Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-20 00:00:00

В лютому 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав. В позовній заяві зазначено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб та проживають однією сім`єю. Від спільного проживання у них народилась дочка - [PERSON] , [INFO] Коли позивачу виповнилось 6 років, у неї з батьками почали виникати конфліктні ситуації. У 2016 році в зв`язку із протиправною поведінкою батьків, які постійно над неї знущались, ображали, били, [PERSON] втекла з дому, ховалася в лісі, а потім пішла до бабусі. Батьки силоміць забрали позивача додому і продовжували ображати [PERSON] . Тому, в 2017 році позивач знову втекла з дому і почала жити у своєї бабусі. З 29.06.2017 року сім`я позивача перебуває на обліку у Вінницькому центрі соціальних служб для сім`ї, молоді, як така, що опинилася в складних життєвих стосунках. В даний центр позивач зверталась за психологічною допомогою з приводу відношення батьків до неї. Крім того, позивач неодноразово зверталася та надавала пояснення в Вінницькому ВП ГУНП у Вінницькій області з приводу психологічного, а також фізичного насильства в сім`ї по відношенню до [PERSON] З [PERSON] було проведено профілактичну бесіду виховного характеру щодо недопущення протиправних дій відносно своєї доньки. Однак, жодних результатів це не дало і позивач знову пішла до бабусі. Всі документи і речі позивача залишились у батьків, оскільки останні не хотіли їх повертати. Відповідачі самоусунулись від виховання позивача, не надають їй моральну допомогу, не цікавились і не цікавляться її життям, не відвідували та на постійній основі не спілкувались з донькою. Відповідачі не піклуються про фізичний та духовний розвиток позивача, не виявляють до неї жодного інтересу. Адміністрація КЗ «Гуманітарна гімназія № 1 ім. Пирогова» зверталась з письмовим клопотанням до відділу у справах дітей ВМР про те, що позивач відмовляється жити з батьками в зв`язку з вчиненням відносно неї фізичного та психологічного насильства та існує реальна загроза для позивача. Неодноразові звернення до служби у справах дітей та правоохоронних органів результатів не дали і позивач знову проживає з бабусею. З вересня місяця 2018 року відповідачі виїхали за кордон і залишили позивача з бабусею. У зв`язку з вищевикладеним [PERSON] звернулася до суду та просила позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно неї. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві. Представник третьої особи Служби у справах дітей Вінницької міської ради Марценюк Л.Є. суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність. На запит суду надала висновок органу опіки та піклування. В ході судового розгляду до суду поштою надійшла заява, згідно якої відповідачі [PERSON] та [PERSON] просили про розгляд справи у їх відсутність із зазначенням, що позовні вимоги визнають в повному обсязі та просять позов задовольнити. Ухвалою суду від 14.05.2019 було викликано всіх сторін по справі, у тому числі і відповідачів, та зазначено, що обставин, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Однак відповідачі [PERSON] та [PERSON] до судового засідання не з`явились. На підставі ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вирішив провести заочний розгляд справи. Свідок [PERSON] , яка являється бабкою [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] піддавалася агресії батьків, останні знущалися над нею, били. І це все продовжувалось протягом десяти років. Три рази [PERSON] тікала з дому, останній раз її забрала бабуся до себе. На даний час батьки нею не цікавляться. Також зазначила, що декілька раз [PERSON] приходила до школи в синцях, батьки постійно її ображали, також забрали документи. Заслухавши пояснення сторін по справі, свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Згідно акту № [NUMBER] від 10.12.2018 року за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Також, комісією було встановлено, що за даною адресою тимчасово перебуває без реєстрації [PERSON] , [INFO] з 24.06.2018 року. Згідно психолого-педагогічної характеристики на ученицю 6-Д класу КЗ «Гуманітарної гімназії № 1 ім. М.І. пирогова ВМР» [PERSON] , остання навчається в комунальному закладі «Гуманітарна гімназія № 1 ім. М.І. Пирогова ВМР» з першого класу. За період навчання зарекомендувала себе як здібна учениця. Серед мотивів відвідування навчального закладу переважає мотив здобуття знань. Цінує навчання в рідній школі. У період навчання дитини у початковій школі дівчинка проживала з бабусею, матір`ю батька, [PERSON] З початком навчання в 5 класі перейшла жити до рідних батьків. Стосунки бабусі і сина, [PERSON] складні. Наразі батьки [PERSON] не відвідують батьківські збори. Рідко спілкуються з класним керівником в телефонному режимі. [PERSON] виявляє бажання жити з бабусею через гострі конфлікти в родині. Скаржиться на прояви психологічного і фізичного насилля в сім`ї: психологічного у формі залякування, погроз, образ переважно від матері (сама дитина в класі вживала різкі вислови, образливі слова стосовно однокласників); фізичного у формі поштовхів, ляпасів, побиття ременем та ін. від батька. Дівчинка має сильну нервову систему, інтроверт. Відношення до класу та класного колективу, станом на момент дослідження, позитивне, в межах норми. Бабуся, [PERSON] , висловлює стурбованість поведінкою дитини, відношенням рідного батька до неї. Згодна опікуватись дитиною, забезпечувати її матеріально. Оцінки і поведінка [PERSON] кращі у період проживання з бабусею. З інформації на [PERSON] , [INFO] , наданої КЗ «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 16 ВМР» 11.12.2018 року, вбачається, що [PERSON] , 2004 року народження, учениця 8-А класу, навчається в комунальному закладі «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 16 Вінницької міської ради» з 01.09.2016 року. Батько, [PERSON] , мати, [PERSON] з дитиною не проживають. Дитиною опікується бабуся [PERSON] та дідусь [PERSON] Вони приділяють належну увагу вихованню онуки, цікавляться навчанням, допомагають досягти успіху, систематично відвідують батьківські збори. Бабуся бере активну участь у житті класу. Батьки не цікавляться справами доньки в школі, не беруть участі у вихованні дитини, не відвідують батьківські збори і заходи. З вчителями не спілкуються. За час проживання з бабусею та дідусем [PERSON] стала краще навчатися, більш активною, відкритою та пунктуальною. Дитина має індивідуальне місце для виконання домашнього завдання, забезпечена канцелярським приладдям та всім необхідним для навчання. Завжди охайно одягнена. [PERSON] перебуває на обліку в Вінницькому міському центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді в зв`язку з тим, що дитина знаходиться в складних життєвих обставинах. Судом встановлено, що сім`я [PERSON] та [PERSON] з 29.06.2017 року перебуває на обліку у Вінницькому центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді як така, що опинилась в складних життєвих обставинах. Протягом липня 2017 року, дитина - [PERSON] спілкувалась із психологом Центру. Посилаючись на Етичний кодекс психолога від 18 грудня 1990 року, Центр не може надати відомостей про психологічний стан дитини та її відношення до батьків. Дані обставини підтверджуються листом Вінницького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді № 01-07/720 від 18.07.2018 року. Також, з відповіді Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області від 21.07.2018 року, на запит адвоката Вінницької обласної ради Клепікової О.С., вбачається, що протягом 2017-2018 років [PERSON] зверталась із письмовими заявами до Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області двічі, а саме 22.06.2018 року та 23.06.2018 року щодо прийняття мір до її сина [PERSON] , який 22.06.2018 року вчинив домашнє насильство. В ході розгляду вказаних звернень було опитано [PERSON] , яка повідомила, що її син [PERSON] за місцем проживання вчиняє психологічне, а також фізичне насильство по відношенню до своєї неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Зокрема, 22.06.2018 року близько 16:40 год. по [ADDRESS] , 40/90 [PERSON] висловлювався брутальною лайкою в сторону своєї доньки [PERSON] При опитуванні неповнолітньої [PERSON] та її подруги [PERSON] , [INFO] , інформація, щодо вчинення домашнього насильства [PERSON] знайшла своє підтвердження. У своєму поясненні [PERSON] зазначив, що періодично у нього з донькою виникають конфлікти на ґрунті того, що донька його не слухає і він, розсердившись, свариться на неї. При конфлікті 22.06.2018 року [PERSON] висловлювався брутальною лайкою в сторону своєї доньки, чим вчинив психологічне насильство. З [PERSON]. було проведено профілактичну бесіду виховного характеру щодо недопущення вчинення протиправних дій та 25.06.2018 року притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173- 2 КУпАП. В судовому засіданні було оглянуто та досліджено матеріали адміністративного провадження відносно [PERSON] 04.05.2017 року КЗ «Гуманітарна гімназія №1 ім. М.І. Пирогова ВМР» звернувся з клопотанням до відділу у справах дітей та молоді ВМР про надання допомоги для запобігання дитячій бездоглядності та безпритульності, вчиненню насильства над дітьми, оскільки [PERSON] повідомила про вчинення насильства над нею батьком [PERSON] у формі фізичного і психологічного насилля. Наразі дитина проживає у бабусі, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Дитина відмовляється жити у батьків. Згідно висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради від 02.05.2019 року № 01-00-011-21782 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [PERSON] щодо дитини [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає доцільним позбавлення [PERSON] , [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, яка знайшла своє відображення і в Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ) дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Відповідно до п. 16 зазначеної постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що має місце факт ухилення [PERSON] та [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дитини, свідоме нехтування ними, а саме: особи не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти, не виконують належним чином свого батьківського обов`язку щодо її утримання; не маючи сторонніх перешкод та маючи реальну можливість, взагалі виявляють байдужість до власної дитини, не підтримують тривалий час за власним бажанням спілкування із нею, тому суд приходить до висновку про необхідність позбавлення [PERSON] , [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки це не суперечить інтересам дитини. Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 768, 40 грн. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Адвокат Клепікова О.С., яка в свою чергу є представником [PERSON] , в судовому засіданні просила стягнути з відповідачів понесені [PERSON] судові витрати на правову допомогу в сумі 7000,00 грн. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, № 37246/04). Відтак, ураховуючи засади виваженості, розумності та справедливості, а також складність справи, суд приходить до висновку до задоволення про стягнення судових витрат з відповідачів на користь позивача в сумі 4000,00 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved