Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

В лютому 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 29 липня 2019 року в розмірі 15\~526,67 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 29 липня 2019 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач порушила умови кредитування та не виконує належним чином зобов`язання, в результаті чого станом на 14 січня 2021 року виникла заборгованість в розмірі 15\~526,67 грн., яка складається з: 12\~477,88 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3\~048,79 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просила в задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю. Зазначила, що нею дійсно був оформлений кредит в ПриватБанку, однак відсоткова ставка не узгоджувалась. Зазначила, що з правилами надання банківських послуг ПриватБанку ознайомлена не була, підписи не ставила, банк самостійно встановлював проценти, ліміти та штрафи. Також зазначила, що всі кошти вона повернула банку. Крім того, відповідач просив суд застосувати наслідки спливу строків позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача зазначив, що сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови, і тому він є обов`язковим до виконання відповідачем. Крім того, з розрахунку заборгованості та виписки по рахунку, що надана суду разом з позовною заявою, чітко вбачається, що відповідач знімала кредитні кошти, частково сплачувала заборгованість за договором і знову користувалася кредитними коштами. Користуючись кредитними коштами, відповідачеві були добре відомі та зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо незнання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. Крім того, відповідач розрахунок заборгованості, наданий банком, не спростувала, контррозрахунок суду не надала. Щодо застосування строків позовної давності, про що просив у відзиві на позовну заяву відповідач, представник позивача зазначив, що Верховний суд України неодноразово висловлювався відносно строків виконання зобов`язань по кредитам, що надаються у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитні картки. Так, відповідно до позиції Верховного суду України картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього місця дії картки, а не закінченням строку дії договору. Оскільки строк дії картки закінчується у червні 2023 року, а позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 25 січня 2021 року, то позов пред`явлено в межах строку позовної давності. Від представника відповідача адвоката Мунтяна В.І. надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких представник відповідача зазначив, що відповідачем дійсно був оформлений кредит в ПриватБанку, за умовами якого вона фактично отримала кредитні кошти у розмірі 5\~000,00 грн. Відповідно до наданого банком розрахунку нею було погашено 6\~210,00 грн., тобто відповідач переплатила банку 1\~210,00 грн. Зазначив, що відповідач з правилами надання банківських послуг ПриватБанку ознайомлена не була, підписи не ставила, банк самостійно встановлював проценти, ліміти та штрафи. Учасники справи, належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Від представника позивача разом з позовною заявою надійшло клопотання, в якому він просив позовні вимоги задовольнити та розглядати справу у його відсутність. Від представника відповідача адвоката Мантяна В.І. надійшла заява, в якій він просив відмовити в задоволені позову з підстав, зазначених у відзиві та запереченні на відповідь на відзив. Також просив врахувати, що копія паспорта споживчого кредиту, яка була надана банком, не має відношення до відповідача [PERSON] , оскільки вона його не підписувала та з його умовами ознайомлена не була. Крім того, просив розглянути справу у його відсутність та відсутність відповідача. Підстав для відкладення розгляду справи, визначених ст. ст. 223 та 240 ЦПК України, судом не встановлено. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. 29 липня 2019 року між сторонами укладено кредитний договір шляхом подання відповідачем до банку анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, за умовами якого відповідач отримала кредит та пластикову платіжну картку. Кредитний ліміт неодноразово змінювався, при цьому максимальний розмір кредитного ліміту становив 8\~000,00 грн. Крім цього, 29 липня 2019 року відповідач отримала кредитну картку зі строком дії картки до червня 2023 року. У заяві зазначено, що відповідач погодилася з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ та копію паспорту споживчого кредиту. Згідно з розрахунками, наданими позивачем, взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач припинила виконувати, у зв`язку з чим станом на 14 січня 2021 року виникла заборгованість в розмірі 15\~526,67 грн., яка складається з: 12\~477,88 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3\~048,79 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Відповідно до частин першої, другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634\~цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634\~ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1\~ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У заяві позичальника від 29 липня 2019 року процентна ставка не зазначена. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині нарахування відсотків, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 29 липня 2019 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: Архів Умов, Правил надання банківських послуг, розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/, які також містять Тарифи, та паспорт споживчого кредиту. Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг, розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/, які також містять Тарифи, як невід`ємні частини спірного договору, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг, розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/, які також містять Тарифи, розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Позивач звертався з клопотанням про огляд веб-сайту позивача, а саме: розділу 2.1.1 Умов та правил надання банківських послуг (актуальний на 01.07.2015 р.), проте, наявність на сайті зазначених Умов та правил не підтверджує того факту, що саме з цими умовами та правилами був ознайомлений відповідач. При цьому, з копії паспорту споживчого кредиту, наданого позивачем, вбачається, що він підписаний [PERSON] , а не відповідачем. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг, розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/, які також містять Тарифи, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19). Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 82 ЦПК. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 83\~ЦПК України\~встановлено,\~що сторони\~та інші\~учасники справи\~подають докази\~у справі\~безпосередньо до\~суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Тобто, позивач одночасно з поданням позову повинен був подати суду докази на підтвердження своїх вимог щодо надання кредиту відповідачу та домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами. Таким чином, суд вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщених на сайті https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи та не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 29 липня 2019 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Суд не бере до уваги долучену позивачем довідку про ознайомлення з інформацією про умови кредитування (паспорт споживчого кредиту), в якій зазначено, зокрема відсоткова ставка за кредитом, відсоткова, яка застосовується при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту, розмір комісії, пені та штрафів за порушення кредитних зобов`язань тощо, оскільки вона підписана іншою особою [PERSON] , а не відповідачем. З розрахунку, наданого позивачем, судом встановлено, що починаючи з 30 липня 2019 року відповідач користувалася кредитними коштами та позивачем нараховувались відсотки за користування кредитом, які частково сплачувались відповідачем. З розрахунку також вбачається, що відповідачем фактично отримано грошові кошти в загальній сумі 14\~417,12 грн. (колонка №3 «Витрати клієнтом кредитних коштів» в розрахунку станом на 14 січня 2021 року). За вказаний період відповідачем в рахунок погашення кредиту сплачено кошти у розмірі 6\~210,00 грн. (колонка №30 «Сума коштів внесена клієнтом на погашення заборгованості» в розрахунку станом на 14 січня 2021 року), які позивачем частково зараховані на погашення відсотків за користування кредитом. Зазначене також підтверджується випискою по картковому рахунку відповідача, долученою позивачем до позову. За таких обставин, суд не погоджується з позицією відповідача, викладеною у запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву щодо того, що нею фактично отримано кредитні кошти у розмірі 5\~000,00 грн., оскільки зазначене спростовується вищевказаними письмовими доказами. Також за період з 30 липня 2019 року по 14 січня 2021 року банком збільшено тіло кредиту за рахунок несплачених відсотків відповідачем на суму 706,79 грн. (колонка №4 «Відсотки погашені за рахунок кредита» в розрахунку станом на 14 січня 2021 року). Суд вважає, що нарахування відсотків за користування кредитом, які частково погашені відповідачем, а також погашення несплачених відсотків за рахунок кредиту є неправомірним, оскільки у заяві позичальника від 29 липня 2019 року процентна ставка не зазначена та не передбачено погашення нарахованих відсотків за рахунок кредиту. В даному випадку сплачені відповідачем кошти, які позивач безпідставно зарахував на погашення процентів при відсутності домовленості про їх сплату в підписаній відповідачем анкеті-заяві підлягають зарахуванню на погашення тіла кредиту. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі №545/2248/17 (провадження №61-11459св19). За таких обставин заборгованість відповідача за простроченим тілом кредиту станом на 14 січня 2021 року складає 7\~500,33 грн. (14\~417,12 грн. (колонка №3 «Витрати клієнтом кредитних коштів» в розрахунку станом на 14 січня 2021 року) 706,79 грн. (колонка №4 «Відсотки погашені за рахунок кредита» в розрахунку станом на 14 січня 2021 року) 6\~210,00 грн. (колонка №30 «Сума коштів внесена клієнтом на погашення заборгованості» в розрахунку станом на 14 січня 2021 року) = 7\~500,33 грн.). Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За змістом\~ст.\~ст.\~261,\~264\~ЦК України\~перебіг позовної\~давності починається\~від дня,\~коли особа\~довідалася або\~могла довідатися\~про порушення\~свого права\~або про\~особу,\~яка його\~порушила. За\~зобов`язаннями\~з визначеним\~строком виконання\~перебіг позовної\~давності починається\~зі спливом\~строку виконання. Перебіг\~позовної давності\~переривається вчиненням\~особою дії,\~що свідчить\~про визнання\~нею свого\~боргу або\~іншого обов`язку. Позовна\~давність переривається\~у разі\~пред`явлення\~особою позову\~до одного\~із кількох\~боржників,\~а також\~якщо предметом\~позову є\~лише частина\~вимоги,\~право на\~яку має\~позивач. Після\~переривання перебіг\~позовної давності\~починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Оскільки, відповідач розпочала користуватися кредитним коштами з 30 липня 2019 року, що підтверджується розрахунком заборгованості і випискою по картковому рахунку, та позивач звернувся з позовом в суд у лютому 2021 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, то строк позовної давності не сплив. Враховуючи те, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу в повному обсязі не повернуті, тобто відповідач не виконала передбачені кредитним договором і законом зобов`язання, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 7\~500,33 грн. В той же час не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу в анкеті-заяві від 29 липня 2019 року, оскільки Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщених в мережі Інтернет на сайті https://privatbank.ua/terms/, не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України та абз. 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 1\~089,60 грн.

Outcome: partial