Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

В листопаді 2014 року позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] міської ради, третя особа: Приватний нотаріус ДМНО [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог, згідно останніх уточнень зазначили, що [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння, розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Поліська, 19, після смерті її матері [PERSON], померлої 11.06.2009 року, яка постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [INFO] з 1969 року. Померла [PERSON] за життя мала двох рідних доньок [PERSON] (нині [PERSON]) [PERSON] та [PERSON] (нині Тарасенко) [PERSON], які з дня народження проживали разом із матірю. Постановою приватного нотаріуса [PERSON] від 14.10.2014 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її матері [PERSON], у звязку з тим, що спадкоємцями не надано оригіналу правовстановлюючого документу щодо належності спадкодавцю нерухомого майна, а саме домоволодіння, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Поліська, 19. За життя [PERSON] постійно проживала у домоволодінні, розташованому за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Поліська, 19 з 1969 року та користувалась житловим будинком, земельною ділянкою та надвірними спорудами та будівлями. Житловий будинок та господарські будівлі та споруди, що знаходяться на території вищезазначеного домоволодіння, за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Поліська, 19, [PERSON] побудувала із своїм чоловіком [PERSON]. Даний факт підтверджений і відображений у Рішенні виконкому [PERSON] районної [PERSON] народних депутатів від 19.04.1991, №173/3. Даним рішенням прийнято в експлуатацію житловий будинок і будівлі на території вищевказаного домоволодіння та передано у користування земельну ділянку під домоволодінням за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Поліська, 19. [PERSON] помер 09.07.1986 року, після його смерті відкрилася спадщина на частку у домоволодінні, розташованому за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Поліська, 19, яке він побудував перебуваючи у шлюбі, разом із своєю жінкою [PERSON] за своє життя. Отже, [PERSON] прийняла спадщину що відкрилася після смерті [PERSON], померлого 09.07.1986 року, що складала частку у спільному домоволодінні, розташованому за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Поліська, 19. В померлої [PERSON] не було спадкоємців, які мали б право на обовязкову частку у спадщині. Враховуючи вищевикладене, у звязку з тим, що правовстановлюючий документ, а саме свідоцтва про право власності [PERSON], померлої 1106.2009 року на житло: домоволодіння, розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Поліська, 19 відсутній, спадкоємці за законом [PERSON] та [PERSON] не мають можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно на домоволодіння, розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Поліська, 19. Листом №10301 від 17.09.2014 року КП [PERSON] міжміське бюро технічної інвентаризації [PERSON] обласної ради встановлено відсутність відомостей щодо реєстрації права власності на домоволодіння, розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Поліська, 19, але в матеріалах інвентаризаційної справи міститься постанова [PERSON] відділу державної виконавчої служби [PERSON] міського управління юстиції від 22.01.2009 року про відкриття виконавчого провадження, згідно якої накладено арешт на все майно, що належить [PERSON]. Водночас, [PERSON] районним відділом державної міграційної служби України №1216-21/178 від 25.09.2014 року повідомлено, що [PERSON] ніколи не була зареєстрована за адресою: [INFO]. Постановою [PERSON] відділу державної виконавчої служби [PERSON] міського управління юстиції від 09.04.2015 року скасовано чинність арешту домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Поліська, 19, накладеного постановою [PERSON] відділу державної виконавчої служби [PERSON] міського управління юстиції від 22.01.2009 року. Також, за життя, [PERSON] перебудувала житловий будинок, внаслідок чого збільшилася загальна та житлова площа, також побудувала гараж, та інші споруди у 1991 році. На території домоволодіння знаходиться житловий будинок літ. Б-1, загальною площею 72,6 кв.м., та житловою площею 40,2 кв.м. з підвалом, перебудований у 1991 році, гараж літ. Д побудований до 1992 року, літній душ літ. Ж. та вбиральня літ.Е, побудовані до 1992 року. На території домоволодіння, що розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Поліська, 19 відсутні обєкти що належать до самочинного будівництва. На підставі вищезазначеного просять встановити факт належності житлового будинку (домоволодіння), що розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Поліська, 19 спадкодавцеві [PERSON], померлої 11.06.2009 року; визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності на ? частку домоволодіння, що складається з: житлового будинку літ. Б-1 корисною площею 72,6 кв.м., житловою площею 40,2 кв.м.; підвалу літ. Б під житловим будинком літ. Б-1, гаража літ. Д; вбиральні літ. Е; душу літ. Ж; огорожа літ. №1; ворота літ. №2 та розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Поліська, 19 після її померлої матері [PERSON]; визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності на ? частку домоволодіння, що складається з: житлового будинку літ. Б-1 корисною площею 72,6 кв.м., житловою площею 40,2 кв.м.; підвалу літ. Б під житловим будинком літ. Б-1, гаража літ. Д; вбиральні літ. Е; душу літ. Ж; огорожа літ. №1; ворота літ. №2 та розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Поліська, 19 після її померлої матері [PERSON] Представники позивачів [PERSON] [PERSON], [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. Участі у судових дебатах не приймали, письмово просили суд розглядати справу у їх відсутності. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала письмову заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутність. Позов не визнала в повному обсязі та просила відмовити. В судове засідання третя особа Приватний нотаріус [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] не зявилася, надала письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу у її відсутності. Суд, вислухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що рішенням виконкому [PERSON] народних депутатів від 19.04.1991р., №173/3 було узаконено та прийнято в експлуатацію житловий будинок літ.Б-І по вул. Поліській, №19 у м. Дніпропетровську, який складається із трьох житлових кімнат площею 27,8м2 , корисною 52,6 м2 , літня кухня В, сарай Ж,З, вбиральня М за [PERSON] (помер) та [PERSON], закріпивши земельну ділянку площею 600 м2 та залишивши в тимчасове користування 618м2 землі без права забудови і адресу вул.. Поліська,19, м. Дніпропетровськ. З технічного паспорту на домоволодіння №19 по вул.. Поліській у м. Дніпропетровську, який складений станом на 26.10.2015 року, вбачається, що житловий будинок літ. Б-1, складається з:підвалу літ. Б під житловим будинком літ. Б-1, вбиральні літ. Е; душу літ. Ж; огорожа літ. №1; ворота літ. №2, гараж літ.Д ./а.с.129-133/ 09 липня 1986 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-КИ №623678, виданого 24 березня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області /а.с.90/. Після його смерті відкрилася спадщина на частку у домоволодінні, розташованому за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Поліська, 19, яке він побудував перебуваючи у шлюбі разом із [PERSON] за свого життя. З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №42739986 вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась./а.с.154/ На момент смерті [PERSON] спадкування в Україні регулювалося нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Статтею 548 вищевказаного Кодексу встановлено належність спадщини, а статтею 549 встановлено дії, що свідчать про прийняття спадщини, зокрема ч.1 даної статті визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Отже, [PERSON] прийняла спадщину що відкрилася після смерті [PERSON], померлого 09.07.1986 року, що складала частку у спільному домоволодінні, розташованому за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Поліська, 19. 11 червня 2009 року померла [PERSON], про що в Книзі реєстрації смертей 15 червня 2009 року зроблено відповідний актовий запис №4353 /а.с.89/. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є матірю [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження./а.с.5,6/ Тобто, спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є її доньки [PERSON] та [PERSON] Згідно матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON], померлої 11 червня 2009 року з заявою про прийняття спадщини звернулися доньки - [PERSON] та [PERSON]./а.с.73/ 14 жовтня 2014 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про видачу на імя [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після смерті [PERSON], а саме: домоволодіння №19, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Поліська./а.с.76/ 14 жовтня 2014 року приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON], було відмовлено [PERSON], представнику по довіреності у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на імя [PERSON] на домоволодіння №19, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вулиця Поліська, після смерті [PERSON], померлої 11 червня 2009 року /а.с.78/. 28 листопада 2015 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про видачу на її імя свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після смерті [PERSON], а саме: домоволодіння №19, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Поліська. 28 листопада 2015 року приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON], було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на її імя на домоволодіння №19, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вулиця Поліська, після смерті [PERSON], померлої 11 червня 2009 року /а.с.140/. Відповідно до листа наданого КП «ДМБТІ» від 17.09.2014 року № 10301 зазначено, що право власності за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Поліська, буд.19 не зареєстровано./а.с.14/ Задовольняючи позов в частині встановлення факту належності\~\~[PERSON], житлового будинку по вул.. Поліській,19, суд враховує наступне. У 1966-1991р.р. порядок набуття права власності регулювався Указом Президії Верховної [PERSON] СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної [PERSON] СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, та прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою [PERSON] Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної [PERSON] СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків»\~\~(далі - Постанова), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пунктом 2 Постанови передбачалося, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Таким чином за Указом і Постановою підставою виникнення права власності на жилий будинок був факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкцію про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР затверджено Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Відповідно до пунктів 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі правовстановлюючих документів, перелік яких містився у Додатку № 1 до Інструкції). Зокрема, за пунктом 10 Додатку № 1 правовстановлюючим документом на житловий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. Враховуючи, що будівництво житлового будинку здійснено під час дії вказаних норм матеріального права (1966-1991 роки), слід дійти висновку, що право власності на спірний будинок виникло у неї з моменту збудування цього будинку. Таким чином, за правилами\~ЦК України 1963 року\~[PERSON] набула права власності на домоволодіння за адесою: м. Дніпропетровськ, вул.. Поліська,19. Відповідно до\~\~ч.2\~ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Враховуючі вказані обставини суд вважає, що вимога позивачів про встановлення факту належності житлового будинку по вул.. Поліській,19, у м. Дніпропетровську Шрам [PERSON], підлягає задоволенню. Відповідно до п.1\~Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування»від 30.05.2008 року за №7, відносини спадкування регулюються правилами\~ЦК України\~(2004 р.), якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року.\~\~ Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Так, відповідно до частин 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття, тобто з дня смерті спадкодавця. Крім того, відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з п.п. 212, 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за N 20/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно пункту 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, суд, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, вважає, що позовні вимоги в частині визнання за [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності на ? частку домоволодіння, що складається з: житлового будинку літ. Б-1 корисною площею 72,6 кв.м., житловою площею 40,2 кв.м.; підвалу літ. Б під житловим будинком літ. Б-1, гаража літ. Д, вбиральні літ. Е; душу літ. Ж; огорожа літ. №1; ворота літ. №2 та розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Поліська, 19 після її померлої матері [PERSON] та визнання за [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності на ? частку домоволодіння, що складається з: житлового будинку літ. Б-1 корисною площею 72,6 кв.м., житловою площею 40,2 кв.м.; підвалу літ. Б під житловим будинком літ. Б-1, вбиральні літ. Е; гаража літ. Д, душу літ. Ж; огорожа літ. №1; ворота літ. №2 та розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Поліська, 19 після її померлої матері [PERSON] є цілком обґрунтованими, законними, в повному обсязі доведеними з їх боку, внаслідок чого підлягають задоволенню. Судові витрати слід віднести за рахунок позивачів згідно заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved