Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

В квітні 2016р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 2-4 т.1) до відповідачів: ТОВ «УкрспецторгГрупп», [PERSON] , Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, третя особа: ПАТ «Дельта Банк», в якому просила суд: - визнати прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] - недійсними; - скасувати протокол № 11-0856/13 від 02 жовтня 2013р. проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що їй на праві приватної власності належала вищезазначена квартира, яка була продана на прилюдних торгах 02 жовтня 2013р., в межах виконавчого провадження № 23367143 з примусового виконання виконавчого листа № 2-6349 виданого 02 листопада 2010р. Печерським районним судом м. Києва. На думку позивачки реалізації її квартири відбулася з істотним порушенням законодавства, а саме не було здійснено відповідної об`яви в газеті; її, як боржника у виконавчому провадженні не було повідомлено про час та місце проведення прилюдних торгів та про результати цих торгів. Крім того, позивачка вважає, що мала місце «штучна» уцінка її квартири, шляхом проведення торгів тричі з відповідним зменшенням ціни реалізації її квартири. До того ж, позивачка вважає, що в звіті про оцінку майна, який було складено співробітниками ТОВ «Оціночна компанія «Омега» занижена вартість її квартири. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір неможливо, позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом, для захисту свого порушеного і права і просила суд позов задовольнити на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України, норм Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, затвердженого наказом МЮ України від 27 жовтня 1999р. № 68/5 та зареєстровано 02 листопада 1999р. за № 745/4838 (далі по тексту - Тимчасове положення). Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30 травня 2016р. відкрито провадження по справі і призначено справу до розгляду. 25 жовтня 2016р. на адресу, в порядку ст. ст. 27, 31 ЦПК України, надійшли письмові заперечення на позов від відповідача [PERSON] , який проти позову заперечив, зазначивши, що є добросовісним набувачем спірної квартири, торги були проведенні у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції про проведення виконавчих дій та Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна. 13 червня 2017р. на адресу суду надійшла заява від відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності до заявлених позовних вимог, оскільки положеннями ст. 48 Закону України «Про іпотеку», такий строк становить три місяці з часу проведення прилюдних торгів. Разом з тим, сторона позивача звернулась до суду майже через три роки з часу проведення прилюдних торгів. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 січня 2019р. позов залишено без розгляду. Постановою Київського апеляційного суду від 20 червня 2019р. було скасовано зазначену ухвалу суду першої інстанції, а справу направлено для продовження розгляду. В судове засідання 20 листопада 2020р., сторони, треті особи не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, сторона позивача, відповідача [PERSON] подали на адресу суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Решта учасників процесу поважності причин неявки своїх представників не повідомили. Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, в порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матерів справи і це встановлено судом, 13 грудня 2010р. державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського управління юстиції Чоботар О.А. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 23367143, з примусового виконання виконавчого листа № 26349 виданого 02 листопада 2010р. Печерським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь АІБ «УкрСиббанк» суми боргу в розмірі 1453916,0 грн. 09 серпня 2012р. постановою державного виконавця було призначено експерта для участі у виконавчому провадженні № 23367143, а саме ТОВ «Оціночна компанія «Вега». Згідно з Звітом про незалежну оцінку майна, ринкова вартість спірної квартири ( [ADDRESS] ) станом на 15 листопада 2012р. становить 783600,0 грн. Судом встановлено, що на виконання п. 3.2. Тимчасового положення, спірна квартира була передана на реалізацію відповідачу ТОВ «УкрспецторгГрупп», яке призначило торги на 03 червня 2013р. Згідно Акту № 23/8 від 25 червня 2013р. складеного державним виконавцем Лисенко О.В. встановлено, що торги не відбулися 03 червня 2013р. у зв`язку з відсутністю покупців. Наступні прилюдні торги були призначені на 30 липня 2013р., які також не відбулися, згідно з Актом державного виконавця Нідзельської А.В. від 05 вересня 2013р. 02 жовтня 2013р. відбулися прилюдні торги на яких було реалізовано майно позивачки - спірна квартира і переможцем було визнано відповідача [PERSON] . Звертаючись до суду з вказаним позовом позивачка наголошувала, що на її думку реалізації належної їй квартири відбулася з істотним порушенням законодавства, а саме не було здійснено відповідної об`яви в газеті; її, як боржника у виконавчому провадженні не було повідомлено про час та місце проведення прилюдних торгів та про результати цих торгів. Крім того, позивачка вважає, що мала місце «штучна» уцінка її квартири, шляхом проведення торгів тричі з відповідним зменшенням ціни реалізації її квартири. До того ж, позивачка вважає, що в звіті про оцінку майна, який було складено співробітниками ТОВ «Оціночна компанія «Омега» занижена вартість її квартири. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частиною 5 статті 62 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин визначено, що не реалізоване на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах протягом двох місяців майно підлягає уцінці державним виконавцем, що проводиться в десятиденний строк з дня визнання прилюдних торгів чи аукціону такими, що не відбулися, або закінчення двомісячного строку реалізації майна на комісійних умовах. Майно може бути уцінене не більш як на 30 відсотків. У разі нереалізації майна в місячний строк з дня проведення уцінки воно повторно уцінюється в такому самому порядку, але не більш як на 50 відсотків початкової вартості майна. Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку на час вчинення виконавчих дій, передбачено Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом МЮ України від 15 грудня 1999р. № 74/5 (далі по тексту - Інструкція № 74/5). Законом України «Про виконавче провадження», чинним на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також визначено учасників виконавчого провадження, закріплено їхні права та обов`язки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження. Аналіз положень цього Закону й Інструкції № 74/5 тут і далі, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють такий спосіб реалізації майна, як його продаж на прилюдних торгах і відсилають до інших нормативно-правових актів, якими визначається порядок проведення прилюдних торгів із реалізації арештованого майна. Частиною 3 ст. 62 Закону України «про виконавче провадження» передбачено, що майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 цього Закону. Частинами 2, 4 ст. 58 цього Закону передбачено право сторін виконавчого провадження оскаржити результати оцінки майна та порядок їх оскарження до передачі майна на реалізацію. В свою чергу, ч 1 ст. 58 Закону передбачено, що визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки нерухомого майна державний виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Частиною 5 ст. 58 вказаного Закону визначено, що звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності суб`єкта господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно. Відповідно до наведених правових норм державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів, у тому числі й оцінку та уцінку майна, на яке звернуто стягнення, - ст. ст. 58, 62 Закону України «про виконавче провадження», а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими державною виконавчою службою укладається відповідний договір (п. 5.11 Інструкції № 74/5). Дії (бездіяльність) державного виконавця щодо порушень, допущених при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «про виконавче провадження», до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (ст. ст. 18, 24-27, 32, 33, 55, 57 цього Закону) підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема, ч. 7 ст. 24, ч. 4 ст. 26, ч. 3 ст. 32, ч. 3 ст. 36, ч. 2 ст. 57, ст. 55, 85 цього Закону). Отже, незаконність дій державного виконавця під час здійснення своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» щодо проведення оцінки майна, визначення його вартості чи оцінки (уцінки) до призначення прилюдних торгів, то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом. Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців. Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (ст. ст. 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Тимчасовим положенням. Як зазначено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 15 травня 2019р. по справі № 678/301/12, порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо, підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема, ч. 7 ст. 24, ч. 4 ст. 26, ч. 3 ст. 32, ч. 3 ст. 36, ч. 2 ст. 57, ст. ст. 55, 85), та згідно зі ст. 181 КАС України у цій частині спір розглядається в порядку адміністративного судочинства. При цьому підставою для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Тимчасовим положенням, а саме: правил, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмових повідомлень державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна тощо) (розділ 3); правил, які регулюють сам порядок проведення торгів (розділ 4); правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розділ 6). Прилюдні торги повинні бути проведені в двомісячний строк від дня одержання спеціалізованою організацією заявки державного виконавця на їх проведення (пункт 3.3 Тимчасового положення). Частиною 5 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», п. 7.1 Тимчасового положення, абзацом третім підпункту 5.12.2 п. 5.12. Інструкції № 74/5, передбачено підстави й порядок призначення повторних прилюдних торгів, а також порядок уцінки нереалізованого майна. Так, у разі відсутності покупців або наявності тільки одного покупця та з інших, визначених Тимчасовим положенням, причин прилюдні торги вважаються такими, що не відбулися. У такому разі призначаються повторні прилюдні торги, на яких стартова ціна лота може бути зменшена, але не більше ніж на 30 відсотків. Уцінка майна проводиться державним виконавцем у десятиденний строк з дня визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися, після чого реалізація майна за вказаною ціною повинна бути проведена впродовж місяця з дня проведення уцінки. За правилами проведення прилюдних торгів, передбачених Тимчасовим положенням, спеціалізована організація проводить прилюдні торги за заявкою державного виконавця, в якій зазначається початкова вартість майна, що виставляється на торги за експертною оцінкою, та інші відомості. Визначення стартової ціни лота здійснюється на підставі початкової вартості майна за результатами проведеної оцінки майна незалежним суб`єктом оціночної діяльності. На момент проведення прилюдних торгів, у тому числі повторних торгів, для визначення вартості об`єкта оцінки звіт про оцінку майна повинен бути дійсним. Однак у вказаній справі на час проведення прилюдних торгів строк дії оцінки майна закінчився. Повторна оцінка майна не проводилася. Проведення прилюдних торгів з реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який утратив чинність, є порушенням установлених законодавством правил про порядок реалізації майна на прилюдних торгах, у тому числі правил про визначення стартової ціни реалізації майна, а саме ч. 5 ст. 58 Закону України «про виконавче провадження», пунктів 3.2, 3.4 Тимчасового положення. Разом з тим, для визнання торгів недійсними з підстави закінчення строку дії оцінки майна необхідно, щоб такі порушення порядку одночасно порушували права чи законні інтереси особи, яка оскаржує торги. З огляду на норми частини першої статті 16 ЦК України проведення прилюдних торгів з реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який утратив чинність, є підставою для визнання цих торгів недійсними за умови порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює і доведення такого порушення прав покладається на особу, яка оспорює прилюдні торги. Саме такі висновки є сталими та містяться, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 25 листопада 2015р. (провадження № 6-1749цс15), від 29 червня 2016р. (провадження № 6-370цс16), від 06 липня 2016р. (провадження № 6-3174цс15), від 12 жовтня 2016р. (справа № 369/5994/14-ц), а також від 29 листопада 2017р. (справа № 668/5633/14-ц), в тому числі й постановах від 25 квітня 2018р. (провадження № 61-8527св18), від 27 лютого 2019р. (провадження № 61-11800св18), а також від 12 вересня 2018р. (провадження № 61-22798св18). Протягом всього часу розгляду справи в суді стороною позивача, в порушення вимог ст. ст. 76-81 ЦПК України не було надано суду належних і допустимих доказів, в обґрунтування заявлених вимог, в тому числі і яке саме право було порушено. Крім того, протягом всього часу розгляду справи стороною позивача не було надано до суду клопотання про поновлення строку позовної давності щодо заявлених вимог, з урахуванням положень ст. 48 Закону України «Про іпотеку», та враховуючи подану стороною відповідача [PERSON] , в порядку ст. 267 ЦК України Заяву про застосування строків позовної давності. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed