Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції» дана цивільна справа розглядається Куйбишевським районним судом Запорізької області на підставі розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 вересня 2014 року №27/0/38-14. В грудні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Сніжнеантрацит» (далі ДП «Сніжнеантрацит») про стягнення заборгованості з заробітної плати та грошової компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 19 січня 1998 року він працював на шахті «Ударник» ДП «Сніжнеантрацит» та звільнився 30 квітня 2002 року на підставі п.5 ст.36 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) у зв'язку з переводом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Донметпром» (далі ТОВ «Донметпром»). З дня звільнення по час звернення до суду відповідач не виплатив йому заборгованість з заробітної плати в сумі 1297 грн. 15 коп., а також грошову компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати в сумі 2639 грн. 70 коп.. В позовній заяві [PERSON] зазначає, що згідно з довідкою про заборгованість з заробітної плати та розміру компенсації зазначені суми передані з шахти «Ударник» до ТОВ «Донметпром» на підставі розподільчого балансу. Вважаючи, що такі дії суперечать чинному законодавству, просить стягнути належні йому суми з ДП «Сніжнеантрацит», а також відшкодувати завдану моральну шкоду у сумі 10\~000 грн. 00 коп. В листопаді 2015 року [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій збільшивши частково позовні вимоги, прохав стягнути грошову компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати в сумі 4859 грн. 12 коп. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненнів сумі 47892 грн. 96 коп.. Ухвалою суду від 26 листопада 2015 року позовні вимоги [PERSON] до ДП «Сніжнеантрацит» розєднано та позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні виділено в окреме провадження. Позивач [PERSON] у відповідній письмовій заяві, поданій до суду, вказав про те, що він підтримує заявлені вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати та відшкодування моральної шкодипо тих підставах, які ним були викладені в позовній заяві. Разом з тим, позивач прохав справу розглянути без його участі та не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с.69). Представник позивача [PERSON] у відповідній письмовій заяві, поданій до суду, підтримав позицію позивача [PERSON], прохав справу розглянути без його участі (а.с.68). Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності позивача та його представника. Представник відповідача ДП «Сніжнеантрацит» в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце його проведення повідомлявся належним чином (а.с.67), причини своєї неявки судові не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі не заявив. За письмової згоди позивача [PERSON] суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, зясувавши позицію позивача та його представника у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Згідно статті 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до статті 115 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці»\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до статті 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. З матеріалів справи випливає, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з ДП «Сніжнеантрацит», зокрема, у період часу з 19 січня 1998 року по 30 квітня 2002 року [PERSON] працював на шахті «Ударник» ДП «Сніжнеантрацит». Наказом № 60-п від 26 квітня 2002 року його було звільнено з роботи на підставі п.5 ст.36 КЗпП України у зв'язку з переводом до ТОВ «Донметпром» (а.с.7-8). Під час звільнення з позивачем не було проведено повного розрахунку та наявна заборгованість по заробітній платі, а саме, за період з 19 січня 1998 року по 30 квітня 2002 року заборгованість складає 1 297 грн. 15 коп. (а.с.11). Відповідно до статей 115 і 116 КЗпП України\~відсутність заборгованості перед позивачем із заробітної плати має довести роботодавець, а не позивач. Згідно із ст.34 Закону України «Про оплату праці» провадиться компенсація втрати частини заробітної плати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати. Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати поширюється на випадки порушення передбачених стст.115,116 КЗпП України строків виплати заробітної плати. Згідно із п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Компенсація заробітної плати у зв'язку з несвоєчасною її виплатою здійснюється відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушеннями термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (з урахуванням внесених змін згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2003 року №430), яким передбачено порядок визначення джерел, за рахунок яких здійснюватиметьсятакакомпенсація (п.7). Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року №1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року №692), компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш, як на один відсоток. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається, як різниця між часткою відділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1. Приріст індексу споживчих цін для визначення суми компенсації відраховується шляхом множення місячних споживчих цін за період невиплати грошового доходу. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (офіційне видання), що суд і використовує при розрахунку. Суд, на підставі викладеного, вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати. При цьому суд погоджується з наданим позивачем розрахунком суми компенсації. Таким чином, вимоги позивача [PERSON] в частині стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 1 297 грн. 15 коп., яка утворилася за період з 19 січня1998 року по 30 квітня 2002 року, а також суми компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати за період з 01 січня 2002 року по 01 червня 2015 року у розмірі 4\~859 грн. 12 коп. підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно статті 2371 КЗпП України\~відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до пункту 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Встановивши факт тривалої невиплати [PERSON] заробітної плати, тобто порушення прав працівника у сфері оплати його праці, суд дійшов висновку, що вказане порушення призвело до моральних страждань позивача, втрати ним нормальних життєвих звязків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а тому є підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі статтею 2371 КЗпП України. При визначенні суми відшкодування моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи моральні та фізичні страждання [PERSON] у зв`язку з порушенням його прав, суд вважає, що вимога позивача про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню частково в розмірі 1000 грн. 00 коп., і ця сума повинна бути стягнута з відповідача. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору при подачі позову, суд за правилами ст.88 ЦПК України стягує з відповідача ДП «Сніжнеантрацит» на користь держави судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп..

Outcome: partial