Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

В липні 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про збільшення розміру аліментів. В обґрунтування позову зазначено, що 06.04.2010 року Голосіївським районним судом м. Києва було винесено рішення, яким з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання їх спільної доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн., щомісячно, починаючи із 25.01.2010 року до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів розмір витрат на утримання дитини значно зріс. На даний час неповнолітня дитина потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку з чим збільшуються потреби в навчанні, розвитку та іншому. Крім того, дитина часто хворіє, та позивач витрачає значні кошти на її медичне обстеження та лікування. З урахуванням викладеного, позивач вважає що для забезпечення потреб дитини доцільним є збільшити розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини до 3000 грн., щомісячно, оскільки на даний час позивач не може повністю забезпечити та задовольнити потреби дитини. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить суд збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на утримання дитини та стягнути аліменти в розмірі 3000,00 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 03.07.2019 року, у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 11.09.2019 року, було вирішено перейти від розгляду справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін до розгляду даної справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явилась. Суду подала письмову заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився. Суду подав відзив на позов, в якому позовні вимоги визнав частково та не заперечував проти збільшення розміру аліментів до 1500,00 грн., оскільки, з часу стягнення з нього аліментів його сімейний стан змінився, він одружився, у нього народився син [PERSON] , [INFO] , а також на даний час вони із дружиною чекають на появу ще однієї дитини. Він офіційно працює на посаді водія-експедитора, та має сукупний дохід в сумі 6000,00 грн. на місяць, а тому змоги сплачувати аліменти в розмірі 3000,00 грн. він немає. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06.04.2010 року, із врахуванням виправлених описок в тексті рішення відповідно до ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 11.05.2010 року, - із [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 800 грн., щомісячно, починаючи із 25.01.2010 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач вказує, що на даний час неповнолітня дитина потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку з чим збільшуються потреби в навчанні, розвитку та іншому, а тому для забезпечення потреб дитини доцільним є збільшення розміру стягуваних з відповідача аліментів. Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 27 Конвенції про захист прав дитини визначено, що батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів , інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснив Пленум Верховного суду України в Постанові №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» , п..23 - відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно Закону України «Про державний бюджет на 2010 рік», та Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» - прожитковий мінімум на дітей відповідного віку з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів у розмірі 800 грн. на одну дитину до часу подання позову до суду і на даний час суттєво зріс. Таким чином зміна в законодавстві, а саме підвищення гарантованого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і законодавче підвищення розміру мінімальної заробітної плати - судом розглядаються як інший випадок, передбачений законом, який вказує на зміну майнового стану дитини (зростання потреб і відповідне погіршення майнового стану у зв`язку з фактичним зменшенням питомої ваги аліментів у забезпеченні дитини). Суд погоджується із доводами сторони позивача про те, що це є підставою для збільшення розміру аліментів, визначених у твердій грошовій сумі. Крім того, слід звернути увагу на те, що відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи, що за даний час у зв`язку зі змінами в законодавстві збільшився розмір мінімальної заробітної плати, то суд робить висновок, що доходи відповідача, який є працездатним, збільшились і відповідно змінився його майновий стан, і що питома вага аліментів у його доходах зменшилась, - що також є підставою для збільшення розміру аліментів, які він спроможний сплачувати на утримання його неповнолітньої дитини. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини. Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При наведених вище обставинах і з їх урахуванням суд дійшов висновку, що є підстави для збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на утримання дитини, визначених судовим рішенням. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів в твердій грошовій сумі, які підлягають збільшенню та стягненню з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини, суд виходить з вимог ст. 192 СК України у їх системному зв`язку з положеннями ч. 2 ст. 182 СК України, оскільки утримання дитини, яка навчається в школі та підростає, потребує від позивачки значних зусиль та матеріальних витрат, а визначений у 2010 році розмір аліментів в сумі по 800,00 гривень на кожну дитину з урахуванням зростання цін на споживчі товари і послуги, інфляцію тощо, є недостатнім для забезпечення її фізичного, духовного розвитку та лікування. При визначенні розміру аліментів суд враховує мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України), а також приймає до уваги те, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів у відповідача змінились життєві обставини, він працює, отримує офіційної заробітну плату, розмір сукупного доходу відповідача, та те, що має на утримання малолітню дитину, та його дружина на даний час перебуває в стані вагітності. Стороною позивача, на думку суду, не надано суду достатніх та переконливих доказів того, що дитина потребує матеріального утримання, в якості аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, саме в розмірі 3000,00 грн., щомісячно, як і не надано доказів того, що позивач в силу певних обставин позбавлена можливості утримувати дитину. Суд звертає увагу позивача на те, що законом передбачено право особи, з якою проживає дитина, - звертатись до суду із позовними вимогами про стягнення додаткових витрат, пов`язаних зі станом здоров`я дитини, та надані стороною позивача виписки з історії хвороби, медичні довідки та чеки мають значення для розгляду спору, предметом якого є не збільшення розміру аліментів, а стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов слід задовольнити частково та збільшити розмір аліментів на утримання дитини, що стягуються з відповідача на користь позивача за судом рішенням щомісячно з 800,00 грн. до 1500,00 грн. до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили, оскільки, наведений розмір аліментів відповідатиме інтересам дитини, відповідач спроможний виплачувати аліменти у такому розмірі, а також наведений розмір не є меншим за 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial