Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

В листопаді 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ „Проектно\~ будівельна\~компанія „Парус\~про стягнення\~коштів,\~в обґрунтування позову позивач зазначив, що 14 листопада 2018 року між позивачем та ТОВ «ПБК «Парус» укладено договір про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №5/2018. За змістом умов договору позивач зобов`язався надати відповідачу поворотну фінансову допомогу для поповнення обігових коштів відповідача, а відповідач взяв на себе зобов`язання використати для власної господарської діяльності та повернути у встановлений договором строк. На виконання умов договору позивач здійснив перерахування грошових коштів у розмірі 240\~000 грн., на розрахунковий рахунок відповідача. Кінцевим терміном оплати суми є 15.02.2019 року, однак відповідач свій обов`язок щодо повернення грошових коштів виконав частково, повернув 04.03.2019 року суму у розмірі 40\~200 грн. Позивач посилаючись те, що відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, борг не повернув в повному обсязі, просить стягнути з останнього на свою користь заборгованість за договором про надання поворотної фінансової допомоги у розмірі 200 000 грн., 9897,72 грн. суму інфляційний втрат, 4736,42 грн. 3 % річних, а також судові витрати. В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, у якій також зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив відзиву суду щодо позову не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~та відповідно до ч. 1\~ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню на підставі наступного. Судом встановлено, що 14 листопада 2018 року між [PERSON] та ТОВ «ПБК «Парус» укладено договір про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №5/2018. За змістом умов договору позивач зобов`язався надати відповідачу прворотну фінансову допомогу для поповнення обігових коштів відповідача, а відповідач взяв на себе зобов`язання використати для власної господарської діяльності та повернути у встановлений договором строк. Відповідно до пункту 1.2 вказаного договору сума поворотної фінансової допомоги не перевищує 300 000 грн. Згідно із пунктом 1.4 фінансова допомога надається строком на три місяці від дати зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок відповідача. Позивач свої зобов`язання виконав належним чином та здійснив перерахування грошових коштів у розмірі 240 000 грн., що підтверджується квитанцією банку від 15.11.2018 року №0.0.11851362358.1. Відповідно до п.\~14.1.257\~ст.\~14 Податкового кодексу України, поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення. Отже, договір про надання поворотної фінансової допомоги є різновидом договору позики. З аналізу умов договору від 14.11.2018 року № 5/2018, укладеного між сторонами, слідує що вказаний договір є за своєю правовою природою договором безпроцентної позики. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Ч. 1 ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У даному випадку передача грошових коштів відбулась шляхом зарахування, позивачем грошових коштів на банківський-рахунок відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій .кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем)- у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо зобов`язання не виконано або виконано неналежним чином, тс воно не припиняється, а навпаки на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, у тому числі передбачені ст. 625 ЦК України, оскільки остання передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідач свій обов`язок щодо повернення, отриманих від позивача грошових кощтір виконав частково, 04.03.2019 року ним було повернуто грошові кошти у розмірі 40 200 грн., що підтверджується випискою по банківському рахунку позивача. Решту боргу у розмірі 199 800 грн. відповідач не повернув. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, і який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 1.4 договору сторони погодили, що грошові кошти мають бути повернуті протягом трьох місяців з дати їх зарахування на рахунок відповідача, тобто, кінцевим терміном оплати суми є 15.02.2019 року. \~ \~ \~ \~ У період зі 16.02.2019 року по 01.06.2019 року збитки від інфляційних процесів склали 9 897,72 грн., а сума трьох відсотків за користування грошовими коштами за період з 16.02.2019 року по 27.11.2019 року складає 4 736,42 грн., що підтверджується розрахунком відповідача. Суд приходить до висновку, що вказаний розрахунок є вірним, відповідає фактичним обставинам справи, оскільки\~\~будь-яких інших\~\~розрахунків заборгованості матеріали справи взагалі не містять. Наданий позивачем розрахунок заборгованості є письмовим доказом, який іншими доказами не спростований. Відповідач ніяких заходів по погашенню заборгованості за час розгляду справи не здійснював, умови укладеного договору кредиту не оспорював. Передбачене законом\~право кредитора\~вимагати сплати\~боргу з\~урахуванням індексу\~інфляції та\~процентів річних\~в порядку\~ст.\~625\~ЦК України\~є способами\~захисту його\~майнового права\~та інтересу,\~суть;\~яких полягає\~у відшкодуванні\~матеріальних втрат\~від знецінення\~грошових коштів\~внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідної правової позиції дотримуються Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 року та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 року. Враховуючи, що відповідачем взяті на себе договірні зобов`язання виконанні не були, у зв`язку з порушенням щодо повернення боргу у встановлений сторонами строк, внаслідок чого у позивача виникає право вимоги на стягнення на його користь суми основного боргу, яка складає 200 000 грн., 9897,72 грн. сума інфляційний втрат, 4736,42 грн. 3 % річних. За наведених вище обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки відповідачем не виконано договірних зобов`язань з повернення боргу, які виникли перед позивачем, а відтак позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.\~133,\~141 ЦПК України\~суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2144,40 грн., які підтверджуються долученою до справи квитанцією про їх оплату.

Outcome: approved