Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

В обґрунтування позову представник позивача Сичов К.В. вказав, що з відповідачем 29 листопада 2007 року був укладений кредитний договір без номеру (далі за текстом - Кредитний договір). За цим договором відповідачу [PERSON] був наданий кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак відповідачем [PERSON] зобов`язання за Кредитним договором порушувались, внаслідок чого станом на 28 лютого 2021 року виникла заборгованість за договором в загальному розмірі 62783,65 грн., яка складається з заборгованості за наданим кредитом в розмірі 7147,60 грн. та заборгованості за відсотками в розмірі 55636,05 грн. Саме тому позивач був змушений звернутися з вказаним позовом до суду. Ухвалою від 18 травня 2021 року провадження в справі було відкрито та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України суд при розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а також заслуховує усні пояснення сторін та показання свідків. Представник позивача Сичов К.В. в судове засідання не з`явився, але додав до позову письмову заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав повністю та не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі уразі неявки відповідача. В судове засідання відповідач [PERSON] викликався шляхом надсилання засобами поштового зв`язку судової повістки за адресою місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Поштовий конверт з судовою повісткою на ім`я [PERSON] повернуто без вручення з відміткою про відсутність особи за адресою місця проживання. Виходячи зі змісту ч. 8 ст. 128, ч. 4 ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що відповідачу у належний спосіб була вручена судова повістка. Але відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини його неявки суду невідомі, відзив на позов ним не поданий. Суд, зі згоди представника позивача, розглядає справу за відсутністю відповідача в заочному судовому засіданні та на підставі наявних в ній матеріалів. В судовому засіданні, дослідивши наявні в справі матеріали, суд встановив наступне. Між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», і відповідачем [PERSON] 29 листопада 2007 року був укладений Договір про надання банківських послуг, який складається з таких документів: Анкети-заяви за програмою «Авто в кредит за 30 хвилин», Пам`ятки клієнта, Умов і правил надання банківських послуг, Тарифів Банку. З усіма документами, які складають Договір про надання банківських послуг, [PERSON] ознайомився до його укладення, тобто до підписання Анкети-заяви від 29 листопада 2007 року, про що прямо вказано в тексті цього документу, та відповідно підтверджується її власноручним підписом в Анкеті-заяві. Згідно з укладеним договором [PERSON] були надані кредитні кошти у розмірі 7150,00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за базовою ставкою 3% в місяць (відповідно 36,0% на рік) за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, Договір про надання банківських послуг, укладений між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і відповідачем [PERSON] 29 листопада 2007 року, є дійсним та підлягає виконанню його сторонами в повному обсязі. Відповідно до ст.ст. 626, 627, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Первісно кредитний ліміт в сумі 7150,00 грн. був встановлений позивачем на кредитну карту «Універсальна», яку відповідач [PERSON] виявив бажання оформити на своє ім`я в момент підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Згідно з представленою разом з позовною заявою довідкою, сформованою представником позивача Сичовим К.В. , відповідачу [PERSON] була видана лише одна кредитна картка «Універсальна» № [NUMBER] , строк її дії якої завершується в травні 2009 року. За умовами укладеного договору про надання банківських послуг (п. 6.5. Умов і правил надання банківських послуг) [PERSON] зобов`язувався погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, оплачувати комісії на умовах, визначених даним договором. У відповідності до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлені строки відповідно до умов договору. Згідно зі ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Крім того ч. 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що у разі якщо за договором позичальник зобов`язувався повернути позику частинами, то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. У відповідності до ст.ст. 625, 1048, 1054 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, і за кредитним договором зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Прийняті на себе зобов`язання по кредитному договору [PERSON] належним чином не виконував, про що свідчать відомості, викладені у розрахунку заборгованості станом на 28 лютого 2021 року та виписки по рахунку, відкритому на підставі договору, яка сформована станом на 31 березня 2021 року. З вказаних документів вбачається, що відповідач [PERSON] користувалася кредитними коштами в загальному розмірі 7147,60 грн. в період з 28 листопада 2007 року по 11 січня 2008 року, але свого обов`язку з повернення кредиту та погашення процентів за користування кредитом відповідач не виконував. Однак, як вже встановлено під час судового розгляду, [PERSON] , отримавши кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку, взяв на себе обов`язок погашати кредит шляхом сплати щомісячних платежів. Зі спливом останнього дня місяця дії картки, якою користувався [PERSON] , тобто 31 травня 2009 року, припинився строк кредитування, оскільки нової кредитної картки позивач в порушення свого обов`язку, передбаченого п. 3.1.3 розділу ІІ Умов і правил надання банківських послуг, відповідачу не видав. Отже, починаючи з 01 червня 2009 року відповідач мав обов`язок повернути всю заборгованість за договором. В постанові № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року Велика Палата Верховного Суду висловила своє судження про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування Згідно з розрахунком позивача, станом на 31 травня 2009 року з боку [PERSON] існувала заборгованість перед Банком по тілу кредиту в розмірі 7147,60 грн. та заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 4559,25 грн. Саме в такому розмірі суд вважає обґрунтованою заборгованість відповідача [PERSON] перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Але, для остаточного визначення розміру заборгованості відповідача [PERSON] перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» слід врахувати здійснені ним після 31 травня 2009 року платежі по погашенню заборгованості. Такими є наступні платежі: 24 липня 2009 року в сумі 700,00 грн. та 25 серпня 2009 року в сумі 5,71 грн. Суд бере до уваги зміст п. 5.6.1 розділу ІІ Умов і правил надання банківських послуг, в якому вказано, що черговість і розмір погашення за борговими зобов`язаннями здійснюється в порядку, зазначеному в Пам`ятці клієнта, яка є невід`ємною частиною договору. Та оскільки вказаний документ представником позивача не був поданий разом з позовною заявою, суд не може застосувати викладені в ньому положення, а від так вважає за можливе сплачені відповідачем після 31 травня 2009 року грошові кошті зарахувати на погашення процентів за користування кредитом. Така черговість не порушуватиме прав та інтересів позивача та відповідає типовій черговості зарахування платежів від клієнтів, застосованій АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в більшості кредитних договорів, які були предметом дослідження в Люботинському міському суді Харківської області. Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість по тілу кредиту в сумі 7147,60 грн., яка ним до теперішнього часу не погашена, та заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 3853,54 грн. (4559,25 - 700,00 - 5,71 = 3853,54), які також відповідачем до теперішнього часу не спалчені. На підставі викладеного суд задовольняє позов частково. Ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому суд стягує частково з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у зв`язку зі зверненням з позовом до суду, а саме судовий збір в сумі 397,76 грн.

Outcome: partial