Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

В квітні 2014 року позивач [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що 22.07.2000 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Оратівського районного управління юстиції Вінницької області, про що в книзі реєстрації актів про одруження 22.07.2000 зроблено актовий запис за № 07. У 2000 році сторони переїхали на постійне місце проживання до [ADDRESS], а [INFO] у сторін народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження від 09.01.2007 року, виданим виконавчим комітетом Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області серії [NUMBER]. 26.09.2012 року згідно рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області шлюб між сторонами було розірвано. За час існування шлюбу сторонами було придбано земельну ділянку загальною площею 0,062 га, що розташована в с. Мощун Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області садовому товаристві «Шлакоблочник», що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 30.12.2005 року. На підставі зазначеного договору купівлі-продажу земельної ділянки відповідачем було отримано державний акт на право власності на земельну ділянку від 18.12.2006 року, про що в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю було зроблено запис за № 010632900474. На зазначеній земельній ділянці розташований садовий (дачний) будинок загальною площею 153,8 м2 разом з прилеглими господарськими будівлями та спорудами, що підтверджується технічним паспортом, виготовленим Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинсько районної ради Київської області, який було добудовано у 2007 році і в цей час сторони переїхали туди. Іншого майна набутого сторонами за час шлюбу не має. Будь-яких договорів стосовно спільного майна між сторонами не укладалось. Тому позивач просила визнати за нею, [PERSON] право власності на ? частину будинку, що знаходиться у садовому товаристві «Шлакоблочник» по [ADDRESS]. Визнати за [PERSON] право власності на ? частину земельної ділянки, розташованої в садовому товаристві «Шлакоблочник» по [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки 3222482400:03:006:0295. Судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні представником позивача було заявлено клопотання щодо залишення позовних вимог в частині визнання права власності за позивача на ? частину будинку, що знаходиться у садовому товаристві «Шлакоблочник» по [ADDRESS]. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.07.2014 року позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на ? частини будинку залишені без розгляду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити. Відповідач проти задоволення позову заперечував та просив відмовити у заявлених вимогах. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, наявні письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 22 липня 2000 року між ним [PERSON] та [PERSON] в Відділі реєстрації актів громадянського стану Оратівського районного управління юстиції Вінницької області було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 07. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 вересня 2012 року шлюб між сторонами розірвано. За період шлюбу сторонами було набуто земельну ділянку площею 0,062 га, що знаходиться в [ADDRESS], надану для ведення садівництва, що підтверджується договором купівлі-продажу від 30 грудня 2005 року № 10897. На підставі даного договору на ім'я [PERSON] було виданого державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0621 га, що розташована в [ADDRESS], цільове призначення для ведення садівництва, кадастровий номер 3222482400:03:006:0295. Відповідно до звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки, оціночна вартість земельної ділянки площею 0,0621 га, що розташована в [ADDRESS], цільове призначення для ведення садівництва, кадастровий номер 3222482400:03:006:0295 становить 135 578 грн. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 59 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. В силу ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п.23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року за № 11 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Суд, приходить до висновку, що сторонами по справі під час шлюбу була набута спірна земельна ділянка площею 0,0621 га, що розташована в [ADDRESS], цільове призначення для ведення садівництва, кадастровий номер 3222482400:03:006:0295. В силу ст. 60 СК України дана земельна ділянка належить сторонам на праві спільної сумісної власності. А отже кожному з них належить ? даної земельної ділянки. У зв'язку з чим суд, вважає за необхідне визнати за кожною із сторін право власності на ? частини земельної ділянки площею 0,0621 га, що розташована в [ADDRESS], цільове призначення для ведення садівництва, кадастровий номер 3222482400:03:006:0295. У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. В силу ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.ст. 3, 15, 16, 368, 369 ЦК України ст.ст. 59, 60, 69, 70 СК України,

Outcome: approved