Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

В листопаді 2015 року позивачка [PERSON] звернулась в суд із позовною заявою до відповідачки [PERSON] про визнання її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою вул. Корольова, 106 в м. Старокостянтинові Хмельницької області. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалась на те, що їй на праві приватної власності належить ? частина будинку з відповідною часткою надвірних будівель по вул. Корольова, 106 в м. Старокостянтинові Хмельницької області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою 24 квітня 2013 року за р. № 1-468. Інша ? частина вказаного домоволодіння належить в рівних частках неповнолітнім [PERSON] та [PERSON], у відповідності до рішення Старокостянтинівського районного суду від 17 липня 2015 року, опікуном яких є позивачка на підставі рішення Старокостянтинівської міської ради від 12 липня 2012 року № 316. У вказаному будинку зареєстрована відповідачка [PERSON], але з 2010 року не проживає у будинку, ним не користується та не бере участі у витратах на утримання будинку. В позасудовому порядку вирішити дане питання неможливо, оскільки невідомо місце перебування відповідачки. Позивачка та її представник адвокат в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та обставини, заявлені на їх обґрунтування. Не заперечили проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних в справі доказів. Відповідачка, повторно в судове засідання не зявилась, хоч про час і місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку. Протокольною ухвалою від 24 лютого 2016 року суд постановив заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивачки та її представника - адвоката, показання свідків та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Судом встановлено, що згідно даних свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою 24 квітня 2013 року за р. № 1-468, позивачка [PERSON] являється власником ? частини житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель по вул. Корольова, 106 м. Старокостянтинова Хмельницької області. Інша ? частина вказаного домоволодіння в рівних частках належить неповнолітнім [PERSON] [PERSON] у відповідності до рішення Старокостянтинівського районного суду від 17 липня 2015 року. Згідно рішення Старокостянтинівського районного суду від 18 червня 2012 року встановлено, що [PERSON] у листопаді 2011 року виїхала до АР Крим, залишивши без нагляду своїх неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] Даним судовим рішенням дітей відібрано у відповідачки та передано на опіку до органу опіки та піклування при Старокостянтинівській міській раді. На підставі рішення Старокостянтинівської міської ради від 12 липня 2012 року № 316 опікуном дітей призначено позивачку [PERSON] Згідно довідки (Ф-4) про склад сімї та реєстрацію громадян, виданої Старокостянтинівським комбінатом комунальних підприємств від 17 листопада 2015 року № 14376, відповідачка [PERSON] зареєстрована у [INFO]. Вказані обставини в судовому засіданні підтвердила також свідок [PERSON], а також допитана як свідок позивачка [PERSON], вказавши, що у дійсності відповідачка [PERSON] приблизно з 2011 року не проживає у [INFO], ним не користується. Частинами 1 і 4\~статті 41 Конституції України\~визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цього конституційного принципу закріплені у ст. ст.\~316,\~317, 319, 321ЦК України. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового приміщення також визначені\~ст. 150 ЖК України, зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі\~ст. 155 цього Кодексу жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. У відповідності до\~ст. 156 ч. 1 ЖК України члени сім»ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною 1\~статті 405 ЦК України встановлено, що члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ст. ст. 3, 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили, є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання у цьому будинку. Оскільки між позивачкою та відповідачкою відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування житловим приміщенням, остання не проживає та не користується заявленим домоволодінням більше року, суд вважає, що відповідачка [PERSON] втратила право користування жилим приміщенням в будинку № 106 по вул. Корольова в м. Старокостянтинові Хмельницької області. При розподілі судових витрат суд виходить із положень ст. 88 ЦПК України, згідно яких, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved