Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

В листопаді 2015 року позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. В позові зазначила, що з 31 липня 1992 року перебуває з відповідачем у шлюбі. Сторони є батьками доньки, [PERSON], [INFO], яка навчається на п'ятому курсі Запорізького національного університету. Донька проживає з позивачкою, перебуває на її утриманні, отримуваних позивачкою доходів недостатньо для організації її та доньки життєдіяльності. Відповідач не бажає в добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на її утримання, хоча має таку можливість. У зв'язку з викладеним просить про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання доньки на час продовження навчання у вищому учбовому закладі у розмірі ? частини його заробітку (доходу), але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до закінчення донькою навчання. Позивач до суду не з'явилася, надавши письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову, вирішення справи у її відсутність. З аналогічною заявою, яка містить часткове визнання позову, звернувся відповідач. Третя особа також подала заяву про вирішення справи без її участі. За згаданих обставин суд у відповідності до ст. ст. 36, 158, 169 ЦПК України вважає за можливе вирішувати справу у відсутність осіб, які беруть участь у справі. З письмових пояснень відповідача випливає, що сторони є батьками неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], позов про стягнення аліментів на утримання якого також перебуває в провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя. Оскільки обов'язок утримувати неповнолітню дитину є безумовним і відповідач визнає позов про стягнення аліментів на дитину, добровільно надає матеріальну допомогу на утримання обох дітей, просить врахувати цю обставину при вирішенні спору. Крім того, просить взяти до уваги його майновий стан, оскільки в теперішній час він не працевлаштований, а також ту обставину, що донька навчається на заочному відділенні і має можливість заробляти самостійно. У зв'язку з викладеним просить задовольнити позов в розмірі 1/6 частини усіх видів його доходів. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO] (а. с. 3, 4), яка є студенткою п'ятого курсу Запорізького національного університету (а. с. 6), і [PERSON], [INFO] (а. с. 25), справа про стягнення аліментів на утримання якого знаходиться в провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя (а. с. 26). Згідно із ст. ст. 199 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання й у зв'язку із цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення 23-х років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Однак, право на утримання припиняється у випадку припинення навчання. В силу роз'яснень п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Виходячи з наведених положень сімейного законодавства та роз'яснень постанови Пленуму Верховного суду України обов'язок батьків з утримання повнолітніх сина, доньки, на відміну від обов'язку утримувати неповнолітніх дітей, не є безумовним, а його настання закон пов'язує з сукупністю кількох передумов, тобто продовженням особою навчання, ненастанням 23 років, потребою в матеріальній допомозі, можливістю батьків надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів, суд ураховує стан здоров'я й матеріальне становище доньки, а також платника аліментів, який непрацевлаштований і не має постійного доходу, наявність у нього неповнолітнього сину, позов про стягнення аліментів на утримання якого розглядається судом. Крім наведених обставин, суд погоджується з доводами відповідача про те, що заочна форма навчання дає доньці можливості для отримання роботи і самостійного заробітку. З огляду на викладені обставини суд у відповідності до ст. ст. 182, 200 СК України вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/6 частини його доходу щомісяця на утримання повнолітньої доньки, які, на думку суду, є домірними як майновому стану платника аліментів, так і потребі повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, в утриманні. Судовий збір, від попередньої оплати якого звільнено позивача, в силу цивільного процесуального закону належить стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial