overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

В квітні 2014 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 28 серпня 1993 року Порічанською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області, за № 6. В обґрунтування позову позивачка вказувала, що шлюбні відносини із відповідачем припинені із серпня 2013 року, в зв'язку з тим, що подружжя має різні погляди на життя, тому відновлення подружніх відносин, збереження сім'ї неможливо у зв'язку із втратою почуття кохання та взаєморозуміння один до одного, у зв'язку з чим сторони припинили подружні відносини. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], позивач стверджує, що спір щодо виховання дитини та спільно нажитого майна відсутній. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про слухання справи в її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила про задоволення позову. Відповідач в судове засідання не з'явився, направив на адресу суду заяву, в якій позов визнав та просив слухати справу у його відсутність. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ст. 110-112,114 СК України суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права та права їх дитини. При цьому суд врахував, що регулювання шлюбно - сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу, вважає за необхідне з'ясувати прізвище подружжя після розірвання шлюбу. Позивачем надано заяву про залишення їй прізвища, яке вона отримала при реєстрації шлюбу, а тому відповідно до ст. 113 СК України, позивачу слід залишити прізвище - [PERSON]. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

В квітні 2014 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 5 березня 2011 року Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, за № 79. В обґрунтування позову позивачка вказувала, що шлюбні відносини із відповідачем припинені з грудня 2012 року, в зв'язку з тим, що подружжя має різні погляди на життя, тому відновлення подружніх відносин, збереження сім'ї неможливо у зв'язку із втратою почуття кохання та взаєморозуміння один до одного, у зв'язку з чим сторони припинили подружні відносини. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], позивач стверджує, що спір щодо виховання дитини та спільно нажитого майна відсутній. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про слухання справи в її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила про задоволення позову; не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, заперечень проти позову до суду не надійшло. Про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином і своєчасно, тому суд в порядку ст. 224 ЦПК України, за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу заочно. Дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з огляду на наступне. У відповідності до ст. 110-112,114 СК України суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права та права їх дитини. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу, вважає за необхідне з'ясувати прізвище подружжя після розірвання шлюбу. Позивачем заявлено клопотання про відновлення її дошлюбного прізвища, а тому відповідно до ст. 113 СК України, позивачу слід відновити прізвище - [PERSON]. В порядку ст.. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

В квітні 2014 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 5 квітня 2003 року Корабельним районним управлінням юстиції м. Миколаєва, за № 101. В обґрунтування позову позивачка вказувала, що шлюбні відносини з відповідачем припинені з 04.04.2014 року, в зв'язку з тим, що подружжя має різні погляди на життя, тому відновлення подружніх відносин, збереження сім'ї неможливо у зв'язку із втратою почуття кохання та взаєморозуміння один до одного, у зв'язку з чим сторони припинили подружні відносини. Від даного шлюбу сторони мають малолітніх дітей - доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]; позивач стверджує, що спір щодо виховання дітей та спільно нажитого майна відсутній. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про слухання справи в її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила про задоволення позову. Відповідач в судове засідання не з'явився, направив на адресу суду заяву, в якій позов визнав та просив слухати справу у його відсутність. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ст. 110-112,114 СК України суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права та права їх дитини. При цьому суд врахував, що регулювання шлюбно - сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу, вважає за необхідне з'ясувати прізвище подружжя після розірвання шлюбу. Позивачем надано заяву про залишення їй прізвища, яке вона отримала при реєстрації шлюбу, а тому відповідно до ст. 113 СК України, позивачу слід залишити прізвище - [PERSON]. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

В квітні 2014 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою та вказала, що перебуває у шлюбі з відповідачем, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чемеровецького районного управління юстиції у Хмельницькій області 26 листопада 2011 року, актовий запис за № 97. Від шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Спільне проживання подружжям припинено, між ними виникали конфлікти, часті непорозуміння, що негативно відображається на їх сімейних стосунках, тривалий час спільно не проживають. В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала, пояснила що наміру продовжувати шлюбні стосунки немає, оскільки є інша сім»я. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище «[PERSON]». Відповідач до суду не з'явився, однак подав письмову заяву в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечує. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 листопада 2011 року. За час спільного проживання у сторін народилася дочка [PERSON], [INFO]. Спільне життя подружжя не склалось через відсутність взаєморозуміння в сім'ї, через що виникали постійно непорозуміння та конфліктні ситуації, з квітня 2014 року спільно не проживають. Ухвалою суду від 15 серпня 2014 року сторонам надавався термін для примирення на один місяць, однак як вбачається із пояснень позивачки, до примирення вони не дійшли. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї буде суперечити їх інтересам. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

В квітні 2014 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою, уточнивши яку, остаточно просила стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн., починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову позивач вказувала, що з 15 серпня 2009 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом із позивачем по справі та знаходиться на її утриманні. В зв'язку з тим, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, позивач просила стягувати на її користь аліменти на неповнолітню [PERSON], [INFO], до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій зменшені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, не представив доказів проти задоволення позову, тому суд на підставі ст. 224 ЦПК України за письмовою згодою позивача вважає за можливе розглянути справу заочно. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідач, який є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], припинив надання матеріальної допомоги позивачу на утримання дитини і не бере участі в її вихованні. Дитина виховується позивачем і потребує матеріальної допомоги. (а.с. 7, 9). Згідно ст. ст. 180-182; 184 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття і за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних, а також інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України. Оскільки відповідач є працездатним та не надав доказів про наявність у нього непрацездатних утриманців, суд вважає за можливе стягувати аліменти у зазначеному позивачем розмірі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати. Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць підлягають негайному виконанню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

В квітні 2014 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою, яку уточнила та просила стягувати з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини від усіх його видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову і досягнення дитиною трирічного віку. В обґрунтування позову позивач вказувала, що з 19.03.2011 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] В зв'язку із тим, що шлюбні стосунки між сторонами припинені, сторони проживають окремо; малолітня дитина проживає разом з позивачем по справі та знаходиться на її утриманні. На підставі викладеного, позивач не має можливості працювати та отримувати доходи, оскільки весь час витрачає на догляд за дитиною, тому в судовому засіданні просила позов задовольнити та стягнути з відповідача на її утримання аліменти до досягнення дитиною трьох років. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про слухання справи в її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила про задоволення позову; не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, не представив доказів проти задоволення позову, тому суд на підставі ст. 224 ЦПК України за письмовою згодою позивача вважає за можливе розглянути справу заочно. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст.ст.75,77,80,81 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років і за рішенням суду кошти на утримання дружини (аліменти) присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя або у твердій грошовій сумі з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища сторін, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних, а також інших обставин, що мають істотне значення. В зв'язку з всім вищевикладеним, враховуючи матеріальне становище сторін, суд вважає за доцільне стягувати з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання в розмірі 1/6 частини від усіх його видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову і досягнення дитиною трирічного віку, тобто до 24.04.2015 р. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати. Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць підлягають негайному виконанню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

В квітні 2014 року позивач публічне акціонерне товариство КБ «Приватбанк» звернувся в суд з позовною заявою до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості. В позовній заяві позивач зазначив, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 11 грудня 2012 року [PERSON] отримала у ПАТ КБ «Приватбанк» кредит в розмірі 17 146,61 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка неналежно виконувала свої договірні зобов'язання, внаслідок чого станом на 27 березня 2014 року утворилась загальна заборгованість в сумі 31041,15 гривень, з яких: 15 181 гривень - заборгованість за кредитом; 2 989,95 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 12 869,46 гривень - залишок за несплаченим штрафом згідно п. 2.2 Генеральної угоди. ПАТ КБ «Приватбанк» просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі. Представник позивача - ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з'явився, подав письмову заяву, в якій просив справу розглядати без їхньої участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Відповідачка [PERSON] позов визнає. Суд, вислухавши пояснення відповідачки, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи вищенаведене, порушені права позивача підлягають захисту шляхом задоволення позову і стягнення в його користь із [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача понесені і документально підтверджені витрати по сплаті 310,41 гривень судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

В квітні 2014 року представник [PERSON] звернувся в суд з позовом про звільнення з-під арешту належній Позивачці земельної ділянки [ADDRESS], мотивуючи свої вимоги тим, що відпали підстави для подальшої заборони відчуження. З огляду на таке Позивач просить звільнити земельну ділянку з-під арешту, накладеного на підставі постанови слідчого Солом'янського РУГУ МВС України в м. Києві від 21.11.2008р. 23.03.2009 року арешт, накладений постановою слідчого був скасований, а право власності на зазначену земельну ділянку було визнано за [PERSON], відповідно до рішення Солом'янського районного суду м. Києва №2-2033/08. [INFO] [PERSON] померла. Спадкоємицею після її смерті відповідно до заповіту є її онука - [PERSON], проте нотаріус не має можливості видати спадкоємцю свідоцтво про право на спадщину, оскільки на земельній ділянці є зареєстровані обтяження. Представник Позивача в судовому засіданні заявлений позов підтримав в повному обсязі, просив суд його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, просив слухати справу у його відсутність та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Заслухавши пояснення представника Позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини. Постановою слідчого Солом'янського РУГУ МВС України в м. Києві від 21.11.2008р. заборонено проведення будь-яких дій щодо земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] (а.с. 5) 23.03.2009 року арешт, накладений постановою слідчого був скасований (а.с. 4), а право власності на зазначену земельну ділянку було визнано за [PERSON], відповідно до рішення Солом'янського районного суду м. Києва №2-2033/08. 16.03.2010 року на імя [PERSON] було видано державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку(а.с. 7). [INFO] [PERSON] померла (а.с. 9) Відповідно до пояснення ПНКМНО Соврас О.Ю. спадкоємицею після смерті [PERSON] відповідно до заповіту є її онука - [PERSON], проте нотаріус не має можливості видати спадкоємцю свідоцтво про право на спадщину, оскільки на земельній ділянці є зареєстровані обтяження (а.с. 10). У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Наявність безпідставного накладеного обтяження нерухомого майна, належного Позивачу, порушує її права, що дає підстави для їх судового захисту. Спосіб захисту, запропонований Позивачем у вигляді звільнення майна з-під арешту передбачений ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», а тому є обґрунтованим. Відтак, суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

В квітні 2014 року представник позивача БРПТМ «Райтепломережа» звернувся до суду з вказаним позовом, згідно якого просив стягнути з [PERSON] на користь БРПТМ «Райтепломережа» заборгованість за теплопостачання в розмірі 7729, 00 грн. Вимоги позову обґрунтовує тим, що відповідач проживає у [INFO], загальною площею 53,4 кв.м, та користуються послугами централізованого опалення, у звязку з чим на імя [PERSON] відкрито особовий рахунок №1887. Однак відповідач вчасно вартість наданих послуг не сплачує, у звязку з чим у відповідачів існує заборгованість з їх оплати в розмірі 7729,00 коп. Відповідач ухиляється від добровільного погашення заборгованості, тому позивач просить суд стягнути даний борг. Представник позивача в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, в своїй заяві просить суд справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку повідомлений. Про причини неявки у судове засідання відповідач не повідомив, заперечень не надав, явку представника не забезпечив. На підставі цього, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-07 00:00:00

В квітні 2014 року представник позивача звернувся до суду з вище зазначеним позовом. В обгрунтування позову вказує, що 10.01.2013 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал страхування» та [PERSON] укладено договір страхування наземного транспорту № 03/13-Тз/Ц1, за умовами якого було застраховано автомобіль марки «Fiat Punto» д.н.з. [NUMBER]. 09.06.2013 року в м. Києві на перехресті пр. Московський та пр. Г. Сталінграда сталася ДТП, в результаті якої відбулося зіткнення застрахованого автомобіля марки «Fiat Punto» д.н.з. [NUMBER] та автомобіля марки «Mazda 6» д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Інкомстрах» за договором, укладеним на підставі Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів», що підтверджується полісом № АЕ 1822196. В результаті ДТП автомобіль марки «Fiat Punto» д.н.з. [NUMBER] отримав механічні пошкодження та його власнику, страхувальнику позивача, заподіяно матеріальну шкоду, розмір якої визначався на підставі Рахунку - фактури від 21.08.2013 року № РАСС074214 та становить 2 088 грн. Зазначена ДТП відповідно до норм чинного законодавства була визнана страховою. Позивач, як страховик, відповідно до умов укладеного договору,

Outcome: partial