Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-31 00:00:00

В липні 2015 року позивач - Приватне акціонерне товариство «Лізинг інформаційних технологій» звернувся до Словянського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором № 120280001 від 10.11.2011 року. В обґрунтування позову посилався на те, що 10.11.2011 року ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій», яке є правонаступником ЗАТ «Лізинг інформаційних технологій», та [PERSON] укладено Договір № 120280001 про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання. 11.11.2011 року [PERSON] для забезпечення виконання зобовязань перед позивачем виступив в ролі поручителя, уклавши Договір поруки № 120280001 від 11.11.2011 року за клієнта в системі LeaseIT. Згідно п. 1.1 Договору [PERSON] бере участь в системі LeaseIT, зокрема, отримує ІТ-обладнання та інші товари від постачальників учасників системи LeaseIT, а також отримує послуги, на умовах, визначених обраним клієнтом пакетом фінансування LeaseIT, а оператор LeaseIT позивач, зобовязується на підставі договору забезпечити передачу Клієнту ІТ-обладнання (ІТ-обладнання, запасних частин, комплектуючих, витратних матеріалів тощо) обраним клієнтом постачальником та надання клієнту послуг, за умови виконання клієнтом вимог, передбачених пакетом LeaseIT. Згідно з п. 1.2 Договору порядок отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг клієнтом визначається правилами отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT (надалі Правила), які є невід,ємною частиною цього Договору. Правила затверджені та введені в дію Наказом Генерального директора ЗАТ «Лізінг ІТ» від 01.02.2006 року. Правила офіційно опубліковані на веб-сайті позивача і є незмінними з 01.02.2006 року, застосовуються до всіх договорів про отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT. Правила є доступними для всіх клієнтів на цьому ж веб-сайті. Пунктом 8.7 Договору [PERSON] підтвердив, що з правилами ознайомлений, зміст правил йому зрозумілий, він погоджується їх дотримуватися та виконувати. На підставі п. 2.2 цього ж договору, а також п. 4.9 правил, позивач надав [PERSON] в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання. Загальна первісна вартість переданого обладнання становить 51848,47 грн. Згідно п. 2.1 договору умови, за якими ІТ-обладнання, інші товари та послуги надаються клієнту, визначаються пакетом LeaseIT. [PERSON] обрано пакет LeaseIT Десятка. Умовами пакету LeaseIT є: платіж при отриманні обладнання (загальної суми платежів) 10%; вид договору - фінансовий лізинг; кількість місячних лізингових платежів (крім першого) 9; розмір місячних платежів - щомісяця рівними частинами; перехід права власності - виплата повної вартості обладнання. Також п. 6.2 правил зазначено, що строк, протягом якого клієнт повинен сплачувати платежі, починається з дня передачі обладнання клієнту, і закінчується в останній день останнього календарного місяця, встановленого пакетом LeaseIT строку. Відповідач зобовязався сплатити перший платіж у розмірі 5184,85 грн. та 9 платежів по 5184,85 грн. Крім того, 11.11.2011 року [PERSON] для забезпечення виконання [PERSON] зобовязань перед позивачем виступив в ролі поручителя, уклавши договір поруки № 120280001 від 11.11.2011 року за Клієнта в системі LeaseIT. [PERSON] підтвердив, що він ознайомлений із договором про отримання обладнання в системі LeaseIT, правилами отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT та пакетами фінансування LeaseIT, та усвідомлює зобовязання клієнта, що виникають із вищезазначених документів. Також, [PERSON] підтвердив, що всі вказані відомості та персональна інформація є достовірною та актуальною. Позивач у повному обсязі виконав свої зобовязання, але відповідач не виконав своїх зобовязань за договором, внаслідок чого заборгованість станом на 15.07.2015 року становить 140163.62 грн., яка складається з: 45195,93 грн. компенсації вартості наданого обладнання; 94967,69 грн. плати за прострочення щомісячних платежів. Просив суд стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь позивача суму заборгованості за невиконання договірних зобовязань у розмірі 140163,62 грн. Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 19 жовтня 2015 року позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості задоволені частково. Стягнуто солідарно з [PERSON] та з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» заборгованість за договором №120280001 від 10.11.2011 року станом на 17.07.2015 року в розмірі 45195 грн. 93 коп. В задоволенні інших заявлених позовних вимог відмовлено. Стягнуто з [PERSON] суму судових витрат в розмірі 448 грн. 52 коп. З вказаним рішенням суду не погодився відповідач [PERSON] і оскаржив його в апеляційному порядку. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив незаконне рішення, порушив норми матеріального і процесуального права, не доведені обставини, що мають значення та висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі. В судове засідання апеляційного суду відповідач [PERSON] не зявився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність. В судове засідання апеляційного суду представник Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» не зявився, хоча своєчасно і належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується телефонограмою, зареєстрованою в журналі телефонограм за № 3993 (а.с. 187). В судове засідання апеляційного суду відповідач [PERSON] не зявився, хоча своєчасно і належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується телефонограмою, зареєстрованою в журналі телефонограм за № 3989 (а.с. 186). Частиною 2 статті 305 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Апеляційний суд вважає можливим розглянути вказану вище позовну заяву без участі сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 статті 309 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Задовольняючи частково позовні вимоги позивачів, суд першої інстанції виходив з того, що у випадку порушення клієнтом [PERSON] умов спірного договору, [PERSON] та [PERSON] несуть солідарну відповідальність згідно з вимогами чинного законодавства. Проте, з даним висновком суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується з наступних підстав. Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Частиною 3 статті 806 ЦК України передбачено, що особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Пунктом 24 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитним правовідносин» передбачено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Предявленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і предявлення до нього позову. При цьому в разі предявлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. При цьому сама по собі умова договору поруки про дію поруки до повного виконання позичальником зобовязання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою про подію, яка має неминуче настати. Клієнту [PERSON] було надано в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання, загальна первісна вартість якого становить 51848,47 грн. та визначено кількість місячних лізингових платежів (крім першого) 9; перший платіж у розмірі 10% від загальної суми платежів; 9 платежів рівними частинами щомісячно до 20-го числа кожного місяця. Як вбачається із особового рахунку в системі LeaseIT № 60031120078, платежі в сумі 5184,85 грн. [PERSON] повинен був внести в період з 21.11.2011 року по 20.08.2012 року (а.с. 14). З огляду на надані позивачем розрахунки відповідач [PERSON] останній раз сплатив позивачу 2500 грн. у серпні 2012 року, після чого перестав виконувати щомісячні зобовязання. З позовною заявою до суду позивач звернувся тільки в липні 2015 року, тобто після спливу шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання і тому порука [PERSON] вважається припиненою. Що стосується зупинення виконання рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 19 жовтня 2015 року та реалізацію арештованого майна шляхом надіслання до відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції м. Києва копії рішення апеляційного суду, то відповідачу [PERSON] необхідно самому звернутися до відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції м. Києва з відповідним рішенням апеляційного суду, оскільки зупинення виконання рішення та реалізація арештованого майна до компетенції апеляційного суду не відноситься. Відповідно до частини 1 статті 321 ЦПК України, судові рішення апеляційного суду оформлюються, видаються або надсилаються в порядку, встановленому статтею 222 цього Кодексу. Згідно з частиною 2 статті 222 ЦПК України, копії повного рішення суду видаються особам, які брали участь у справі. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене вище, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» понесені відповідачем [PERSON] витрати за подачу апеляційної скарги в розмірі 1541,79 грн.

Outcome: partial