Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

В листопаді 2015 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до [PERSON] Вказував, що вони з відповідачем мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Зазначав, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.02.2008 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20.12.2007 року і до досягнення дитиною повноліття. Посилаючись на ту обставину, що їх син [PERSON] з серпня 2015 року почав добровільно проживати з позивачем та з цього часу перебуває на його повному утриманні, однак згідно рішення суду від 04.02.2008 року він продовжує сплачувати аліменти, тому вважає, що на даний момент змінилися обставини, що впливають на розмір платежів, їх тривалість чи припинення, позивач просив суд звільнити його від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], починаючи з 01.09.2015 року, припинивши стягнення за виконавчим листом, що виданий на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.02.2008 року у справі № 2-1104/08. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні, надавши письмові заперечення на позовну заяву, просили відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Від спільного життя сторони по справі мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується даними наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про народження останнього (а.с. 6). Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.02.2008 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20.12.2007 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7). Згідно довідки-розрахунку від 05.02.2016 року № 129 Районного відділу Державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, на примусовому виконанні ДВС знаходиться виконавчий лист № 2-9871 від 04.02.2008 року про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON]. Заборгованість по аліментам за період з 20.12.2007 року по 31.01.2016 року відсутня. Загальна переплата становить 22 992,60 грн. (а.с. 35-37). В матеріалах справи містяться акти від 10.09.2015 року та від 02.11.2015 року КП ЖЕК № 1, в яких вказано, що зі слів власника та сусідів, [PERSON] присутній в [ADDRESS] з серпня 2015 року. В судовому засіданні сторони не заперечували, що з вересня 2015 року їх син [PERSON] у будні дні проживає з батьком в м. Біла Церква, оскільки навчається на стаціонарі, а у вихідні дні приїжджає до матері. Кожен з батьків приймає участь у його утриманні та вихованні. Вказані обставини були підтверджені в судовому засіданні поясненнями неповнолітнього [PERSON]. Згідно ст.ст. 180, 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Згідно вимог ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. В позовній заяві позивач просить про повне звільнення його від сплати аліментів на користь відповідача починаючи з 01.09.2015 року на підставі рішення Білоцерківського міськрайнного суду Київської області від 04.02.2008 року, однак положеннями ч. 2 ст. 197 СК України, на яку посилається позивач у позові та яка є спеціальною нормою відповідно до наявних між сторонами правовідносин, закріплена можливість звільнення платника аліментів від сплати саме заборгованості по аліментам. Разом з цим, в судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що заборгованість відповідача по сплаті аліментів відсутня, натомість наявна переплата в сумі 22 992,60 грн. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи вищевикладене, даючи оцінку встановленим обставинам та наявним у справі доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed