Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

В листопаді 2015 року, заявник звернулася до суду з заявою про оголошення [PERSON], який є колишнім чоловіком - померлим, зазначивши, що в 1998 році він виїхав з м.Сміли у невідомому напрямку і безвісно зник. Тому рішенням Смілянського міськрайонного суду від 31 грудня 1999 року його визнано безвісно відсутнім. Необхідність оголошення колишнього чоловіка [PERSON]А.о. померлим обґрунтовується тим, що заявнику необхідно оформити державну допомогу на сина, як одинокій матері. За адресою свого попереднього місця проживання [PERSON]А.о. не зявляється, місце його перебування нікому не відомо і з моменту його зникнення минуло більше трьох років. В судове засідання заявник не з'явилася, в поданій суду заяві просила розглянути справу у без неї та задовольнити у повному обсязі. Представник заінтересованої особи до суду не з'явився, надіслав до суду заяву, в якій просить розглянути справу у відсутності представника Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Смілянської міської ради, проти задоволення заяви не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, находить, що заява підлягає задоволенню із наступних підстав. Відповідно до ч.1ст. 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку - протягом шести місяців. Стаття 47 ЦК України передбачає, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Оголошення громадянина померлим має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме. Рішення про оголошення фізичної особи померлої приймається судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців. Виняток встановлений у ч.2 ст.46 ЦК України, де зазначено, що фізична особа, яка пропала безвісти, у зв'язку з воєнними діями, може бути оголошена судом померлою після сплину двох років від дня закінчення воєнних дій; неможливість одержання відомостей про місце перебування особи, незаважаючи на вжиті заходи. Особливістю цієї категорії справ, є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. Пункт 13постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звертає увагу суду на необхідність відрізняти оголошення особи померлою від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом державної РАЦС факту смерті. Оскільки у місці постійного проживання [PERSON]А.о. вже більше 17 років немає відомостей про місце його перебування, на виконання ухвали суду про забезпечення доказів, відомостей про перетинання [PERSON]А.о. кордону України не надійшло, тао встановити місце його знаходження не представляється можливим, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для оголошення останнього померлим. Відповідно до ч.3 ст.46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це.

Outcome: approved