Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

Відповідно ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 56 ЦПК України, 12 червня 2018 року прокурор в інтересах держави в особі Шевченківської центральної районної лікарні звернувся до Шевченківського районного суду Харківської області із зазначеним позовом, яким просить суд стягнути з відповідача по справі кошти в сумі 5 542,03 гривень, витрачені на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] В обґрунтування позову вказує, що 10 лютого 2018 року, близько о 03.30 годині, [PERSON] знаходячись у громадському місці, коло магазину «Посад», розташованому в смт Шевченкове Харківської області по вул. Центральній, будучи в стані алкогольного сп'яніння, грубо порушуючи громадський порядок, діючи з особливою зухвалістю, безпідставно почав чіплятися до [PERSON] хапаючи його за одяг, ображати нецензурними словами, а потім наніс йому один удар кулаком в обличчя та другий удар ногою в область правої ноги, чим спричинив [PERSON] тілесні ушкодження. Внаслідок умисних протиправних дій [PERSON] потерпілому [PERSON] спричинені легкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілий [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в Шевченківській центральній районній лікарні з 20 березня 2018 року по 04 квітня 2018 року. Вартість лікування [PERSON] згідно наданого розрахунку вартості стаціонарного лікування хворого складає 5 542,03 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача, у зв'язку з чим, змушений звернутися до суду з даним позовом. Представник Шевченківської лікарні за дорученням (а.с.20) у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з'явився, наддавши до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність через відрядження у м. Одеса (а.с.19). Суд, перевіривши матеріали справи, вивчивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з положеннями ч. 1,3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Ізюмська місцева прокуратура Харківської області повідомила позивача - Шевченківську центральну районну лікарню про намір звернутися до Шевченківського районного суду Харківської області в їх інтересах із зазначеним позовом, на що позивач заперечень не надав (а.с.6). Згідно ч. 3 ст. 56 ЦПК Україниу визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Відповідно до ч. 3, 7 ст. 128 КПК України цивільний позов в інтересах держави пред'являється прокурором. Особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини пов'язані з відшкодуванням витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину. 10 лютого 2018 року, близько о 03.30 годині, [PERSON] знаходячись у громадському місці, коло магазину «Посад», розташованому в смт Шевченкове Харківської області по вул. Центральній, будучи в стані алкогольного сп'яніння, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, яка виявилася в неповазі до устоїв суспільного життя, явному ігноруванні та нехтуванні елементарними та загальноприйнятими правилами поведінки людини у суспільстві, діючи з особливою зухвалістю, безпідставно почав чіплятися до [PERSON] хапаючи його за одяг, ображати нецензурними словами, а потім наніс йому один удар кулаком в обличчя та другий удар ногою в область правої ноги, чим спричинив [PERSON] тілесні ушкодження, при цьому на зауваження [PERSON], не реагував, його хуліганські дії були припинені сторонніми особами. Внаслідок умисних протиправних дій [PERSON] потерпілому [PERSON] спричинені тілесні ушкодження у вигляді садна на обличчі, яке відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 13.02.2018 року № 6-ШВ/18 відноситься до легкого тілесного ушкодження та косого перелому нижньої третини діалізу правої малогомілкової кістки з незначним зміщенням, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 24.02.2018 року № 7-ШВ/18 відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень за критерієм тривалості розладу здоров'я. В частині спричинення [PERSON] середньої тяжкості тілесних ушкоджень ухвалою Шевченківського районного суду Харківської області від 10.04.2018 року провадження у справі за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України було закрите на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв'язку з відмовою потерпілого від обвинувачення (а.с.7). Вироком Шевченківського районного суду Харківської області від 12 квітня 2018 року [PERSON] визнано винним у вчинення кримінального злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу (а.с.8). Ухвала та вирок суду відносно [PERSON] набули чинності. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілий [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в Шевченківській центральній районній лікарні з 20 березня 2018 року по 04 квітня 2018 року. Згідно пункту 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 року № 545, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць ( в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Вартість лікування [PERSON] згідно наданого розрахунку вартості стаціонарного лікування хворого складає 5 542,03 гривень, серед яких: - витрати на виплату заробітної плати з перерахуванням 3 938,58 гривень; - витрати на лікарські засоби 285,07 гривень; - витрати на харчування хворого 256,17 гривень; - витрати на сплату комунальних послуг 892,41 гривень; - інші поточні витрати 169,80 гривень (а.с.5,6). Шевченківська центральна районна лікарня фінансується з місцевого та державного бюджетів, а несплата сум, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого внаслідок злочину призводить до ненадходження у відповідні бюджети грошових коштів, звідки фінансується лікарня, чим порушуються інтереси держави. Згідно приписів статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Згідно роз'яснень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 р. витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. На підставі викладеного,

Outcome: approved