Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

В квітні 2018 року 12 Державна пожежно-рятувальна частина Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Закарпатській області (далі ДПРЧ-12 УДСНС України у Закарпатської області) звернулась до Берегівського районного суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користування службовим приміщенням шляхом виселення. Згідно позиції позивача, викладеної у позові, їх будівля за адресою м.Берегове, вул.Флоріана, 1, належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, власником якого є Закарпатська обласна рада. Нерухоме майно майновий комплекс пожежного депо власником на підставі акту приймання-передачі від 25.11.2016 року передано в оперативне управління з правами балансоутримувача ДПРЧ-12 УДСНС України у Закарпатської області. З 1992 року на третьому поверсі адміністративної будівлі ДПРЧ-12 проживають відповідачі - сімя колишнього начальника даної частини, які там не зареєстровані, без будь-яких на це правових підстав. Так, ордер на їх вселення відсутній, вказана будівля не є житлом. Відповідач [PERSON] із своєю сімєю створює перешкоди у належному використані службових приміщень, ДПРЧ-12 не може використовувати пожежне ДЕПО за його основним функціональним призначенням. Відповідачем [PERSON] був поданий відзив, згідно якого вона з 2009 року вона, із родиною отримала від СДПЧ-12 м.\~Берегово у користування для проживання жиле службове приміщення, квартиру, що знаходиться за адресою: Закарпатська\~обл., м.\~Берегове, вул. Флоріана, 1, на 3-ому поверсі. Надання даного житла у користування було погоджено вищестоящим обласним керівництвом, що підтверджується договором найму службових житлових приміщень в будівлі пожежного депо м.\~Берегово, актом здачі і приймання жилого службового приміщення. Тобто, вона, вже майже 10 років безперервно, відкрито та на законних підставах користуються житлом, наданим їм керівництвом Державної пожежної охорони Закарпатської області. Тоді ж, аналогічне житло у цій самій будівлі та на цьому ж поверсі отримали у користування ще декілька інших родин, деякі з яких проживають там і до нині. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачка [PERSON], її представник адвоката [PERSON] позов заперечили. Судом встановлені наступні фактичні обставини. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.11.2005 року власником комплексу за адресою м.Берегове, вул.Флоріана, 1, є Закарпатська обласна рада, за якою зареєстровано вказане комунальне майно. 25.11.2016 року відповідно до акту приймання-передачі воно передане в оперативне управління з правами балансоутримувача 12-ої Державної пожежно-рятувальної частини Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Закарпатській області. Також судом встановлено, у даному нерухомому майні в будівлі пожежного депо в окремих приміщеннях проживають чотири сімї колишніх співробітників ДСНС без реєстрації, одна з яких сімя відповідачка [PERSON], яка займає приміщення однієї квартири. Вказане доведено відповідним актом та доповідною запискою та поясненнями сторін. Відповідно до відзиву та пояснень по суті відповідача [PERSON] у спірному приміщені проживає вона сама. Спірне приміщення відповідач [PERSON] отримала у користування на підставі договору найму службових житлових приміщень в будівлі пождепо та акту здачі і приймання жилого службового приміщення від 05 травня 2009 року, укладеного із керівництвом СДПЧ-12 м.Берегове. Представник позивача вважала, що адміністративна будівля не є житлом, і в 1999 році не мала статусу жилого службового приміщення та вказаний договір найму в Управлінні Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Закарпатській області не зареєстрований, тому відповідач необґрунтовано посилається у заперечені на житлові норми законодавства та у відповідності на захист прав 12-ої Державної пожежно-рятувальної частини відповідачів слід виселити із службового приміщення, яке знаходиться на третьому поверсі. В позовної заяви також посилається на ст.109 ЖК УРСР із глави «Користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду», хоча комплекс будівлі до такого житлового фонду не належить. Крім того, представник позивача у позові посилається на ст.391 ЦК України, згідно якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. При цьому положення статі 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. Оскільки відповідач [PERSON] та члени його сімї в 1999 році на підставі договору найму вселились у спірне приміщення, який ніким не припинений, в судовому порядку незаконним не визнаний, отже є чинним, тому суд приходить до висновку, що відповідачі проживають там на законних підставах. Суд вважає, що вказаний спір пов'язаний із житловими правами відповідачів, тому до його вирішення слід застосовувати норми, на які посилався у відзиві відповідач [PERSON]. Так,\~відповідно до\~ст.\~47\~Конституції України\~кожен має\~право на\~житло.\~Держава створює\~умови,\~за яких\~кожний громадянин\~матиме змогу\~побудувати житло,\~придбати його\~у власність\~або взяти\~в оренду. Громадянам,\~які потребують\~соціального захисту,\~житло надається\~державою та\~органами місцевого\~самоврядування безоплатно\~або за\~доступну для\~них плату\~відповідно до\~закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. За змістом статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950\~року кожен має право на повагу до свого житла. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоровя чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Крім того, у рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» викладені загальні принципи тлумачення статті 8 Конвенції щодо права на повагу до свого житла. Зокрема, Європейський суд з прав людини констатував, що «згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих звязків із конкретним місцем» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 40, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року). Відповідно до ч.4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Нормою\~ст.\~125\~ЖК УРСР\~встановлено імперативне\~правило,\~відповідно до\~якого без\~надання іншого\~жилого приміщення\~у випадках,\~зазначених у\~статті 124\~цього Кодексу,\~не може\~бути виселено,\~зокрема: осіб,\~які пропрацювали\~на підприємстві,\~в установі,\~організації,\~що надали\~їм службове\~жиле приміщення,\~не менш\~як десять\~років; пенсіонерів по старості. Встановлено, що [PERSON] покійний чоловік відповідача [PERSON] працював на різних посадах у структурі Державної пожежної охорони Державної служби України з Надзвичайних ситуацій, та самим представником позивача вказана обставина була підтверджена. Отже, суд приходить до висновку, що права позивача - 12-ої Державної пожежно-рятувальної частини відповідачами порушені не були, позовні вимоги безпідставні, а тому у позові слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed