Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

В липні 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Обласного комунального підприємства «Електомережі - Південне», якою просив, ухвалити рішення про стягнення з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 06.05.2014 року по 31.12.2014 року у розмірі 7\~705 грн. 14 коп., компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати за даний період у розмірі 3\~795 грн. 76 коп., середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 01.01.2015 року по 22.06.2015 року у розмірі 5778 грн. 86 коп., моральну шкоду у розмірі 10\~000 грн. 00 коп. В обґрунтування позову вказав, що 06.05.2014 року він був прийнятий на роботу до Обласного комунального підприємства «Електомережі - Південне» на посаду сторожа та працював до 31.12.2014 року, відповідно до трудових угод від 06.05.2014 року, 30.05.2014 року, 30.06.2014 року, 31.07.2014 року, 29.08.2014 року, 30.09.2014 року, 31.10.2014 року та 28.11.2014 року. за період роботи відповідачем була нарахована йому заробітна плата, яку він жодного разу не отримував і на час звільнення і до теперішнього часу. У звязку з чим за період з 06.05.2014 року по 31.12.2014 року виникла заборгованість у розмірі 7\~705 грн. 14 коп. Відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доході за відповідний місяць на індекс інфляції в період невиплати доходу. Тому слід компенсувати втрати доходів у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати у розмірі 3\~795 грн.76 коп. Також, відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП йому повинні виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Розмір середнього заробітку складає 963 грн. 14 коп. та за 6 місяців становить 5\~778 грн. 86 коп. Вважає, що його права діями відповідача порушені, він неодноразова звертався до відповідача з проханням виплатити йому заборгованість по заробітній платі, але даремно. У нього були відсутні кошти на харчування та на сплату комунальних послуг. Дані обставини принижують його честь та гідність, у звязку з чим йому спричинена моральна шкода, яку він оцінює у розмірі 10\~000 грн. 00 коп. Тому, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивач не зявився, але від нього надійшла заява в якій просив справу розглядати без його участі та задовольнити позов у повному обсязі, проти заочного рішення суду не заперечував. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 233 КЗпП України,\~працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.\~ Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем були укладені трудові угоди від 06.05.2014 року на строк до 31.05.2014 року, 30.05.2014 року на строк до 30.06.2014 року, 30.06.2014 року на строк до 31.07.2014 року, 31.07.2014 року на строк до 31.08.2014 року, 29.08.2014 року на строк до 30.09.2014 року, 30.09.2014 року на строк до 31.10.2014 року 31.10.2014 року на строк до 30.11.2014 року, 28.11.2014 року на строк до 31.12.2014 року, відповідно до яких [PERSON] прийняв на себе зобовязання чергування та охорони власності підприємства за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Соціалістична, буд. 13а згідно графіку чергувань. Відповідно до п. 1.4 2.2 трудових угод, Обласне комунальне підприємство «Електомережі - Південне» зобовязалося своєчасно прийняти й оплатити роботу. Оплата праці відбувається не пізніше 15 числа наступного місяця від дня прийняття на роботу. Згідно довідки Обласного комунального підприємства «Електомережі - Південне» від 12.06.2015 року за № 25 заборгованість з виплати заробітної плати перед позивачем складає 7\~705 грн. 14 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У судовому засіданні встановлено, що вказані вимоги закону відповідачем були порушені, у результаті чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по виплаті заробітної плати за період з травня 2014 року по грудень 2014 року у розмірі 7\~705 грн. 14 коп., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пленум Верховного Суду Україні в п. 20 постанові «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року за № 13 розяснив, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до пункту 8\~«Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року за № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Згідно довідки про заборгованість з виплати заробітної плати від 12.06.2015 року за № 25 заробітна плата позивача становить: за листопад 2014 року 1749 грн. 08 коп., грудень 2014 року 1842 грн. 52 коп. (а.с.13). Тобто, 1\~749 грн. 08 коп. (заробітна плата за листопад 2014 року) + 1842 грн. 52 коп. (заробітна плата за грудень 2014 року) = 3591 грн. 60 коп. Отримана сума заробітку ділиться на кількість робочих днів у листопаді та грудні 2014 року (43 дні). 3591 грн. 60 коп. / 43 = середньоденний заробіток у розмірі 83 грн. 52 коп. Виходячи з того, що на день постановлення рішення позивач заборгованість по заробітній платі не отримав, кількість днів вимушеного прогулу становить з 01.01.2015 року по 13.08.2015 року включно, складає 151 день. Таким чином розмір середньої заробітної плати повинен бути розрахований наступним чином: 151 дні х 83 грн. 52 коп. = 12611 грн. 52 коп. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог. Але, позивач у своїх вимогах просить стягнути суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 5778 грн. 86 коп. Оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог, то ця вимога підлягає задоволенню у межах, яких була заявлена, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 5778 грн. 86 коп. Що стосується вимоги позивача про стягнення суми компенсації за невчасно виплачену заробітну плату, необхідно зазначити наступне. Згідно із ст. ст. 1-4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Виплата компенсації проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції за період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації проводиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. На підставі зазначених вимог закону відповідач повинен виплатити позивачу компенсацію втрати частини його доходів, яка обчислюється відповідно до ст. 4 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових коштів у зв'язку з порушенням терміну їх виплати», затвердженого постановою КМ України № 159 від 21.02.2001 року. Згідно до положень\~ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року (зі змінами станом на 25.03.2005 р.) та ч. 6\~ ст. 95 КЗпП України,\~індексації підлягають грошові доходи громадян, одержаних ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, у тому числі оплата праці. Відповідно до ст.1, ч.2 ст. 2 Закону України «Про оплату праці»\~та Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої\~ наказом Держкомстату України від 13.01.2004 року за № 5, яка детально визначає структуру заробітної плати та те, що індексації та компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати входять до фонду додаткової заробітної плати. Останні не обмежені позовною давністю і підлягають стягненню за весь період заборгованості. Що стосується індексу інфляції, то розрахунок індексу інфляції повідомляється [PERSON] банку України, за даними Держкомстату України наступного місяця, який слідує за розрахунковим. Тому розрахунок індексу інфляції повинен бути здійснений до 31.07.2015 року включно, оскільки індекс інфляції за серпень 2015 року не може бути розраховано, на підставі того що за кожен місяць про індекс інфляції повідомляється [PERSON] банку України, за даними Держкомстату України наступного місяця, який слідує за розрахунковим. Оскільки, відповідно до ст. 116 КЗпП України відповідач на момент звільнення позивача не здійснив виплати всіх сум, що належать позивачу, то суд вважає, що слід компенсувати втрату частини доходів починаючи з 01.01.2015 року. Індекс інфляції за даними Держкомстату України за січень 2015 року - 103,1%, за лютий 1015 року 105,3%, за березень 2015 року 110,8%, за квітень 2015 року 114,0%, за травень 2015 року 102,2%, за червень 2015 року 100,4%, за липень 2015 року 99,0%. Загальний процент індексу інфляції за зазначений позивачем період з 01.01.2015 року по 31.07.2015 рік дорівнює 34,8 %. Сума індексу інфляції за період з 01.01.2015 року по 31.07.2015 рік становитиме: 7705,14 / 34,8 % = 2 681 грн. 39 коп., яка повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн., то вони підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. В судовому засіданні встановлено, що тривала невиплата позивачу заробітної плати, призвела до втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагала від нього додаткових зусиль для організації свого життя через відсутність коштів для нормального існування. Тому, з урахуванням вимог розумності та справедливості, враховуючи характер порушення прав позивачки та глибину її душевних страждань, з урахуванням порушення звичайного укладу життя позивача, суд приходить до висновку, що необхідно частково задовольнити вимоги щодо відшкодування моральної шкоди та стягнути з відповідача на користь позивача суму у розмірі 500,00 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати за подачу майнових та немайнових вимог у розмірі 487 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial