Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

В лютому 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Миколаївської міської ради про встановлення юридичних фактів, визначення часток у спільному майні, визнання права власності в порядку спадкування. В подальшому позивач подав до суду уточнену позовну заяву, зазначивши відповідачем [PERSON], про встановлення юридичних фактів, визначення часток у спільному майні, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Позивач вказує на те, що його батькам [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS]. Після смерті батька, який помер [INFO], спадщину прийняла лише мати, проте за свого життя свідоцтва про право на спадщину не отримувала. За свого життя мати заповіла йому спірну квартиру. Після смерті [INFO] його матері - [PERSON], відкрилася спадщина на частку даної квартири, яка належала їй, та на частку квартири, яка належала її чоловікові. Він звернувся до нотаріальної квартири з метою вирішити питання оформлення своїх спадкових прав, проте йому було відмовлено через відсутність визначених часток у праві спільної сумісної власності на спадкову квартиру, а також відмінності у написанні прізвища спадкодавиці у правовстановлюючому документі на спадкове нерухоме майно, а також в заповіті. Посилаючись на викладене, просив суд задовольнити позов, встановити факт належності померлій [PERSON] правовстановлюючого документу на квартиру [ADDRESS], та заповіту від 23 січня 1997 року, визначити частки у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], визначивши їх по 1/2 за кожним із співвласників і визнати за ним право власності на дану квартиру в порядку спадкування. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач проти позову не заперечував. Від Миколаївської міської ради до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника, проти задоволення позову відповідач не заперечував. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із таких підстав. Судом встановлено, що 4 лютого 1994 року на підставі розпорядження № 23 від 3 лютого 1994 року видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON] та [PERSON]. Право власності на вказану квартиру сім'я [PERSON] набула згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» на підставі розпорядження органу приватизації ЖКВ ВО «Зоря» 3 лютого 1994 року №23. Як вбачається з матеріалів справи, прізвище одного зі співвласників - [PERSON] - у свідоцтві про смерть записане як «[PERSON]». Як вбачається з наданих заявником документів та інших матеріалів справи, довідок про місце реєстрації померлої [PERSON], довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, свідоцтва про укладення шлюбу, фотокопії свідоцтва про народження позивача, прізвище його матері - [PERSON], яка померла [INFO], записане українською мовою як «[PERSON]», російською «[PERSON]». Таким чином, суд вважає встановленим, що прізвище [PERSON] у свідоцтві про право приватної власності від 4 лютого 1994 року, виданого на підставі розпорядження № 23 від 3 лютого 1994 року, та у заповіті, складеному нею 23 січня 1997 року, вказано помилково як «[PERSON]» та зазначені документи належать [PERSON]. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] - батьки позивача [PERSON], перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 грудня 1951 року (свідоцтво про одруження серії [NUMBER]). Згідно інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 23 березня 2015 року відомості щодо квартири [ADDRESS] відсутні. Проте, відповідно свідоцтва про право власності від 4 лютого 1994 року зазначена квартира була приватизована подружжям [PERSON] та належала ним на праві приватної спільної сумісної власності. [INFO] помер [PERSON]. За свого життя, 31 січня 2006 року, [PERSON] зробив розпорядження, яким, належну йому квартиру [ADDRESS], заповів [PERSON]; належний йому на праві власності садовий будинок (дачу) із земельною ділянкою [ADDRESS], заповів [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді частки у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру та садовий будинок. Як вбачається з матеріалів справи, а ні [PERSON], а ні позивач до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталися, проте на час смерті свого чоловіка [PERSON] була зареєстрована й проживала за адресою: [ADDRESS], та продовжувала проживати за даною адресою до моменту своєї смерті - [INFO] (довідка КЖЕП Миколаївської міської ради «Зоря» № 391 від 3 лютого 2015 року, довідка КЖЕП Миколаївської міської ради «Зоря» № 904 від 31 березня 2015 року). В силу статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення в натурі. В роз'ясненнях, що містяться в п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року (надалі - Пленум), у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Таким чином, дружина померлого [PERSON] фактично прийняла спадщину у вигляді 1/2 частки квартири, що залишилася після смерті її чоловіка. [INFO] [PERSON] померла. Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 568/2014, заведеної Другою Миколаївською державною нотаріальною конторою до майна померлої [PERSON], [PERSON] за свого життя 23 січня 1997 року зробила розпорядження, за яким належну їй квартиру [ADDRESS], заповіла [PERSON]; належну їй на праві власності дачу у [ADDRESS] заповіла [PERSON]. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] звернулися до Другої Миколаївської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] за заповітом. Проте, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через відсутність визначених часток у праві спільної сумісної власності на спадкову квартиру, а також відмінності у написанні прізвища спадкодавці у правовстановлюючому документі на спадкове нерухоме майно та заповіті. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON]. підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial