Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

В липні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом і просить визнати неправомірними дії Публічного акціонерного товариства «Національний депозитарій України» щодо позбавлення її премій за період з 01 липня 2014 року до 24 квітня 2015 року та стягнути з відповідача за цей період часу щомісячні премії в розмірі: за липень 2014 року - 13500, 00гр., серпень 2014 року - 13500, 00гр., вересень 2014 року - 2454,00гр., жовтень 2014 року- 9978, 00гр., листопад 2014 року - 10125,00гр., грудень 2014 року - 11152, 00гр., січень 2015 року - 6750,00гр., лютий 20156 року - 8775,00гр., березень 2015 року - 8357, 00гр., квітень 2015 року - 9000, 00гр. Крім того, просить стягнути з відповідача 67500, 00гр. премії за 3 квартал 2014 року, а також 67 500, 00 гр. премії за 2014 рік, а всього 228 591,00гр. Посилається в позові на те, що перебувала в трудових відносинах з відповідачем з 01 вересня 1999 року, з 02 червня 2014 року по 24 квітня 2015 року працювала на посаді директора з економіки. Відповідно до Положення про оплату праці працівників ВАТ «Національний депозитарій України», затвердженого рішенням правління від 25 травня 2007 року №2/12, нарахування премій працівникам здійснюється за результатами роботи в межах коштів, передбачених на преміювання у кошторисі та економії коштів на оплату праці на підставі наказів Голови правління. 18 липня 2014 року нею та іншими працівниками ПАТ «Національний депозитарій України» було створено дві профспілкові організації - первинна профспілкова організація Всеукраїнської професійної організації «Захист справедливості» працівників Публічного акціонерного товариства «Національний депозитарій України» та первинна профспілкова організація Всеукраїнської професійної спілки »Захист справедливості», керівником яких була обрана вона. З цього періоду часу відповідач перестав їй виплачувати премії, в той час, коли іншим працівникам вони виплачувалися в повному обсязі. При цьому її не було повідомлено про причин позбавлення її щомісячних, квартальних та річних премій. Вважає це наслідком створення та діяльності первинної профспілкової організації, які вона очолила, а також її принципової позиції, яку вона зайняла в питаннях узгодження з профспілкою питань, пов»язаних з оплатою праці працівників товариства. Доказом цього вважає притягнення її до дисциплінарної відповідальності наказом №131-к від 08 грудня 2014 року відповідач, який за її позовом був скасований судом. Наказом №50-К від 24 квітня 2015 року вона була звільнена з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП, однак і звільнення її з роботи судом було визнано незаконним, а вона поновлена на роботі. Виходячи з цього, просить задовольнити позов. Позивач та її представник у судовому засіданні свої вимоги підтримали. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував. Посилався на те, що заробітна плата позивачу виплачувалася систематично, а визначення її розміру залежало від умов укладеного з нею трудового договору. Зазначив, що при укладенні колективного договору трудовий колектив та адміністрація Національного депозитарію вирішили не визначати у ньому обов'язкові виплати будь-яких премій та їх мінімальний розмір. Виходячи з цього вважає, що що у відповідача відсутній обов'язок погоджувати виплату премій працівникам їхньої установи. Зазначив також, що навіть у випадку відсутності Колективного договору Національний депозитарій не був зобов'язаний погоджувати питання виплати премій працівникам з профспілковими організаціями, керівником яких є позивач, оскільки вони не представляють інтересів більшості працівників. Крім того, рішення про виплату позивачці премії приймає керівник установи, підстав для нарахування позивачу премій з липня 2014 року, виходячи з її особистого вкладу, він не вбачав, а тому вони їй не виплачувалися. Виходячи з цього, просить у позові відмовити. Представник 3-х осіб у судовому засіданні позов підтримала. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно ч.2 ст.97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Таким же чином регулюється дане питання і в ст.15 Закону України « Про оплату праці». Статтею 2 Закону України « Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати, згідно з якою основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства Статтею 9-1 КЗпП України визначено, що підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно з законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників. Встановлено, що позивач наказом № 13-к від 01 вересня 1999 року була прийнята на роботу на посаду головного бухгалтера Національного депозитарію України. З 02 червня 2014 року по 24 квітня 2015 року перебувала на посаді директора з економіки Публічного акціонерного товариства «Національний депозитарій України». / т.1, а.с. 69 - 71 / Відповідно до п.3.1, 3.2 Положення про оплату праці працівників ВАТ »Національний депозитарій України», затвердженого рішенням Правління № 2/12 від 25 травня 2007 року, працівникам НДУ виплачуються премії відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи в межах коштів, передбачених на преміювання в кошторисі та економії коштів на оплату праці. Нарахування премій здійснюється за успішне виконання поточних завдань, виконання особливо важливих завдань, виконання державних програм, підсумками роботи за відповідний період, ініціативу в вирішенні статутних завдань НДУ, впровадження нових технологій. Згідно п.3.3 Положення нарахування премії за підсумками роботи за відповідний місяць здійснюється пропорційно фактично відпрацьованому часу. / т.1, а. с. 76 - 86 / Судом встановлено і це підтверджується наданими позивачкою в розпорядження суду розрахунковими листками, їй за період часу з липня 2014 року по квітень 2015 року було нараховано та виплачено заробітну плату за відпрацьований час помісячно: в липні 2014 року - 13500, 00гр., серпні 2014 року - 13500, 00гр., вересні 2014 року - 2454,00гр., жовтні 2014 року- 9978, 00гр., листопаді 2014 року - 10125,00гр., грудні 2014 року - 11152, 00гр., січні 2015 року - 6750,00гр., лютому 2015 року - 8775,00гр., березні 2015 року - 8357, 00гр., квітні 2015 року - 9000, 00гр. При цьому, як зазначено в розрахунковому листку за грудень 2014 року, їй була виплачена премія в розмірі 2 500 гр. 00 коп. В інші місяці в цей період часу премія позивачу не нараховувалася та не виплачувалася. В той же час, з наданих до суду представником відповідача копій наказів на виплату премій та додатків до них за цей період часу, практично весь колектив, за виключенням декількох працівників, у тому числі позивачка, в цей період часу преміювався. / т.1, а.с.183 - 209; т.2, а. с. 1 - 30 / Ні Положенням про оплату праці, ні Колективним договором на 2006-2007 роки, діючим на даний час, не визначено підстав, за яких адміністрація має право позбавляти працівника щомісячної премії. Судом встановлено, що наказом №130-к від 08 грудня 2014 року позивачка притягувалася до дисциплінарної відповідальності. Рішенням Солом»янського арйонного суду м. Києва від 22 травня 2015 року даний наказ був визнаний незаконним. Рішення суду набрало законної сили. / т.1, а.с. 135 - 136 / Відповідно до ч.4 ст.97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Порядок нарахування премій в ПАТ « Національний депозитарій України» врегульовано п.3.5 Положення, а саме: на підставі пропозицій керівників структурних підрозділів з урахуванням зауважень Голови правління НДУ та заступників Голови правління готуються накази про виплату премій. Позивач суду пояснила і цього не спростовував представник відповідача, рішення про виплату премії їй, як директору з економіки, приймав Голова правління. Допитані за ініціативою позивача свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили виплату щомісячних премій працівникам у розмірі 100% . Представник відповідача суду не довів існування обставин, які давали адміністрації підстави для позбавлення позивачки щомісячних премій у цей період часу, а також не спромігся пояснити, чим керувався керівник при позбавленні позивачки таких премій. Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст.10 КЗпП України Колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. За положеннями ст. 9 Закону України «Про колективні договори» та ст. 18 КЗпП України положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов'язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації. З Положення про оплату праці, діючого в установі, вбачається, що ним не передбачено умов, за яких працівник може бути позбавлений премії. Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Як зазначено в ч.1 ст.142 КЗпП України, трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях, визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил. Згідно ст. 143 КЗпП України до працівників підприємств, установ, організацій можуть застосовуватись будь-які заохочення, що містяться в затверджених трудовими колективами правилах внутрішнього трудового розпорядку. В той же час, в ч.3 ст. 151 КЗпП України зазначено, що протягом строку дії дисциплінарного стягнення заходи заохочення до працівника не застосовуються. За таких обставин, відсутності в Положенні про оплату праці умов, за яких позивач могла бути позбавлена такого виду премії, відсутності дисциплінарних стягнень, які за законом давали адміністрації право на позбавлення її такого виду заохочення, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, стягнення з відповідача щомісячних премій у розмірі, який відповідає фактично відпрацьованому нею та оплаченому їй часу в липні 2014 року - квітні 2015 року, за виключенням виплаченої премії в розмірі 2 500 гр. 00 коп. у грудні 2014 року, а всього 93 592 гр. 12 коп./ 13 500.00 + 13 500.00 + 2 454.55 + 9 978.26 + 10 125.00 + 11 152.17 + 6 750. 00 + 8 775.00 + 8 357.14 + 9 000.00 - 2 500.00 /. Суд не знаходить підстав для задоволення решти вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до п.3.4 Положення нарахування інших видів премій, зазначених у п.3.2 Положення, може здійснюватися як з урахуванням, так і без урахування фактично відпрацьованого часу. Тобто, діючим Положенням не передбачено обов»язку адміністрації виплачувати квартальні та річні премії працівникам. Враховуючи ці обставини та приведене вище правове обгрунтування, підстави для задоволення вимог позивача в частині стягнення з відповідача на її користь премії за 3 квартал 2014 року, а також премії за 2014 рік відсутні. Та обставина, що такі премії були виплачені іншим працівникам, з огляду на порядок його регулювання Положенням про оплату праці, не є підставою для задоволення вимог позивача в цій частині. Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача в судовому засіданні, виходячи з наступного. Відповідно до ч.ч.1та 2 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Докази, надані позивачкою в обґрунтування позову, є належними та відповідають способам доказування, визначених ст.ст.57-60 ЦПК України, і є достатніми для вище приведеного висновку суду. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Будь-яких доказів своїм твердженням, які б заслуговували на увагу та спростовували приведені вище судом висновки, представник відповідача суду не надав. Покази свідка [PERSON]- радника Голови правління, судом не можуть бути прийняті до уваги з огляду на викладене вище, а також документальне підтвердження виплати щомісячних премій у зазначений позивачем період часу. Що стосується наданих представником відповідача довідок про розмір заробітної плати та розмір виплаченої премії окремим працівникам, а також позбавлених премії, суд зважає на наступне. / т.1, а.с. 219 - 236 / В п. 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Так, позивач суду пояснила, що приведені в даних довідках особи працюють в Кримському філіалі, а тому інформація про виплачені їм розміри премій не можуть бути доказом позиції представника відповідача в суді та не давали підстав відповідачу позбавляти премій її. Даних обставин представник відповідача в судовому засіданні не спростовував. Крім того, при вирішенні даного спору суд враховує наступне. Відповідно до витягів з протоколів Установчих зборів 18 липня 2014 року працівниками Публічного акціонерного товариства «Національний депозитарій України» було створено первинні профспілкові організації Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості» Публічного акціонерного товариства «Національний депозитарій України», та Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості» працівників Публічного акціонерного товариства «Національний депозитарій України», головою яких була обрана позивач. Саме після їх створення та повідомлення про це адміністрацію позивачка була позбавлена права подальшого отримання премій, а також піддавалась заходам дисциплінарного впливу, які судом визнавалися незаконними. / т.1, а.с. 8 - 57; 60 - 70 / Позивач суду пояснила і даних обставин не спростовував представник відповідача, до цього моменту вона премій не позбавлялася і до неї не застосовувалися заходи дисциплінарного впливу. За таких обставин ці твердження представника відповідача не можуть бути прийняті судом до уваги. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Виходячи з того, що на момент звернення позивача до суду остання була звільнена від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial