Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

В липні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та обґрунтовує його тим, що він є власником земельної ділянки площею 0,10 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жит-лового будинку, господарських будівель і спору по [ADDRESS]. В серпні 2010 року [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], на підставі якого вона набула право власності на су-сідню земельну ділянку площею 0,10 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господар-ських будівель та споруд по [ADDRESS]. Межі земельних ділянок накладаються. Ця обставина перешкоджає позивачу володіти та користуватись своєю земельною ділянкою. Тому [PERSON] просить суд визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] та скасувати його державну реєстрацію. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримує позов та про-сить суд задовольнити його. Представник відповідача [PERSON] не визнає позов та заперечує проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень вона посилається на те, що згідно з вис-новком експерта №2074/15-41 від 22 червня 2015 року площа накладення земельних діля-нок становить менше 1 см2. Воно є несуттєвим та не порушує право власності сторін на їх земельні ділянки. Тому представник відповідача [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що в серпні 2010 року [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] (а.с.79). У такий спосіб вона на-була право власності на земельну ділянку площею 0,10 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS]. Рішенням Бориспільської міської ради №3121-38-VI від 23 квітня 2013 року (а.с.12) [PERSON] був наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення в його власність земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жи-лого будинку, господарських будівель і спору по [ADDRESS]. В тому ж році КНВП БРР «Інститут земельних відносин» розробив проект щодо від-ведення у власність позивача цієї земельної ділянки. Після того, як він був погоджений органом місцевого самоврядування, 14 січня 2014 року за [PERSON] було зареєстро-вано право власності на земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлово-го будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS]. В той же день відповідачу було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно [NUMBER] (а.с.89). Відповідно до ч.5 ст.116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Встановлено, що [PERSON] набула право власності на її земельну ділянку рані-ше, ніж це здійснив [PERSON], на три з половиною роки. Ця обставина свідчить про те, що земельна ділянка позивача була вільною. Тому видача оспорюваного державного акту на право власності на земельну ділянку не суперечить ч.5 ст.116 ЗК України. Як вбачається з висновку експерта №2074/15-41 від 22 червня 2015 року (а.с.113-118), площа накладення земельної ділянки відповідача на земельну ділянку [PERSON] становить менше 1 см2. Таке накладення не є суттєвим, воно не порушує право власності сторін на їх земельні ділянки. З огляду на ці обставини суд вважає, що підстави для визнання недійсним державно-го акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] та скасування державної реєстрації цього правовстановлюючого документа відсутні. Крім того, за змістом ч.9 ст.118 ЗК України передача земельної ділянки державної чи комунальної власності у власність громадян здійснюється на підставі рішення відповідно-го органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Встановлено, що державний акт на право власності на земельну ділянку виданий від-повідачу на підставі рішення Бориспільської міської ради №7095-59-V від 1 грудня 2009 року. Однак [PERSON] не оскаржує це рішення органу місцевого самоврядування. Суд вважає, що ця обставина є додатковою підставою для відмови у задоволенні позову. В матеріалах цивільної справи містяться копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 грудня 2006 року (а.с.27, 29), з яких вбачається, що позивач набув право власності на житловий будинок, надвірні будівлі та господарські споруди по [ADDRESS] в порядку спадкування, здійсненого після смерті [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.30 ЗК України 1990 року, який був чинним на той час, при пере-ході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходило і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначен-ня. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України позивач зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Встановлено, що [PERSON] та його представник [PERSON] не надали суду жодного доказу на підтвердження того, що за час свого життя спадкодавиця [PERSON] у встановленому порядку набула право користування або право власності на земель-ну ділянку, на якій розташовується спадкове будинковолодіння. Тому після її смерті ці права на землю не перейшли до позивача. З огляду на це суд вважає, що зазначені вище копії свідоцтва про право на спадщину за законом не стосуються предмета доказування та є неналежними доказами в розумінні ч.1 ст.58 ЦПК України.

Outcome: dismissed