Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

В липні 2018 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до Олексіївської сільської ради про визнання права власності на землю. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі зазначили, що в липні 2015 р. померла їх мати [PERSON] Мати на праві приватної власності мала земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,5134 га , що знаходиться на території Олексіївської сільської ради . Після її смерті відкрилася спадщина на майно. Позивачі є спадкоємцями першої черги після смерті матері .Однак, в нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право на спадщину неможливо , оскільки нотаріус відмовив у його видачі в зв»язку з відсутністю оригіналу Державного акту на право власності на земельну ділянку . У відкритому судовому засіданні представник позивачів підтримав позов , прохає його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з»явився , подав заяву слухати справу у його відсутність , проти позову не заперечував. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі , дійшов до наступних висновків. Матеріалами справи встановлено, що спадкодавець [PERSON] померла 31.07.2015 р. , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ №512891 виданим Олексіївською сільською радою від 06.08.2015 р. Відповідно до копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії РЗ № 782142 , [PERSON] є власником земельної ділянки площею 5,5134 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ,яка розташована на території Олексіївської сільської ради . На момент смерті , [PERSON] проживала та була зареєстрована в будинку по вул.Центральній,10 в с.Олексіївка сама. Заповіт за життя нею не складався, про що свідчить довідка Олексіївської сільської ради від 13.07.2018 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина , яка складається з вище вказаної земельної ділянки. Позивачі звернулися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері .Однак, постановою Краснокутської державної нотаріальної контори від 27.06.2018 року , [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої [PERSON] відмовлено, в зв»язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа. Оголошенням в районній газеті « Промінь» підтверджується, що Державний акт на право власності на земельну ділянку серії РЗ № 782142 , який належить [PERSON] втрачений. У відповідності до вимог ст.ст. 1217,1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування одержують особи, зазначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та той з подружжя, який його пережив. Таким чином, спадкування майна [PERSON] здійснюється за законом, і, відповідно до ст. 1261 ЦК України, позивачі є спадкоємцями першої черги. Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження, свідоцтвом про укладення шлюбу. Частиною 1 ст.1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах , із збереженням її цільового призначення. Як зазначає ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними . Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з п.5 ч.1 ст.19 даного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Згідно до п.«г» ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Як свідчить п.3.1. Інформаційного листа ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі втрати ним документа ,який засвідчує його право власності ( ст. 392 ЦК України). Відповідно до п.4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України , затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно , яке підлягає реєстрації , проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Право [PERSON] , [PERSON] на земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] є невизнаним, державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що надало позивачам, в порядку ст.4 ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх прав . В судовому засіданні встановлено, що позивачі є єдиними спадкоємцями за законом після померлої [PERSON], до складу спадкового майна входить земельна ділянка ,яка знаходиться на території Олексіївської сільської ради. Іншого шляху, ніж визнання права власності на дану земельну ділянку в судовому порядку, у позивачів немає. За ст.6 Європейської конвенції з прав людини 1950 року , визнається право людини на доступ до правосуддя , а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав , і це означає, що особа має право пред»явити в суді таку вимогу на захист цивільного права , яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Таким чином, виходячи з вищевикладеного суд задовольняє вимоги позивачів, так як суду надано достатньо доказів, які підтверджують позовні вимоги, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших.

Outcome: approved