Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

В листопаді 2015 року позивачка за первісним позовом [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення, на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України, 452978 грн., сплачених першою в рахунок авансу. В січні 2016 року змінила підставу позову, в якому посилається на те, що в травні 2013 року вона домовилася із відповідачкою про те, що до 01.10.2013 року вони укладуть договір купівлі - продажу, згідно із яким [PERSON] мала продати, а [PERSON] купити у неї житловий будинок, що розташований в смт.Ружин Житомирської області по вул.Стадіонна, 27. При цьому вони домовились, що продаж цього будинку має відбутись за ціною 25000 (двадцять п»ять тисяч) доларів США, і що повний розрахунок за купівлю цього будинку має бути здійснений [PERSON] до 01.10.2013 року. На виконання цієї домовленості 10.05.2013 року [PERSON] передала [PERSON] в рахунок належних з [PERSON] за купівлю будинку платежів 3000 доларів США, що підтверджується відповідним письмовими розписками, виданими сторонами. 18.05.2013 року Реєстраційною службою Ружинського РУЮ Житомирської області на підставі рішення Ружинського районного суду від 22.03.2013 року в справі №2-157/2013 було видано [PERSON] Витяг з Державного реєстру речових прав, згідно із яким вона є власником вищезазначеного житлового будинку. В подальшому 13.10.2013 року [PERSON] передала [PERSON] в рахунок належних з мене за купівлю будинку платежів ще 17000 доларів США, що також підтверджується відповідними письмовими розписками, виданими [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] зазначає, що загалом вона передала [PERSON] в рахунок належних з неї за купівлю будинку платежів 20000 доларів США, що в еквіваленті за курсом, встановленим Націона-льним банком України на момент подання первинної позовної заяви до суду, становить 452978 грн.. Оскільки між [PERSON] та [PERSON] не було укладено договір купівлі- продажу будинку, то [PERSON] почала вимагати від [PERSON], щоб остання повернула їй отримані [PERSON] 20000 дол. США, на що остання повідомила [PERSON], що у неї цих грошей уже немає, так як вона використала їх для придбання квартири для своєї дочки у м.Києві, а тому вона не може їх повернути [PERSON]. Крім того, [PERSON] вважає, що отримані нею від [PERSON] кошти є завдатком, а тому оскільки [PERSON] відмовилась від укладання договору купівлі -продажу, то ці кошти в силу положень ч.1 ст.571 ЦК України залишаються у [PERSON]. [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на її користь 452978 грн. сплаченого авансу та понесені судові витрати. Відповідачка за первісним позовом [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом в якому посилається на те, що в травні 2013 року між сторонами була домовленість про купівлю-продаж належного [PERSON] будинку №27, що знаходиться в смт.Ружин по вулиці Стадіонній. На виконання цієї домовленості [PERSON] отримала від [PERSON] завдаток в сумі три тисячі доларів а [PERSON], в свою чергу надала дозвіл [PERSON] проживати в даному житловому будинку, де остання і проживає до даного часу. В подальшому [PERSON] не дотрималася взятих на себе зобов'язань та ухилилася від проведення повного розрахунку за житловий будинок, в результаті чого звернулася до суду з зазначеним цивільним позовом про стягнення коштів, посилаючись на вимоги ст.1212 ЦК України. [PERSON] вказує, що [PERSON] надала до суду довідку Ружинського відділення Житомирської ОД АТ «Райффайзен банк Аваль» про те що станом на 09.11.2015 року офіційний курс курс долара США становить 2 264,8966 грн. за 100 доларів США. Однак, на час проведення часткового розрахунку за житловий будинок курс долара США становив 799,30 грн. за 100 доларів США, про що свідчать довідки №177,178 видані Ружинським відділенням Житомирської ОД АТ «Райффайзен банк Аваль» та додаються зустрічної позовної заяви, а тому [PERSON] отримала від [PERSON] кошти в сум 159 860 грн., що еквівалентно 20 тис. доларів США. Тим більше, що [PERSON] не наполягала на проведенні розрахунку в іноземній валюті. [PERSON] вважає, що [PERSON] скористалася суттєвим ростом іноземної валюти та намагається за допомогою суду стягнути з неї «захмарну» для [PERSON] суму коштів, або отримати документи на житловий будинок без проведення повного розрахунку за будинок,що вона неодноразово вимагала. [PERSON] вважає, що [PERSON] заздалегідь намагалася її обманути та отримати будинок без проведення повного розрахунку, так як [PERSON] наполягала на укладенні нотаріально посвідченого попереднього договору купівлі-продажу будинку, але [PERSON] посилаючись на економію коштів переконала та запевнила [PERSON] у серйозності своїх намірів. Відповідно до розписки від 13.10.2013 року, написаної [PERSON] особисто, вона зобов'язується сплатити борг до повного розрахунку за житловий будинок в сумі п'ять тисяч доларів США до 01.05.2014 року. [PERSON] зазначає, що [PERSON] своїми винними діями та винною бездіяльністю завдала їй значної матеріальної та моральної шкоди, в результаті чого має намір збагатитися за рахунок підвищення курсу долара США на суму 293 118 грн. (452 978 грн. - 159 860 грн.). Посилаючись на вимоги ст.ст.387,1212 ЦК України [PERSON] просить витребувати від [PERSON] на її користь житловий будинок №27 по вул.Стадіонній в смт Ружин Ружинського району Житомира області, стягнути з [PERSON] на її користь 293 118 грн. в рахунок відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно. Крім того, [PERSON] просить стягнути на її користь з [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000 грн.. В судовому засіданні представник [PERSON] - [PERSON] підтримав позовні вимоги [PERSON], просив їх задовольнити з наведених нею вище підстав у повному обсязі та не визнала позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], пояснивши, що між сторонами виникли певні договірні відносини, а тому норми ст.1212 ЦК України на дані спірні правовідносини не поширюються, [PERSON] не надала письмових доказів на підтвердження факту втрати нею можливості продажу згаданого вище будинку за більшу ціну, не конкретизувала, яка саме шкода і якому її май-ну була завдана, не вказала в чому полягає протиправність дій чи бездіяльності [PERSON], що призвели, на думку [PERSON], до заподіяння їй шкоди, сума отриманого [PERSON] авансу підлягає стягненню з неї на користь [PERSON] у національній валюті України, еквівалентній 20000 доларам США за курсом , встановленим НБУ на день ухвалення рішення у справі, а тому твердження [PERSON] про те, що [PERSON] має намір збагатитися за рахунок підвищення курсу долара США на суму 293118 грн. безпідставні. Крім того, [PERSON] не навела будь-якої із обставин, які відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України є підставою для стягнення моральної шкоди. В судовому засіданні [PERSON] та її представник підтримали свої позовні вимоги, просили їх задовольнити з наведених нею вище підстав у повному обсязі та не визнали позовні вимоги [PERSON], пояснивши, що [PERSON] не повинна повертати [PERSON] кошти, отримані за будинок № 27 по вул.Стадіонній в смт Ружині, оскільки вони були сплачені як завдаток. Крім того, представник [PERSON] зазначив, що в поясненні, наданому представником [PERSON] в ході розгляду справи по суті, останнім було змінено підставу позову. Заслухавши доводи сторін, їх представників, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що в травні 2013 року [PERSON] усно домовилася з [PERSON] про те, що до 01.10.2013 року вони укладуть договір купівлі - продажу, згідно із яким [PERSON] мала продати, а [PERSON] купити у неї житловий будинок, що розташований в смт.Ружин Житомирської області по вул.Стадіонна, 27. При цьому вони домовились, що продаж цього будинку має відбутись за ціною 25000 доларів США, і що повний розрахунок за купівлю цього будинку має бути здійснений [PERSON] до 01.10.2013 року. На виконання цієї домовленості 10.05.2013 року [PERSON] передала [PERSON] в рахунок належних з [PERSON] за купівлю будинку платежів 3000 доларів США, що підтверджується відповідним письмовими розписками виданими сторонами (а.с.10,44). В подальшому 13.10.2013 року [PERSON] передала [PERSON] в раху-нок належних з неї за купівлю будинку платежів ще 17000 доларів США. [PERSON] всього передала [PERSON] в рахунок належних з неї за купівлю будинку платежів 20000 доларів США. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягнули згоди з усіх істотних умов договору. Згідно із ч.1 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь - якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. В ч.1 ст.657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. За змістом ч.1 ст.635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору. Отже, ч.1 ст.657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу нерухомого майна( в тому числі й житлового будинку) укладається в письмовій формі та підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Правові наслідки порушення або припинення зобов'язання, забезпеченого завдатком Згідно з ст.571 ЦК України якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов'язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов'язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. На думку суду, що той факт, що договір сторонами укладено у формі, яка не відповідає вимогам закону, не свідчить про те, що він не є укладеним. Разом з тим, правила ст. 1212 ЦК України застосовуються тоді, коли майно передано на виконання юридично ще не укладеного договору. Отже, оскільки відносини, які склалися між сторонами, є договірними, то до них не можна застосовувати ст. 1212 ЦК України. Такою є позиція Верховного Суду України у справі № 6-122цс14. Оскільки попереднього чи основного договору купівлі - продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, а ми лише домовилися укласти такий основний договір у майбутньому, то передана [PERSON] відповідачці за первісним позовом [PERSON] грошова сума в розмірі 20000 дол. США є авансом, який підлягає поверненню на підставі ч.2 ст.570 ЦК України. Такий правовий висновок викладений у постанові судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 13.02.2013 року у справі № 6-176цс12, який в силуч.2 ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Згідно зі ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Відповідно дост.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим, ч.2 ст.533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Таким чином, саме у національній валюті України підлягає стягненню сума авансу, сплачена [PERSON] відповідачці за первісним позовом [PERSON] відповідно до розписок. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові №6-79цс14 від 02 липня 2014 року, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Як роз'яснено у п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі », у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Оскільки [PERSON] передавала відповідачці за первісним позовом [PERSON] кошти у доларах США, то на користь позивачки за первісним позовом підлягає стягненню сума авансу у національній валюті України, еквівалентній 20000 дол. США за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення у справі. Враховуючи, що встановлений НБУ офіційний курс гривні до долара США станом на момент ухвалення рішення у справі, тобто на 05.05.2016 року, складає: 100 доларів США-2519.5281 грн., то стягненню підлягає сума 503905 грн.62 коп., отрима-них [PERSON] в якості авансу. Позивачка за зустрічним позовом [PERSON] посилається на положення ст.387 ЦК України та ст.1212 ЦК України. Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Оскільки відносини між [PERSON] та [PERSON] були оформлені відповідними розписками, на підставі яких [PERSON] передала [PERSON] кошти, що вважаються авансом, а остання в свою чергу дозволила [PERSON] проживати в будинку, що не заперечується сторо-нами, то не можна прийти до висновку, що між сторонами відсутні будь-які договірні відносини. За таких обставин володіння відповідачкою майном позивачки не є незаконним. Отже, застосування до спірних правовідносин положень ст.387 ЦК України не можна. Не може бути задоволений позов [PERSON] в цій частині і на підставі ст.1212 ЦК України, оскільки це не узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року № 6-88цс13, від 24 квітня 2014 року № 6-122цс14, від 03 червня 2015 року № 6-100цс15, від 02.03.2016 року №6-3090цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України. Позивачка звернулася із позовом в суд про витребування у [PERSON] житлового будинку. В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником будинку, в якому проживає [PERSON], яка ухиляється від укладання договору - купівлі продажу будинку у нотаріальному порядку та не сплачує узгоджену раніше суму коштів, яку вона мала сплатити за придбання будинку у [PERSON], посилаючись, зокрема на ст.387 ЦК України. На думку суду, оскільки [PERSON] проживає у спірному будинку за згодою власника, права позивачки у даному спорі можуть бути захищені виключно шляхом предявлення позову про усунення перешкод у користуванні власністю з підстав, передбачених ст. 391 ЦК України, а позовних вимог про усунення перешкод у користуванні власністю з підстав, передбачених ст. 391 ЦК України, [PERSON] не заявлялись. З огляду на викладене, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги про витребування від [PERSON] на користь [PERSON] житлового будинку по віл. по вул..Стадіонна, 27 в смт Ружин Житомирської області. В зустрічній позовній заяві [PERSON] зазначає, що [PERSON] своїми винними діями та винною бездіяльністю завдала їй значної матеріальної шкоди, в результаті чого має намір збагати-тися за рахунок підвищення курсу долара США на суму 293118 грн.. Такі доводи є необґрунтованими, оскільки сума отриманого [PERSON] авансу підлягає стяг-ненню із неї на користь [PERSON] у національній валюті України (гривня), еквівалентній 20000 доларів США за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення у справі, про що було зазначено вище. Разом із цим, [PERSON] у своїй зустрічній позовній заяві вказує, що вона втратила можливість продати даний будинок за суму еквівалентну 30000 дол.США, що вона мала можливість зробити в 2013 році, але при домовленості про продаж будинку з [PERSON], на її переконання, зменшила ціну будинку до 27000 доларів США, а в подальшому до суми еквівалентній 25000 доларів США, посилаючись на п.2 ч.2 ст.22 ЦК України. В п.27 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року №2 обумовлено, що виходячи зі змісту статті 59 ЦПК України та з урахуванням положень ч.1 ст.218 ЦК України не може стверджуватися показаннями свідків наявність правовідносин, що виникають з правочинів, для яких законом установлено письмову форму. Відповідно до ч.1 ст.635, ч.1 ст.639, ч.1 ст.657 ЦК України попередній та основний договір купівлі-продажу обєкта нерухомості укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Отже, факт втрати [PERSON] можливості продажу даного будинку за більшу ціну може бути підтверджено лише відповідними письмовими доказами. Однак, [PERSON] таких письмових дока-зів, засобів аудіо-, відеозапису суду не надано. Також суд вважає необґрунтованим посилання позивачки за зустрічним позовом [PERSON] на ч.ч.1,2 ст.1166 ЦК України, відповідно до яких майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як витікає з розяснень, викладених в п.2 Постанови Пленуму ВСУ від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи. Однак, [PERSON] в своїй зустрічній позовній заяві не конкретизувала , яка саме шкода і якому її майну була заподіяна, не вказала, в чому саме полягає протиправність дій чи бездіяльності [PERSON], що призвели до заподіяння їй шкоди, а також який безпосередній причинний звязок між цією шкодою та протиправними діями чи бездіяльністю [PERSON]. В судовому засіданні, яке було проведено 10.02.2016 року [PERSON] пояснила суду, що винни-ми в неукладанні попереднього договору купівлі-продажу будинку є як вона, так і [PERSON], а тому суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги [PERSON] в частині стягнення 293118 грн. в рахунок відшкодування шкоди, особою яка незаконно набула майно. Суд також відмовляє у задоволенні позовної вимоги [PERSON] про стягнення 50000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, оскільки у своєму позові [PERSON] не навела будь-якої із обставин, які відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України є підставою для стягнення моральної шкоди. Суд відкидає твердження представника [PERSON] про зміну підстави позовних вимог під час розгляду справи по суті, а також посилання у первісній позовній заяві та заяві про зміну підстав позову на положення ч.1 ст.1212 ЦК України не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON], оскільки в п.9 Постанови Пленуму ВСУ від 12.06.2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» обумовлено, що оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Відповідно до статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені позивачем при подачі позову та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно пропорційно до розміру задоволених вимог.

Outcome: approved