Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

В листопаді 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 09 липня 2008 року уклав з [PERSON] договір. За цим договором ПАТ КБ «Приватбанк» зобовязався надати [PERSON] грошові кошти у розмірі 11070 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом протягом пільгового періоду у розмірі 0,01% від суми операції. Згідно Умов та правил надання банківських послуг при непогашенні суми простроченого кредиту на суму від 100 гривень [PERSON] має сплатити пеню відповідно до встановлених тарифів, яка нараховується в день нарахування відсотків за кредитом, а також при порушенні [PERSON] строків платежів більш ніж на 30 днів він зобовязаний сплатити штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в зазначений банком термін. В порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. Тому ПАТ КБ «Приватбанк» просив суд примусового стягнути з нього заборгованість за кредитним договором, що становить 47081 гривень 65 копійок та складається: з тіла кредиту 21204 гривень, нарахованих відсотків за користування кредитом 10235 гривень 78 копійок, заборгованості за пенею за прострочене зобовязання 12023 гривень 70 копійок, заборгованості за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень 900 гривень, а також штраф (фіксована частина) 500 гривень, штраф (процентна складова) 2218 гривень 17 копійок. Крім того, позивач також просив стягнути на його користь витрати на оплату судового збору у розмірі 1378 гривень. У судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився. Направив до суду заяву, в якій зазначив, що просить проводити розгляд справи за його відсутності, позов підтримує та просить суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився. Проте, надав до суду письмові заперечення проти позову, які обґрунтував тим, що заборгованість за наданим кредитом та відсотками почала формуватися з 11 серпня 2008 року. Тоді як позивач з даним позовом звернувся до суду 07 листопада 2016 року та просив стягнути заборгованість за кредитним договором, яка виникла станом на 21 вересня 2015 року. Таким чином, ПАТ КБ «Приватбанк» мав можливість звернутися до суду з відповідним позовом починаючи з 2008 року. Однак, позов про стягнення заборгованості було подано до суду в 2016 році, що мало своїм наслідком збільшення розміру боргу за рахунок пені та штрафів. Тому, [PERSON] вказав, що у задоволення предявленого позову належить відмовити у звязку з спливом строку позовної давності. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що предявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 08 липня 2008 року ПАТ КБ «Приватбанк» уклав з [PERSON] договір. За цим договором ПАТ КБ «Приватбанк» зобовязався надати [PERSON] грошові кошти у розмірі 1000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом протягом пільгового періоду у розмірі 0,01% від суми операції. Згідно Умов та правил надання банківських послуг при непогашенні суми простроченого кредиту на суму від 100 гривень [PERSON] має сплатити пеню відповідно до встановлених тарифів, яка нараховується в день нарахування відсотків за кредитом, а також при порушенні [PERSON] строків платежів більш ніж на 30 днів він зобовязаний сплатити штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в зазначений банком термін. Вказані обставини підтверджуються заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг (а.с.14), витягом з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.15-48). Згодом розмір кредитного ліміту було збільшено та встановлено на рівні 11070 гривень. Крім цього, було продовжено строк дії кредитної картки до жовтня 2018 року, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти від 27 жовтня 2016 року (а.с.13). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити інші платежі у розмірах та на умовах, встановлених договором. У відповідності до ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.549 цього Кодексу у разі порушення зобовязання боржник зобовязаний сплатити неустойку (штраф, пеню). Судом встановлено, що [PERSON] користувався платіжною карткою та за допомогою платіжної картки знімав з рахунку грошові кошти, проте на рахунок їх не повертав, не сплачував відсотки та комісію за користування грошовими коштами у повному обсязі. Тому у нього виник борг за кредитним договором у загальному розмірі 47081 гривень 65 копійок, що складається: з тіла кредиту 21204 гривень, нарахованих відсотків за користування кредитом 10235 гривень 78 копійок, заборгованості за пенею за прострочене зобовязання 12023 гривень 70 копійок, заборгованості за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень 900 гривень, а також штраф (фіксована частина) 500 гривень, штраф (процентна складова) 2218 гривень 17 копійок. Вказана обставина підтверджується розрахунком заборгованості по кредитному договору станом на 21 вересня 2016 року (а.с.11-12). Відповідач ухиляється від добровільного погашення боргу за кредитним договором. Тому суд вважає, що з [PERSON] на користь позивача належить примусово стягнути борг за кредитним договором у розмірі 47081 гривень 65 копійок. До вказаного висновку суд приходить також виходячи з того, що судом критично сприймаються доводи відповідача щодо пропуску ПАТ КБ «Приватбанк» строку позовної давності при предявленні даного позову. Зважаючи на те, що ПАТ КБ «Приватбанк» предявив позов про стягнення заборгованості за кредитним договором 07 листопада 2016 року, про що свідчить реєстраційний штамп Бориспільського міськрайонного суду Київської області, тому суд приходить до висновку, що позов предявлено в межах строку дії договору. Так, з наданих ПАТ КБ «Приватбанк» розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що [PERSON] у 2015 році, зокрема 28 травня 2015 року здійснював платежі щодо погашення кредитної заборгованості (а.с.10). Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У відповідності до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом, передбаченим ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в ст.ст.252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), зокрема згідно з ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу. Таким чином, [PERSON] вчинені дії, які свідчать про визнання ним заборгованості за кредитним договором та слугують фактом, що свідчить про переривання строку позовної давності. З огляду на це, ПАТ КБ «Приватбанк» не пропущено строк позовної давності при зверненні до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Доводи відповідача з приводу того, що розмір неустойки, який підлягає стягненню з нього на користь ПАТ КБ «Приватбанк», має бути зменшено відповідно до основних засад цивільного законодавства таких як добросовісність, розумність та справедливість, також оцінюються судом критично. Оскільки, відповідно до положення ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Всупереч цьому, як вбачається з письмового розрахунку заборгованості за кредитним договором, який наявний в матеріалах цивільної справи, розмір пені не перевищує розмір основного боргу за кредитним договором. До того ж відповідачем не зазначено будь-яких обставин, що мають істотне значення, які б свідчили про допустимість зменшення розміру неустойки. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. З платіжного доручення від 28 жовтня 2016 року (а.с.1) вбачається, що при предявленні позову до суду ПАТ КБ «Приватбанк» сплатив судовий збір у розмірі 1378 гривень. Позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволений. З огляду на це, з [PERSON] на користь позивача слід примусово стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 1378 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved