Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

В липні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 17 квітня 2013 року [PERSON] отримав від позивача в борг грошові кошти у сумі 51000 доларів США, які зобовязався повернути у наступному порядку: 30000 доларів США до 31 грудня 2013 року, 21000 доларів США до 01 березня 2014 року. При цьому суму у розмірі 3000 доларів США [PERSON] повинен був повернути вже до 15 червня 2013 року. На підтвердження отримання грошових коштів від позивача [PERSON] надав власноруч написану розписку від 17 квітня 2013 року. [PERSON] неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути грошові кошти, проте відповідач ігнорує вказані вимоги. Тому позивач просить суд стягнути з [PERSON] борг за договором позики у розмірі 51000 доларів США, а також три проценти річних від простроченої суми у розмірі 1912 доларів США 50 центів, що у загальному розмірі становить 52912 доларів США 50 центів. Сторони у судове засідання не зявились. Представник позивача [PERSON] надав до суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує та просить задовольнити його в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про своє ставлення до предявленого позову не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими конвертами, які направлялись на його адресу, проте були повернуті на адресу суду з відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання» (а.с.15,20). Тому, на підставі ч.1 ст.224 ЦПК України суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, про що в судовому засіданні оголосив протокольну ухвалу. Дослідивши докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 17 квітня 2013 року [PERSON] передав відповідачу грошові кошти у розмірі 51000 доларів США, а [PERSON] зобовязався повернути грошові кошти у наступному порядку: 30000 доларів США до 31 грудня 2013 року, 21000 доларів США до 01 березня 2014 року. При цьому перший платіж [PERSON] зобовязався сплатити у розмірі 3000 доларів США до 15 червня 2013 року. Вказана обставина підтверджується копією розписки (а.с.6). У відповідності до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. За правилами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Встановлено, що у строк, визначений розпискою [PERSON] не повернув грошові кошти. Так, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що «відповідно до норм ст.ст.1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання». Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 зазначено, що «письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику». Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки». Таким чином, суд прийшов до висновку, що між сторонами 17 квітня 2013 року був укладений договір позики В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] виконав свої зобовязання за договором позики та повернув грошові кошти. Тому, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути борг за договором позики у розмірі 51000 доларів США, У відповідності до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з письмових розрахунків, зазначених позивачем в позовній заяві, три проценти річних від простроченої суми складає 1912 доларів США 50 центів. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики у загальному розмірі 52912 доларів США 50 центів. У відповідності до розяснень Верховного Суду України в п.14 постанови Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14 у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Станом на 07 жовтня 2015 року 52912 доларів США 50 центів еквівалентно 1125131 гривень 40 копійок (52912,05 * 21,2640). У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. З квитанції №56052354 від 26 червня 2015 року (а.с.1) вбачається, що при предявленні позову до суду [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 3654 гривень. Предявлений ним позов задоволений у повному обсязі. Тому, з [PERSON] на користь позивача слід примусово стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 3654 гривень.

Outcome: approved