Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

В поданій до суду заяві позивачка вказує на те, що їй належить 77/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що розташована по вул.Мартинівка, 51 в с.Здовбиця, Здолбунівського району, Рівненської області в тому числі і гараж, який позначений в технічному плані літерою «Б». Решта 23/100 частини даного житлового будинку належить відповідачу. Відповідач безпідставно заволодів і користується належним їй гаражем та на її вимогу відмовляється його звільнити і таким чином чинить їй перешкоди в користуванні ним. Просить суд зобовязати відповідача усунути перешкоди [PERSON] в користування гаражем площею 18,1 кв.м., який знаходиться по вул.Мартинівка, 51 в с.Здовбиця, Здолбунівського району, Рівненської області та помічений у технічному паспорті на будинок літерою Б, шляхом звільнення його від особистих речей та в подальшому не чинити їй перешкод в користуванні цим гаражем. Відповідач [PERSON] предявив зустрічний позов, в якому вказує на те, що спірним гаражем, за згодою попереднього власника [PERSON], він користується ще з 1998 року, несе витрати по його утриманню, проводить ремонт. В гаражі знаходиться насосна станція для водопостачання належної йому частини жилого будинку, погріб для зберігання овочів та фруктів. Оскільки він відкрито, добросовісно та безперервно володіє гаражем більше 10 років 17 років, то просить суд визнати за ним право власності на цей гараж за набувальною давністю. В судовому засіданні позивачка та її представник вимоги первісного позову підтримали та просять задовільнити його. Вимоги зустрічного позову не визнали та пояснили суду, що відповідач [PERSON] користується гаражем недобросовісно, так як тривалий час тривають суперечки між ними щодо користування даним гаражем, в тому числі і в судовому порядку. Позивачка не має змоги користуватися належним їй на праві власності гаражем, оскільки відповідач не звільняє його і всіляко чинить цьому перешкоди. Крім того, з часу набуття нею власності на даний гараж відповідач [PERSON] ним користується менше 10 років. Просять суд в задоволенні зустрічного позову відмовити. Відповідач [PERSON] та його представник первісний позов не визнали та пояснили суду, що він добросовісно користується гаражем з 1998 року і відповідно до ст.395 ЦК України має право володіння та користування ним. Перехід права власності на гараж до позивачки в 2006 році не дає їй підстав для вимоги про автоматичне звільнення його без будь-яких на те правових підстав. Крім того, вважають, що позивачка пропустила строк позовної давності, оскільки дізналася про порушення свого права 20.02.2006 року, коли [PERSON] подарував їй 77/100 частини будинковолодіння, в т.ч. і гараж. В звязку з цим просять застосувати позовну давність і в задоволенні первісного позову відмовити. Зустрічний позов підтримали повністю та просять задовільнити його. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що первісний позов [PERSON] підлягає задоволенню. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити. Відповідно до договору дарування від 20 лютого 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №207 [PERSON] подарував для [PERSON] 77/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться по вул.Мартинівка, 51 в с.Здовбиця, Здолбунівського району, Рівненської області. Згідно п.1.2 Договору позивачці у власність було відчужено приміщення та будівлі позначені на технічному плані літерами та цифрами: 2-1 веранда, 2-2 - котельня, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6 житлові, Б-гараж, В-літня кухня-сарай, в-веранда, Г-сарай, Д-вбиральня, К-колодязь, №1-огорожа. На підставі договору дарування, укладеного 30.09.2003р. та посвідченого приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1477, між [PERSON] та [PERSON], останній набув право власності на 23/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в с.Здовбиця, Здолбунівського району, Рівненської області по вул.Мартинівка, 51. Відповідно до п.2 Договору у власність [PERSON] перейшла частина житлового будинку, зазначена в технічному плані цифрами: 1-1 веранда, 1-2 котельня, 1-3 житлова, 1-4 житлова. Той факт, що сторонам було подаровано не ідеальні частки в домоволодінні, а реальні приміщення в будинку і надвірні будівлі та відповідно визначені їх частки в будинку встановлено рішенням апеляційного суду Рівненської області від 29 вересня 2014 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дарування в частині недійсним та про поновлення права на частку у спільній частковій власності і згідно ч.3 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягає. За таких обставин позивачка [PERSON] є одноосібним власником спірного гаража. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] користується спірним гаражем, зберігає свої речі, облаштував в ньому насосну станцію для водопостачання належної йому частини жилого будинку і тим самим чинить перешкоди в користуванні позивачці [PERSON] належним їй на праві власності гаражем. Дана обставина не заперечується і самим відповідачем [PERSON] Безпідставною є вимога [PERSON] про застосування позовної давності. Так, позовна давність не може поширюватися на вимоги про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України), оскільки в такому разі йдеться про так зване триваюче правопорушення. Отже, власник може пред'явити такий позов у будь-який час незалежно від того, коли почалося порушення його прав. Обов'язковою умовою негаторного позову є існування порушення прав власника на час пред'явлення такого позову. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] посилається на те, що він з 1998 року добросовісно, безперервно і відкрито володіє та користується спірним гаражем, а відповідачка будь-якої участі в його утриманні не бере, не користувалася ним і не користується, а отже він має право на визнання за ним права власності на даний гараж за набувальною давністю. Проте, таке твердження [PERSON] суперечить встановленим під час розгляду справи обставинам. Так, відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] стала власником спірного гаража 20 лютого 2006 року на підставі договору дарування, а отже на час розгляду справи і предявлення [PERSON] позову про визнання права власності на гараж за набувальною давністю, встановлений ст.344 ЦК України, десятирічний строк володіння нерухомим майном не минув. Крім того, відповідно до роз'яснень, даних в п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 7 лютого 2014 року, володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Проте, як встановлено в судовому засіданні, ще з 2011 року між сторонами був спір щодо користування спірним гаражем, про що свідчить письмова пропозиція [PERSON] до [PERSON] щодо вирішення спору про порядок користування ним. Дана обставина свідчить про те, що [PERSON] достовірно було відомо хто є власником спірного гаража, а також те, що власник заперечує щодо користування ним даним гаражем. Отже, всупереч вимогам до ч.1 ст.60 ЦПК України [PERSON] не довів добросовісність володіння чужим майном гаражем. За таких обставин вимоги зустрічного позову [PERSON] про визнання права власності за набувальною давнстю задоволенню не підлягають. Відповідно до ст..88 ЦПК України [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сплачений нею судовий збір в сумі 243,60грн.

Outcome: approved