Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

В листопаді 2016 року [PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON], [PERSON] про розірвання договору довічного утримання, визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. В обґрунтування вимог позивач вказує, що їй на праві власності належала однокімнатна квартира [ADDRESS], яку вона передала у власність 28.11.2006 року [PERSON] відповідно до умов договору довічного утримання, за яким [PERSON] зобовязувалась утримувати позивача та забезпечувати харчуванням, ліками, одягом довічно. Договір довічного утримання посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №5225. Позивач зазначає, що під час вчинення даного правочину вона не знала умов та не розуміла наслідків укладення договору, а саме, що в подальшому вона не буде мати права власності на спірну квартиру. Договір підписала під впливом важких життєвих обставин та переконанням того, що передає квартиру [PERSON] тимчасово. 13.06.2012 року [PERSON] померла. Відповідачі є спадкоємцями за заповітом, що прийняли спадщину після смерті матері, [PERSON] Відповідачі відповідно до умов договору довічного утримання не здійснюють догляду за позивачем. [PERSON] помилялась щодо природи правочину, так як вважала, що не буде позбавлена права власності на свою квартиру. Просить суд розірвати договір довічного утримання укладений між позивачем та [PERSON] та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане [PERSON] та [PERSON], стягнути судові витрати. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві та просять задоволити позов в повному обсязі. Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечує проти задоволення позовної заяви. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 28.11.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, відповідно до якого позивач передала останній у власність квартиру [ADDRESS], дані обставини підтверджуються копією договору, що міститься в матеріалах справи. 13.06.2012 року [PERSON] померла. Відповідачі є спадкоємцями за заповітом, що прийняли спадщину після смерті матері, [PERSON], що підтверджуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи. Відповідачі відповідно до умов договору довічного утримання не здійснюють догляду за позивачем. [PERSON] стверджує, що помилялась відносно природи правочину, так як вважала, що не буде позбавлена права власності на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно з ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч.1 ст. 229 ЦК України). Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Відповідно до ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на вищевикладене та на те, що представник відповідачів визнає позовні вимоги в повному обсязі, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що слід розірвати договір довічного утримання укладений між позивачем та [PERSON] та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане [PERSON] та [PERSON], стягнути судові витрати.

Outcome: approved