Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

В липні 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - служба у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що відповідач є батьком малолітньої [PERSON], проте остання перебуває на її утриманні та проживає разом з нею. Крім того, вказує на те, що [PERSON] веде антисоціальний спосіб життя, неодноразово судимий, схильний до агресії. На даний час засуджений Апеляційним судом Хмельницької області за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на 7 років 3 місяці з конфіскацією майна. Позивач вказує, що з народження самостійно виховує дитину, створює належні їй умови для проживання та вихованні, в той час як відповідач з народження дитини нехтував своїми батьківськими обов'язками, повністю ухилився від піклування та виховання дитини. На підставі викладеного, посилаючись на ст.ст. 19, 164 Сімейного кодексу України (далі СК України) позивачка просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої доньки [PERSON] У строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач відзив на позовну заяву не надав. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 05 липня 2018 року вказана позовна заява була залишена без руху. 23 липня 2018 року позивач надіслала до суду заяву про усунення недоліків. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 30 липня 2018 року вказана позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Будь-які інші процесуальні дії у справі судом не проводилися. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, наполягала на його задоволенні з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про те, що позов визнає та просить справу розглядати без його участі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - представник служби у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради Карназей А.І. підтримала заявлену позивачем вимогу та підтвердила обставини зазначені [PERSON] у позовній заяві. Будь - яких інших заяв до суду від учасників справи не надходило. Суд, заслухавши пояснення позивача та позицію третьої особи, встановивши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню зважаючи на таке. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ встановлено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Преамбулою Конвенції визначено, що держави-учасниці беруть до уваги принципи, закладені в Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року. У відповідності до 6 принципу цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю. В силу п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], і усунувся від виховання та піклування останньою. Із висновків органу опіки і піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради від 09 серпня 2017 року та 05 вересня 2018 року вбачається, що відповідач вихованням дитини не займався і не займається, життям та здоров'ям не цікавиться, будь-якої матеріальної допомоги на її утримання та лікування не надавав і надає, не підтримує з нею родинних стосунків, не вітає з днем народження, святами, не цікавиться інтересами дитини. Вказані обставини підтверджуються також даними актів обстеження житлово-побутових умов дитини у [PERSON] від 24 липня 2017 року та 05 вересня 2018 року, згідно яких для виховання та розвитку дитини створені усі умови; довідки ДНЗ №8, з якої встановлено, що [PERSON], який є батьком [PERSON], за період знаходження дитини в ДНЗ жодного разу не приходив до закладу, участі у вихованні не приймав; письмових пояснень [PERSON], [PERSON], [PERSON], які вказують на те, що [PERSON] не приймав та приймає участі у житті [PERSON] Про небажання приймати участь у вихованні та утриманні неповнолітньої дитини її батьком - відповідачем по справі, свідчить також довідка про неотримання аліментів від 16 серпня 2018 року №10103, видана державним виконавцем. Судом встановлено, що на даний час з 2017 року [PERSON] перебуває в місцях позбавлення волі, проте судом не встановлено об'єктивних причин, які б унеможливлювали з народження своєї дочки відповідачем піклуватися про фізичний і духовний розвиток, спілкування з дочкою в обсязі, необхідному для її віку. Вищенаведене дає підстави зробити висновок про те, що відповідач не мав і на даний час втратив інтерес до дитини, не мав і не має наміру та бажання піклуватися про свою дочку, ухилявся від виконання свого обов'язку по вихованню та утриманню дочки, свідомого нехтував своїми обов'язками, що відповідно до вимог зазначеної вище норми Закону є підставою для позбавлення останнього батьківських прав. Крім того, на переконання суду, про небажання бути батьком дитини та піклуватись про неї свідчить його заява про визнання позову. Виходячи з наведених встановлених обставин, суд погоджуючись з висновком органу опіки та піклування Нетішинської міської ради від 05 вересня 2018 року про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та вважає необхідним вдатись до такого способу захисту інтересів дитини та її батька - [PERSON] позбавити батьківських прав. Водночас суд не вбачає підстав для стягнення аліментів з відповідача в порядку ч. 3 ст. 166 СК України, згідно якої при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, зважаючи на наявність про це відповідного рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 24 липня 2017 року. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір в розмірі 704 гривні 80 копійок, оскільки остання такий сплатила при зверненні до суду, що підтверджується даними платіжного документа.

Outcome: approved