Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

В.о. голови Тарутинської райдержадміністрації О.І. Сілоч звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , в якому просить: позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] відносно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з подальшою індексацією відповідно до закону, до досягнення дітьми повноліття. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 15.05.2018 року відібрано малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у громадян [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , до усунення причин, які перешкоджають вихованню дітей, без позбавлення батьківських прав матері та батька. Згідно розпорядження Тарутинської райдержадміністрації від 26.06.2018 року №369/А-2018 [PERSON] було призначено опікуном над малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] 19 лютого 2019 року, з метою запобігання безпритульності, бездоглядності та соціального захисту дітей, у зв`язку із хворобою опікуна [PERSON] , вищевказаних малолітніх дітей було влаштовано до Тарутинського центру соціально-психологічної реабілітації дітей. Згідно висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню опікунських обов`язків від 10.09.2019 року, виданий Тарутинською ЦРЛ, [PERSON] , [INFO] має високий ступень втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню обов`язків. На підставі розпорядження Тарутинської райдержадміністрації №252/А-2019 від 09.10.2019 року було припинено опіку над [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Батьки дітей - [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . Згідно характеристик Євгенівської сільської ради Тарутинського району Одеської області, зарекомендували себе з негативної сторони. З часу відібрання дітей у батьків, подружжя не створило умови для проживання, виховання та розвитку дітей. Мати дітей на даний час на території села не проживає та місце знаходження її невідоме. 04.10.2019 року на комісії з питань захисту прав дитини розглядалось подання служби у справах дітей щодо позбавлення прав батьків вищевказаних дітей. На засідання було запрошено батьків дітей, але вони не з`явились, не надавши причини своєї відсутності. Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з вказаною позовною заявою. Ухвалою суду від 05 листопада 2019 року, відкрито провадження по цивільній справі, розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 10 березня 2020 року, закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні, уточнив позовні вимоги та просив позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] відносно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Відповідач в судові засідання не з`явилася. Причини неявки суду не відомі, про день та час слухання справи повідомлена належним чином. Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] та копії свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , їх батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.5; 6). Згідно акту обстеження умов проживання від 20.09.2018 року, вбачається, що обстеживши побутові умови проживання сім`ї [PERSON] , вбачається, що батько [PERSON] не працює, в будинку брудно, соціально побутові умови не відповідають нормам проживання (а.с.7). Згідно характеристик Євгенівської сільської ради Тарутинського району Одеської області [PERSON] , [PERSON] від 20.09.2019 року зарекомендували себе з негативної сторони (а.с.9,10). Згідно довідки центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Тарутинської районної державної адміністрації від 22.10.2019 №47, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , дійсно перебувають у закладі з 19.02.2019 року. За час перебування дітей мати - [PERSON] відвідала їх в такі дні: 26.04.2019 р,. 20.05.2019 р., 08.07.2019 р.,15.07.2019 р. Батько - [PERSON] жодного разу не відвідував дітей (а.с.11). Відповідно до витягу з протоколу від 04.10.2019 року №10, комісії з питань захисту прав дитини було розглянуте питання щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] , з даного витягу вбачається, що комісія вирішила органу опіки та піклування підготувати позовну заяву про позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Орган опіки та піклування підготувати проект - розпорядження щодо припинення опіки над [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.12). Відповідно до письмового висновку Органу опіки та піклування, вважає, доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , відносно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.13). Розпорядженням Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області від 09.10.2019 року №252/А-2019 припинено опіку над малолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.14). Розпорядженням Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області від 26.12.2019 року №346/А-2019 влаштовано з 26.12.2019 року на виховання та спільне проживання у прийомну сім`ю [PERSON] згідно з укладеним договором дітей позбавлених батьківського піклування [PERSON] , 03.01.2012 року та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 153 СК мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до приписів ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст.152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписом ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них, а також повно і всебічно досліджувати обставини справи, оскільки, позбавлення батьківських прав - це крайній захід впливу на недобросовісних батьків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Аналіз зазначених положень закону, практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї обставин, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов`язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами. Позбавлення батьківських прав, відповідно до ст.166 СК України, є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька та матері, так і для дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. На думку суду, з урахуванням наведених вище норм Закону, встановлено, що позивачем по справі надано достатньо переконливих і зважених аргументів, які можуть вважатись виправданими для розірвання сімейних зв`язків між батьками та дитиною і будуть відповідати інтересам дітей. Матеріали справи містять належні та допустимі докази, в розумінні ст.ст.12,81 ЦПК України, на підтвердження того, що відповідачі байдужливо ставиться до дітей, на які позивач посилається, як на підставу задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Позивачем доведено ті обставини, що відповідачі не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, не сприяє у забезпеченні дитині необхідного медичного догляду та лікування, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом що негативно впливає на їх фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкуються з дітьми, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу тощо. Відповідачі не надали суду жодного доказу на підтвердження неможливості виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню дітей, а також прояву з їх боку щонайменшої батьківської турботи. В судовому засіданні не встановлені об`єктивні перешкоди для відповідачів у належному вихованні дітей, що свідчить про свідоме нехтування відповідачами своїми батьківськими обов`язками. Емоційний зв`язок між відповідачами та дітьми фактично відсутній, відповідачі не виявляють до своїх дітей батьківського піклування, їх не відвідує, долею дітей не цікавиться. Отже, встановлені обставини вказують на злісне ухилення відповідачів від виконання своїх обов`язків по вихованню й матеріальному утриманню дітей, не забезпечує законних прав дитини на нормальні умови життя, також жодним чином не приймає участі в утриманні дітей, не цікавиться життям дітей, та не приймає участь у їх вихованні. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачами, як батьками дітей, своїми батьківськими обов`язками щодо дітей є наслідком винної поведінки відповідачів та є підставою для позбавлення їх батьківських прав. Позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] , буде відповідати інтересам дітей, оскільки відповідачі в подальшому будуть позбавлені можливості негативно впливати на психіку дітей до моменту зміни ними свого ставлення та поновлення у встановленому порядку батьківських прав, а тому позовна вимога про позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їх дітей є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Згідно зі ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача, а тому з [PERSON] та [PERSON] на користь держави підлягає стягненню сума судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved