Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

В листопаді 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Відділу освіти Чернігівської районної державної адміністрації, в якому просив поновити його на посаді директора Олишівської ЗОШ І-ІІІ ст. та стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що наказом №165 від 15 жовтня 2015 р. по відділу освіти Чернігівської районної державної адміністрації його було звільнено з посади директора Олишівської ЗОШ І-ІІІ ст. за систематичне невиконання без поважних причин посадових обов'язків, відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України. З даним наказом він не згодний, оскільки до роботи ставився добросовісно, про що свідчать чисельні подяки і грамоти; наказ про звільнення складений із порушеннями норм трудового законодавства, зокрема, звільнення проведено без згоди профспілкового комітету, який прийшов до висновку, що така згода не потрібна; систематичних порушень, які призвели до порушення навчально-виховного процесу не було встановлено; дисциплінарне стягнення у вигляді догани, яке було застосоване 15.09.2015 року, є одним із двох стягнень, за які позивача звільнено, при цьому звільнення відбулось за порушення, за які на нього вже було накладено стягнення, а отже на нього фактично було накладено два стягнення за одні і ті ж самі порушення - це догана та звільнення; звільнення відбулось до встановленого терміну на усунення недоліків згідно наказу №230 (строк до 20.10.2015 року); процес звільнення відбувався упереджено, адже після оголошення 15.09.2015 року догани, відповідач вже 16.09.2015 року звернувся до профкому з поданням, де вказав, що вже прийняте рішення про звільнення; про виявлені 09.09.2015 року недоліки [PERSON] не був ознайомлений і не міг дати жодного пояснення, при цьому він також не був ознайомлений зі змістом скарг голови батьківського комітету. Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04 грудня 2015 року в задоволенні позову [PERSON] було відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати оскаржуване рішення суду як таке, що ухвалене без повного та всебічного з'ясування обставин справи, належної правової оцінки доводів сторін та з порушенням норм матеріального права, і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги та доповнень до неї зводяться до того, що, на думку [PERSON], при його звільненні були допущені порушення норм трудового законодавства, на що не звернув уваги суд першої інстанції, а тому дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для поновлення його на роботі. [PERSON] зазначає, що судом не взято до уваги, що його було звільнено без згоди профспілкового комітету, що є порушенням статті 43 КЗпП України, він фактично був двічі покараний за одне і те ж порушення, дисциплінарне стягнення було накладене з порушенням строку, встановленого ст. 148 КЗпП України. Також [PERSON] вважає, що суд першої інстанції помилково послався на висновки атестаційної комісії, яка перенесла атестацію, оскільки його було звільнено не за результатами атестації, і атестація жодного відношення до звільнення не має. [PERSON] також звертає увагу суду на те, що при проведенні перевірки, наслідком якої було його притягнення до відповідальності за наказом №65 від 26.02.2015 року, відповідачем були допущені порушення п.2 Порядку здійснення державного контролю за діяльністю навчальних закладів, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України №34 від 25.01.2008 року. Крім того, [PERSON] зазначає, що у наказі про його звільнення за систематичне невиконання без поважних причин посадових обов'язків не зазначено, яке саме порушення трудової дисципліни вчинене ним після винесення наказів від 26.02.2015 року та 15.09.2015 року про застосування до нього дисциплінарних стягнень у вигляді доган, є підставою для його звільнення. В поданих письмових поясненнях на апеляційну скаргу Відділ освіти Чернігівської районної державної адміністрації просить апеляційну скаргу [PERSON] відхилити як необґрунтовану, а рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04 грудня 2015 р.залишити без змін. Зазначають, що доказом систематичного невиконання [PERSON] покладених на нього трудовим договором обов'язків є накладення на нього двох дисциплінарних стягнень у вигляді догани протягом року відповідно до наказів №65 від 26.02.2015 року та №230 від 15.09.2015 року. Ці накази не були оскаржені в порядку, визначеному ст.ст.232-233 КЗпП України, а тому є чинними. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача [PERSON] та його представника [PERSON], представників відповідача [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що наказом №23 по Чернігівському районному відділу освіти від 28.03.2003 року [PERSON] був призначений на посаду директора Олишівської ЗОШ І-ІІІ ст. з 01.04.2003 р. (а.с.2). Обов'язки директора Олишівської ЗОШ І-ІІІ ст. визначені посадовою інструкцією, затвердженою начальником відділу освіти 12.08.2010 р., з якою [PERSON] ознайомлений (а.с.21-23). Згідно з наказом по відділу освіти Чернігівської райдержадміністрації №65 від 26 лютого 2015 року [PERSON] було оголошено догану за порушення пунктів 3.49, 5.1 посадової інструкції - за невиконання розпорядчих документів відділу освіти, неетичну та непедагогічну поведінку як керівника навчального закладу (а.с.6). Згідно з наказом по відділу освіти Чернігівської райдержадміністрації №230 від 15 вересня 2015 року [PERSON] було оголошено догану за порушення пунктів 3.15, 3.20, 3.32, 3.36, 3.6 посадової інструкції, зокрема, за допущення неналежного санітарно-гігієнічного стану школи та неналежної організації і контролю за діями підлеглих працівників, відповідальних за належний стан школи (а.с.4, 5). 16.09.15 р. начальник відділу освіти Чернігівської райдержадміністрації звернувся до профспілкового комітету Олишівської ЗОШ І-ІІІ ст. з поданням про розгляд питання щодо надання згоди на розірвання з позивачем трудового договору згідно п.3 ст.40 КЗпП України (а.с.7, 18). Згідно з протоколом №6 від 23 вересня 2015 року профспілковий комітет Олишівської ЗОШ І-ІІІ ст. вирішив, що згода профкому на звільнення директора школи [PERSON] не потрібна, зважаючи на положення ст.43-1 КЗпП України та на те, що [PERSON] обіймає керівну посаду ( а.с.8, 20). Згідно приписів п.3 ч.1 ст.43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також службових осіб органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службових осіб центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами; керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об'єднаннями громадян. Отже, оскільки позивач перебував на посаді директора школи і мав у підпорядкуванні працівників, його звільнення за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України не потребує згоди первинної профспілкової організації. Згідно з наказом по відділу освіти Чернігівської райдержадміністрації №165 від 15 жовтня 2015 року [PERSON] звільнено з посади директора Олишівської ЗОШ І-ІІІ ст. з 15 жовтня 2015 року за п.3 ст.40 КЗпП України - за систематичне невиконання без поважних причин посадових обов'язків, покладених на нього трудовим договором та посадовою інструкцією директора школи, порушення Положення про загальноосвітній навчальний заклад, затвердженого ПКМУ №88 від 29.03.2013 р. При цьому в наказі зазначено, що позивач відмовився 15.10.15 р. підписати даний наказ (а.с.3, 17), і що підставами наказу є: 1) наказ № 65 від 26.02.2015 р. про застосування до [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді догани; 2) наказ № 230 від 15.09.2015 р. про застосування до [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді догани; 3) акт про відмову від дачі пояснень; 4) протокол засідання профспілкового комітету від 23.09.2015 р. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач систематично допускав неналежне виконання посадових обов'язків, будучи директором школи, при цьому таке невиконання мало систематичний характер, за що його було двічі притягнуто до дисциплінарної відповідальності; догани на позивача накладені підставно і з дотриманням норм трудового законодавства і, враховуючи конкретні обставини і характер вчинених дисциплінарних проступків, вже друге порушення посадової інструкції суд розцінив як систематичне невиконання позивачем своїх обов'язків за трудовим договором. До такого висновку суд першої інстанції дійшов, пославшись чисельні звернення, скарги, пояснення, доручення та акти перевірок по Олишівській ЗОШ І-ІІІ ст. (а.с.24-40). Проте погодитись з такими висновками суду першої інстанції не можна, оскільки суд дійшов їх з порушенням норм матеріального та процесуального права. Відповідно положень п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Виходячи зі змісту даної норми, для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок. Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності та порушив її знову. Таким чином працівник може бути звільнений з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, якщо після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення, яке не втратило юридичної сили за давністю і не зняте достроково (ст. 151 КЗпП України), він знову вчинив проступок на роботі. Разом з тим, у наказі про звільнення позивача за систематичне невиконання без поважних причин посадових обов'язків не зазначено, яке порушення трудової дисципліни було вчинене [PERSON] після винесення наказів від 26 лютого 2015 року та від 15 вересня 2015 року про застосування до нього дисциплінарних стягнень у вигляді догани, та послугувало підставою для його звільнення. Відповідно до ст. 147 КЗпП України, за одне й те ж саме порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення: або догана, або звільнення. Місцевий суд не врахував зазначені вимоги закону та те, що звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП може мати місце у тому випадку, коли робітник притягувався до дисциплінарної відповідальності та знов скоїв новий проступок. З матеріалів справи вбачається, що позивача неодноразово притягували до дисциплінарної відповідальності та за всі скоєні проступки позивачу оголошувалась догана, хоча відповідачу належало право вибору виду дисциплінарного стягнення у вигляді догани або звільнення після останнього проступку позивача. Посилання суду першої інстанції на атестаційний лист від 20.05.2015 року та перенесення атестації [PERSON] на 2015-16 роки без надання рекомендацій, оскільки він не відповідає займаній посаді (а.с.41), не можна визнати обґрунтованим, оскільки [PERSON] звільнено не за п.2 ст. 40 КЗпП України з підстав його невідповідності займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації, що є самостійною підставою для звільнення працівника. В засіданні апеляційного суду представник відповідача [PERSON] посилалась на те, що допущені позивачем порушення є триваючими, що не припиняються після накладення на винну особу першого (другого, третього і т.д.) дисциплінарного стягнення, а тому логічним і обґрунтованим стало рішення про звільнення [PERSON] за п.3 ст.40 КЗпП України. Але такі пояснення не ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які доводять порушення [PERSON] трудової дисципліни (вчинення ним дисциплінарного проступку) після винесення наказу від 15 вересня 2015 року про застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді другої догани, що послугувало підставою для його звільнення. Крім того, згідно з наказом № 230 від 15.09.2015 р. позивачу був наданий строк для усунення недоліків до 20.10.2015 р., але звільнення його відбулось до закінчення цього строку - 15.10.2015 р., незважаючи на те, що з 28.09.2015 р. по 09.10.2015 р. [PERSON] перебував у відрядженні в м. Чернігові на курсах підвищення кваліфікації (а.с.138-139) і в цей період не виконував обов'язків директора школи. Також після оголошення 15.09.15 р. догани та надання позивачу строку для усунення недоліків до 20.10.2015 р., відповідач вже наступного дня, 16.09.15 р., звернувся до профкому з поданням про дачу згоди на звільнення позивача, в якому зазначено, що відділом освіти Чернігівської райдержадміністрації прийнято рішення про розірвання трудового договору з [PERSON] у відповідності до ч.3 ст.40 КЗпП України (а.с.7,18). Зазначені обставини підтверджують доводи позивача про те, що процес його звільнення відбувався не об'єктивно та упереджено. Дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення було застосоване до позивача з підстав порушення ним своїх посадових обов'язків, за які на нього вже було накладено два дисциплінарних стягнення у вигляді доган, а отже на нього фактично було накладено два стягнення за одні і ті ж самі порушення - догана та звільнення. Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції належить скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову [PERSON] про поновлення його на роботі та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно з довідкою про доходи [PERSON] (а.с.52), його середньоденний заробіток становить 216,35 грн. з розрахунку за один робочий день. Період вимушеного прогулу позивача складає 69 робочих днів - з 16 жовтня 2015 року і до 25 січня 2016 року - дня ухвалення рішення про поновлення на роботі, що не входить до розрахунку. Середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу з 16 жовтня 2015 року до 25 січня 2016 року (тобто по 24 січня 2016 року) складе: 216,35 грн. х 69 робочих днів = 14928,15 грн., і зазначену суму належить стягнути з відповідача на користь позивача. Оскільки [PERSON] при поданні позову про поновлення на роботі був звільнений від сплати судового збору, належить стягнути з відділу освіти Чернігівської районної державної адміністрації в дохід держави 2046 грн. 24 коп. судового збору.

Outcome: approved