overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

В липні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з 25 квітня 2015 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою. Сімейні стосунки не склалися і з червня 2016 року сторони припинили шлюбні стосунки. Відповідач не надає коштів на утримання дитини, просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з часу подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Безумовне визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 25 квітня 2015 року, мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою ( а.с.8-10). Наявність інших зобов'язань у відповідача по сплаті аліментів не встановлено. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язанні утримувати дитину до її повноліття. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком підстав, передбачених ст. 184 СК України ( ч. 2 ст. 182 СК України). Виходячи з викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з положеннями ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 12.07.2016 року. Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України. У відповідності до ч.3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

В липні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з липня 2004 року перебуває у шлюбі з відповідачем, який був розірваний на підставі рішення Торезького міського суду. Від подружніх стосунків мають двох малолітніх доньок [PERSON],[INFO] та [PERSON],[INFO], які проживають з позивачкою. Оскільки відповідач не надає коштів на утримання дітей, просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання доньок в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку до повноліття дітей, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з часу подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У разі повторної неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення . Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи, заперечень проти позову суду не надсилав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224-226 ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 03 липня 2004 року, який був розірвано на підставі рішення Торезького міського суду Донецької області від 06 листопада 2013 року ( а.с.4). Від подружніх стосунків мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON],[INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження ( а.с.5,6). Наявність інших зобов'язань у відповідача по сплаті аліментів не встановлено. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язанні утримувати дитину до її повноліття. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком підстав, передбачених ст. 184 СК України ( ч. 2 ст. 182 СК України). Виходячи з викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з положеннями ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 27.07.2016 року. Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України. У відповідності до ч.3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

В липні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з 23 серпня 2005 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Від подружніх стосунків мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON],[INFO]. Подружні стосунки з відповідачем припинені з літа 2016 року, позов про розірвання шлюбу знаходиться в провадженні Ізюмського міськрайонного суду Харківської області. З відповідача утримуються аліменти в розмірі 1/6 частини на користь [PERSON] на утримання доньки, [PERSON], [INFO]. Оскільки відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання доньок: [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, починаючи стягнення з часу подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. У разі повторної неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заперечень проти позову суду не надсилав. Третя особа, [PERSON], надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224-226 ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 23 серпня 2005 року, мають двох доньок: [PERSON],[INFO] та [PERSON], [INFO] ( а.с.6,7), які проживають з позивачкою ( а.с.8). Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 02 листопада 2010 року зменшено розмір стягнення аліментів з [PERSON] (відповідача по справі) на користь [PERSON] (третьої особи) на утримання доньки [PERSON] з 1/4 частини до 1/6 частини від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 20 вересня 2010 року, до її повноліття ( а.с.9-10). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язанні утримувати дитину до її повноліття. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком підстав, передбачених ст. 184 СК України ( ч. 2 ст. 182 СК України). Виходячи з викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з положеннями ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 11. 07.2016 року. Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України. У відповідності до ч.3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

В липні 2016 року позивачка звернулася до суду, з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 02.03.2012р. Чорнянською сільською радою Красноокнянського району Одеської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис за №2, посилаючись на те, що від даного шлюбу вони мають одну неповнолітню дитину: доньку [PERSON], 07.10.2014р. народження, яка на даний час проживає разом з нею. За твердженням позивачки, спільне життя між нею та відповідачем не склалося, у звязку з тим, що у них різні погляди на сімейне життя та обовязки, в результаті чого між ними відбувалися конфлікти, які поступово зробили їх чужими людьми. Шлюбні відносини між ними припинилися, і на теперішній час вони разом не проживають, спільне господарство не ведуть, а тому, на її переконання, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе і миритися з відповідачем вона не бажає. Спору про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя та місцеперебування дитини немає. Сторони в судове засідання не зявились, надавши, відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, клопотання про розгляд справи у їх відсутності, а тому справа розглянута без їх присутності, що не суперечить положенням ст.169 ЦПК України. В наданих заявах-клопотаннях позивачка наполягала на вимогах щодо розірвання шлюбу та просила залишити їй прізвище «Корчинська» здобуте при реєстрації шлюбу, а відповідач позов повністю визнав, а тому рішення у справі прийняте відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України. /ар.сп. 22, 24 / Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заяви про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини, після розірвання шлюбу не будуть порушенні їх особисті та майнові права, а тому позов підлягає задоволенню відповідно до ст.ст.104 ч.2, 110 ч.1, 112,113 Сімейного кодексу України. На підставі ст.ст.104 ч.2, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

В липні 2016 року позивачка звернулася до суду, з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 09.09.2011р. Слободзейським районним відділом ЗАГС, Республіки Молдова, про що зроблено запис про укладення шлюбу за №81, посилаючись на те, що від даного шлюбу вони мають одну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який на даний час проживає разом з нею. За твердженням позивачки, спільне життя між нею та відповідачем [PERSON] не склалося у зв'язку з хворобою дитини, внаслідок чого між ними відбувалися конфлікти, які поступово зробили їх чужими людьми. Шлюбні відносини між ними припинилися в жовтні 2015 року і на теперішній час вони разом не проживають, спільне господарство не ведеться, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. Спору про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя та місцеперебування та утримання дитини немає. Збереження шлюбу на думку позивачки є неможливим оскільки це суперечить її інтересам, миритися з відповідачем вона не бажає. Сторони в судове засідання не з'явились, надавши, відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, клопотання про розгляд справи у їх відсутності, а тому справа розглянута без їх присутності, що не суперечить положенням ст.169 ЦПК України. В наданих заявах-клопотаннях позивачка наполягала на вимогах щодо розірвання шлюбу та просила залишити їй прізвище «[PERSON]» набуте при реєстрації шлюбу, а відповідач позов повністю визнав, а тому рішення у справі прийняте відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України. /ар.сп. 17-20 / Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заяви про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини, після розірвання шлюбу не будуть порушенні їх особисті та майнові права, а тому позов підлягає задоволенню відповідно до ст.ст.104 ч.2, 110 ч.1, 112,113 Сімейного кодексу України. На підставі ст.ст.104 ч.2, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

В липні 2016 року позивачка звернулася до суду, з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 28.01.1987р. Чорнянською сільською радою, Красноокнянського району Одеської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за №1, посилаючись на те, що від даного шлюбу у них народилось четверо дітей, які є повнолітніми та проживають окремо. За твердженням позивачки, спільне життя між нею та відповідачем не склалось, із-за постійного вживання чоловіком алкоголю та образ на її адресу між ними відсутні повага та взаєморозуміння, а тому з березня 2015 року вони проживають окремо. Збереження шлюбу, на думку позивачки, є неможливим, оскільки вони з колишнім чоловіком не спілкуються, однак з невідомих причин він не хоче розривати шлюб у відділі РАЦС, що і спонукало її на звернення до суду. Ухвалою суду від 25.10.2016р. провадження у справі, на підставі п.7 ч.1 ст.201 ЦПК України, було зупинено у зв'язку з наданням сторонам у справі строку для примирення терміном три місяці, який закінчився 25.01.2017р. Сторони в судове засідання не з'явились, надавши, відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, клопотання про розгляд справи у їх відсутності, а тому справа розглянута без їх присутності, що не суперечить положенням ст.169 ЦПК України. В наданих заявах-клопотаннях позивачка наполягала на своїх вимогах щодо розірвання шлюбу та просила повернути їй дошлюбне прізвище «[PERSON]», а відповідач проти задоволення позову не заперечував, а тому рішення у справі прийняте відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України. /ар.сп. 14, 23 / Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заяви про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини, після розірвання шлюбу не будуть порушенні їх особисті немайнові та майнові права, а тому позов підлягає задоволенню відповідно до ст.ст.104 ч.2, 110 ч.1, 112, 113 Сімейного кодексу України. На підставі ст.ст.104 ч.2, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

В липні 2016 року позивачка звернулася до суду, з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого Антонівською сільською радою Красноокнянського району Одеської області 02.07.2005р., актовий запис №03, посилаючись на те, що від даного шлюбу вони мають двоє дітей : [PERSON], 24.10.2006р. народження, та [PERSON], 26.01.2013р. народження. Спільне життя між нею та [PERSON], як зазначила позивачка, не склалося у звязку з тим, що відповідач став зловживати спиртними напоями, часто не зявлявся дома, в результаті чого, між ними часто виникали сварки, що і призвело до повного розпаду сімї. Шлюбні відносини між ними припинені з серпня 2015 року, спільне господарство не ведеться, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. Спору про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя немає, а також досягнуто згоди про утримання дітей. За твердженням позивачки, збереження шлюбу є неможливим, оскільки це суперечить її інтересам, бо на даний час у відповідача створена інша сімя, а їх шлюб носить суто формальний характер. Позивачка в судове засідання не зявилась, надавши, відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, заяву-клопотання про наполягання на своїх вимогах, розгляді справи в її відсутності та згоді на заочний розгляд справи, із залишенням прізвища «Соколовська», а тому справа розглянута в без її присутності, що не суперечить положенням ст.169 ЦПК України. /ар.сп. 1 / Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчать повернуті поштові конверти про надсилання судових повісток №67900 0057280 5 на 10.08.2016р. та № 67900 0057320 8 на 25.08.2016р. із відмітками про його відсутність за місцем реєстрації та проживання, причини своєї неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення слухання справи до суду не надав, а тому зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. /ар.сп. 13,15/ Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини, після розірвання шлюбу не будуть порушенні їх особисті та майнові права, а тому позов підлягає задоволенню відповідно до ст.ст.104 ч.2, 110 ч.1, 112,113 Сімейного кодексу України. На підставі ст.ст.104 ч.2, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

В липні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що через взаємне непорозуміння їхня сімя розпалася та з грудня 2015 року сторони перестали підтримувати подружні відносини. Оскільки, подружні стосунки неможливо поновити та шлюб носить формальний характер, просила шлюб між ними розірвати. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач позов не визнав та пояснив, що бажає зберегти сімю. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 06 березня 2008 року. Від шлюбу мають одну малолітню дитину [PERSON], [INFO]. В даний час сторони не проживають разом, позивачка не бажає зберегти сімю та наполягає на розірвання шлюбу, під час наданого судом строку примирення між сторонами не сталось. У відповідності до ч.1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч.1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам позивачки, а тому шлюб має бути розірваний. На підставі ст.ст. 112, 114 Сімейного Кодексу України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

В липні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що через взаємне непорозуміння їхня сімя розпалася та з жовтня 2015 року сторони перестали підтримувати подружні відносини. Оскільки, подружні стосунки неможливо поновити та шлюб носить формальний характер, просила шлюб між ними розірвати, присвоїти їй дівоче прізвище та стягнути на її користь сплачений судовий збір. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач позов визнав. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12 січня 2015 року. Від шлюбу мають одну малолітню дитину [PERSON], [INFO]. В даний час сторони не проживають разом, не бажають зберегти сімю та наполягають на розірвання шлюбу, примиритися не бажають. У відповідності до ч.1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч.1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам сторін, а тому шлюб має бути розірваний. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст. 112, 114 Сімейного Кодексу України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

В липні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що через взаємне непорозуміння їхня сімя розпалася та з січня 2016 року сторони перестали підтримувати подружні відносини. Оскільки, подружні стосунки неможливо поновити та шлюб носить формальний характер, просила шлюб між ними розірвати та присвоїти їй дошлюбне прізвище. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач позов визнав. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 09 вересня 1979 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. В даний час сторони не проживають разом, не бажають зберегти сімю та наполягають на розірвання шлюбу, примиритися не бажають. У відповідності до ч.1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч.1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам сторін, а тому шлюб має бути розірваний. На підставі ст.ст. 112, 114 Сімейного Кодексу України, суд

Outcome: approved