Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач покликається на те, що 02 жовтня 2014 року між ним та відповідачем було укладено договір-заяву №300131/114942/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 3 місяці, в іноземній валюті, на строк з 02 жовтня 2014 р. по 02 січня 2015 р. На виконання умов договору ним 02 жовтня 2014 року було внесено 4400 євро 00 євроцентів. Проте відповідачем вимоги ст.ст. 526, 1058, 1060 ЦК України проігноровані. Станом на день подання позовної заяви залишок вкладу становить 3155 євро. За весь час користування його грошовими коштами відповідач повинен сплатити йому плату за користування вкладом, виключно на суму вкладу із розрахунку 10,85% річних: (4400 євро 00 євроцентів х 10,85 % річних)/365 днів х 272 дні = 355 євро 76 євроцентів. Також, з Відповідача на користь Позивача слід стягнути пеню в розмірі: 4400 євро 00 євроцентів х 0,03% х 272 дні (кількість прострочених днів) = 359 євро 04 євроцентів. За весь час невиконання Відповідачем своїх зобов'язань йому були завдані моральні страждання. Дії банку, що виразилися в незаконній відмові виконувати умови договору, завдали йому душевні страждання і переживання, яких він зазнав у зв'язку з протиправними діями Відповідача. Спричинену йому моральну шкоду він оцінює у 30000,00 гривень. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, покликаючись на викладені у позові обставини, та суду пояснив, що він 02.10.2014р. уклав з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» депозитний договір, згідно якого передав банку 4400 Євро на термін до 02.01.2015р. Однак, після завершення дії договору йому повернули лише 1250 Євро в еквіваленті в гривнях. Решту не повернули. Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки не повідомив. Скерував до суду заперечення, в обґрунтування якого покликаючись на те, що позов не підлягає задоволенню в цілому з огляду на мораторій на задоволення вимог кредиторів відповідно до статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». На підставі постанови Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 р. № 612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 р. № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно з даним рішенням у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18 вересня 2015 р. до 17 грудня 2015 р. включно. Також, позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до положень ч.5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюються задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, а також примусове стягнення коштів та майна банку. Отже, чинним законодавством визначено, що при запровадженні у банку тимчасової адміністрації не здійснюється відшкодування вкладникам сум вкладів у судовому порядку та шляхом примусового стягнення коштів, а виплата сум вкладів таким вкладникам проводиться за участю Фонду гарантування вкладів фізичних осіб через відповідні позасудові механізми, передбачені чинним законодавством України. Враховуючи, що представник відповідача не зявився в судове засідання будучи належним чином повідомлений і від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, зважаючи на думку позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи та беручи до уваги вимоги ч.2 ст. 197 ЦПК України, тому судом проведено заочний розгляд справи без фіксування його за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши наявні у справі докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Як вбачається з п.1 договору-заяви №300131/114942/3-14 від 02.10.2014р., [PERSON] вносить, а ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» приймає грошові кошти в іноземній валюті у сумі 4400 Євро на строк з 02.10.2014р. по 02.01.2015р. у порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі-заяві та в Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Пунктом 5 договору-заяви передбачено, що після закінчення строку, визначеного п.1 договору-заяви, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, визначених положенням п. 5.2 Основних умов. Як вбачається з заяв [PERSON] на імя директора Західного регіонального департаменту АТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 07.07.2015р. та 17.07.2015р., він звертався в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» з проханням повернути йому його вклад в іноземній валюті 4400 Євро по депозитному договору, строк дії якого закінчився. Офіційний курс гривні до євро, встановлений НБУ станом на 08.12.2015р., складає 100 Євро 2534,7859 грн. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, передбачає право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Стаття 55 Конституції України визначає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Крім цього, в абзаці третьому статті 22 Конституції України зазначається, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (сплатити гроші). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 554 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). Відповідно до ч.3 ст. 1060 ЦК України за договором банківського строкового вкладу банк зобовязаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п.1 ч. 5 ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з абзацу другого п. 14 Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Як вбачається з п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 12.04.96 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», до відносин, які регулюються ЗУ «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян. В п. 20 даної постанови Пленум ВСУ зазначає, що неустойка (штраф, пеня) стягується лише тоді, коли це передбачено укладеним сторонами договором чи відповідним нормативним актом. Пеня за порушення договору нараховується і стягується у відсотковому відношенні до суми заборгованості за кожний день прострочки, в тому числі за святкові, неробочі й вихідні дні. Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що у звязку з укладеним 02.10.2014р. договором-заявою про банківський строковий вклад (депозит), між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] виникли договірні відносини, спрямовані на набуття цивільних прав та обов'язків. Банк порушив умови даного договору-заяви, належним чином не виконавши взяті на себе зобовязання, а саме в строк, визначений цим договором, не повернув вкладнику його вклад. Суд не бере до уваги доводи і обґрунтування представника відповідача, наведені в запереченні, про мораторій на задоволення вимог кредиторів відповідно до вимог ч.5 ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та про неналежний спосіб захисту своїх прав, обраний позивачем, оскільки такі суперечать статі 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтям 22 і 55 Конституції України. Норма ч. 5 ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» про незадоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку звужує зміст та обсяг існуючих прав і свобод, передбачених Конституціє України, що відповідно до ст. 22 Конституції України, є недопустимим. Крім цього, дана норма не є підставою для відмови в задоволенні відповідного позову, оскільки судове рішення є способом захисту порушених прав та безпосередньо не приводить до задоволення вимоги кредитора, оскільки останнє відбувається внаслідок добровільного або примусового виконання рішення. Зважаючи на те, що позивачу повернуто частину його вкладу в розмірі 1250 Євро в еквіваленті в національній валюті, про що ствердив сам позивач, та що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, тому позовні вимоги в частині повернення суми банківського вкладу підлягають до задоволення частково, в розмірі 3150 Євро, що за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення, становить 79845,76 грн. Розрахунки, наведені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача плати за користування вкладом в розмірі 355,76 Євро, що за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення, становить 9017,75 грн., та пені в розмірі 359,04 Євро, що за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення, становить 9100,90 грн., сумнівів у своїй правильності та обґрунтованості не викликають, тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення повністю. Беручи до уваги те, що позивачем належним чином не обґрунтовано заподіяння йому моральної шкоди та не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження даних обставин, тому суд вважає, що задоволення позовних вимог про повернення вкладу, а також стягнення з відповідача плати за користування вкладом та пені, є достатньою сатисфакцією відшкодування позивачу моральної шкоди, тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають до задоволення частково. Несплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави відповідно до вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України в розмірі, визначеному ЗУ «Про судовий збір».

Outcome: approved