Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

В лютому 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном та звільнення гаражного приміщення. Зазначила, що є власником гаража в гаражному кооперативі «Заречье». З 2005 року за домовленістю між її колишнім чоловіком і відповідачем, гаражем тимчасово користувався [PERSON] Вважає, що оскільки не яких договірних відносин між нею і відповідачем не існує, а відповідач користується спірним гаражем, просить суд на підставі ст. 391 ЦК України усунути перешкоди в користуванні гаражем, зобовязати відповідача звільнити гараж від належного йому майна та стягнути з відповідача витрати на сплату судового збору. Відповідач позов не визнав посилаючись на його безпідставність. Вважає, що спірний гараж належить йому на праві власності. Оскільки Кодекс не має зворотної дії в часі його норми можуть регулювати лише ті відносини, які виникли з 01 січня 2004 року. Дія Кодексу поширюється не тільки на відносини, які виникли до цього моменту, але продовжували своє існування вже після 01 січня 2004 року. Тобто йдеться про так звані триваючі правовідносини. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності, акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Судовим розглядом встановлено, що позивачці по справі на праві власності належить гараж № 83 по вулиці Чайковського,51-А в м. Ізюмі Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності виданого Реєстраційною службою Ізюмського міськрайонного управління юстиції у Харківській області від 10.12.2013 року (а.с.8), а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ( а.с.9). Власником земельної ділянки за адресою Харківська область, м. Ізюм, вул. Чайковського,51 А, гараж № 83, гаражний кооператив «Заречье», є позивачка, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ( а.с.10), а також копією Державного акту на право власності на земельну ділянку від 22 лютого 2012 року ( а.с.58). Право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законами ( ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316-319 ЦК України). Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу ( ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з нормою ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом ( ст. 328 ЦК України). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимогати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не повязані із позбавленням права володіння. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивачка є власником спірного гаражу, яким вона володіє на законних підставах. Передбачений ст. 391 ЦК України спосіб захисту усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин, щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем. Оскільки позивачкою надані належні та допустимі докази того, що вона є власником спірного гаражу, тому її вимоги підлягають задоволенню. Підлягають стягненню з відповідача судові витрати на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved