Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

В липні 2018 р. до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська звернувся [PERSON] з позовом до Державного підприємства «Дослідно-експериментальне підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України» про стягнення заробітної плати. В обґрунтування позову вказує, що 01 лютого 2013 року був прийнятий за сумісництвом на посаду інженера-енергетика ДП «Дослідно-експериментальне підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України», де він працює і по даний час. З січня 2017 року по теперішній час заробітна плата не виплачується. Також, з листопада 2015 року і по даний час не зараховано ЄСВ до Пенсійного фонду та інші необхідні податки із заробітної плати. На даний час заборгованість не виплачена, директор підприємства відмовляється її виплачувати, посилаючись на відсутність коштів та арешт майна та рахунків. З 1 вересня 2017 року директор звільнився та по теперішній час нового директора не призначено. 18.12.2017 року позивач звернувся із заявою до Міністерства юстиції щодо невиплати йому заробітної плати.\~Зазначена заява\~була направленя\~до Південно-Східного\~міжрегіонального управління\~з питань\~виконання кримінальних\~покарань та\~пробації Міністерства\~юстиції.\~ 26.01.18 року [PERSON] отримав відповідь на звернення за №7-1-58-18/х-2, відповідно до якої повноваженнями щодо вирішення даного питання наділене Міністерство юстиції України. 03.02.2018 року [PERSON] знову звернувся до Міністерства юстиції із заявою стосовно вжиття заходів щодо виплати йому заробітної плати та надання довідки про суму невиплаченої заробітної плати за період роботи на підприємстві. На звернення було отримано відповідь за №3390/27.2/46-18 від 15.03.2018 року№3390/27.2/46-18 від 15.03.2018 року , якою у відповідності до статті 233 КЗпП України, [PERSON] було запропоновано звернутись до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Приймаючи до уваги той факт, що відповідачем з 01.01.2017р. не виплачується заробітна плата, позивач вважає, що відповідачем суттєво порушені його права. А тому,\~просить стягнути\~з ДП\~«Дослідно-експериментальне\~підприємство Державної\~кримінально-виконавчої\~служби України» на його користь заборгованість із заробітної плати в розмірі 24447,00 грн. В судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача до суду не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, згідно з вимогами ст.130 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив, судова повістка - виклик направлена відповідачу на останню відому суду адресу і в силу ст.131 ЦПК України вважається доставленою, на підставі ст. 223 ЦПК України суд вважає причини неявки відповідача неповажними; є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачем відсутня, що дозволило суду за згодою позивача, згідно вимог ст. 280 ЦПК України, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду провести заочний розгляд справи та розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступних підстав. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст.ст.\~13,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що позивач 01 лютого 2013 року був прийнятий за сумісництвом на посаду інженера-енергетика ДП «Дослідно-експериментальне підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України», де він працює і по даний час. З січня 2017 року по теперішній час заробітна плата не виплачується. На даний час заборгованість не виплачена, директор підприємства відмовлявся її виплачувати, посилаючись на відсутність коштів та арешт майна та рахунків. З 1 вересня 2017 року директор звільнився та по теперішній час нового директора не призначено. На звернення позивача до Міністерства юстиції щодо невиплати йому заробітної плати, [PERSON] було запропоновано звернутись до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України\~та\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до\~статті 3 КЗпП України\~законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України\~визначено, що законодавство про працю складається з\~КЗпП України\~та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме:\~КЗпП України;\~Законом України: «Про оплату праці». Статтею 43 Конституції України\~передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Заробітна плата\~це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим\~Кодексом, Законом України «Про оплату праці»\~та інш. нормативно-правовими актами (ст. 94 КЗпП України). Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавцем, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів\~представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ст. 115 ч.1 КЗпП України). Оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивачу з 01.01.2017р. не виплачувалась заробітна плата, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача\~ на користь позивача не виплаченої заробітної плати за період з 01.01.2017р. по 30.06.2017р. Судом встановлено, що головного бухгалтера та директора підприємства, які повноважні вирішувати питання нарахування та виплати заробітної плати, звільнено. Довідку про суму невиплаченої заробітної плати позивач отримати не мав можливості, оскільки на підприємстві відсутні особи, відповідальні за нарахування заробітної плати. Згідно ст. З Закону України «Про оплату праці» та ст.95 КЗпП мінімальна заробітна плата -це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну,погодинну норму праці (обсяг робіт). У разі коли працівникові, який виконав місячну (годинну) норму праці, нарахована заробітна плата нижче законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати підприємство провадить доплату до її рівня. Судом встановлено, що в період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року мінімальна заробітна плата становила 3200 гривень на місяць. Отже, 0,5 ставки на місяць становить 3200 : 2= 1600 гривень. За відрахуванням ПДФО та військового сбору місячна заробітна плата позивача становить 1288 гривень. За 12 місяців 2017 року відповідно 12*1288 = 15456 гривень. В період з 01.01.2018 року по 01.07.2018 року мінімальна заробітна плата становить 3723 гривні на місяць. Отже, 0,5 ставки на місяць становить 3723 : 2=1861,5 гривень. За відрахуванням ПДФО та військового сбору місячна заробітна плата становить 1498,5 гривень. За 6 місяців 2018року відповідно 6* 1498,5= 8991 гривня. Таким чином, загальна заборгованість відповідача по заробітній платі становить 24447 гривень. Враховуючи вищевикладене, та, встановивши в ході розгляду справи, що, дійсно мали місце обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, суд, задовольняючи вимоги позивача, та, враховуючи, що, позивача звільнено від сплати судових витрат, на підставі\~ст.141 ЦПК України\~вважає необхідним стягнути судовий збір на користь держави з відповідача, у сумі 704,80 грн.\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved