Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

В квітні 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з лютого 2003 року вела сімейне життя з [PERSON] , а з 29 вересня 2014 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. [INFO] [PERSON] народила сина - [PERSON] , біологічним батьком якого є відповідач. Проте, [PERSON] відмовився зареєструвати своє батьківство в органах державної реєстрації цивільного стану, мотивувавши, що зробить це пізніше. Позивач зазначила, що відповідач постійно спілкується з дитиною та проводить з нею час, забирав з дитсадка та робив ремонт у школі. Син по батькові зареєстрований як « [PERSON] », що додатково підтверджує факт кровної спорідненості. У теперішній час відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, коштів на виховання та утримання неповнолітнього у позивача сина не вистачає, у зв`язку з тим, що дитина постійно хворіє, а підлітковий вік потребує належного харчування відповідно до вікових норм, гардеробу, лікування. Позивач вказує, що відповідач має третю групу інвалідності, за якою він є працездатним, отримує пенсію та періодично працює неофіційно. Інших дітей не має. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі не меншому ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 26 квітня 2019 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху на підставі ч. 5 ст. 177 ЦПК України, у зв`язку з тим, що до позовної заяви не додано відомостей про походження дитини від відповідача. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 30 травня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 02 липня 2019 року підготовче судове засідання відкладено до 29 липня 2019 року, зв`язку наданням позивачу часу для внесення змін до актового запису про народження у зв`язку з визнанням відповідачем батьківства. 29 липня 2019 року задоволено клопотання відповідача про відкладення підготовчого судового засідання на 30 серпня 2019 року, продовжено строк проведення підготовчого провадження до 30 серпня 2019 року включно. Позивач в підготовчому судовому засіданні підтримала позовні вимоги, у якості доказу про походження дитини від відповідача просила суд долучити до матеріалів справи копію свідоцтва про народження дитини. Відповідач в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 29 серпня 2019 року Новопсковським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 29 вересня 2014 року виконавчим комітетом Заайдарівської сільської ради Новопсковського району Луганської області - позивач та відповідач з 29 вересня 2014 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Позивач [PERSON] проживає разом з неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO]., що підтверджується довідкою виданою 23.04.2019 року виконкомом Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області за №1085. Відповідач [PERSON] добровільно не надає необхідних для утримання дитини коштів, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до вимог ч.3 ст. 181, ст. 183 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, а тому позов про стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки розмір аліментів сторонами не оспорюється. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах сплати платежу за один місяць. Статтею 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи, що батьківство [PERSON] щодо неповнолітнього сина [PERSON] встановлено лише 29.08.2019 року, суд вважає за необхідне стягувати аліменти на утримання дитини, починаючи з 29.08.2019 року. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позовні вимоги визнані відповідачем до початку розгляду справи по суті, позовні вимоги задоволено в повному обсязі, а позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то з відповідача на користь держави слід стягнути 50 відсотків суми судового збору, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви у розмірі 384,20 грн.

Outcome: approved