Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

В Нововодолазький районний суд Харківської області звернувся з позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку, в якому зазначив, що 6 лютого 2003 року його мати [PERSON], проживаючи в с. Павлівка Нововодолазького району, Харківської області, на випадок своєї смерті залишила заповіт, зареєстрований в реєстрі під № 6 секретарем Староводолазької сільської ради Нововодолазького району Харківської області, відповідно до якого заповіла [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] земельну ділянку /пай/ загальною площею 7,38 га відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю № 1V-ХР №022178, зареєстрованому в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 1848, виданого Нововодолазькою районною адміністрацією 08 серпня 2002 року на підставі Розпорядження Нововодолазької районної адміністрації від 27 травня 2002 року № 120 в рівних частинах кожному. В зв'язку з тим, що мати позивача була людиною похилого віку, а його сестра [PERSON] в будинку за адресою [ADDRESS] проживала одна, то в кінці 2009 року мати переїхала на проживання до неї та за даною адресою провела реєстрацію свого місця проживання. В 2010 році мати стала хворіти, [PERSON] одній було тяжко доглядати за матір'ю і позивач був вимушений надати місце для проживання матері в своєму будинку, за місцем свого постійного проживання: [ADDRESS], де мати переважний час і проживала в 2010- 2011 роках. Місце реєстрації в паспорті матері не міняли. [INFO] мати [PERSON] померла. 05 квітня 2014 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом в цілій частині на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,38 га розташовану на території Староводолазької сільської ради Нововодолазького району Харківської області, але йому було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину з посиланням на п. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» мотивуючи тим, що видача свідоцтва на цілу частку паю суперечить законодавству України. Позивач не погоджується з постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій, мотивуючи тим, що для оформлення документів на отримання свідоцтва про право власності на земельну ділянку особисто на [PERSON] позивач та інші спадкоємці звернулися до нотаріуса своєчасно за півтора місяці до закінчення шестимісячного строку передбаченого ст. 1270 ЦК України. При цьому всі спадкоємці усно заявили про свої наміри про прийняття спадщини тільки позивачем, [PERSON]. Сестра позивача [PERSON] на вимоги нотаріуса про підтвердження факту зміни дівочого призвіща відразу звернулася до відповідних органів з метою отримання документів, що підтверджували б родинні зв'язки зі своєю матір'ю , але отримала їх тільки через 2 місяці і таким чином по мимо своєї волі пропустила строк для подання заяви про відмову від прийняття спадщини і тому є такою, що вступила в спадщину. Позивач наголошує, що згідно ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини визначається останнє місце проживання спадкодавця. Абзац сьомий пункту 212 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» підтверджує те, що місцем відкриття спадщини визначається місце реального постійного проживання спадкодавця. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. На підставі вище наведеного [PERSON] вважає що його сестра [PERSON] , яка фактично не проживала зі спадкодавцем [PERSON] та в шестимісячний термін після відкриття спадщини не подала заяву на прийняття спадщини не є особою, яка спадщину прийняла, а є особою, яка відмовилась від спадщини шляхом не подання заяви на прийняття спадщини, як і інші спадкоємці першої черги, котрі не проживали разом зі спадкодавцем. Особою, яка прийняла за законом як фактично так і юридично спадщину є позивач на підставі п. 3 ст. 1268 ЦК України, так як він фактично проживав зі спадкодавцем - [PERSON] за своїм місцем мешкання в [ADDRESS], вів з нею домашнє господарство, обробляв земельну ділянку /пай/, що підтверджується актом Нововодолазької селищної ради від 04. 04. 2014 р., і являється відповідно до ст.1261 ЦК України спадкоємцем першої черги. У зв'язку з вищевикладеним позивач вимушений звернутися з позовом до суду за захистом свого порушеного права. Позивач та представник позивача в судове засідання надали заяви, в яких підтримали вимоги, викладені в позові, просили суд їх задовольнити та слухання справи провести без їх участі. Відповідач по справі, [PERSON], в наданій до суду заяві зазначила про визнання позову та не заперечувала проти його задоволення , просила слухання справи провести без її участі. Суд, розглянувши заяви позивача, представника позивача та відповідача по справі, перевірив матеріали справи, надані докази, вважає, що позов є обґрунтованим, та підлягає задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 6 лютого 2003 року мати позивача [PERSON], проживаючи в с. Павлівка Нововодолазького району, Харківської області, на випадок своєї смерті залишила заповіт, зареєстрований в реєстрі під № 6 секретарем Староводолазької сільської ради Нововодолазького району Харківської області, відповідно до якого заповіла [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] земельну ділянку /пай/ загальною площею 7,38 га відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю № 1V-ХР №022178, зареєстрованому в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 1848, виданого Нововодолазькою районною адміністрацією 08 серпня 2002 року на підставі Розпорядження Нововодолазької районної адміністрації від 27 травня 2002 року № 120 в рівних частинах кожному. В зв'язку з тим, що мати позивача була людиною похилого віку, а його сестра [PERSON] в будинку за адресою [ADDRESS] проживала одна, то в кінці 2009 року мати переїхала на проживання до неї та за даною адресою провела реєстрацію свого місця проживання. В 2010 році в зв'язку з хворобою матері, [PERSON] одній було тяжко доглядати за матір'ю і позивач був вимушений надати місце для проживання матері в своєму будинку, за місцем свого постійного проживання: [ADDRESS], де мати переважний час і проживала в 2010 - 2011 роках. Місце реєстрації в паспорті матері не міняли. [INFO] мати позивача [PERSON] померла. В передбачений ст. 1270 ЦК України шестимісячний термін 20.02.2012 року позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса [PERSON] Судом встановлено, що інші спадкоємці, [PERSON] та [PERSON], виявили бажання не вступати в спадщину на вищевказану земельну ділянку. Їх волевиявлення було в усній формі доведено нотаріусу. В зв'язку з тим, що у [PERSON], яка виявила бажання відмовитися від прийняття спадщини, не було в наявності документів, які підтверджували факт зміни її дівочого прізвища, нотаріусом було відмовлено їй в прийнятті заяви про відмову від прийняття спадщини та запропоновано надати вищевказані документи. Відповідач [PERSON] на вимоги нотаріуса відразу звернулася в відповідні органи з метою отримання документів, що підтверджували б родинні зв'язки зі своєю матір'ю , але отримала їх тільки через 2 місяці і таким чином по мимо своєї волі пропустила строк для подання заяви про відмову від прийняття спадщини і тому є такою, що фактично вступила в спадщину. Відповідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини визначається останнє місце проживання спадкодавця. Згідно акту депутата округу №13 Нововодолазької селищної ради Семенко О.С. встановлено, що позивач [PERSON] проживає в житловому будинку за адресою: [ADDRESS]. Разом з ним з 2010 року проживала його мати [PERSON], що померла [INFO]. Позивач всі вісім місяців доглядав за нею, вів спільне господарство та організував поховання померлої. 05 квітня 2014 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом в цілій частині на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,38 га розташовану на території Староводолазької сільської ради Нововодолазького району Харківської області. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 05.04.2014 року № 134/02-31 позивачу було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину з посиланням на п. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» мотивуючи тим, що відповідно до ст. 67 Закону України « Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. За даними відкритої 20.02.2012 року спадкової справи № 14/2012 майно померлої [PERSON], спадщину прийняли два спадкоємця: син померлого - [PERSON] та донька померлої - [PERSON] Відповідно до п.1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, розмір часток у спадщині, якщо це стосується нерухомого майна, може бути змінено за письмовою угодою між спадкоємцями. Таким чином , [PERSON] має право на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначене майно в 1/2 частці. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не претендує на земельну ділянку розміром 7,38 га , яка належала [PERSON], що померла 05.10.2011 року, про що свідчить заява, посвідчена секретарем Староводолазької сільської ради Нововодолазького району Харківської області. Відповідно ст. 1268 ЦК України Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Особою, яка прийняла за законом як фактично так і юридично спадщину є позивач відповідно до п. 3 ст. 1268 ЦК України, так як він фактично проживав зі спадкодавцем - [PERSON] за своїм місцем мешкання в [ADDRESS] на час відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1261 ЦК України позивач є спадкоємцем першої черги після смерті матері [PERSON], що померла 05.10.2011 року. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Статтею 1299 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права. Враховуючи заяву, що надана відповідачем по справі про визнання позову та згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. При цьому суд бере до уваги ту обставину, що визнання позову відповідачем є безумовним і таке визнання не суперечить закону та не порушує права , свободи чи інтереси інших осіб. Отже є підстави ухвалити рішення про задоволення позову з урахуванням визнання позову відповідачем та на підставі з'ясованих досліджених обставин справи.

Outcome: approved