Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-31 00:00:00

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 01 листопада 2019 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 08 листопада 2019 року. Позивач [PERSON] звернулася із зазначеним позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить шлюб між ним та відповідачем розірвати. Позов обґрунтовує тим, що спільне життя між ним та відповідачем не склалося через різні погляди на життя, шлюб носить формальний характер, спільне життя та збереження шлюбу вважає неможливим, спільного господарства сторони не ведуть. Зазначив, що у досудовому порядку шлюб розірвати не надається можливим, оскільки сторони мають спільних неповнолітніх дітей. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.03.2019 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків, вказаних у мотивувальній частині ухвали. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.09.2019 у справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивача надійшла заява, в якій останній просить розглянути справу за його відсутності, позовну заяву підтримує повністю, просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Подала через канцелярію суду заяву, в якій зазначила, що просить розглянути справу за її відсутності та погоджується на розірвання шлюбу, строк на примирення просить не надавати. За викладених обставин, суд провів розгляд справи на підставі наявних в ній доказів, в порядку, передбаченому ч.2 ст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, зважаючи на заяви сторін, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, причини позову про розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає задоволенню з огляду на наступне. Як встановлено судом згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 24.08.2002 Донецьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 24 серпня 2002 року, про що 24.08.2009 в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 1087. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 12.09.2018, встановлено, що від шлюбу у сторін народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Пролетарського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області від 19.06.2009, встановлено, що від шлюбу у сторін народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] , [INFO] , згідно довідки від 26 жовтня 2018 року № 0000560526 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи проживає за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що сторони сімейних стосунків не підтримують, а фактично шлюбні відносини припинено, сім`я існує формально. Відповідач у заяві від 02.10.2019 надала згоду на розірвання шлюбу, визнала позовні вимоги. Згідно з ч.3 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Загальна декларація прав людини у частині 2 статті 16 та стаття 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права містять положення, за яким шлюб не може укладатися без вільної і повної згоди сторін, що одружуються. З вказаних положень закону вбачається, що однією із засад шлюбу є його добровільність. При чому, принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу (наявність вільної згоди) - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Згідно ч. 2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що між сторонами, як подружжям, втрачено взаєморозуміння, у них відсутні спільні інтереси та немає бажання на подальше спільне життя. Сторони втратили взаємні почуття любові та поваги, між ними відсутні взаємодопомога та підтримка, тобто те, що є правовою основою шлюбу. Оскільки сторони не змогли зберегти сім`ю та не бажають цього робити, суд вважає, що подальше їх спільне життя, як подружжя, і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам, як позивача, так і відповідача, тому постановляє рішення про задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу. Таким чином, з`ясовані у справі обставини свідчать, що визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, з врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що мають істотне значення, даний шлюб існує формально, а тому його слід розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати, у вигляді судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved