Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

В лютому 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідачки грошові кошти в сумі 5864.52 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 30 вересня 2014 року стягнуто з [PERSON] на його користь 10 500 грн. 74 коп. грошових коштів, сплачених в рахунок повного погашення зобовязань за кредитною угодою, та 365 грн. 40 коп. на повернення судового збору. 04 та 05 листопада 2014 року постановами старшого державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції були відкриті виконавчі провадження з виконання виконавчих листів, виданих на виконання судового рішення. В ході проведення виконавчих дій [PERSON] чинила перешкоди державному виконавцю у доступі до свого майна. Станом на 01 лютого 2016 року заборгованість відповідачки по двом виконавчим листам становить 10 552.78 грн. За прострочення виконання грошового зобов»язання та з урахуванням приписів ст.. 625 ЦК України відповідачка має сплатити інфляційні в розмірі 5447.64 грн. та 3% річних у розмірі 416.88 грн. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 квітня 2016 року позовні вимоги задоволені частково: стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] за період з 17 жовтня 2014 року по 10 лютого 2016 року інфляційні у розмірі 5430 грн. 52 коп. та 3 % річних у розмірі 428 грн. 19 коп. В апеляційній скарзі [PERSON]. просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду є незаконним. Особа, яка подала апеляційну скаргу посилається на те, що вона сплачувала заборгованість в межах своїх фінансових можливостей, в ході проведення виконавчих дій було описане її майно та передано на зберігання позивачу по справі, тобто вона не затягувала виконання судового рішення. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 30 вересня 2014 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково; рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 вересня 2014 року скасовано; позовні вимоги [PERSON] задоволено частково; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 10 500 грн. 74 коп. грошових коштів, сплачених [PERSON] в рахунок повного погашення зобовязань за кредитною угодою, та на повернення судових витрат 365 грн. 40 коп. Постановами старшого державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції від 04 листопада 2014 року та від 05 листопада 2014 року були відкриті виконавчі провадження з виконання виконавчих листів про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 10 500.74 грн. та 365.4 грн. Згідно із розпорядженнями державного виконавця користь [PERSON] були перераховані кошти, сплачені [PERSON] 19 січня 2016 року в сумі 200 грн., 13 листопада 2015 року 65 грн., 18 вересня 2015 року - 98.36 грн., 20 липня 2015 року 16.68 грн. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що у звязку із простроченням виконання грошового зобов»язання з відповідачки на користь позивача слід стягнути за період з 17 жовтня 2014 року по 10 лютого 2016 року інфляційні у розмірі 5430 грн. 52 коп. та 3 % річних у розмірі 428 грн. 19 коп., з урахуванням часу здійснення [PERSON] часткового погашення заборгованості. Проте, з урахуванням приписів ч. 3 ст. 303 ЦПК України, з таким висновком суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов»язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Згідно з ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного судочинства, цивільні права і обов»язки можуть виникати з рішення суду. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні цивільне законодавство не застосовується. Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України « Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов»язання, зокрема ст.. 625 ЦК України ( правова позиція ВСУ від 20 січня 2016 року у справі № 6 2759цс15). За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити , рішення суду першої інстанції слід скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Outcome: approved