Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

В квітні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позову вказала, що вона на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.03.2015, є власником 1/2 частини квартири № 6 у будинку № 30 на м-ні 4-й Зарічний у місті Кривому Розі, Дніпропетровської області, інша 1/2 частина вищевказаної квартири належить її сестрі, відповідачу по справі, [PERSON]. Згідно з технічним паспортом на квартиру, спірна квартира є двокімнатною, житлова площа - 27,7 кв.м., у тому числі 1-а кімната - 12,6 кв.м., 2-а кімната - 15,1 кв.м., кухня - 7,4 кв.м., вбиральня - 1,2 кв.м., ванна кімната - 2,8 кв.м., коридор - 7,1 кв.м., вбудована шафа - 1,2 кв.м., балконом - 1,6 кв.м. та лоджією -1,5 кв.м. Загальна площа квартири - 50,5кв.м. Кімнати в квартирі ізольовані. Оскільки вона та [PERSON] не можуть знайти домовленості у користуванні квартирою, відповідачка чинить перешкоди у користуванні квартирою, змінила замки, що зумовлює неможливість її доступу до квартири, вона змушена звернутися до суду з вимогою встановити порядок користування квартирою. Просить виділити у її користування житлову кімнату «4» (згідно техпаспорту) площею 15,1 кв. м. разом з лоджією II - 1,6 м. кв., у користуванні [PERSON] залишити житлову кімнату «З», площею 12,6 кв.м, балкон - 1,5 кв.м. та вбудовану шафу загальною площею 1,2 кв.м.. В загальному користуванні залишити: кухня - 7,4 кв.м., вбиральня - 1,2 кв.м., ванна кімната - 2,8 кв.м., коридор - 7,1 кв.м. В судовому засіданні позивача просила задовольнити позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідачки [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що позовні вимоги не визнає, оскільки квартира № 6 у будинку № 30 на м-ні 4-й Зарічний у місті [PERSON] знаходиться у занедбанему стані. Квартира є не придатною для проживання. Позивачка жодного разу не звернулася до віповідачки з пропозицією добровільно визначити порядок користування зазначеною квартирою і не мала наміру на вселення, тому спір між сторонами відсутній. Просив відмовити у позовних вимогах у повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 8 ЦПК України в редакції 2005 року, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною [PERSON] України. Суд застосовує інші нормативно правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 214 ЦПК України, п. 12 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 Про судове рішення у цивільній справі, під час ухвалення рішення суд вирішує ряд питань, в тому числі і питання: які правовідносини сторін випливають із встановлених судом обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до\~ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] на праві приватної, спільної власності належить по ? частина квартири кожній, розташованої за адресою: [ADDRESS], згідно свідоцтва про право на спадщину, виданий 25.03.2015, Приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], після смерті матері [PERSON], яка померла 29 липня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідно до технічного паспорту на квартиру спірна квартира є двокімнатною, житлова площа - 27,7 кв.м., у тому числі 1- кімната - 12,6 кв.м., 2- кімната - 15,1 кв.м., кухня - 7,4 кв.м., вбиральня - 1,2 кв.м., ванна кімната - 2,8 кв.м., коридор - 7,1 кв.м., вбудована шафа - 1,2 кв.м., балконом - 1,6 кв.м. та лоджією -1,5 кв.м. Загальна площа квартири - 50,5 кв.м. Кімнати в квартирі ізольовані. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 47 Конституції України, зазначено кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч.1,2. ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У відповідності до ст.321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 391 ЦКУ, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України N 7 від 04.10.91 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Пунктом 14Постанови Пленуму Верховного суду України» Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995,\~розяснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Таким чином, аналіз приведених вище доказів в сукупності, які суд вважає допустимими, достатніми та достовірними, вивчивши та дослідивши всі надані докази в сукупності та їх належна оцінка, вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимогах у повному обсязі. На підставі ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки збір у сумі 551,20 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved