Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

В квітні 2017 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила усунути перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном - квартирою № 3 в будинку № 5 по вул. Орловській в м. Дніпро, шляхом позбавлення [PERSON] права користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] із зняттям його з реєстрацій місця проживання в цій квартирі, а також стягнути з [PERSON] на її користь витрати зі сплати судового збору в сумі 640 грн. 00 коп. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що 19 груддя 2005 роду вона придбала у відповідача зазначену квартиру. Після придбання квартири вона з чоловіком і неповнолітнім сином поселились і зареєструвалися у квартирі, і інших осіб зареєстрованих або проживаючих в квартирі немає. Цього року до неї в квартиру неодноразово приходили люди, і представляючись працівниками банку розшукували відповідача, який має заборгованість по кредиту, стверджували, що відповідач прописаний у неї в квартирі. Звернувшись до Комунального підприємства «Житлове господарство Красногвардійського району» Дніпропетровської міської ради позивачка дізналася, що відповідач до теперішнього часу зареєстрований в її квартирі, що підтверджується копією Форми «А» додатку № 1 про реєстрацію відповідача 24.12.2004 року за вказаною адресою і відсутність відмітки про зняття його з реєстрації. Відповідач не є членом сім'ї позивачки та після продажу їй квартири він втратив права користування житловим приміщенням в зазначеній квартирі, а його реєстрація чинить їй перешкоди у користуванні власним майном. У зв'язку з вищевказаним, позивачка була змушена звернутися за захистом до суду. Ухвалою суду до участі у дану справу був залучений Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі. При цьому, посилалася на обставини, які викладені в позовній заяві та зазначила, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину своєї неявки суду не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину своєї неявки суду не повідомив. Зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши позивачку, вивчивши матеріали справи, допитавши свідка, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.12.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 4922 (а.с.6). Право власності на вищевказане нерухоме майно зареєстроване за позивачкою в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом з про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23.01.2006 року за № 9638623 (а.с.7). В належній [PERSON] квартирі [ADDRESS] зареєстрований: [PERSON], [INFO], що підтверджується відповіддю адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 25.04.2017 року за вих. № 1510/2. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] раніше належала квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.12.2005 року, виданого на підставі рішення виконкому Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради 02.08.2005 року за № 242/4 (а.с.6 - п.3 договору). Проте, на теперішній час, єдиним власником квартири є [PERSON]. В свою чергу, Верховний Суд України в своїх постановах при застосуванні таких норм права, про які заявлено в даній справі, зокрема у справах № 6-10723св08, № 6-2778св08 та № 6-55662св10, прийшов до наступних висновків: Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім'ї на користування цим будинком. Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Проте, судом не встановлено обставин для відступлення від висновків Верховного Суду України. Таким чином, право користування житлом є похідним від права власності на це житло, втрата права власності на житло є беззаперечною підставою для припинення права колишнього власника та членів його сім'ї на користування цим будинком. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 7 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З огляду на вищевказані положення чинного законодавства позивачка, як власник квартири, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права власності та розпоряджання своїм майном. Крім того, [PERSON], [INFO], не проживає за місцем своєї реєстрації та його особисті речі там відсутні, що підтвердила допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка є знайомою позивачки, і яка вказала, що у спірній квартирі проживає позивачка з родиною вже більше десяти років. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням того, що реєстрація відповідача в спірній квартирі чинить власнику перешкоди у користуванні власним майном, суд вважає можливим задовольнити даний позов та усунути перешкоди у здійсненні [PERSON] права користування та розпорядження своїм майном - квартирою № 3 в будинку № 5 по вул. Орловській в м. Дніпро, шляхом позбавлення [PERSON], [INFO], права користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] із зняттям [PERSON], [INFO], з реєстрацій місця проживання в цій квартирі. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки слідує стягнути судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved