overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

В листопаді 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування 44/100 часток житлового будинку № 46, що знаходиться по вулиці Софіївська в м. Миколаєві. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на ті обставини, що відповідач втратив право користування спірним житлом, оскільки не проживає в будинку понад один рік без поважних причин. В судове засідання сторони не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином. Позивач, згідно наданої заяви, просив розглядати справу без його участі, позов підтримує, на заочний розгляд справи згоден. Причини неявки в судове засідання відповідача матеріали справи не містять. Суд ухвалив про заочний розгляд справи в порядку ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних в ній даних та доказів. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] 14 грудня 2010 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1079, [PERSON] прийняв в дар 44/100 часток житлового будинку № 46, який розташований в м. Миколаєві, смт. Тернівка, вулиця Софіївська на земельній ділянці площею 1000 кв.м., кадастровий номер 4810137200:13:050:0021. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 09 червня 2007 року по 03 червня 2013 року. Відповідно до заяви сусідів позивача, посвідченої Відділом соціально-економічного розвитку мкр. Тернівка Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, [PERSON] з грудня 2012 року не проживає за адресою: [INFO]. Згідно ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відомості про поважність причин відсутності відповідача за місцем постійного проживання не надані, суд вважає, що [PERSON] втратила право користування 44/100 часток житлового будинку № 46 по вулиці Софіївська в м. Миколаєві. За таких обставин позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

В листопаді 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути на його користь з відповідача 157 247 грн. 85 коп., з яких: борг за договором - 133 001,04 грн.; інфляційні збитки - 3 425,77 грн.; 3% річних - 7 520,94 грн.; штраф - 13 300,10 грн. В обгрунтування позову посилається на договір позики та розписку [PERSON], відповідно до якої позивач передав відповідачу гроші кошти в розміру 17 512 грн. та 7 568 доларів США, які він зобов'язався повернути до 31 грудня 2012 року. У судове засідання сторони не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Позивач, згідно наданої заяви, просив справу розглядати без його участі, позов підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відомості про поважність причин неявки у судове засідання відповідача матеріали справи не містять. Суд ухвалив про заочний розгляд справи в порядку ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних в ній даних та доказів. Дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 13 червня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу 17 512 грн. та 7 568 доларів США, а відповідач зобов'язався в строк до 31 грудня 2012 року повернути позивачу всю суму займу, але від виконання своїх зобов'язань ухилився та до теперішнього часу гроші не повернув. Того ж дня відповідач надав позивачу розписку, в якій зобов'язався повернути позивачу грошові кошти в розмірі 17 512 грн. та 7 568 доларів США відповідно до умов вказаного договору. Зазначене свідчить про те, що в даному випадку відносини сторін є договірними та регулюються ст. 1046 ЦК України. З обставин справи вбачається, що позичальник ухилився від повернення позикодавцю грошової суми у розмірі 17 512 грн. та 7 568 доларів США (що еквівалентно 115 489,04 грн.), а за такого вимоги позивача про їх стягнення підлягають задоволенню. На підставі ст. 625 ЦК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути 3 425 грн. 77 коп. інфляційних збитків. Разом з цим, на підставі ст. 625 ЦК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути 3% річних за прострочення зобов'язання у розмірі 7 520 грн. 94 коп. В силу ст. 611 ЦК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути штраф в розмірі 13 300 грн. 10 коп. Таким чином, позов підлягає задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути судовий збір у розмірі 1 572 грн. 49 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

В листопаді 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, з подальшим уточненням, та остаточно просить суд визнати [PERSON] такою, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 37 будинку № 67 по вулиці Шевченка у м. Миколаєві. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на ті обставини, що відповідач втратила право користування спірним житлом на підставі ст. 71 ЖК України, оскільки не проживає в спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин. В судове засідання сторони не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином. Представник позивача, згідно наданої заяви, просив розглядати справу без його участі, позов підтримав, на заочний розгляд справи згоден. Відомості про важність неявки в судове засідання відповідача матеріали справи не містять. Суд ухвалив про заочний розгляд справи в порядку ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних в ній даних та доказів. Дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Добриновою 27.07.2005 року та зареєстрованого в реєстрі за № 678, [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS]. Згідно акту, складеному 12 вересня 2014 року в присутності свідків, [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO], проте з 05.02.2012 за вказаною адресою не проживає. Факт реєстрації відповідача за вказаною адресою також підтверджується її паспортними даними. В силу ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки відомості про поважність причин відсутності відповідача за місцем постійного проживання не надані, суд вважає, що вона втратила право користування квартирою № 37 будинку № 67 по вулиці Шевченка в м. Миколаєві. Вказані обставини в повному обсязі підтверджуються матеріалами цивільної справи. Таким чином, позов підлягає задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

В листопаді 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що відносини між подружжям припинені внаслідок несумісності характерів, різних поглядів на життєві проблеми та шляхи їх вирішення. У судове засідання сторони не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку. Позивач, згідно наданої заяви, просив про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відомості про поважність причин неявки у судове засідання відповідача матеріали справи не містять. Суд ухвалив про заочний розгляд справи в порядку ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних в ній даних та доказів. Дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 26 лютого 1994 року, від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. В сім'ї склалися ненормальні взаємовідносини внаслідок несумісності характерів, різних поглядів на життєві проблеми та шляхи їх вирішення, подружні стосунки припинені та в теперішній час не підтримуються. За таких обставин суд вважає, що сім'я розпалась, відновлення її неможливе та недоцільне, тому позов підлягає задоволенню, а шлюб на підставі ст. 112 СК України - розірванню. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

В листопаді 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, просив визнати його таким, який втратив право користування жилим приміщенням - будинком [ADDRESS]. В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що відповідач за зазначеною адресою не мешкає понад шість місяців без поважних причин, не вносить квартирну плату, не несе інших витрат по утриманню будинку. В судове засідання сторони не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Позивач, згідно наданої заяви, просив про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відомості про поважність причин неявки у судове засідання відповідача матеріали справи не містять. Суд ухвалив про заочний розгляд справи в порядку ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних в ній даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивачу на праві приватної власності, на підставі договору дарування від 09 жовтня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], належить житловий будинок № [ADDRESS] (а.с. 3-5) З листа Центрального РВ м. Миколаєва Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області за вих. № 2/1-3751 від 26.09.2014 року слідує, що за спірною адресою зареєстрований також [PERSON], [INFO] (а.с. 6) В той же час, відповідач не є членом родини позивача, не проживає за зазначеною адресою більше півроку. Обставини непроживання відповідача за спірною адресою підтверджуються також поясненнями [PERSON], яка мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7) В силу ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки відомості про поважність причин відсутності відповідача за місцем постійного проживання не надані, суд вважає, що він втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] Вказані обставини в повному обсязі підтверджуються матеріалами цивільної справи. Таким чином, позов підлягає задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

В листопаді 2014 року [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просив витребувати у [PERSON] свідоцтво про право власності на житло ( надалі свідоцтво ), виданого органом приватизації державного житлового фонду Радянського району 18.07.2001 року, наказ № 25957 на квартиру [ADDRESS]. Вимоги обґрунтовує тим, що він є власником 1/2 частини вищезазначеної квартири, власником іншої 1/2 частини вищезазначеної квартири є його брат - [PERSON] Свідоцтво на вказану квартиру заходиться у [PERSON], яке він відмовляється надати на його вимогу, чим порушує його право володіння, користування та розпорядження належним йому майном. Відповідач в судове засідання не з'явився; про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку; причину неявки суду не сповістив; заперечень не надіслав; по справі зібрано достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Суд, заслухав пояснення представника позивача, дослідив надані докази, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Провіряючи обставини по справі судом встановлено, що згідно із даними Бюро, 1/2 частина квартири [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації державного житлового фонду Радянського району 18.07.2001 року, наказ № 25957, про що свідчить відповідь Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 06.06.2013 року № 12564 ( И-2013 ) Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Представник позивача в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] звертався до [PERSON] з листом 20.11.2014 року про надання йому свідоцтва, однак, вказаний лист з боку останнього залишено без задоволення, зі слів позивача. Вказані твердження представника позивача судом не приймаються до уваги, так як в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про направлення вищезазначеного листа від 20.11.2014 року на адресу [PERSON] поштовою кореспонденцію, чи про особисте вручення останньому та його відмову від отримання. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що [PERSON], як і його представником суду не надано доказів, які б свідчили про безпідставне утримання [PERSON] свідоцтва про право власності на житло, як і не було їх встановлено під час розгляду справи. А тому, вимоги [PERSON] про витребування у [PERSON] свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] не підлягають задоволенню, як не доведені. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

В листопаді 2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 7004,04 грн., середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати в сумі 9604,04 грн., а також 5000 грн. моральної шкоди. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував, що з 03 грудня 2001 року працював у ПАТ «Миколаївський суднобудівний завод «Океан», а 04 лютого 2014 року був звільнений за п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку із ліквідацією підприємства. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача завдану йому моральну шкоду у розмірі 5000 грн., яка виражається у душевних переживаннях через завдане скрутне матеріальне становище. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, заперечень проти позову до суду не надійшло. Про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином і своєчасно, тому суд в порядку ст. 224 ЦПК України, за письмовою згодою позивача вважає за можливе розглянути справу заочно. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно ст. 116 Кодексу України про працю при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, що позивач працював на ПАТ «Миколаївський суднобудівний завод «Океан» з 03 грудня 2001 року та був звільнений 04 лютого 2014 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із ліквідацією підприємства. Однак при звільненні позивач в порушення вимог ст. 116 КЗпП України не отримав повного розрахунку. Судом встановлено що заборгованість по заробітній платі становить 7004,04 грн. ,середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати становить 9604,04 грн. Згідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. При визначенні розміру відшкодування судом враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 5000 грн. моральної шкоди, яких буде достатньо для її компенсації. В порядку ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

В листопаді 2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати в сумі 89292,79 грн., 6319,83 грн. - індексу інфляції, а також 10000 грн. моральної шкоди. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував, що з 01 лютого 2006 року працював у ПАТ «Миколаївський суднобудівний завод «Океан», а 04 лютого 2014 року був звільнений за п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку із ліквідацією підприємства. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача завдану йому моральну шкоду у розмірі 10000 грн., яка виражається у душевних переживаннях через завдане скрутне матеріальне становище. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, заперечень проти позову до суду не надійшло. Про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином і своєчасно, тому суд в порядку ст. 224 ЦПК України, за письмовою згодою позивача вважає за можливе розглянути справу заочно. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно ст. 116 Кодексу України про працю при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, що позивач працював на ПАТ «Миколаївський суднобудівний завод «Океан» з 01 лютого 2006 року та був звільний 04 лютого 2014 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із ліквідацією підприємства. Однак при звільненні позивач в порушення вимог ст. 116 КЗпП України не отримав повного розрахунку. Судом встановлено що середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати становить 89292,79 грн., а індекс інфляції 6319,83грн. Згідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. При визначенні розміру відшкодування судом враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 10000 грн. моральної шкоди, яких буде достатньо для її компенсації. В порядку ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1056,12 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

В листопаді 2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив суд розірвати шлюб, зареєстрований 06 грудня 1997 року у Корабельному відділі реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції за № 590. В обґрунтування позову позивач вказував, що шлюбні відносини із відповідачем припинені та відновлення подружніх відносин, збереження сім'ї неможливо у зв'язку із втратою почуття кохання та поваги один до одного. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину- [PERSON] [INFO], який проживає разом із відповідачкою. Позивач стверджує, що спір щодо спільно нажитого майна та проживання дитини відсутній. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву, в якій позов підтримав, просив задовольнити та розглянути справу у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій позов визнала, не заперечувала проти його задоволення. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ст. 110-112,114 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права та права їхніх дітей. При цьому суд врахував, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. В порядку ст. 88 ЦПК України суд не стягує з відповідача на користь позивача судовий збір, оскільки такі вимоги позивачем не заявлялися.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

В листопаді 2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив суд розірвати шлюб, зареєстрований 17 грудня 1999 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Центрально-Міської районної ради м.Кривого рогу Дніпропетровської області за № 571. В обґрунтування позову позивач вказував, що шлюбні відносини із відповідачем припинені та відновлення подружніх відносин, збереження сім'ї неможливо у зв'язку із втратою почуття кохання та поваги один до одного. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] які проживають разом із відповідачкою. Позивач стверджує, що спір щодо спільно нажитого майна та проживання дитини відсутній. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву, в якій позов підтримав, просив задовольнити та розглянути справу у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій позов визнала, не заперечувала проти його задоволення. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ст. 110-112,114 СК України суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права та права їхніх дітей. При цьому суд врахував, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. В порядку ст. 88 ЦПК України суд не стягує з відповідача на користь позивача судовий збір, оскільки такі вимоги позивачем не заявлялися.

Outcome: approved