Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

В листопаді 2017 року позивач звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою про стягнення з Відповідача неустойки (пені) за період з 01.01.2015р. по 01. 09.2017р. у розмірі 1 % суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 % заборгованості в сумі 22\~343 (двадцять дві тисячі триста сорок три) гривні 00 коп. В подальшому, в січні 2018 року Позивачем по справі було подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій, окрім вимог про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, заявлені позовні вимоги про стягнення фактично понесених Позивачем додаткових витрат на дитину у сумі 23\~260 (двадцяти трьох тисяч двохсот шістдесяти) гривень за минулі три роки та стягнення додаткових витрат в розмірі 685 (шістсот вісімдесят пяти) гривень помісячно. Позов обґрунтовано тим, що Відповідач на виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 липня 2011 року по цивільній справі № 2-968/11, починаючи з 17 січня 2011 року сплачував аліменти нерегулярно та не в повному обсязі, а в останній час взагалі перестав виконувати рішення суду, внаслідок чого, згідно розрахунку державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON], утворилася заборгованість у розмірі 22\~343 гривень. [PERSON] вказує, що у відповідності з вимогами п.1 ст.196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана платити аліменти за рішенням суду, отримувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі одного процента за кожний день прострочення. Позовні вимоги в частині стягнення з Відповідача фактично понесених додаткових витрат на дитину у розмірі 23\~260 гривень за останні три роки та авансування майбутніх додаткових витрат у розмірі 685 гривень щомісячно обґрунтовані приписами ст. 185 СК України та доданими до позовної заяви довідками, датованими 23.11.2017р. від ФОП [PERSON], 22.11.2017р., яка видана директором Дитячої музичної школи № 1 Департаменту культури та туризму Одеської міської ради, 22.11.2017р. від ФОП [PERSON] У судовому засіданні представник Позивача, адвокат [PERSON], позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник Відповідача по справі, [PERSON], в судовому засідання проти задоволення заперечувала. Вислухавши представників сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11 липня 2011 по цивільній справі № 2-968/11 за заявою [PERSON] до [PERSON] вікторії Миколаївни про розірвання шлюбу та за зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів було вирішено, серед іншого, стягувати з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON], [INFO] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу) помісячно, починаючи з 17 січня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до 14 червня 2023 року, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Постановою державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON], 15 серпня 2017 року було відкрите виконавче провадження ВП 54508621 за виконавчим листом 2-968/11, виданим 21 жовтня 2011 року. Розрахунком заборгованості по аліментам державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON], встановлено заборгованість станом на 01 серпня 2017 року у розмірі 37\~983 гривень. В матеріалах справи наявний Розрахунок заборгованості по аліментам державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON], встановлено заборгованість станом на 01 вересня 2017 року з урахуванням наданих Відповідачем по справі квитанцій та листа ДП «Укрпошта» у розмірі 22 343 гривень. Як вбачається з буквального змісту ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідні приписи містяться й у п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 N 3 передбачена ст. 196 СК ( 2947-14 ) відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Тобто визначальним елементом при вирішенні питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів є наявність вини платника аліментів. Виходячи з доктринального розуміння вини, остання є психічним ставленням особи до своїх протиправних дій або до бездіяльності та їхніх наслідків у формі умислу чи необережності. Вина є одним з елементів суб'єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння. Даний принцип був закріплений на законодавчому рівні, а саме в ст. 614 ЦК України, якою передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Частиною 2 ст. 614 ЦК України передбачено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Виходячи з особливості сімейних відносин, відмінних від інших галузей права, під виною в сімейному праві слід розуміти недбале або зневажливе ставлення члена сім'ї до своїх сімейних прав та обов'язків, ігнорування сімейних прав і законних інтересів інших членів сім'ї всупереч необхідної від нього моделі поведінки, виходячи з існуючої між членами сім'ї довірливості. В якості додатку до відзиву на позовну заяву представником Відповідача було додано Розрахунок заборгованості по аліментам державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON], яким встановлено заборгованість станом на 01 лютого 2018 року у розмірі 20000, 50 грн. При цьому, виходячи з даних щодо сплати Відповідачем аліментів, починаючи з серпня 2017 року, тобто з моменту відкриття виконавчого провадження ВП 54508621, вбачається, що останній щомісячно сплачував суму, що перевищує встановлений державним виконавцем розмір аліментів, який встановлюється виходячи із даних Одеського обласного управління статистики на день проведення розрахунку. Під час судового розгляду судом було також встановлено та не заперечувалося сторонами, що Відповідач по справі, починаючи з 17 січня 2011 року, сплачував аліменти, які були присуджені рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11 липня 2011 року. Відповідно до приписів с т. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд не приймає доводи Позивача щодо обґрунтованості стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, оскільки дані позовні вимоги не підтверджені жодними доказами в розумінні ст. 76 ЦПК України, і тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Позивач звернулася до суду з вимогою про стягнення з Відповідача фактично понесених додаткових витрат на дитину протягом останніх трьох років у розмірі 23 260 гривень. На підтвердження своїх вимог щодо стягнення додаткових витрат на дитину, остання надала до суду наступні документи:\~довідка, видана 23.11.2017р. директором язикового центру «Smart Teach» з відбитком печатки фізичної особи-підприємця [PERSON], якою засвідчено, що [PERSON] навчається у центрі з 2012 року і по теперішній час та щомісячна плата складає 670 гривень; довідка від 22.11.2017р., видана директором Дитячої музичної школи № 1 Департаменту культури та туризму Одеської міської ради, яка засвідчує, що [PERSON] є учнем 3-го класу музичної школи та сплачує щомісячну плату у розмірі 200 (двісті) гривень; довідка № -2017, видана 22.11.2017р., президентом Одеської обласної федерації джиу-джитсу і кобудо та одночасно фізичною особою-підприємцем [PERSON], яка засвідчує, що [PERSON] з 2011 року по теперішній час займається у спортивному клубі «Фудошин» і щомісячно сплачує членський внесок у розмірі 500 гривень. Статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливим обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо); розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення; додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед, покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Так у постанові від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15 Верховний Суд України зазначив, що «виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у звязку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.» Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, якою передбачені вимоги щодо допустимості доказів, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтями 12 та 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані [PERSON] довідки не приймаються судом до уваги як докази, що документально підтверджують понесення додаткових витрат, оскільки самі по собі ці довідки не є доказами сплати Позивачем визначеної суми. В матеріалах справи відсутні будь-які розрахункові документи (квитанції, прибуткові касові ордери, тощо), які б підтверджували сплату як сум, визначених в наданих довідках, так і періодичність сплат. Суд критично ставиться до наданої фізичною особою-підприємцем [PERSON], яка одночасно є директором язикового центру «Smart Teach» довідки, якою засвідчено, що син Позивача навчається у язиковому центрі «Smart Teach» з 2012 року, оскільки, виходячи з відомостей, одержаних у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», ФОП [PERSON] була зареєстрована як субєкт підприємницької діяльності лише 20 березня 2017 року, номер запису про державну реєстрацію 2 556 000 0000 131809. Окремо Позивачем заявлені вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину у розмірі 685 гривень щомісячно. Заявляючи вимоги про щомісячне стягнення додаткових витрат, Позивачем не надано до суду жодних доказів щодо очікуваності та передбачуваності даних витрат. Не надано до суду жодного правового документа, який би передбачав безперервний обовязок Позивача сплачувати усталену грошову суму протягом певного часу. Таким чином, зважаючи на викладені обставини, суд доходить висновку, що позовні вимоги як в частині стягнення додаткових витрат на дитину за минулі три роки, так і авансування додаткових витрат на дитину є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed