Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

В липні 2014р. позивачка [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ПАТ «КБ «Хрещатик», в якому, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог (а.с. 112-114), просила суд: стягнути з відповідача на свою користь борг в сумі 39011,89 дол. США, що за курсом НБУ станом на день подання позовної заяви про зменшення позовних вимог становить 916073,3 грн. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що між нею та відповідачем були укладені наступні депозитні договори: договір №222D-379171 банківського вкладу «Літній» в доларах США із щомісячним приєднанням (капіталізацією) процентів до суми вкладу (400 днів) від 08 липня 2013р. на суму 8538,0 дол. США на термін з 08 липня 2013р. по 12 серпня 2014р. та із процентною ставкою 8,5% (далі по тексту - договір Літній); договір №222D-467521 банківського вкладу «Новорічні обійми» в доларах США із щомісячною сплатою процентів (14 місяців) від 14 січня 2014р. на суму 32000,0 дол. США на термін з 14 січня 2014р. по 13 березня 2015р., з процентною ставкою в розмірі 9,9 % (далі по тексту - договір Новорічні обійми), при цьому, до укладення зазначеного договору між сторонами в порядку переоформлення були укладені договір №262/2012-222 від 22 березня 2012р. банківського вкладу «Ювілейний» в доларах США із щомісячною сплатою процентів в сумі 32000,0 дол. США на термін з 22 березня 2012р. по 22 листопада 2013р. та договір №222D-446848 від 22 листопада 2013р. банківського вкладу «Оберіг» в доларах США із щомісячною сплатою процентів (12 місяців) в сумі 32000,0 дол. США на термін з 22 листопада 2013р. по 21 листопада 2014р. 02 червня 2014р. позивачка звернулась до банку із заявою про повернення розміщених коштів, однак, кошти повернуті не були. При цьому, за твердженням керівництва банку відбулось незаконне привласнення коштів позивачки колишніми працівниками відповідача і на даний час триває досудове розслідування даного факту в рамках кримінального провадження. Оскільки, відповідачем порушено взяті на себе зобов'язання за договором, позивачка вимушена був звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог просили його задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення заперечував, зазначивши, до договір Новорічні обійми взагалі не обліковується в банку, а позивачкою не надано суду доказів внесення грошових коштів за даним договором. Крім того, представник відповідача наголошував, що наданий суду висновок експерта в межах кримінального провадження є недопустимим доказом. Суд, розглянувши подані сторонами документи, заслухавши пояснення сторін, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 08 липня 2013р. між сторонами було укладено договір Літній, за п. 1.1 якого банк прийняв від позивачки грошові кошти на вкладний (депозитний) рахунок [NUMBER]/[NUMBER] в сумі 8538,0 дол. США на термін з 08 липня 2013р. по 12 серпня 2014р. Процентна ставка на вклад встановлюється в розмірі 8,5% процентів річних (п. 1.2 договору Літній). Відповідно до положень п. 2.1.5 договору Літній відповідач зобов'язувався в останній день терміну дії розміщення вкладу повернути вкладнику внесену суму та суму нарахованих процентів. Судом встановлено, що позивачка виконала свої зобов'язання за договором та внесла на депозитний рахунок, зазначений у договорі Літній, грошову суму у розмірі 8538,0 дол. США, що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.11). Крім того, 22 березня 2012р. між сторонами було укладено договір №262/2012-222 банківського вкладу «Ювілейний» в доларах США із щомісячною сплатою процентів в сумі 32000,0 дол. США на термін з 22 березня 2012р. по 22 листопада 2013р. 22 листопада 2013р. між сторонами було укладено договір №222D-446848 банківського вкладу «Оберіг» в доларах США із щомісячною сплатою процентів (12 місяців) в сумі 32000,0 дол. США на термін з 22 листопада 2013р. по 21 листопада 2014р. 14 січня 2014р. між сторонами було укладено договір Новорічні обійми, відповідно до п. 1.1 якого банк прийняв грошові кошти позивачки на вкладний (депозитний) рахунок [NUMBER]/[NUMBER] в сумі 32000,0 дол. США на термін з 14 січня 2014р. по 13 березня 2015р. Процентна ставка на вклад встановлювалась у розмірі 9,9% річних (п. 1.2 договору Новорічні обійми). Відповідно до п.п. 2.1.5, 2.4.3 договору Новорічні обійми сторона відповідача зобов'язувалась достроково повернути вклад або його частину за письмовою вимогою вкладника у порядку встановленому п. 3.5 договору, а позивачка наділялась правом розірвати договір і одержати вклад, або достроково одержати частину вкладу на умовах зазначених у договорі, повідомивши банк про свої наміри шляхом подання заяви не пізніше ніж за 2 робочих дні до дати отримання коштів, зазначеної в заяві. Згідно положень п. 3 5 договору Новорічні обійми у випадку розірвання договору (дострокового повернення частини вкладу) за заявою вкладника при поверненні коштів здійснюється перерахунок процентів, нарахованих на суму вкладу (частину вкладу) за останні місяці, що передують даті повернення коштів (в т.ч. за фактичний термін розміщення, менший 3-х місяців) за процентною ставкою вкладу на вимогу «Гаманець», діючого на дату укладення договору - 2,0 % річних. Судом встановлено, що договір Новорічні обійми був укладений в порядку переоформлення договору від 22 листопада 2013р. №222D-446848 банківського вкладу «Оберіг» в доларах США із щомісячною сплатою процентів (12 місяців) в сумі 32000,0 дол. США, який в свою чергу був оформлений в порядку переукладення договору від 22 березня 2012р. №262/2012-222 банківського вкладу «Ювілейний» в доларах США із щомісячною сплатою процентів в сумі 32000,0 дол. США. При цьому, твердження сторони відповідача, що ні договір від 22 листопада 2013р. №222D-446848 банківського вкладу «Оберіг» в доларах США із щомісячною сплатою процентів (12 місяців) в сумі 32000,0 дол. США, ні договір Новорічні обійми між сторонами не укладались, оскільки не зареєстровані в банківській системі, не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки стороною відповідача не було надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження даного факту, враховуючи, що у позивачки наявні оригінали даних договорів із підписами уповноважених осіб та мокрої печатки відповідача, що підтверджується висновком експерта від 01 грудня 2014р. за №595/тдд (Т.1 а.с. 91-104) , недійсність яких не встановлена у визначеному законом порядку. Водночас, судом встановлено, що 09 серпня 2013р. відповідачем було перераховано з вкладного (депозитного) рахунку позивачки за договором Літній грошову суму у розмірі 7011,89 дол. США, та з вкладного (депозитного) рахунку за договором №262/2012-222 банківського вкладу «Ювілейний», який згодом був переоформлений в договір Новорічні обійми, грошову суму у розмірі 31899,08 дол. США. Дане списання грошових коштів відбулось на підставі заяв від 06 серпня 2013р. про повернення частини вкладу за договором Літній у сумі 7000,0 дол. США та за договором «Ювілейний» (переоформлений у договір Новорічні обійми) у сумі 32000,0 дол. США, підписаних від імені позивачки. При цьому, висновком експерта від 26 грудня 2014р. за №594/тдд, який було проведено в межах розслідування кримінального провадження (Т.1 а.с. 80-90) встановлено, що підпис від імені позивачки у зазначених вище заявах від 06 серпня 2013р. виконаний не позивачкою, а іншою особою. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 3 цієї статті передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Враховуючи зазначене вище, суд не вбачає підстав для неприйняття в якості доказу висновку експерта від 26 грудня 2014р. за №594/тдд, щодо підпису від імені позивачки у зазначених вище заявах від 06 серпня 2013р., враховуючи, що факти, встановлені в ньому мають важливе значення для вирішення справи по суті, при цьому, як вбачається з матеріалів справи, стороною відповідача не заперечується той факт, що підписи, виконані від імені позивачки у заявах на видачу вкладу від 06 серпня 2013р., не відповідають зразку підпису клієнта (Акт «Про результати ревізії ведення операцій з депозитами фізичних осіб Київського регіонального відділення Пат «КБ «Хрещатик» від 12 травня 2014р.). Згідно з ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У відповідності з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном, як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. У відповідності з ч. 1, 2 ст. 8 ЦПК України, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Згідно з ч. 1, 6 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною (ч. 2 ст. 1060 ЦК України). Статтею 1074 ЦК України передбачено, що обмеження права клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які перебувають на його рахунку, не допускаються, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Статтею 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Таким чином, закон не забороняє використання іноземної валюти на території України, і регламентує порядок її використання, в тому числі і фінансовими установами. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимоги позивачки про стягнення з відповідача суми вкладів у розмірі 39011,89 дол. США., що за курсом НБУ станом на день подання позовної заяви про зменшення позовних вимог становить 916073,3 грн., так як під час судового розгляду не знайшов свого підтвердження факт повернення даної суми - незаконно перерахованої з вкладних рахунків позивачки за заявами про повернення вкладів від 06 серпня 2013р., позивачці. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3654,0 грн.

Outcome: approved