Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

В листопаді 2018 р. Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію (позивач) звернулось до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (відповідач 1), в якому просило суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на нерухоме майно - квартиру під №3, загальною площею - 131,10 кв.м., житловою площею - 88,80 кв.м. та квартиру під №4 загальною площею - 113,80 кв.м., житловою - 71,90 кв.м., що знаходяться за адресою [ADDRESS] , що належать на праві власності [PERSON] шляхом їх продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», у межах процедури виконавчого провадження за ціною, визначеною шляхом проведення незалежної експертної оцінки відповідним суб`єктом оціночної діяльності, встановивши їх початкову ціну продажу в сумі - 10 333 837 грн. 80 коп. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №2005-141 від 05.07.2005 року в сумі - 357 224,22 доларів США (сума заборгованості по кредиту та процентам) та 10 511,22 доларів США (сума трьох відсотків річних від суми боргу за період з 15.11.2017 року по 07.11.2018 року), що станом на 07.11.2018 року по курсу НБУ становить - 10 280 370,99 грн. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25.06.2019 року позовні вимоги ПАТ «Родовід Банк» було задоволено повністю та звернуто стягнення на предмет іпотеки. (а.с. 225-231 т.1) Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03.03.2020 р. скасовано заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25.06.2019 року, призначено справу до розгляду в загальному позовному провадженні із проведенням підготовчого судового засідання. (а.с. 52 т.2) Протокольною ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23.06.2020 р. залучено до участі у справі [PERSON] в якості співвідповідача (відповідач 2). Протокольною ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09.11.2020 р. закрито підготовче провадження у цивільній справі, призначено її до розгляду по суті. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05 липня 2005 року між ПАТ «Родовід Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір про надання не відновлювальної траншової кредитної лінії протягом дії договору в розмірі - 200 000 доларів США. В подальшому протягом 2005-2006 років між сторонами було укладено додаткові угоди про надання позичальнику додаткових сум кредиту в різних сумах у строк до 03.07.2015 року під 12,5 % річних. Загалом позичальнику було надано кредиту на суму - 1000 000 доларів США. При цьому, на забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним Договором між позивачем та відповідачем 06.10.2005 року було укладено договір іпотеки, за умовами якого відповідач, як іпотекодавець, передав в іпотеку банку, як іпотекодержателю, нерухоме майно: квартиру під №3, загальною площею - 131,10 кв.м., житловою площею - 88,80 кв.м. та квартиру під №4 загальною площею - 113,80 кв.м., житловою - 71,90 кв.м., що знаходяться за адресою [ADDRESS] , що належать на праві власності [PERSON] . Відповідачем не виконано взяті на себе зобов`язання за Договором позики та не повернуто позивачу отримані в позику грошові кошти у строки встановлені договором. В зв`язку з цим, банк звернувся до Селидівського міського суду Донецької області із позовом про стягнення заборгованості за вказаним кредитом та вказаним судом за рішенням якого від 15.11.2017 року було стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі - 357 224,86 доларів США та витрати по сплаті судового збору в сумі - 138 186,59 грн. Між тим, за вказаним рішенням суду кошти не погашені, а тому за умовами п.4.1 Договору іпотеки у банку виникло право на звернення до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитом в загальному розмірі в сумі - 10 280 370,99 грн. станом на 07.11.2018 року. Тому позивач звернувся до суду з цим позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки з метою відновлення своїх порушених прав. У письмовому поясненні представник відповідачів зазначає, що договір іпотеки на квартири №3, загальною площею 131,10 кв.м., житловою площею 88,80 кв.м. та №4 загальною площею 113,80 кв.м., житловою 71,90 кв.м., що знаходяться за адресою [ADDRESS] та додаткові договори до нього з додатками визнано недійними постановою Київського апеляційного суду від 28.08.2019 р. у справі №761/12063/17. Крім цього, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14.08.2018 р. у справі №242/656/18 у порядку поділу спільного майна подружжя визнано за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , що складається з п`яти житлових кімнат загальною площею 131,08 кв.м. в тому числі житловою 88,80 кв.м. та на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , що складається з чотирьох житлових кімнат загальною площею 112,00 кв.м. в тому числі житловою 71,9 кв.м. Вважає, що неможливо звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, який визнано недійсним. В судовому засідання представник позивача позов підтримав за викладених у позовній заяві обставин, просив його задовольнити. Представник відповідачів 1, 2 заперечив щодо задоволення позову. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні.(ч. 1 ст. 211 ЦК України). Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що 05 липня 2005 року між ПАТ «Родовід Банк» та відповідачем 1 було укладено кредитний договір про надання не відновлювальної траншової кредитної лінії протягом дії договору в розмірі - 200 000 доларів США. За умовами п.1.2 кредитні зобов`язання Банку та зобов`язання позичальника щодо повернення кредитів, сплати відсотків, а також інші права та зобов`язання Сторін, передбачених цим договором, виникають з моменту укладення Сторонами додаткових угод до цього договору про надання конкретних кредитів, що є його невід`ємною частиною в межах суми кредитів, передбачених додатковими угодами. В подальшому протягом 2005-2006 років між позивачем та відповідачем 1 було укладено додаткові угоди про надання позичальнику додаткових сум кредиту в різних сумах у строк до 03.07.2015 року під 12,5 % річних. Загалом позичальнику було надано кредиту на суму - 1000 000 доларів США (а.с.14-109 т.1). За умовами ст..ст.1049, 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Між тим, позичальник порушив відповідні умови договору та не повернув в повному обсязі отримані у кредит кошти та проценти за його користуванням, а тому банк звернувся до Селидівського міського суду Донецької області із позовом про стягнення заборгованості за вказаним кредитом та за рішенням цього ж суду від 15.11.2017 року такий позов було та стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 18.08.2016 року в розмірі - 357 224,86 доларів США та витрати по сплаті судового збору в сумі - 138 186,59 грн. Як вбачається зі змісту позовних вимог, то позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки як в рахунок погашення не сплаченої суми боргу за цим судовим рішенням, так і в рахунок сплати заборгованості на суму - 10 511,22 доларів США, що становить 3% річних від суми простроченої заборгованості за період з 15.11.2017 року по 07.11.2018 року і по курсу долара США до національної валюти становить - 293 849,56 грн. 06.10.2005 року між Банком та відповідачем 1 було укладено договір іпотеки, який був посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Ляшенко В.В. та зареєстрований в реєстрі (а.с.110-114 т.1). Предметом договору іпотеки стало наступне нерухоме майно: квартира під №3, загальною площею 131,10 кв.м., житловою площею 88,80 кв.м. та квартира під №4 загальною площею 113,80 кв.м., житловою 71,90 кв.м., що знаходяться за адресою [ADDRESS] , що належать на праві власності [PERSON] (далі - Предмет іпотеки). В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа №761/12063/17 за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК», [PERSON] , третя особа : приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ляшенко Віталій Володимирович про визнання договору іпотеки недійсним, зняття заборони з квартири. Постановою Київського апеляційного суду від 28.08.2019 р. скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 грудня 2017 року та ухвалено нове судове рішення, яким визнано недійсним договір іпотеки, укладений між [PERSON] і Акціонерним товариством «Родовід Банк», посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Ляшенком Віталієм Володимировичем 06 жовтня 2005 року, зареєстрований в реєстрі за № 4061, та договір про внесення змін і доповнень до договору іпотеки від 06 жовтня 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Ляшенком Віталієм Володимировичем 30 листопада 2010 року, зареєстрований у реєстрі за № 1544. Скасовано заборони відчуження та інші заборони з квартир № 3 та [ADDRESS] , накладені нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Ляшенком Віталієм Володимировичем, на підставі договору іпотеки, укладеного між [PERSON] і Акціонерним товариством «Родовід Банк», посвідченим приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Ляшенком Віталієм Володимировичем 06 жовтня 2005 року. (а.с. 13-16 т.2) З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що постановою Верховного Суду від 30.06.2020 р. постанову Київського апеляційного суду від 28 серпня 2019 року залишено без змін. Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Оскільки договір іпотеки від 06 жовтня 2005 року визнано недійсним, то вимоги Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на майно, що є предметом цього договору, не можуть бути задоволені. Крім цього, в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа №242/656/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Рішенням суду від 14.08.2018 р., яке набрало законної сили, в порядку поділу спільного майна подружжя визнно за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , що складається з п`яти житлових кімнат загальною площею 131,08 кв.м. в тому числі житловою 88,80 кв.м. та на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , що складається з чотирьох житлових кімнат загальною площею 112,00 кв.м. в тому числі житловою 71,9 кв.м. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи викладене вище, а також те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України обставин, на які він посилається, підстав для задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд не вбачає. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed