Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

В квітні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що 4 листопада 1989 року вони з відповідачкою уклали шлюб і зареєстрували у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 233. Від шлюбу вони мають двох повнолітніх дітей. Причиною розірвання шлюбу є постійні сварки і суперечки, що виникають між сторонами. Спільного господарства вони не ведуть, фактично їх сім'я розпалася і існує лише формально. [PERSON] просить шлюб розірвати, дітей залишити проживати з ним, після розірвання шлюбу відповідачці змінити прізвище на дошлюбне. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідачка [PERSON] залишила залу судового засідання. У відповідності до вимог ч.ч. 4, 5 ст. 169 ЦПК України та зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. 4 листопада 1989 року сторони уклали шлюб і зареєстрували у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 233. Спільне життя у них не склалося, часто виникають сварки і суперечки, а тому їх сім'я розпалася та існує формально. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивача, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Враховуючи, що діти сторін повнолітні, не підлягають задоволенню і є безпідставними позовні вимоги щодо визначення їх місця проживання. Суд не може вирішувати питання про відновлення дошлюбного прізвища відповідачці без її згоди, оскільки відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved