку-3/4, а частина [PERSON] - 1/4. Доводи позивача за первісним позовом про рівність її частки та частки матері [PERSON] у домоволодінні №34 (на теперішній час) по вул. [ADDRESS] у м. Полтаві, безпідставні. Тому у визначенні частки у спадковому майні - житловому будинку з надвірними будівлями по зазначеній адресі після померлого [PERSON] спадкоємців [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частці кожному, і відповідно у визнанні за [PERSON] право власності в порядку спадкування після померлого [INFO] року [PERSON] на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями по зазначеній адресі слід задовільнити частково. Таким чином із врахуванням викладеного необхідно визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] року [PERSON] на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями по адресу: [ADDRESS] у м. Полтаві. Також судом встановлено, що [PERSON] постійно здійснював допомогу матері, піклувався про неї, і як наслідок, 07.08.2009 року [PERSON] заповіла йому - своєму синові - [PERSON] все належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося. Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №871. Так 15.06.2013 року у віці 83 роки [PERSON] померла. Причиною смерті стала хронічна недостатність кровообігу та атеросклеротична хвороба серця. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлої [PERSON] до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу [PERSON], якою відкрито спадкову справу, звернувся [PERSON]. Позивач [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] за законом. Відповідно до ст.ст.1233-1236 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Судом встановлено, що [PERSON] мала цивільну дієздатність, усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними. Остання особисто використала своє право на заповіт і на протязі тривалого часу до своєї смерті особисте розпорядження не змінила. Доказів про те, що [PERSON] у момент складання та підписання заповіту перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними судом не встановлено. Так допитані в судовому засіданні свідки позивача: [PERSON], медсестра поліклініки, [PERSON], [PERSON], та [PERSON] сусіди спірного домоволодіння, [PERSON] приятелька позивачки, кожний окремо пояснили, що дійсно [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] але про свої наміри щодо успадкування її майна вона їм не повідомляла. Допитаний в судовому засіданні свідок відповідача [PERSON], син відповідача пояснив, що за життя його баба [PERSON] неодноразово наголошувала, що бажає все своє майно передати його батьку, оскільки той доглядав за нею та проживав із нею в одному будинку. Свідок [PERSON] подруга жінки відповідача пояснила, що [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS], але про свої наміри щодо успадкування її майна вона їй не повідомляла. Таким чином, із урахуванням вимог ст.ст.225, 1257 ЦК України та п.16 постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] в частині визнання заповіту недійсним необхідно відмовити. Щодо поділу між спадкоємцями в натурі спадкового будинковолодіння та встановлення права користування земельною ділянкою, із урахуванням викладеного вище, суд бере до уваги варіанти розподілу № 2 та 3 Висновку №109 додаткової судової будівельно-технічної та земельної експертизи, виконаної 22.10.2014 року судовим експертом [PERSON] У запропонованому варіанті 2: другому співвласнику ([PERSON].) на 3/4 частини запропоновано виділити в житловому будинку літ.А-1 коридор 1-7 площею 4,5 кв.м., кімнату 1-8 площею 6,6 кв.м., кімнату 1-11 площею 6,7 кв.м. Площа по внутрішнім обмірам складає 17,8 кв.м. При такому розподілі будівель експерт пропонує розібрати перегородки з дверними отворами між коридором 1-7, кімнатою 1-11 та кімнатою 1-8. Об'єднані приміщення використовувати як житлову кімнату. Але при цьому після переобладнання кімната матиме розміри приблизно 2,3м х 8м, що суперечить нормам ДБН СНиП II-Л.1-62 «ЖИЛЫЕ ЗДАНИЯ». За нормами проектування п. 1.19. глибина житлових кімнат повинна бути не більш 6 м та не повинна перевищувати подвійної їх ширини. Отже, зазначена кімната повинна мати розміри 2,3мх4,6м не більше. На 1/4 пропонується виділити 28,3 м2 житлової площі, що складає 39,1% , а це значно більше ніж 1/4 і тому значна різниця часток. Таким чином, запропонований варіант №2 не відповідає нормам ДБН та права другого співвласника на 3/4 частини при такому розподілу будуть порушені. Крім того, при такому розподілі необхідно здійснити ряд переобладнань в будинку (закласти дверний отвір із: коридору 1-7 площею 4.5 м2 в кімнату 1-9 площею 18.1 м2; розібрати перегородки з дверними отворами між коридором 1-7 площею 4.50 м2 кімнатою 1-11 площею 6.7 м2 та кімнатою 1-8 площею 6.60 м2; об'єднані приміщення використовувати як житлову кімнату. Вжити при цьому заходи з переопирання перекриття, улаштувати дверний отвір на місці віконного отвору із кімнати 1-10 площею 10,20 м2 на вулицю), які з урахуванням технічного стану будинку призведуть до ризику його руйнування у в цілому. За таких обставин більш сприйнятливим до розподілу є варіант №3. У запропонованому варіанті першому співвласнику на 1/4 частини запропоновано виділити в житловому будинку літ.А-1 частину кімнати 1-9 площею 5,0 кв.м.; другому співвласнику на 3/4 частини запропоновано виділити в житловому будинку літ.А-1 частину кімнати 1-9 площею 13,1 кв.м. Щоб виконати даний варіант поділу, необхідно здійснити наступні переобладнання будинку: закласти дверний отвір із: коридору 1-7 площею 4,5 кв.м. в кімнату 1-9 алощею 18,1 кв.м. та в кімнату 1-11 площею 6,7 кв.м.; улаштувати перегородку в кімнаті 1-9 площею 18,1 кв.м., розділивши дане приміщення на два площею 5,0 кв.м. та 13,1 кв.м. Усі запропоновані переобладнання необхідно робити відповідно до вимог ДБН А.3.1-5-2009 «організація будівельного виробництва» і «Положення про порядок надання дозволу на виконання робіт». Але при цьому у даному варіанті розподілу із урахуванням переобладнання не зазначено де другому співвласнику робити двері в розділену кімнату 1-9 площею 13.1 кв.м. Відповідно до норм ДБН В.1.1.7-2002 5. «Забезпечення безпечної евакуації людей» п.5.16 зазначено, що висота та ширина в просвіті евакуаційних виходів (дверей) для будинків різного призначення встановлюється відповідними призначеннями НД (нормативними документами). При цьому висота виходів повинна бути не меншою 2,0 м., а ширина - 0,8 м. У запропонованому варіанті №3 розподілу в частині розділу кімнати 1-9, другому співвласнику на 3/4 частини улаштування дверей (варіанти яких у висновку експерта відсутні) у будь-якому на вибір місці будуть порушувати необхідні норми ДБН. Крім того, із урахуванням технічного стану будинку такий розділ кімнати 1-9 призведене до пошкодження перекриття будинку і подальшого його руйнування. Оскільки у запропонованому варіанті №3 різниця часток при такому розподілі будинку складає 11200 грн. у більшу сторону для першого співвласника ([PERSON].) на 1/4 частину, доцільно б залишити кімнату 1-9 в цілому стані для другого співвласника на 3/4 частини за рахунок зазначеної різниці часток та відповідно для необхідності схоронності будинку. Крім того у варіанті №3: Першому співвласнику на 1/4 частини запропоновано виділити по іншим будівлям та спорудам вбиральню літ. «Е» вартістю 966 грн. Але при встановленні порядку користування земельною ділянкою при відповідному розподілі земельна ділянка під вбиральнею залишається у користуванні другого співвласника на 3/4 частини. Тому суд приходить до висновку про необхідність розподілу в натурі будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] у м.Полтаві за варіантом №3 висновку№109 додаткової судової будівельно-технічної та земельної експертизи, виконаної 22.10.2014 року судовим експертом [PERSON], із змінами, вказаними вище. Суд відступає від вказаного варіанту розподілу житлового будинку літ. «А-1» в частині поділу кімнати 1-9 в рахунок не стягнення із [PERSON] компенсації різниці частки при поділі будинку в розмірі 6499,25 грн. а також майна та господарських будівель - вбиральні літ. «Е». І таким чином не стягувати компенсацію різниці часток в розмірі 6499,25 грн. із [PERSON]. Також суд приходить до висновку про необхідність встановлення порядку користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] у м. Полтаві за варіантом №3 висновку№109 додаткової судової будівельно-технічної та земельної експертизи, виконаної 22.10.2014 року судовим експертом [PERSON] На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial