Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

В квітні 2015 року ПАТ „Альфа-Банк звернулось до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог, просило стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 2031-06 від 29.11.2006 року в сумі 112 912 грн. 24 коп. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що згідно договору про іпотечний кредит № 2031-06 від 29.11.2006 року ПАТ «Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком» відповідачу було надано кредит в розмірі 38 970 доларів США зі сплатою 11% річних за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 27 листопада 2026 року. 17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладено договір відступлення прав вимоги, згідно якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, у тому числі за вказаним кредитним договором, Публічному акціонерному товариству «Альфа-Банк». Відповідач взяті на себе зобовязання не виконує належним чином, у звязку з чим станом на 16.01.2016 року виникла заборгованість у заявленій сумі. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ „Альфа-Банк просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Позивач наполягає на тому, що відповідно до п. 2.2 Договору відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року і був укладений Договір про передачу прав за договорами забезпечення разом з додатком №1, реєстром позичальників, тобто всі вимоги, передбачені договором відступлення були виконані. Кредитний договір відповідача міститься в реєстрі позичальників. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду має бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з відповідачем не було укладеного окремого договору відповідно до п.2.2. Договору відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року, а також що позивачем не надано доказів повідомлення відповідача про відступлення прав вимоги на користь іншої особи та нові банківські реквізити для зарахування коштів. Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 29.11.2006 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит №2031-06, відповідно до умов якого останньому надано кредит в розмірі 38 970 доларів США зі сплатою 11% річних за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 27 листопада 2026 року. 16 лютого 2009 року між сторонами було укладено договір №2/2031-06/62 про внесення змін та доповнень до Договору про іпотечний кредит. Відповідно до положень цього договору сторони погодили, що позичальнику надається кредит в сумі 468 129 грн. 60 коп., і станом на 16.02.2009 року залишок по кредиту складає 230 985 грн. Графік погашення кредиту також було викладено в новій редакції. 17.12.2012 року Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило ПАТ «Альфа-банк» права вимоги за кредитними договорами, укладеними між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичними особами. За Договором відступлення прав вимоги позивач набув право вимоги за договором про іпотечний кредит №2031-06 від 29.11.2006 року, який було укладено між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, позичальник прийняті на себе зобов'язання належним чином не виконував. Кредит, проценти за користування кредитом, передбачені кредитним договором, у повному обсязі не сплачував і станом на 16.01.2016 року має заборгованість в сумі 112 912 грн. 24 коп., з яких 103 412 грн. 01 коп. заборгованість за кредитом, 8 101 грн. 68 коп. - по відсотках, 160 грн. по комісії, 1238 грн. 55 коп. по пені. На виконання положень п.2.2. .2.2. Договору відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року між ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк та ПАТ „Альфа-Банк 17.12.2012 року був укладений Договір про передачу прав за договорами забезпечення (а.с.239-242). Договір з позичальником [PERSON] міститься в реєстрі боржників (а.с.243). Відповідно ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобовязання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Відповідачем [PERSON] було заявлено клопотання про витребування у позивача оригіналу реєстрів позичальників. Апеляційним судом неодноразово було запропоновано позивачу ПАТ „Альфа-Банк надати всі оригінали договору відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року з усіма додатками до цього договору, реєстру боржників, договору про передачу прав за договорами забезпечення від 17.12.2012 року з додатками. Проте вказаних документів апеляційному суду надано не було, в звязку з чим суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази переходу до позивача ПАТ „Альфа-Банк права вимоги до [PERSON], і відповідно відсутні підстави для задоволення заявлених позовних вимог, оскільки суд вирішує спір в межах заявлених позивачем вимог та на підставі тих матеріалів справи, які позивач вважав за потрібне надати суду на підтвердження позову. За таких обставин позовні вимоги ПАТ „Альфа-Банк не підлягали задоволенню саме з цих мотивів. Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позову, залишивши його без змін в іншій частині.

Outcome: partial