Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

В квітні 2020 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, в якому просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на їх, ПрАТ «Акумуляторний завод «САДА» користь, заборгованість за договором позики від 24 червня 2019 року у розмірі 132\~140 грн., судовий збір у розмірі 2120 грн. та витрати на правничу допомогу покласти на відповідачів. Позивач в особі Генерального директора Приватного акціонерного товариства «Акумуляторний завод «САДА» Михальчук О.В. надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові. (а.с.52). Проти винесення заочного рішення не заперечував. Крім того, до вищевказаного клопотання представником позивача долучено оригінал письмового договору позики від 24.06.2019 року та оригінал боргової розписки відповідача [PERSON] від 24.06.2019 року, які він просить оглянути в судовому засіданні, як письмові докази по справі та посилається на них. Відповідачі [PERSON] \~та [PERSON] \~до суду\~жодного разу\~не з`явилися,\~про час\~та місце\~розгляду справи\~були повідомлені\~належним чином,\~що підтверджується\~поштовими повідомленнями,\~які повернулися\~за закінченням\~терміну зберігання\~(а.с.44-51,61-62)\~та телефонограмою\~(а.с.58). Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. За змістом ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі та на підтвердження укладення договору та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Судом встановлено, що [PERSON] певний час працював у ПрАТ «Акумуляторний завод «САДА». 24 червня 2019 року між ПрАТ «Акумуляторний завод «САДА» та [PERSON] був укладений та підписаний договір позики від 24 червня 2019 року (а.с.9-10, а.с.53), предметом якого є надання [PERSON] позики, а саме грошові кошти в сумі 143 540 грн. (сто сорок три тисячі п`ятсот сорок гривень), на підтвердження укладення якого представлена розписка [PERSON] від 24 червня 2019 року (а.с.54), яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Отримані в позику грошові кошти [PERSON] зобов`язався повернути не пізніше 31 грудня 2019 року, а у разі його звільнення з ПрАТ «Акумуляторний завод «САДА» в день звільнення, шляхом внесення грошових коштів до каси позикодавця або перерахування на поточний рахунок останнього. Вищевказані договір та розписка підписані особисто [PERSON] , а отже між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики, що свідчать про укладення такого договору відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України. 24 червня 2019 року [PERSON] написав заяву, в якій просив утримувати із його заробітної плати грошові кошти у розмірі 1000 грн. (одна тисяча) у якості погашення заборгованості, ксерокопія якої зберігається в матеріалах цивільної справи (а.с.11). 16 серпня 2019 року [PERSON] звільнився з підприємства ПрАТ «Акумуляторний завод «САДА» за згодою сторін, проте грошові кошти отримані в позику не повернув, тобто зобов`язання по договору позики від 24 червня 2019 року щодо повернення грошових коштів в день звільнення не виконав. 16 серпня 2019 року ПрАТ «Акумуляторний завод «САДА» направив на\~адресу [PERSON] \~лист №204,\~з вимогою\~про негайне\~погашення частини\~позики,\~що залишилася\~не сплаченою\~,\~а саме\~суму 132\~140\~грн.\~(сто\~тридцять дві\~тисячі сто\~сорок гривень\~),\~шляхом внесення\~на поточний\~рахунок вищевказаної\~суми.\~Однак,\~лист був\~проігнорований відповідачем,\~що підтверджується\~поштовими відправленнями,\~яке повернулися\~на адресу\~позикодавця за\~закінченням терміну\~зберігання (а.с.12-17).\~На момент\~звернення ПрАТ\~«Акумуляторний завод\~«САДА» до суду з даним позовом, [PERSON] добровільно повернув грошові кошти в розмірі 11\~400 грн., а саме 3000 грн. шляхом утримання із заробітної плати та 8400 грн. шляхом перерахування платіжним дорученням №ПН49213 від 17 липня 2019 року на поточний рахунок ПрАТ «Акумуляторний\~завод «САДА» (а.с.3). Як слідує зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 527 ЦК України, передбачено зобов`язання боржника виконати свій обов`язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов`язанні вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Як вбачається з правової позиції, сформованої Верховним Судом України у Постанові від 02 липня 2014 у справі № 6-79цс14, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. Таким чином, розписка про отримання в борг грошових коштів за своєю суттю є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей, а отже розписка є не лише фактом укладення договору, а й фактом передачі позикодавцем грошової суми позичальнику. Верховним Судом України у постанові від 18.09.2013 року у справі №6-63цс13, постанові від 11 листопада 2015 року у справі №6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі №6-2789цс16, Верховним Судом у постанові по справі №707/2606/16-ц провадження 61-28762св18 від 31 жовтня 2018 року зроблений правовий висновок про те, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Крім того, відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргових документів у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Отже факт знаходження боргового документу оригіналу розписки про грошове зобов`язання від 24 червня 2019 року та оригіналу Договору позики від 24 червня 2019 року у ПрАТ «Акумуляторний завод «САДА» свідчить про невиконання зі сторони [PERSON] своїх боргових зобов`язань. В постанові Верховного Суду від 06 серпня 2020 року по справі №607/13993/17 вказано, що досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування ст. 1046,\~1047 ЦК України, повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Встановивши, що правовідносини сторін випливають з договору позики, позичальник свої зобов`язання в повному обсязі не виконав, в зазначені строки гроші не повернув, суд дійшов висновку, що виникла заборгованість за договором позики, яка підлягає стягненню в судовому порядку. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про доведений факт щодо наявності заборгованості по розписці про грошове зобов`язання від 24 червня 2019 року із сторони [PERSON] перед ПрАТ «Акумуляторний завод «САДА». Відповідач грошові кошти у повному обсязі позивачу не повернув, а тому суд прийшов до висновку, що основний борг по договору позики (розписці) складає 132\~140 грн. (сто тридцять дві тисячі сто сорок гривень ), які необхідно стягнути з [PERSON] на користь ПрАТ «Акумуляторний завод «САДА». Щодо солідарного стягнення суми боргу із подружжя, суд зазначає, що відповідно до встановлених обставин відповідач [PERSON] отримав у борг кошти, при цьому у розписці не зазначено, на які цілі була отримана позика та не вказано, що дружина [PERSON] надавала згоду на її отримання. Тлумачення частини четвертої\~статті 65 СК України\~свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Таким чином, оскільки судом не встановлено, що кошти були отримані [PERSON] в інтересах сім`ї, суд приходить до висновку про відмову в частині стягнення суми заборгованості за договором позики солідарно з [PERSON] та [PERSON] , а тому позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь ПрАТ «Акумуляторний завод «САДА» повинно бути\~стягнено судовий\~збір в\~сумі 2120 грн. Щодо вимог\~позивача відносно\~витрат на\~правничу допомогу, суд приходить до висновку про відмову в частині стягнення витрат на\~правничу допомогу,\~оскільки позивачем\~не надано\~жодних розрахунків\~та доказів\~на підтвердження\~розміру таких\~витрат. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial