Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

В Острозький районний суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу звернулась [PERSON] . В обґрунтування позову зазначила, що з 01.08.2001р. перебуває у шлюбі з відповідачем, який зареєстрований Почапківською сільською радою Острозького району Рівненській області, актовий запис № 2. Вказує, що під час спільного подружнього життя у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що шлюбне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Між ними відсутнє взаєморозуміння, почуття любові та взаємоповаги один до одного. Головною причиною погіршення їхніх відносин є те, що вони є різними людьми, у них різні інтереси, погляди на життєві пріоритети. На даний час вони хоч і проживають разом в одному будинку, однак фактичних шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Вважає, що шлюб між ними існує формально, примирення між ними неможливо. Просить позовні вимоги задовольнити, судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою суду від 13.07.2021 року відкрито провадження, справа призначена до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач [PERSON] у встановлений судом строк надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги визнав та не заперечував проти розірвання шлюбу. Зазначив, що дійсною причиною розірвання шлюбу є перебування позивачки [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах з іншим чоловіком впродовж останніх двох місяців. Окрім того вказав, що в період сумісного шлюбу позивачка час від часу зловживала спиртними напоями, що періодично призводило до виникнення конфліктів у сім`ї. У зв`язку з тим, що позивачка має намір переїхати в іншу місцевість просив визначити місце проживання їхнього сина з ним. В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. В поданій до суду заяві позивачка підтримала позовні вимоги, просила розгляд справи здійснювати у її відсутності. У зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 01.08.2001 року Почапківською сільською радою Острозького району Рівненській області, актовий запис №2, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 01.08.2001 р. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що позивачка та відповідач мають сина - [PERSON] , який народився [INFO] . Відповідно до ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, а відповідно до ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Аналогічне положення містить ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, згідно ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] втратили почуття один до одного, на даний час шлюб фактично припинено, оскільки сторони фактичних шлюбних відносин не підтримують, спроби відновити шлюбні відносини сторони не роблять. Таким чином шлюб існує формально, а тому вбачаються підстави для його розірвання в судовому порядку. З матеріалів справи вбачається, що сім`я фактично розпалася, оскільки сторони спільного побуту, бюджету, взаємних прав та обов`язків не мають, подружніх стосунків не підтримують, що свідчить про формальне існування шлюбу. А відтак суд приходить до висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, у зв`язку із чим визнає причину розірвання шлюбу поважною і розриває шлюб між сторонами без вжиття заходів щодо примирення. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами існує формально. На даний час шлюб фактично припинено і подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим. Окрім того, суд бере до уваги, що позов про розірвання шлюбу було подано до суду 08.07.2021 року, сторони з клопотанням про надання строку на примирення до суду не звертались, у зв`язку з цим суд приходить до висновку про те, що у позивачки та відповідача було достатньо часу для прийняття виваженого рішення про необхідність розірвання шлюбу. Відповідач у поданому до суду відзиві на позовну заяву просить після розірвання шлюбу визначити місце проживання дитини з ним. З матеріалів справи судом встановлено, що малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , батьками якого є позивачка та відповідач, проживає в [ADDRESS] разом з матір`ю [PERSON] та батьком [PERSON] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї № 484 від 24.06.2021р. Відповідно до статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла 10 років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначається нею самою. Згідно з чинним законодавством, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина (яка не досягла 14 років), спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. В матеріалах справи відсутні будь-які відомості та докази на підтвердження існування спору щодо місця проживання дитини між сторонами. У зв`язку з тим, що малолітній [PERSON] проживає з позивачкою та відповідачем у одному будинку, за відсутності будь-яких відомостей та доказів на підтвердження існування спору, суд не вбачає фактичних та правих підстав для судового захисту питання визначення місця проживання дитини. Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що прохання відповідача визначити місце проживання дитини після розірвання шлюбу не відповідає за своєю формою і змістом статті 175 ЦПК України, та відповідач з даного приводу не звертався в порядку ст.ст.193, 194 ЦПК України до суду із зустрічним позовом, право на подання якого відповідачу було роз`яснено в ухвалі про відкриття провадження у справі. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Судом встановлено, що позивачкою при зверненні з позовом до суду було сплачено судовий збір у розмірі 908 грн., а відтак з огляду на визнання відповідачем позову та задоволення позову у повному обсязі, вказаний розмір судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки у розмірі 50 відсотків. На підставі ст.ст.105, 110 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved