Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

В липні 2020 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 9 серпня 1991 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 1061. Від шлюбу у них є четверо дітей, двоє з яких неповнолітні - дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Причиною звернення до суду є подружня невірність відповідача, втрата поваги до нього, що стало тривалим розладом спільного життя. Тому подружні відносини набули неприязного характеру, що виключає примирення між сторонами. Позивачка просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] , неповнолітніх дітей залишити проживати з нею, стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору. Позивачка [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити з мотивів, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання також не з`явився, від нього надійшла заява, з якої вбачається, що позовні вимоги він визнає повністю, просить їх задовольнити. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України ухвалення в підготовчому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 вищезазначеного Кодексу в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 цього ж Кодексу обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що з 9 серпня 1991 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували у відділі реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 1061. Від шлюбу у них є четверо дітей, двоє з яких неповнолітні - дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є подружня невірність відповідача, втрата поваги до чоловіка, що стало тривалим розладом спільного життя. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. У відповідності з вимогами ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача на користь позивачки витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 гривень.

Outcome: approved