Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~ В лютому 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, який в листопаді 2018 року уточнила та просила усунути їй, [PERSON] перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] шляхом знесення самочинно збудованого на суміжній земельній ділянці по [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] вольєру для птиці та відновлення меж належної їй, [PERSON] земельної ділянки; судові витрати покласти на відповідачів. Адвокат позивачки [PERSON] за довіреністю Хандога [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні, про що надала суду відзив на позов (а.с.30-31); в судовому засіданні пояснила про наявність спору щодо меж земельних ділянок. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, подав заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с.115), відзив на позов не подавав. Представник третьої особи Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області надав суду лист про слухання справи за відсутності їх представника (а.с.108). Вислухавши сторони, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, ознайомившись з письмовими поясненнями [PERSON] , суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі статтею 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. У відповідності до ч. 2, 3 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав, особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб чи завдати шкоди довкіллю. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживанням права в інших формах. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі (ч. 1-5 ст. 319 ЦК України). Частиною 1 ст. 375 ЦК України визначено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що рішенням XXXIV позачергової сесії VII скликання Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 27 жовтня 2017 року №259Н-XXXIV/VII було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості та відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею (присадибна ділянка) - 0,1000 га (кадастровий номер 1221411000:02:011:0102), яка розташована на території Підгородненської міської ради Дніпровського району за адресою: [ADDRESS] , 58 громадянки [PERSON] та передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1000 га (кадастровий номер 1221411000:02:011:0102), яка розташована на території Підгородненської міської ради Дніпровського району за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] (а.с.8). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №104224202 від 17 листопада 2017 року, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №38204109 від 17 листопада 2017 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий №1221411000:02:011:0102, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). На підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 09 вересня 1997 року [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS] розташований на земельній ділянці площею 800 кв.м. ,яка станом на час розгляду справи судом теж є власністю [PERSON] (а.с.32,136).Тобто відповідачі [PERSON] та [PERSON] використовують суміжну земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі самовільно збудували на належній їм земельній ділянці господарчу споруду вольєр для птиці, який згідно Акту обстеження земельної ділянки Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 21 листопада 2013 року (а.с.12) виступає за межі належної відповідачу [PERSON] земельної ділянки приблизно на 1,2 м. (без організованого водовідведення) та на відстані приблизно 6 м. від джерела водопостачання (колодязь) [PERSON] , в результаті чого Комісією рекомендовано направити [PERSON] припис щодо усунення порушень (згідно норм ДБН 360-92**, ст. 103, 104, 212 Земельного кодексу України), а саме демонтувати вольєр для птиці та відновити межі власної земельної ділянки згідно технічної документації (а.с.13). Згідно висновку експерта №13/04/2018 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 13 квітня 2018 року, фактичний порядок користування земельною ділянкою кадастровий номер 1221411000:02:011:0102, що розташована за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON] не в повній мірі відповідає межам досліджуваної земельної ділянки, визначеним правовстановлюючій документації та документації із землеустрою оскільки є меншим на 27 кв.м.; порушення меж земельної ділянки кадастровий номер 1221411000:02:011:0102, що розташована за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON] мають місце зі сторони суміжного землекористувача [PERSON] ; порушення межі земельної ділянки кадастровий номер 1221411000:02:011:0102, що розташована за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON] , яка визначена правовстановлюючою документацією із землеустрою, із сторони суміжного землекористувача [PERSON] мають місце, основні розбіжності становлять від 0,64 м. (між точками 12 та 12А) до 1,64 м. (між точками 10 та 10А), та зазначені на Малюнку 7 (а.с.44-56). Відповідно до\~ст. 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається менше незручностей. Планування окремої земельної ділянки, будівництво на ній будівель та споруд власниками або користувачами здійснюється з урахуванням законних інтересів інших власників або користувачів земельних ділянок, будівель і споруд. Також враховуються містобудівні та планувальні вимоги, обмеження щодо гранично допустимої висоти будинків, мінімально допустимої відстані від об`єктів, які проектуються, до меж земельної ділянки, існуючих будівель, споруд та огорожі. Відповідно до п.3.25* Державних будівельних норм України, Містобудування планування і забудова міських і сільських поселень, ДБН 360-92**, затверджених Наказом Держкоммістобудування 17.04.1992 року №44, розташування і орієнтація житлових та громадських будинків повинні здійснюватись з урахуванням забезпечення нормативної тривалості інсоляції та норм освітленості відповідно до «Санитарных норм и правил обеспечения инсоляцией зданий и территорий жилой настройки» та СНІП II-4-79 «Естественное и искусственное освещение» як в будинках, що будуються, так і в сусідніх житлових і громадських будинках. Для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. Згідно з п.3.35 ДБН 360-92**, сараї для домашньої худоби, кроликів, нутрій, лисиць і птиці треба розміщувати на відстані від житлових будинків відповідно до протипожежних і санітарних норм: одинокі або подвійні - не менше 15 м., групові до 8 блоків - не менше 25 м., від 8 до 30 блоків - не менше 50 м. від найближчого будинку і не більше 150 м. від найвіддаленішого, більше 30 блоків - за межами житлової забудови. Відстань від сараїв до джерел питного водопостачання повинна бути не менше 20 м. Вищезазначені вимоги Державних будівельних норм відповідачами не виконано, сарай (вольєр) для птиці збудовано частково на належній позивачці [PERSON] земельній ділянці таким чином, що передбачена вказаними нормами відстань до межі сусідньої ділянки, яка повинна становити не менше 1,0 м., не дотримана. Атмосферні опади з покрівлі об лаштованого відповідачем вольєру для птиці стікають безпосередньо на земельну ділянку позивачки [PERSON] Право на будівництво будь-яких споруд на належній позивачу на праві власності земельній ділянці має виключно позивач. Зведення вольєру для птиці на частині належної позивачу земельної ділянки є очевидним порушенням права власності позивача відповідачами. Згідно з ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Однак спірний вольєр для птиці збудовано відповідачами без отримання необхідних дозволів та дотримання вищезазначених будівельних норм. Вказаний вольєр є самочинним будівництвом, право власності на цей вольєр у відповідачів не виникло. Відповідно до ст. 376 ЦК України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Здійснене відповідачами самочинне будівництво порушує права позивача [PERSON] , як власника вищезазначеної земельної ділянки. У відповідності до ст. 386 ЦК України ,\~держава забезпечує\~рівний захист\~прав усіх\~суб`єктів права\~власності. Власник,\~який має\~підстави передбачати\~можливість порушення\~свого права\~власності іншою\~особою,\~може звернутися\~до суду\~з вимогою\~про заборону\~вчинення нею\~дій,\~які можуть\~порушити його\~право,\~або з\~вимогою про\~вчинення певних\~дій для\~запобігання такому\~порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно зі ст. 391 ЦК України , власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 152 ЗК України ,\~держава забезпечує\~громадянам та\~юридичним особам\~рівні умови\~захисту прав\~власності на\~землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про архітектурну діяльність», під час організації та виконання будівельних робіт зі створення об`єкта архітектури не повинні бути порушені права та інтереси суміжних землекористувачів прилеглих земельних ділянок, власників розташованих на них будинків і споруд. Вирішуючи спір, дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, врахувавши наведені вище норми матеріального права, суд дійшов висновку про те, що побудований відповідачами вольєр для птиці не відповідає державним будівельним нормам на момент його встановлення та на час розгляду справи судом, оскільки вольєр (сарай) для птиці побудований з порушенням правил добросусідства між землекористувачами, встановлених\~ст. 103 ЗК України, яка зобов`язує власників та користувачів земельних ділянок обирати такі способи їх використання, за яких власникам, користувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду №323/1862-16-ц (провадження №61-44085св18) від 14 лютого 2019 року). Так як у судовому засіданні встановлено, що відповідачі не мали дозволу від будь-якого уповноваженого органу на здійснення будівництва вольєру для птиці, доказів з приводу звернення до відповідних органів з цього приводу суду не надали, як і документів щодо належним чином оформлених прав землекористування. Відповідачі, як власники спірного вольєру, зобов`язані дотримуватись вимог, встановлених правилами благоустрою, та привести належне їм майно у відповідність до чинних вимог благоустрою. Відповідачі встановивши вольєр без згоди позивача і з порушенням правил благоустрою, чинять позивачці перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою. При цьому, усунення перешкод вчинені позивачу, не є позбавленням права власності або право користування своєю земельною ділянкою відповідачами. Підсумовуючи вищенаведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які посилась позивачка [PERSON] як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів сторони по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі\~п.\~2\~ч.\~3\~ст.\~133,\~ч.\~2\~ст.\~141 ЦПК України,\~витрати позивачів, пов`язані з розглядом справи на проведення експертного дослідження у розмірі 8000 грн. слід покласти на відповідачів. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 704,80 грн., тобто з кожного по 352,40 грн. та 8000 грн. судових витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи, тобто з кожного по 4000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved