Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

В квітні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, а саме, гаражу [ADDRESS] (теперішня назва кооперативу - «Об`єднання громадян власників приватних гаражів «Дружба»), укладеного 06.06.2000 року між [PERSON] , який діяв за довіреністю №1612 від 24.05.2000 року від імені та в інтересах [PERSON] та [PERSON] , зареєстрованого на Одеській товарній біржі, реєстраційний №5490. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що відповідно до даного договору [PERSON] , який діяв за довіреністю №1612 від 24.05.2000 року від імені та в інтересах [PERSON] продав, а [PERSON] купила гараж [ADDRESS] (теперішня назва кооперативу - «Об`єднання громадян власників приватних гаражів « Дружба »). Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 06.06.2000 року №1612 зареєстрований на Одеській товарній біржі відповідно до Закону України «Про товарну біржу», який діяв станом на момент укладання договору. Позивачка зареєструвала право власності в КП «Ізмаїльське МБТІ», реєстровий номер 5-7. Фактично сторонами за договором були здійснені всі дії, спрямовані на виконання своїх зобов`язань за договором: продавець передав вищевказаний гараж покупцю у власність, а покупець сплатив продавцю зазначену в договорі ціну за гараж. Проте, маючи намір здійснити свої повноваження власника - розпорядитися майном на свій розсуд, позивачка зіткнулася з неможливістю оформити подальші угоди щодо цього гаражу, у зв`язку з відмовою нотаріусів в їх посвідченні. Договір купівлі-продажу від 06.06.2000 року на сьогоднішній день ніким не оскаржений і не скасований. Враховуючи викладене, позивачка просить суд визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений на Одеській товарній біржі 06.06.2000 року, реєстровий номер №5490, дійсним. В судове засідання позивачка не з`явилася, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник позивачки надав суду заяву, в якій вказав, що підтримує позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні, просив суд розглядати справу у його відсутність та відсутність позивачки, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, сповіщений про дату, час та місце судового розгляду належним чином через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області https://iz.od.court.gov.ua/sud1510/, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи у її відсутності не надав, відзив на позовні вимоги не надав, тому суд відповідно до ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у зв`язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи представника позивачки. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна №5490 від 06.06.2000 року, а саме, автогаражу [ADDRESS], укладеного між [PERSON] , який діяв за довіреністю №1612 від 24.05.2000 року від імені та в інтересах [PERSON] та [PERSON] , власницею вказаного гаражу стала [PERSON] (а.с.4-5). Всі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна №5490 від 06.06.2000 року сторонами виконані в повному обсязі, а саме, відповідно до п.5 договору гараж проданий за 1336,00 грн., які отримані продавцем до підписання даного договору. На теперішній час вказаний договір не оскаржений та не скасований. Договір купівлі продажу нерухомого майна №1272 від 28.06.1996 року посвідчений Одеською товарною біржею, право власності зареєстровано КП «Ізмаїльське МБТІ», про що свідчить реєстраційний напис (а.с.5 зворот). Як вбачається з довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» №447 від 26.04.2021 року відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи КП «Ізмаїльське МБТІ» на об`єкт нерухомості Об`єднання громадян власників приватних гаражів « Дружба » в м.Ізмаїлі Одеської області власником автогаражу №304 зареєстрована [PERSON] (1/1 частка) на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №5490 від 06.06.2000 року, посвідченого Одеською товарною біржею, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №5-7 від 08.06.2000 року (а.с.21). Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстр прав власності на нерухоме майно не містить інформації щодо зареєстрованих власників нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2003 року передбачено, що положення зазначеного Кодексу застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК 2003 року положення цього Кодексу застосовується до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки правовідносини виникли до набрання новим Кодексом чинності, так як договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений до вступу в законну силу Цивільного Кодексу України в редакції 2003 року, і не мають подовжувального характеру, тому суд при розгляді справи керується положеннями ЦК 1963 року. Згідно ст.ст.128,224,227 ЦК УРСР (1963 рік), діючого на час розгляду справи, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності визнається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону або договору. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі. Відповідно до роз`яснень, даних в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.78 р., із змінами від 25.05.98 р. «Про судову практику у справах про визнання угод недійсними» угоди купівлі-продажу (зокрема при придбанні на біржових торгах) житлового будинку (квартири) або його (її) частини підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. При цьому, якщо така угода виконана повністю або частково однією із сторін, а інша сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК на вимогу сторони, що виконала угоду має право визнати її дійсною. На час укладення зазначеного договору діяла ст.15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якої не вимагалось подальше нотаріальне посвідчення угоди, укладеної на біржі. Відповідно до пунктів 1.1., 1.4., 1.7., 1.9 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету України з житлово-комунального господарства від 09.06.98 року №121, Інструкція визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в Україні. Державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об`єкти нерухомості, розташовані на всій території України. Реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюється на підставі правовстановлюючих документів за рахунок коштів власників нерухомого майна. Пунктом 2 Інструкції визначений порядок здійснення державної реєстрації, підпунктом 2.1. д) якого зазначено, що на оригіналі правовстановлюючого документу робиться реєстраційний напис. Додатком 1 до вказаної Інструкції визначений перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких здійснюється державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна. Відповідно до пункту 9 Переліку зазначено: «Договори купівлі-продажу, обміну, зареєстровані біржею». Відповідно до п.49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 року і чинної на момент укладення договору між сторонами (06.06.2000 року), - договір купівлі - продажу, зареєстрований на біржі є документом, що підтверджує право власності на гараж, що відчужується. Згідно зі ст.220 ч.2 ЦК України якщо сторони домовились відносно всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне чи часткове виконання договору, проте одна зі сторін ухиляється від нотаріального його посвідчення, суд може визнати цей договір дійсним. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення договору не потрібне. При укладенні договору всі вимоги, передбачені ст.15 Закону України «Про товарні біржі», між сторонами виконано належним чином, про що свідчить сам договір. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що реєстрація 06.06.2000 року за [PERSON] права власності на автогараж [ADDRESS] (теперішня назва кооперативу - «Об`єднання громадян власників приватних гаражів «Дружба») здійснена відповідно до діючого на той час законодавства. З оглядом на вищевказане, враховуючи, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, суд визнає вищевказаний договір дійсним. У відповідності зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,77,78,79,80,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] щодо визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме, гаражу [ADDRESS] (теперішня назва кооперативу - «Об`єднання громадян власників приватних гаражів «Дружба»), укладеного 06.06.2000 року між [PERSON] , який діяв за довіреністю №1612 від 24.05.2000 року від імені та в інтересах [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований на Одеській товарній біржі за №5490.

Outcome: approved