Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

В липні 2019 року позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки - [PERSON] , про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 12.07.1991 року сторони зареєстрували шлюб, від шлюбу мають спільних дітей - синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось через різні характери та погляди на життя, на підставі чого виникали сварки та непорозуміння, що призвело до втрати почуття любові та довіри один до одного, а тому позивач вимушений звернутись до суду із вищевказаною позовною заявою. Ухвалою від 29.07.2019 року відкрито провадження у вказаній вище справі та призначено підготовче засідання. За приписами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Позивач в підготовчому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, що викладені в позовній заяві. Одночасно пояснив, що з січня 2019 року сторони проживають окремо, шлюбно - сімейні відносини не підтримують та не ведуть спільного господарства. Строк для примирення просив не надавати, оскільки в цьому немає потреби. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась у встановленому законом порядку, шляхом направлення поштової кореспонденції суду. Через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважав за можливе ухвалити рішення у справі в підготовчому засіданні, у зв`язку з існуванням визначених ч.3 ст.200 ЦПК України умов, та задовольнити позовні вимоги з огляду на наступне. Судом встановлено, що 12.07.1991 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано Палацом реєстрації шлюбів та новонароджених м. Києва, про що в Книзі реєстрації актів зроблено відповідний актовий запис за № 2593, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Сторони по справі мають спільних дітей - синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 18.05.1993, [NUMBER] від 19.08.2003, (а.с. 7, 8) Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. В суді позивач пояснив, що з січня 2018 року сторони проживають окремо, подружні відносини між ними припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають зберігати шлюб, позивач на розірванні шлюбу наполягає, а відповідач щодо розірвання шлюбу не заперечує. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ст.ст.141, 142 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 384,20 грн. підлягають стягненню на користь позивача з відповідача та підлягає відшкодуванню позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, а саме у розмірі 384,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved