Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

В квітні 2018 року позивач - Київський державний коледж туризму та готельного господарства звернувся до суду із позовом до [PERSON], треті особи: [PERSON], ТОВ «Страхове товариство Домінанта» про відшкодування шкоди, завданої ДТП. Позовні вимоги мотивує тим, що 05 жовтня 2017 року о 15 год. 52 хв., [PERSON], керуючи автомобілем «Audi A6», д/н [NUMBER] який належить на праві власності [PERSON], на перехресті просп. А.Навої - вул. Воскресенська в м. Києві перед початком руху не переконалася в безпечності проїзду на перехресті рівнозначних доріг, не надала переваги автомобілю «Cherry», д/н [NUMBER], який рухався з правого боку, внаслідок чого здійснила з ним зіткнення. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 грудня 2017 року, [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 05 грудня 2017 року позивач звернувся із листом до ТОВ «Страхове товариство Домінанта», яким застраховано цивільну відповідальність власника автомобіля «Audi A6», д/н [NUMBER] однак, звернення залишилося без відповіді. Відповідно до висновку експертного дослідження № 19/13-1/24-ЕД/18 від 30 березня 2018 року, ринкова вартість транспортного засобу «Cherry», д/н [NUMBER] з технічним станом до пошкодження складає 102 513,63 грн., вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля складає 103 023,01 грн. Оскільки вартість відновлювального ремонту автомобіля перевищує його ринкову вартість, позивач просить відшкодувати шкоду шляхом передання відповідачем автомобіля такого ж роду та тієї ж якості, як і автомобіль «Cherry», д/н [NUMBER], 2008 року випуску, з середньоринковою вартістю 102 513,63 грн. Крім того, просить стягнути з відповідача 2 552,00 грн. витрат, пов'язаних з транспортуванням та зберіганням пошкодженого автомобіля ДП «Інформресурс», 1 015,20 грн. витрат, пов'язаних з проведенням автотоварознавчого експертного дослідження та судові витрати. В червні 2018 року позивач надав заяву про уточнення позовних вимог в яких просить зобов'язати [PERSON] відшкодувати позивачу понесену матеріальну шкоду в натурі та придбати на користь позивача автомобіль «Cherry Eastar», 2008 року випуску, з середньоринковою вартістю не нижче 102 513,63 грн. або іншого автомобіля того ж роду та тієї ж якості (з такими ж технічними характеристиками), шляхом укладення з продавцем автомобіля договору купівлі-продажу на користь третьої особи - Київського державного коледжу туризму та готельного господарства, стягнути з відповідача 2 552,00 грн. витрат, пов'язаних з транспортуванням та зберіганням пошкодженого автомобіля, 1 015,20 грн. витрат, пов'язаних з проведенням автотоварознавчого експертного дослідження та судові витрати. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 серпня 2018 року, визначено головуючого суддю Яровенко Н.О. В грудні 2018 року позивач надав заяву про зміну предмету позову, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП у розмірі 102 513,63 грн., витрати на транспортування і зберігання автомобіля у розмірі 2 552,00 грн., витрати на проведення автотоварознавчого експертного дослідження у розмірі 1 015,20 грн., витрати пов'язані з розглядом справи у розмірі 1 762,00 грн. та 2 900,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням заяви про зміну предмету позову підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнає, про що надав заяву, не заперечує проти задоволення позовних вимог з урахуванням заяви про зміну предмету позову. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні підтримує позовні вимоги з урахуванням заяви про зміну предмету позову та просить їх задовольнити. Представник третьої особи - ТОВ «Страхове Товариство Домінанта» в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд повідомлено не було. Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача та третю особу [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON], 05 жовтня 2017 року о 15 год. 52 хв., керуючи автомобілем «Audi A6», д/н [NUMBER] в м. Києві, на перехресті просп. А.Навої - вул. Воскресенська, перед початком руху не переконалася в безпечності на перехресті рівнозначних доріг, не надала дороги автомобілю «Cherry», д/н [NUMBER], який наближався з правого боку, внаслідок чого здійснила з ним зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних засобів та завдало матеріальних збитків. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 грудня 2017 року [PERSON] визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 8). Право власності на автомобіль «Cherry», д/н [NUMBER] зареєстроване за Київським технікумом готельного господарства, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 10). Згідно наказу Міністерства освіти і науки України № 1287 від 27 жовтня 2016 року, змінено тип та перейменовано Київський технікум готельного господарства у Київський державний коледж туризму та готельного господарства (а.с. 68). Цивільно-правова відповідальність автомобіля «Audi A6», д/н [NUMBER] відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/2542978, застрахована в СТ «Домінанта» (а.с. 108-109). 14 листопада 2017 року директор Київського державного коледжу туризму та готельного господарства звернувся на адресу в.о. директора ГДВ «СТ Домінанта» із листом про надання довідки та розрахунків збитків, завданих в результаті ДТП по справі № 13562, страховий поліс СТ «Домінанта» № АК/2542878 (а.с. 41). 05 грудня 2017 року директор Київського державного коледжу туризму та готельного господарства звернувся на адресу в.о. директора ГДВ «СТ Домінанта» із листом про надання згоди на компенсацію витрат страхувальника, спрямованих на відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, що сталася 05 жовтня 2017 року (а.с. 42). Однак, з досліджених матеріалів справи вбачається, що шкода страховою компанією не відшкодована, листи залишені без реагування. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу. За загальним правилом, відповідальність несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок. Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-IV. Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон №1961-IV (ст. 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону №1961-IV). Згідно зі ст. 6 Закону №1961-IV, страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону №1961-IV (ст.ст. 9, 22-31, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено ст. 1194 ЦК України, у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов'язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок щодо страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч. 2 ст. 14 ЦК України). Відповідно до ст. 511 ЦК України, зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, установлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із ч.ч.1 та 4 ст. 636 ЦК України, договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене право потерпілого на відшкодування за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування в деліктному зобов'язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди й цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, у розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі ст. 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі ст. 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (ст.ст. 36, 37 Закону №1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов'язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за ст. 1194 ЦК України. Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов'язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі ст. 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 у справі №6-2808цс15. З урахуванням установлених обставин справи суд дійшов висновку, що в даному спорі право потерпілої особи на відшкодування завданих збитків реалізовується нею на власний розсуд, шляхом пред'явлення позову безпосередньо до винної особи або до страхової компанії, цивільно-правову відповідальність в якій застраховано завдавачем такої шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За змістом ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Згідно висновку експертного дослідження, складеного судовим експертом Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Струк І.А. від 30 березня 2018 року № 19/13-1/24-ЕД/18, ринкова вартість КТЗ «Cherry Eastar», номер кузова [NUMBER], 2008 року виготовлення, реєстраційний номер [NUMBER], станом на момент проведення експертного дослідження, а саме 30 березня 2018 року дорівнює 102 513,63 грн., а вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу КТЗ «Cherry Eastar», номер кузова [NUMBER], 2008 року виготовлення, реєстраційний номер [NUMBER], який належить Київському технікумові готельного господарства у результаті ДТП, відбулася 05 жовтня 2017 року, станом на момент проведення експертного дослідження, а саме 30 березня 2018 року, складає 102 513,63 грн. (а.с. 11-17). У відповідності до ремонтної калькуляції № 19/13-1/24 від 30 березня 2018 року, вартість ремонту автомобіля «Cherry», д/н [NUMBER] складає 103 023,01 грн. (а.с. 20-25). Згідно ст. 115 ЦПК України, висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов'язковим для суду. Суд може посилатися в рішенні на висновок експерта в галузі права як на джерело відомостей, які в ньому містяться, та має зробити самостійні висновки щодо відповідних питань . При цьому, як роз'яснив Верховний Суд України в п. 17 своєї постанови «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» від 30 травня 1997 року за №8, при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з'ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об'єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи. В даному випадку, оцінивши вищенаведені висновки на предмет того, чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об'єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи, суд приходить до висновку, що експертиза, за результатами якої складено саме вказаний висновок № 19/13-1/24-ЕД/18 від 30 березня 2018 року, проведена у відповідності з принципами об'єктивності та повноти експертного дослідження, визначеними ст. 3 Закону України «Про судову експертизу». Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. 9 Постанови № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справи за позовами про відшкодування шкоди», оскільки згідно зі ст. 48 Закону України «Про власність» положення щодо захисту права власності поширюється також на особу, яка хоч і не є власником, але володіє майном на праві повного господарського відання, оперативного управління, або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором, така особа також вправі вимагати відшкодування шкоди, заподіяної цьому майну. При визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам належить виходити з положень ст. 453 ЦК, статей 48, 51, 52, 54, 56, 57 Закону України «Про власність». Зокрема, слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку з заподіянням шкоди майну. Постановлюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). У тому разі, коли на час виконання рішення про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням кошти, збільшились ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких воно було присуджено, потерпілий з цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилося вже після збільшення цін і тарифів. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги визнав, не мав жодних заперечень для їх задоволення, а також додатково зауважив, що пошкоджений транспортний засіб «Cherry Eastar» повинен бути переданий позивачем відповідачу. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 2 900,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Нормою частини 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У матеріалах справи наявний договір № 01 про надання правової допомоги від 23 квітня 2018 року, укладеним між адвокатом [PERSON] та Київським державним коледжем туризму та готельного господарства, п. 3.2 якого визначено гонорар (винагорода) адвоката в розмірі 2 900,00 грн., який повинен бути сплачений клієнтом адвокату протягом 5 робочих днів з дня відкриття провадження у справі. Платіжним дорученням № 236 від 05 червня 2018 року Київським державним коледжем туризму та готельного господарства на рахунок [PERSON]О, перераховані грошові кошти в розмірі 2 900,00 грн. за надання правової допомоги за договором № 01 від 23 квітня 2018 року. Також в матеріалах справи наявний акт приймання-передачі від 05 червня 2018 року, відповідно до умов якого правова допомога за договором № 01 від 23 квітня 2018 року, надана адвокатом, належним чином, у повному обсязі та відповідно до умов договору виконана, щодо надання правової допомоги (послуг), сторона претензій одна до одної не мають, та детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом у зв'язку з наданням правничої допомоги по справі № 755/6328/18 (а.с. 173-175). Враховуючи надані письмові докази, суд враховує понесенні позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 900,00 грн., як оплату гонорару адвоката. Таким чином, враховуючи викладене та визнання представником відповідача позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог Київського державного коледжу туризму та готельного господарства, а тому суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь Київського університету туризму та готельного господарства 102 513,63 грн. матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, 2 552,00 грн. витрат на транспортування та зберігання автомобіля, 1 015,20 грн. витрат на проведення автотоварознавчого дослідження та 2 900,00 витрат на правову допомогу. Одночасно, суд, з урахуванням принципу диспозитивності, зобов'язує Київський університет туризму та готельного господарства передати [PERSON] залишки транспортного засобу «Cherry Eastar», д/н [NUMBER], що був пошкоджений внаслідок ДТП, а також ключі від замка запалювання та документи про державну реєстрацію. Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 881,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved