Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

В листопаді 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») в особі свого представника Сафіра Федіра Олеговича звернулося у суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позивач вказав, що 15 липня 2009 року укладено договір № б/н, відповідно до умов якого ПАТ КБ «Приватбанк» надало [PERSON] кредит в розмірі 500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак умови кредитного договору виконані не були, у зв'язку з чим станом на 30 вересня 2016 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 50 220 грн. 26 коп. (заборгованість за кредитом - 5 857 грн. 32 коп.; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 38 495 грн. 31 коп.; заборгованість за пенею та комісіє - 3 000 грн. 00 коп.; штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп.; штраф (процентна складова) - 2 367 грн. 63 коп.). Посилаючись на вказані обставини, позивач просив задовольнити позов, стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в указаному розмірі та 1 378 грн. 00 коп. судового збору. Справа розглянута за відсутності [PERSON], яка письмових заперечень проти позову не надала. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24 березня 2017 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] - представник ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення норм матеріального, процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Зокрема зазначає, що на порушення вимог частини 4 статті 10 ЦПК України від позивача не витребувано додаткових доказів на підтвердження обставин справи, які судом першої інстанції поставлено під сумнів; відповідно до анкети-заяви відповідач ознайомлена з Умовами та правилами, тарифами банку, повністю з ними згодна, розуміє їх зміст та зобов'язується неухильно їх дотримуватися; факт отримання [PERSON] кредитної картки «Універсальна» підтверджується підписом в анкеті-заяві у відповідному полі «кредитну картку та пін отримав»; доказом користування краткою є виписка по рахунку, з якої вбачається, що відповідач не лише знімала кошти, а й частково погашала заборгованість; Відповідач рішення суду першої інстанції не оскаржила, своїх заперечень на апеляційну скаргу не надала. Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 303 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять будь-яких належних доказів на підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів у спосіб та в обсязі, зазначених в позовній заяві. Крім того, відсутні відомості щодо часу здійснення платежів на погашення заборгованості. Однак погодитись з таким висновком не можна, оскільки суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи; порушив норми процесуального права; неправильно застосував норми матеріального права; висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. За вимогами статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтовним є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд зобов'язаний вирішити, зокрема, наступні питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин (пункти 1-3 частини 1 статті 214 ЦПК України). Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625 ЦК України). Матеріали справи свідчать, що 15 липня 2009 року укладено договір № б/н, відповідно до умов якого ПАТ КБ «Приватбанк» надало [PERSON] кредит в розмірі 500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак умови кредитного договору виконані не були, у зв'язку з чим станом на 30 вересня 2016 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 50 220 грн. 26 коп. Сума заборгованості складається з наступного: -заборгованість за кредитом - 5 857 грн. 32 коп.; -заборгованість за відсотками за користування кредитом - 38 495 грн. 31 коп.; -заборгованість за пенею та комісією - 3 000 грн. 00 коп.; -штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп.; - штраф (процентна складова) - 2 367 грн. 63 коп.. Анкета-заява особисто підписана [PERSON] При цьому в анкеті-заяві відповідач надала згоду на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також тарифами ПАТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Згідно з пунктом 3.1. Умов і правил надання банківських послуг для надання послуг банк відкриває клієнту карткові рахунки, видає клієнту картки, їх вид і строк дії визначено в заяві та в Пам'ятці клієнта, підписанням якого клієнт і банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладання Договору є дата відкриття рахунку, зазначена в розділі «Відмітки Банку» заяви. Із інформації про картку/рахунок вбачається, що термін дії карткового рахунку [PERSON] встановлено до червня 2016 року. Останній платіж за кредитом було здійснено 30 квітня 2015 року в розмірі 1 300 грн. 00 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості на а. с. 3-5. Позов пред'явлено в листопаді 2016 року, тобто в межах строку позовної давності. З огляду на це, підстав для відмови в позові у суду першої інстанції не було. Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі. За правилами частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджену судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судові витрати, понесені позивачем, документально підтверджуються: за подачу позовної заяви - в розмірі 1 378 грн. 00 коп.; за подачу апеляційної скарги - в розмірі 1 515 грн. 80 коп. (а. с. 19, 59). Оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, сума судового збору в загальному розмірі 2 893 грн. 80 коп. (1 378 грн. 00 коп. + 1 515 грн. 80 коп.) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved