Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

В лютому 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 3\~676,64 доларів США, що еквівалентно 91\~438 грн. 08 коп., та судових витрат\~по справі. В обґрунтування позовних вимог зазначено,\~що між Банком та відповідачем [PERSON] 25.02.2008 року був укладений кредитний договір № 210579-CRED, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 5\~000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, строком до 25.02.2010 року. В якості забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки від 25.02.2008 року. Взяті на себе зобов'язання, відповідно до умов кредитного договору, Банк виконав у повному обсязі. Проте, позичальник, незважаючи на це, порушив його, оскільки, своєчасно не погашав кредит та не сплачував проценти за користування ним, що стало підставою для стягнення заборгованості за кредитним договором у судовому порядку. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15.02.2010 року з відповідачів у солідарному порядку було стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 11\~968 грн. 22 коп., яка виникла станом на 15.02.2010 року. Посилаючись на те, що вищевказане рішення суду відповідачами не виконано, позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором в розмірі 3\~676,64 доларів США, що еквівалентно 91\~438 грн. 08 коп. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги Банку не визнав, посилаючись на сплив позовної давності для предявлення вимог Банку, які випливають з кредитного договору № 210579-CRED від 25.02.2008 року. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився. У заяві, що надійшла на адресу суду, просив розглянути справу за його відсутності, а також просив застосувати позовну давність та з цих підстав відмовити у задоволенні позовних вимог Банку. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема, судом встановлено, що між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] 25.02.2008 року був укладений кредитний договір № 210579-CRED, відповідно до якого Банк зобовязався надати та в подальшому надав позичальнику на споживчі потреби кредитні кошти в розмірі 5\~000 доларів США на строк до 25.02.2010 року. Зі своєї сторони позичальник зобовязався щомісячно, відповідно до узгодженого сторонами графіку, частинами повертати отриманий кредит, сплачувати проценти за користування ним в розмірі 24 % річних (в разі порушення зобовязання по поверненню кредитних коштів 48 % річних) від суми залишку заборгованості по кредиту, а також в разі порушення умов договору сплатити штрафні санкції. Сторони узгодили й інші його умови. В якості забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки від 25.02.2008 року, за яким останній поручився за вчасне та повне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань та зобов'язався відповідати в солідарному порядку з\~\~\~\~[PERSON] перед позивачем за порушення ним умов кредитного договору.\~\~\~\~\~\~\~\~ Рішенням\~Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15.02.2010 року\~\~з відповідачів у солідарному порядку на користь Банку стягнуто заборгованість за вищевказаним кредитним договором в розмірі 11\~968 грн. 22 коп., з яких:\~\~\~заборгованість за кредитом у розмірі 9\~894 грн. 44 коп. (еквівалентно 1\~236,42 доларів США), заборгованість за процентами в розмірі \~1\~287 грн. 92 коп. (еквівалентно 160,94 доларів США), штраф та пеня в розмірі 785 грн. 85 коп., (еквівалентно 98,20 доларів США). Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст.\~611, ч. 2 ст.\~612, ст.ст.\~623-625, ч. 1 ст.\~1049, ст.\~1050 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки, відповідно до ст.ст. 553-554 ЦК України. Разом з тим, зобовязання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1ст. 598 ЦК України). Такі підстави зазначені в ст. ст.599,600,601, 604-609 ЦК України, які не передбачають таку підставу припинення зобовязання як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора. Отже, відповідно до наведеного та ст. 599 ЦК України за відсутності інших підстав припинення зобовязання, передбачених договором або законом, зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобовязання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання. За такого, саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не проведено, не припиняє зобовязальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від виконання передбаченого договором зобов'язання й не позбавляє права на отримання кредитором штрафних санкцій, передбачених умовами договору та\~ ЦК України. Обумовлена правова позиція викладена у постанові\~ Верховного Суду України у справі № 6-1206цс15 від 23.09.2015 року, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України\~має враховуватись судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Таким чином позивач має право вимагати від відповідачів сплати процентів за користування кредитом, штрафних санкцій, нарахованих після ухвалення рішення судом та за час, який не увійшов в попередні розрахунки Банку. Відповідачі заявили про застосування позовної давності. Так, згідно ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Її перебіг, за загальним правилом, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України) та співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст. 261 ЦК України). Так, за вимогами кредитора про стягнення кредитних коштів та процентів, повернення яких відповідно до умов договору здійснюється періодичними платежами, в разі неналежного виконання позичальником взятих на себе зобовязань за договором, позовна давність повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. При цьому, необхідно враховувати правила переривання перебігу позовної давності, відповідно до ст. 264 ЦК України. Отже, враховуючи вищевикладене, а також факт звернення Банку з вищевказаним позовом до суду 17.02.2016 року, домовленість сторін щодо збільшення позовної давності (5 років щодо загальної та спеціальної позовної давності), на користь Банку підлягають стягненню нараховані ним проценти за період з 17.02.2011 року по 28.01.2016 року (в межах заявлених позовних вимог) в розмірі 2\~938,14 доларів США, що еквівалентно 73\~071 грн. 54 коп. (за курсом НБУ станом на 28.01.2016 року). Проте, не підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення штрафу, виходячи з наступного. Так, згідно ч. 1 ст.\~546, ст.\~549 ЦК України\~виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1\~ст. 611 ЦК України). Штрафом є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2\~ст. 549 ЦК України). Виходячи з наведеного, штраф є відповідальністю, яка визначається з настанням однієї з подій, а саме: невиконання або неналежне виконання зобов'язання та вичерпується з настанням обумовлених фактів, оскільки має разовий характер. Відповідно до п. 5.10. договору при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 250 грн. + 5 % від суми позову. Вказаний штраф було стягнуто за рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15.02.2010 року. Разом з тим, умовами договору не передбачено порядок стягнення штрафу на суму заборгованості, яка виникла після ухвалення рішення суду. В силу ч. 1\~ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, з урахуванням ступеня їх задоволення (80 %) в розмірі 1\~102 грн. 40 коп. (1378 грн. 00 коп. х 80 %).

Outcome: partial