Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

В квітні 2018 року позивач звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання його повнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову до суду та до закінчення дитиною навчання у навчальному закладі, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох річного віку, а також стягнути з нього додаткові витрати на оплату навчання його повнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], в розмірі 1/2 витрат на навчання, а саме 700 грн., згідно договору про надання освітніх послуг до закінчення навчання чи до досягнення дитиною двадцяти трьох річного віку. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що відповідач є батьком повнолітнього [PERSON], [INFO], який навчається на денній формі навчання в Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ на юридичному факультеті. Син проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання сина не надає. При цьому, відповідач являється фізично здоровою людиною та повинен допомагати своєму синові. В судове засідання позивач не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій підтримала свої позовні вимоги та просила задовольнити їх в повному обсязі. Справу просила розглянути за її відсутності без фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів та зазначила, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Відзиву на позов не подав. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач доводиться батьком повнолітнього: [PERSON], [INFO], який є студентом та навчається на першому курсі денної форми навчання, на контрактній основі, в Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ на юридичному факультеті, що підтверджується довідкою Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ від 12.04.2018 року за № 2635 (а.с.13). Відповідач не надає належної матеріальної допомоги своєму синові і ухиляється від покладеного на нього, у відповідності до ст. 199 Сімейного кодексу України, обов'язку із утримання повнолітньої дитини віком до 23 років в разі, якщо дитина продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, а доказів іншого суду не надано. В свою чергу, згідно з положеннями ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Тобто, утримання відповідачем своєї дитини є не його правом, а його обов'язком, у зв'язку з чим, з відповідача слід стягнути аліменти в судовому порядку. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Так, статтею 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. Згідно з ч. 1 ст. 200 СК України, Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. У відповідності же до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Позивач просила суд визначити аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, а судом, під час розгляду даної справи, не було встановлено обставин, за яких відповідач не може надавати матеріальну допомогу (сплачувати аліменти) своїй повнолітній дитині саме в такому розмірі, який (розмір) буде достатнім для його утримання та сприятиме нормальній життєдіяльності дитини, і гарантуватиме дитині належний рівень життя, що повністю узгоджується з положеннями статті 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням положень ст. 182 СК України, суд вважає можливим встановити розмір аліментів в у твердій грошовій сумі та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання його повнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 17 квітня 2018 року і до закінчення дитиною навчання у навчальному закладі, але не більше ніж до [INFO] року. Що ж стосується позовних вимог позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат на оплату навчання його повнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], в розмірі 1/2 витрат на навчання, а саме 700 грн., згідно договору про надання освітніх послуг до закінчення навчання чи до досягнення дитиною двадцяти трьох річного віку, то ці вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). При цьому, законодавець встановив, що додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Разом з тим, позивачем не надано суду доказів щодо понесення додаткових витратах на дитину - [PERSON], [INFO], що викликані особливими обставинами. В той же час, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні її позовних вимог в частині додаткових витрат на дитину. При цьому, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням вищевказаного, суд вважає необхідним допустити до негайного виконання рішення про стягнення аліментів на утримання дитини в межах суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача повинно бути стягнено в дохід держави судовий збір по справі в сумі 704 грн. 80 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом), оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: partial