Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

В липні 2017 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] районної державної адміністрації Запорізької області, третя особа: [PERSON] державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку,зазначивши, що 07.02.1998 року померла її бабуся - [PERSON]. Після її смерті залишилось спадкове майно в вигляді : земельної ділянки площею 5,00 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області. Ще при житті вона склала заповіт, в якому все належне їй на час смерті майно заповідала позивачці. Позивачка стверджує, що прийняла спадщину, відкриту після смерті [PERSON] в установленому законодавством порядку, а саме шляхом звернення до Другої [PERSON] державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, як спадкоємець за заповітом. Однак при оформленні своїх спадкових прав, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину, оскільки правовстановлюючий документ був виданий та зареєстрований після смерті спадкодавця. Таким чином, в звязку з тим, що позивачка не має змоги отримати Свідоцтво про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку, вона змушена звернутися до суду з позовною заявою. В судове засідання представник позивача не з'явилась, однак надала суду заяву в якій позов підтримала повністю, наполягала на його задоволенні. Представник відповідача до суду не зявився, але надав до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без участі представника відповідача, та заперечення, згідно якого просять суд у позовних вимогах відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що [PERSON] вже не мала цивільної правоздатності на момент винесення розпорядження, та на момент складення державного акту на право власності на землю, відтак і до заповіту земельна ділянка площею 5,0000 га не входить, оскільки на день її смерті ані розпорядження голови райдержадміністрації, ані тим більше державного акту на право власності на землю ще не мала. Тобто [PERSON] має право звернення до Державного кадастрового реєстратора з моменту задоволення її позовних вимог та х набранням законної сили рішення суду. Представник третьої особи судове засідання не зявився, надав до суду заяву, відповідно до якої просить розглядати справу за його відсутності, проти позову не заперечує. Крім того, за запитом суду третя особа надала матеріали спадкової справи [PERSON]. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У звязку з чим, на підставі ст..197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у звязку з наступним. У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-ЖС №00484,5 виданим відділом реєстрації актів громадянського стану міськвиконкому м. Запоріжжя, актовий запис 1271. Відповідно до заповіту від 02.12.1997 року, який був посвідчений державним нотаріусом Другої [PERSON] державної нотаріальної контори (реєстровий № 2-1819), [PERSON] заповіла позивачці все належне їй майно на день її смерті. Належність [PERSON] при житті земельної ділянки площею 5,00 га, що розташована на території Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва підтверджується копією державного акту про право приватної власності на землю серія І-ЗП №051455, виданим [PERSON] райдержадміністрацією та зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 927. Державний акт видано на підставі розпорядження [PERSON] райдержадміністрації від 12.04.2001 року №109/8. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 93362574 від 01.08.2017р., відомості з реєстру прав власності на земельну ділянку відсутні. На запит суду Другою [PERSON] державною нотаріальною конторою надано спадкову справу №404 (98г), відкриту після смерті [PERSON], з матеріалів якої вбачається, що позивачка прийняла спадщину за заповітом належним чином. Інших спадкоємців немає. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.07.2017 року, державним нотаріусом Першої [PERSON] державної нотаріальної контори в порядку заміщення державного нотаріуса Другої [PERSON] державної нотаріальної контори відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 5,00 га, кадастровий № 2322183500:06:001:0070, яка розташована за адресою: Долинська сільська рада Запорізького району Запорізької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, у зв*язку з тим, що правовстановлюючий документ був виданий та зареєстрований після смерті спадкодавця. Крім того, у свідоцтві про смерть по батькові [PERSON] записано «Мойсеївна», а у заповіті записано «Мусіївна», але вказані імена людей є ідентичними, що визнано рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20.10.2015 року (справа № 334/7050/15-ц, провадження № 2/334/2932/15). Всі викладені обставини підтверджуються матеріалами справи, ніким не заперечуються. Суд не піддає сумніву достовірність документів, наданих позивачем як докази. Враховуючи те, що правовідносини по спадкуванню відкрились в 1998 році, то при розгляді справи слід керуватись нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року, яка діяла на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом або за заповітом. Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР в редакції 1963 року кожен громадянин має можливість залишити заповіт на все своє майно. Відповідно до вимог ст.ст. 548, 549 ЦК України ( в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном, чи він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно зі ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить спадкоємцям на загальних підставах зі збереженням його цільового призначення. Відповідно до п. 23 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року вбачається, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч.1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа ( фізична, юридична) має конституційне право на судовий засіб захисту. Відповідно до ст. 392 ЦК України особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду як з позовом про визнання права власності. Статтею 16 ЦК України передбачено, що звертаючись до суду позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі викладеного,

Outcome: approved