Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

В обгрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що 01 вересня 2012 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі. Від шлюбу з відповідачем мають сина [PERSON], [INFO]. Подружні відносини склалися погано, оскільки у них з відповідачем різні погляди на життя, зникло почуття любові та бажання жити разом, протягом останнього року шлюбні стосунки припинено, примирення між ними виключається, шлюб існує формально, тому просить шлюб розірвати. В судове засідання позивачка подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги, просить задоволити. Відповідач в судове засідання подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав. В ч.3 ст.200 ЦПК України визначено, що: За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З врахуванням того, що представник відповідача подав письмову заяву, у якій вказав про визнання позову, суд вважає за можливе ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд визнає необхідним, позов задоволити. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі зареєстрованому 01.09.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Красилівського районного управління юстиції у Хмельницькій області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 01.09.2012 року, серія [NUMBER], актовий запис №97. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.24 СК України шлюб - це добровільна згода чоловіка та жінки, а позивач не бажає перебувати у шлюбі. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги (ч. 1 ст.55 СК України). Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини (ч.3 ст.56 СК України). Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Оскільки сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, позивач вважає примирення неможливим та наполягає на розірвані шлюбу, тому за таких обставин по справі, суд приходить до висновку, що сім»я сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved