Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

в липні 2020 року позивач [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом та просила скасувати рішення Державного реєстратора підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Мосійчук О.В. від 02.08.2019 року про державну реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк» на нежитлове приміщення №21 (літА), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , індексний номер:48065871. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.06.2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є відповідач АТ «Альфа-Банк», та третьою особою [PERSON] було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №40.29-48/202, відповідно до якого останній отримав у тимчасове платне користування грошові кошти в розмірі 365 400 доларів США строком до 31.05.2017 року. В забезпечення виконання вказаних кредитних зобов`язань між банком та [PERSON] та [PERSON] укладено договір іпотеки, предметом якого стало нежитлове приміщення №21 (літ А), загальною площею 119,60 кв.м за адресою: [ADDRESS] . 18.07.2019 року державним реєстратором підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Мосійчук О.В. зареєстровано право власності за АТ Укрсоцбанк» на вказане вище нежитлове приміщення. Позивач вважає, що вказаними діями порушено, зокрема, положення ст. 35, ч.ч. 1-4 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки позичальник та іпотекодавець не отримували від іпотекодержателя повідомлення про набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки: оцінка предмета іпотеки з позивачем не погоджувалась, не проводилась і надана не була. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10.07.2020 року відкрито провадження у даній справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, встановлено процесуальний строк для подання заяв по суті справи. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28.09.2020 року в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову відмовлено. 11.12.2020 року на адресу суду від відповідача АТ «Альфа-Банк» надійшли пояснення по справі, які по суті є відзивом на позовну заяву та в яких відповідач, заперечуючи проти позову, зазначив, що сторони іпотечного договору погодили, що у разі неналежного виконання умов кредитного та/або іпотечного договорів, у кредитора виникає право звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Тобто, на думку сторони відповідача, сторонами погоджено та укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя у формі іпотечного застереження, яке міститься в іпотечному договорі. Відповідач зазначив, що ним на адресу позивача та третьої особи направлялися повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, в якому поряд з вимогою про усунення порушень кредитного договору зазначено, що у випадку невиконання вказаної вимоги банк застосовує своє право на позасудове врегулювання шляхом прийняття у власність предмету іпотеки - нежитлового приміщення №21. Зазначені повідомлення разом з кредитним договором, іпотечним договором надавалися державному реєстратору та містяться в матеріалах реєстраційної справи. Також відповідач вказав, що неотримане позивачем та третьою особою письмового повідомлення банку про усунення порушень кредитного договору не вказує на нелажне виконання відповідачем своїх зобов`язань за іпотечним договором, оскільки на його думку позивач не бажала отримати направлене їй письмове повідомлення банку. Письмове повідомлення АТ «Укрсоцбанк» протягом місяця перебувало у відділенні поштового зв`язку, яке направляло позивачу та третій особі повідомлення про надходження від банку поштової кореспонденції, проте позивач відмовилась його одержати. Тому, відповідач вважає, що позивач була належним чином повідомлена про надходження від банку письмової вимоги про усунення порушень кредитного договору, а неотримання цієї вимоги банку не свідчить, що позивач не знала про її існуванняу зв`язку з ігноруванням зазначених вимог, державним реєстратором прийнято рішення про реєстрацію прав та обтяжень, яким зареєстровано право власності АТ «Укрсоцбанк» на предмет іпотеки. Крім того, відповідач зауважив, що Порядком державної реєстрації речових прав на нерухомемайно та їх обтяжень визначений перелік документів, який заявник повинен подати до державного реєстратора для реєстрації права власності на предмет іпотеки, серед яких відсутній такий документ як висновок про вартість майна, а тому відповідний висновок відсутній у реєстраційній справі. 17.12.2020 року на адресу суду від відповідача Державного підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» надійшов лист в якому значиться, що державний реєстратор Мосійчук О.В. звільнилася з підприємства 19.09.2019 року. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29.03.2021 року відмовлено в прийнятті до розгляду та повернуто позивачу уточнену позовну заяву. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29.03.2021 року в задоволенні заяви представника позивача про залучення до участі в справі в якості третьої особи [PERSON] відмовлено. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29.03.2021 року повернуто заявнику позов третьої особи, що заявляє самостійні вимоги, [PERSON] до АТ «Альфа-Банк», Державного реєстратора підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Мосійчук О.В., [PERSON] , третя особа: [PERSON] , позивач [PERSON] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29.03.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16.06.2021 року в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову відмовлено. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідачі та третя особа в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку. Суд вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи встановив настіпні обставини та відповідні ним правовідносини. Кожна особа має право в порядку, встановленому цими Кодексами, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Так, судом встановлено, що 01.06.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та [PERSON] , [PERSON] було укладено договір іпотеки №013/24-І, предметом якого було нежитлове приміщення №21 (літ А), загальною площею 119,60 кв.м за адресою: [ADDRESS] . Договір іпотеки укладений з метою виконання О.В. за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №40.29-48/202 від 01.06.2007 року. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомиммайном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, що була чинною на час укладення договору іпотеки) встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно положень ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, що була чинною на час укладення договору іпотеки) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі. В ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, що була чинною на час укладення договору іпотеки) передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді (ч 2 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»(в редакції, що була чинною на час укладення договору іпотеки)). Договором іпотеки визначено, що у випадку невиконання зобов`язань за кредитним договором іпотекодержатель може задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки, що є предметом цього договору. В п 4.1 іпотечного договору сторони узгодили, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 4.2 іпотечного договору визначено, що у разі порушення іпотекодавцями обов`язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. На підставі п. 4.5 іпотечного договору іпотекодавець за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із способів, зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечення іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Отже, правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. З матеріалів справи вбачається, що станом на 25.02.2019 року зобов`язання [PERSON] за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №40.29-48/202 від 01.06.2007 року не виконувалися, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором в розмірі 674 093,36 доларів США. В даному випадку слід зазначити, що під час розгляду вказаної справи сума боргу не була предметом дослідження, однак доказів відсутності заборгованості суду надано не було. 28.02.2019 року АТ «Укрсоцбанк» направило [PERSON] та [PERSON] повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, в якому банк вимагав у тридцятиденний строк здійснити погашення кредитної заборгованості у сумі 674 093,36 доларів США з попередженням, що в разі невиконання цієї вимоги банк має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідачем АТ «Альфа-Банк» надано суду докази направлення вказаного вище повідомлення, які поштове відділення повернуло банку без вручення з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с. 121-132). Так, повідомлення банк направляв, зокрема, позивачу за адресою її проживання, яка вказана в іпотечному договорі - [ADDRESS] , а також за адресою місцезнаходження предмета іпотеки - [ADDRESS] (а.с. 123-126). В письмових поясненнях відповідач АТ «Альфа-Банк» зазначив, що відповідно до п. 6.2 ст. 6 іпотечного договору усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку, якщо вони здійсненні у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Сторона позивача не заперечувала про умови іпотечного договору, викладені в п. 6.2. та не надала доказів щодо їх недійсності або скасування. Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, позивач приєднала до позовної заяви копію іпотечного договору не в повному обсязі, а саме з умовами договору до п. 6.1, однак відсутня сторінка цього договору з умовами п. 6.2 та підписами іпотекодавця та іпоткодержателя (а.с.11-13). При цьому, порядок повідомлення про порушення основного зобов`язання та/або іпотечного договору визначено в ст. 35 Закону України «Про іпотеку»(у редакції, що була чинною на час укладення договору іпотеки). За змістом цієї норми, у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Позивач під час розгляду справине не довела, що банком не було виконано вимоги ст. 35 Закону України «Про іпотеку», а вказуючи в позовній заяві адресу свого проживання - [ADDRESS] , не надала доказів, що вона повідомляла банк про зміну свого місцепроживання. Верховний Суд в постанові від 29.08.2018 року у справі №755/5691/16 зазначив наступне: «Судами установлено, що 21 квітня 2015 року відповідачем на адресу позивача-боржника (іпотекодавця) та поручителів, яка була зазначена в договорі: [ADDRESS] , направлено письмові вимоги про погашення боргу за кредитним договором від 30 серпня 2013 року №3008001/000-КФІ/13 з пропозицією погасити заборгованість в 30-денний строк. Відомості щодо зміни адреси реєстрації (фактичного місця проживання) відповідачів матеріали справи не містять. Вимоги були відправлені поштою рекомендованим, цінним листом з повідомленням, з описом вкладення, проте не були отримані позивачем та повернуті поштою «за закінченням встановленого строку зберігання».Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено своїх позовних вимог, а ТОВ «ФК «Народна позика» вжито всіх заходів для повідомлення боржника належним чином про заборгованість». Таким чином, суд вважає, що банк повідомив позивача як іпотекодавця про усунення порушень за кредитними зобов`язаннями у спосіб та порядок визначений в ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та у повній відповідності до узгоджених сторонами п. 6.2 договору іпотеки №013/24-І. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно з положеннями якого порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлює Кабінет Міністрів України. Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 року (далі - Порядок), визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.Для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав(пункти 6, 7 Порядкуу редакції, що була чинною на час державної реєстрації права власності на спірний предмет іпотеки). Пунктом 61 Порядку (у редакції, що була чинною на час державної реєстрації права власності на спірний предмет іпотеки)передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателеміпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. Отже, твердження позивача щодо неправомірності зареєстрованого права власності із-за відсутності звіту про оцінку предмета іпотеки є безпідставними, оскільки Порядком визначений вичерпний перелік документів, який заявник повинен подати до державного реєстратора для реєстрації права власності на предмет іпотеки, серед яких відсутній документ як звіт про оцінку предмета іпотеки. А відтак, суд не вбачає підстав вважати, що державний реєстратор прийняв рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за АТ «Укрсоцбанк» з порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Сторона позивача зазначала, що вона не погоджується з визначеною банком оцінкою предмета іпотеки, оскільки вона проводилася без фактичного огляду майна і проведена оцінка предмета іпотеки без попереднього огляду майна є протиправною, що суперечить п.п. 50, 51, 56 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», посилаючись, при цьому, на праві позиції Верховного Суду, висловлених у постановах від 06.06.2018 року у справі №922/3699/17, від 11.04.2018 року у справі №911/3148/15. Відповідно до п. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палати Верховного Суду в п. 60 постанови від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15прийшла до висновку, що під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Так, у справі №922/3699/17 предметом спору є визнання недійсним договору оренди нерухомого майна і правовідносини в даному спорі регулюються, зокрема, Законом України «Про оренду державного та комунального майна». У справі №911/3148/15 суди розглядали скаргу на дії органу державної виконавчої служби та організатора торгів ДП «Сетам» щодо реалізації майна через електронні торги. Таким чином, правовідносини у даній справі №761/19641/20 не є подібними до правовідносин у справах №922/3699/17 та №911/3148/15 за предметом та підставами позову, встановленими фактичними обставинами. За таких обставин, судом не встановлено будь-яких порушень з боку відповідачів під час здійснення реєстрації права власності за АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», на предмет іпотеки - нежитлове приміщення №21 (літА), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Слід також зазначити, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав (абзац перший ч.1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, що була чинною на час державної реєстрації права власності на спірний предмет іпотеки). У постанові від 29.05.2019 року у справі №367/2022/15 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. За певних умов таким належним способом може бути скасування запису про проведену державну реєстрацію права (див. пункт 5.17 постанови від 4 вересня 2018 року у справі № 915/127/18). Таким чином, враховуючи те, що, як встановлено у судовому засіданні, звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося з дотриманням визначених вищенавеведеними положеннями законодавства та умовами договору іпотеки, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Судові витрати в даному випадку відповідно до ст.141 ЦПК України покладені на позивача і відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed