Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

В інтересах [PERSON] на підставі довіреності від 27.09.2016 року до суду звернулась [PERSON] з позовом, в якому зазначила, що 04 грудня 1999 року [PERSON] (до шлюбу Комишня) уклала шлюб з відповідачем - [PERSON], про що Новодніпровською сільською радою Камянсько-Дніпровського району Запорізької у Книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 14. Від даного шлюбу у подружжя народився син - [PERSON], [INFO], про що Новодніпровською сільською радою Камянсько-Дніпровського району Запорізької області у Книзі записів актів про народження зроблено запис за № 05. 24 травня 2005 року, тобто, за час шлюбу, подружжя за спільні кошти придбало житловий будинок, який знаходиться за адресою: Запорізька обл., Кам'янсько-Дніпровський р-н, с. Новодніпровка, вул. Половкова, буд. 24. 26 липня 2010 року [PERSON] уклала договір кредитування № Ц504, відповідно до якого взяла в борг 15 000 грн. для потреб сім'ї. Спільне життя між подружжям не склалося. У травні 2011 року відповідач покинув сім'ю та став мешкати з іншою жінкою. З того часу подружжя припинило спільне проживання та ведення спільного господарства. [PERSON] звернулась з позовом про розірвання шлюбу в грудні 2014 року. Рішенням Кам'янсько-Дніпровського районного суду від 12 лютого 2015 року шлюб між сторонами було розірвано. На теперішній час між сторонами склалися напружені стосунки, вони не спілкуються між собою та відповідач розмов щодо визнання за колишньою дружиною права власності на житловий будинок не веде та не бажає компенсувати грошові кошти, сплачені [PERSON] самостійно за борговими зобов'язаннями. Просила суд розподілити спільно нажите майно шляхом визнання право спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований за адресою: Запорізька обл., Запорізька обл., Кам'янсько-Дніпровський район, с. Новодніпровка, вул. Половкова, буд. 24; стягнути з відповідача на користь позивачки грошові кошти у розмірі 8 261 грн. 53 коп. за зобов'язаннями за договором кредитування № Ц504 від 26 липня 2010 року; стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати в розмірі 2002 грн. 06 коп., які складаються з судового збору в розмірі 1 402, 06 коп. грн, сплачений нею при зверненні до суду, та витрати в розмірі 600 грн. за проведення оцінки майна. В судове засідання позивачка по справі не зявилася. ЇЇ представниця за письмовою довіреністю [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, вимоги, викладені в позові підтримала в повному обсязі, просила задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та в належній формі за зареєстрованим у встановленому порядку місцем\~ його проживання, про що свідчать повернуті на адресу суду поштові повідомлення з відміткою «за зазначеною адресою не проживає», а також від нього не надійшло повідомлення про розгляд справи у його відсутність, заперечень на позов не подано, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилалася сторона позивача, як на підставу вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 04 грудня 1999 року між сторонами по справі був укладений шлюб, про що виконавчим комітетом Новодніпровської сільської ради Камянсько-Дніпровського району Запорізької області у Книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 14 (а.с. 5). Від шлюбу народилась дитина син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ЖС № 025147 від 01.03.2000 р. (а.с. 6). За договором купівлі-продажу від 24.05.2005 року [PERSON] придбав житловий будинок № 24 по вул. Половкова в с. Новодніпровка Камянсько-Дніпровського району Запорізької області, який посвідчений державним нотаріусом [PERSON] Камянсько-Дніпровської державної нотаріальної контори Запорізької області та зареєстровано в реєстрі за номером 406 (а.с. 7). [PERSON] є власником житлового будинку № 24 по вул. Половкова в с. Новодніпровка Камянсько-Дніпровського району Запорізької області, що підтверджується копією [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.07.2005 року № 7830798 (а.с. 9). Заочним рішенням Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 12 лютого 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 14). Як вбачається з довідки Кредитної спілки «Мелон» від 27.03.2017 року № 07 [PERSON] 26.07.2010 року отримала кредит № Ц 504 у сумі 15\~000 грн., який 27.07.2011 року сплачений в повному обсязі (а.с. 15). Згідно висновку субєкта оціночної діяльності ТОВ «Чіріков Консалт» від 14.04.2017 року ринкова вартість житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою Запорізька область, Камянсько-Дніпровський район, с. Новодніпровка, вул. Половкова, 24 складає 263 890 грн. (а.с. 16). Згідно ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. На підставі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень ч.ч. 2-5 ст. 13 цього Кодексу. В силу приписів ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. В силу норми ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. З огляду на вищевикладене, суд не може покласти в основу рішення припущення або обставини, не доведені певними засобами доказування. Відповідно до ч.1 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються Сімейним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами. Частина 6 вищезазначеної статті передбачає, що жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї, а ч. 9 втсановлено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст.60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 61 СК України передбачено, що об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. Згідно із ст. 63 цього Кодексу дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 68 цього Кодексу розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Статтею 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя встновлено ст. 70 цього Кодексу, а саме, передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи вищезазначені норми права та обставини по справі, суд приходить до висновку про необхідність керуватися передбаченим законом принципом рівності часток дружини та чоловіка у спільному нерухомому майні подружжя і виходить із того, що спірне майно придбане сторонами у період шлюбу за спільні кошти та спільною працею подружжя, а також суд врахує відсутність належних та переконливих доказів протилежного. Статтею 71 визначені способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме, те, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. За положеннями ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч. 1, 2 ст. 71 СК України). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п.23,24 постанови від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідне встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. До складу манна, то підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно із ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності (ч.1 ст. 364 ЦК України). Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу ( ст. 370 ЦК України). Статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідно до п. 24 Пленуму Верховного Суду України в п.п.23,24 постанови від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї ( ч. 4 ст. 65 СК ). Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно до норм процесуального права витрати відшкодовуються лише в обсязі, який підтверджено документально, тобто письмовими доказами. Склад та обсяг судових витрат не може доводитися іншими засобами доказування. З огляду на вищезазначене суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки судові витрати в розмірі 2002 грн. 06 коп., які складаються з судового збору в розмірі 1\~402 грн. 06 коп. (квитанція № П301/5248925/1 від 18.04.2017 р., а.с. 1) та витрат в розмірі 600 грн. за проведення оцінки майна (квитанція до прибуткового касового ордеру № 2248 від 14.04.2017 р., а.с. 17). На підставі ст.ст. 7, 61, 63, 65, 68-71 СК України, ст.ст. 3, 15, 16, 364, 370 ЦК України,

Outcome: approved