overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

В липні 2014 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду в порядку ч. 3 ст. 234 ЦПК України з заявою про розірвання шлюбу зареєстрованого 21 вересня 1996 року Новоушицьким районним відділом реєстрації актів громадянського стану (актовий запис №45), посилаючись на те, що від даного шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], спільне життя не склалось, подружжя проживає окремо та подальше збереження сім'ї не можливе. Між заявниками укладено договір про участь у вихованні, проживання та утримання дитини В судовому засіданні [PERSON] та [PERSON], кожен окремо, вимоги заяви підтримали. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд знаходить заяву такою, що підлягає задоволенню. Судом об'єктивно встановлено, що 21 вересня 1996 року між [PERSON] та [PERSON] Новоушицьким районним відділом реєстрації актів громадянського стану зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу у подружжя народився син - [PERSON], [INFO]. Між сторонами виникли неприязні стосунки і подружжя проживає окремо.21 липня 2014 року між подружжям укладено та посвідчено приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу договір про участь у вихованні, проживання та утримання дитини. Відповідно до ст. 109 ч. 1 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. Відповідно до ч. 3 цієї ж статті суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч.3 ст. 234 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, про поновлення шлюбу після його розірвання, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. З урахуванням встановлених обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] неможливе, а збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

В липні 2014 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] про визнання останнього таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. На обґрунтування своїх вимог позивачі зазначили, що є співвласниками квартири [ADDRESS] і за даною адресою зареєстрований, однак не проживають з 2012 року колишній чоловік та батько позивачів [PERSON], витрати на утримання квартири не несе, порушуючи права позивачів. В судовому засіданні представник позивачів підтримав позовні вимоги. Відповідач, який повідомлений про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з'явився. У відповідності до ст.169 ч.4 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів - в порядку заочного розгляду. Заслухавши представника позивачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом об'єктивно встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS]. За даною адресою зареєстрований, однак не проживає понад один рік колишній чоловік та батько позивачів [PERSON], витрати на утримання квартири не несе, порушуючи тим самим права позивачів. Ці обставини підтверджуються: копією технічного паспорту на квартиру [ADDRESS]; довідкою про склад сім'ї; копією свідоцтва про право власності на житло; копією рішення Хмельницького міськрайонного суду від 20 лютого 2014 про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON]; копією договору дарування частини квартири. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В силу ст. 383 цього ж Кодексу власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником. З огляду на викладене та враховуючи, що [PERSON] не проживає без поважних причин понад один рік в квартирі [ADDRESS], за таких обставин суд рахує за необхідне визнати останнього таким, що втратив право на користування вказаною квартирою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

В липні 2014 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] про визнання останнього таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS]. На обґрунтування своїх вимог позивачі зазначили, що є співвласниками квартири [ADDRESS] і за даною адресою зареєстрований, однак не проживає понад один рік з серпня 2013 року колишній власник вказаної квартири, який витрати на утримання квартири не несе, порушуючи права позивачів як власників. В судовому засіданні представник позивачів підтримав позовні вимоги. Відповідач, який повідомлений про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з'явився. У відповідності до ст.169 ч.4 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів - в порядку заочного розгляду. Заслухавши представника позивачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом об'єктивно встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS]. За даною адресою зареєстрований, однак не проживає з серпня 2013 року колишній власник вказаної квартири, який витрати на утримання квартири не несе, порушуючи права позивачів як власників. Ці обставини підтверджуються: договором купівлі-продажу квартири; копією технічного паспорту на квартиру [ADDRESS]; довідкою про склад сім'ї виданою ЖЕК №1 від 23 грудня 2013 року №2156; актом ЖЕК №1 про не проживання відповідача у спірній квартирі понад один рік. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В силу ст. 383 цього ж Кодексу власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником. З огляду на викладене та враховуючи, що [PERSON] не проживає понад один рік в квартирі [ADDRESS], за таких обставин суд рахує за необхідне визнати останнього таким, що втратив право на користування вказаною квартирою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

В липні 2014 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із заявою, в якій зазначили, що у січні 2013 року вони познайомилися, а потім почала зустрічатись. Вони кохають один одного, в результаті чого вони фактично збудували сім'ю та у них народилась донька, але через те, що вони не досягли повноліття, вони не можуть зареєструвати шлюб. З наведених підстав заявники просили надати їм право на шлюб. Заслухавши пояснення заявниці, її законних представників суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 234 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч. 3 ст. 234 Цивільного процесуального кодексу України, у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб… Відповідно до ч. 2 ст. 23 Сімейного кодексу України, за заявою особи, яка досягла чотирнадцятирічного віку, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. З пояснень заявників їх законних представників, судом встановлено, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] зустрічаються з початку 2013 року, фактично мешкають, під час спільного проживання [INFO] у заявниці [PERSON] народилась донька, заявники бажають зареєструвати шлюб. Законний представник заявниці, її матір [PERSON] та батько, також підтримує намір заявниці зареєструвати шлюб. Законний представник заявника його матір [PERSON] та батько, також підтримує намір заявниці зареєструвати шлюб. При таких обставинах суд вважає, що реєстрація шлюбу відповідає інтересам неповнолітньої заявниці.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

В липні 2014 року ВАТ «Родовід Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту №77.1/АА-00544.08.2, яка виникла станом на 14 листопада 2013 року: неповернутого кредиту в сумі сумі 9874,95 доларів США, заборгованість за проценти у сумі 3619,97 доларів США, 3% річних у сумі 2611,49 грн., заборгованість по сплаті пені у сумі 508231,91 грн. На обґрунтування своїх вимог товариство зазначило, що [PERSON], який отримав кредит в сумі 19745 доларів США строком до 28 лютого 2015 року включно, із сплатою 12,5 % річних за користування позикою не виконує належним чином зобов'язання з повернення грошових коштів, внаслідок чого нарахована пеня і банк вправі достроково стягнути заборгованість за кредитним договором. В ході судового розгляду представник позивача заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги визнала в повному обсязі. Крім того представник відповідача просить в зв'язку з доглядом за малолітніми дитиною та хворобою відповідача по можливості зменшити розмір нарахованої пені. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в порядку, передбаченому ст. 174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Частиною 3 ст. 551 цього ж Кодексу передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З врахуванням обставин справи та того, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, відповідач має на утриманні неповнолітню дитину та хворіє на думку суду розмір неустойки (пені) слід зменшити з 508231,91 грн. на 5000 гривень.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

В липні 2014 року до суду звернулась заявник з названою заявою, в якій вказувала, що вона народився 21 березня 1998 року. В жовтні 2013 року познайомилася із [PERSON]. На даний час термін її вагітності 17 тижнів. Заявник має намір народити дитину та бажає зареєструвати шлюб із [PERSON], але оскільки вона не досягла шлюбного віку, то має перешкоди в реєстрації шлюбу у встановленому законом порядку. Тому заявниця звернулась до суду та просить надати їй право на шлюб з [PERSON], [INFO]. Заявник у судовому засіданні підтримала свої вимоги викладені у заяві та просив суд надати їй право на шлюб, вказуючи при цьому, що надання права на шлюб відповідає її інтересам. Заінтересована особа: [PERSON] зазначив, що він бажає укласти шлюб з [PERSON]. Заінтересована особа: [PERSON] вказала, що вона є матір'ю заявника та проти надання дозволу на укладення шлюбу не заперечує. Заслухавши пояснення заявника, взявши до уваги думку заінтересованих осіб: [PERSON] та [PERSON], оглянувши в судовому засіданні письмові докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. По справі встановлено, що [PERSON], [INFO], в жовтні 2013 року познайомилася із [PERSON], з яким у неї склалися теплі та щирі стосунки. В липні 2014 року вони вирішили одружитись та звернулись з відповідною заявою про реєстрацію шлюбу до відділу реєстрації актів цивільного стану Володарського РУЮ Київської області, але їм було відмовлено у реєстрації шлюбу, оскільки на час звернення заявник не досягла шлюбного віку встановленого чинним законодавством. На даний час заявниця вагітна, що стверджується довідкою № 201 від 01.07.2014 року Володарської ЦРЛ Київської області (а.с.5). Відповідно статті 22 СК України шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у вісімнадцять років. Особи, які бажають зареєструвати шлюб, мають досягти шлюбного віку на день реєстрації. Стаття 23 ч.2 СК України зазначає, що за заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Аналізуючи усі докази в їх сукупності, взявши до уваги прохання заявника, думку заінтересованих осіб: [PERSON] та [PERSON], суд приходить до висновку, що заявниці слід надати право на шлюб, оскільки зазначений факт відповідає її інтересам та таким чином задовольнити її заяву.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

В липні 2014 року Заремба (дошлюбне прізвище Ліщук) І.В. звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 11 серпня 2012 року Радковецькою сільською радою Старокостянтинівського району (актовий запис № 1). На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що в шлюбі вони мають дочку [PERSON], [INFO], проте спільне життя не склалося через взаємне непорозуміння, внаслідок чого їх шлюбні стосунки припинені і вони мешкають окремо, а збереження сімї є неможливим. Позивачкою подано до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив. За таких обставин судом ухвалюється заочне рішення, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі докази суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.2 ст.115 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставляння відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що 11 серпня 2012 року Радковецькою сільською радою Старокостянтинівського району було зареєстровано шлюб між позивачкою [PERSON] (дошлюбне прізвище Ліщук) [PERSON] та відповідачем [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб (актовий запис №1) від 11.08.2012 року. Однак, спільне сімейне життя сторін не склалося через взаємне непорозуміння, внаслідок чого їх шлюбні стосунки припинені більше одного року, а збереження сімї є неможливим. Майнових спорів у подружжя немає.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

В липні 2014 року заявник звернувся до суду із зазначеною заявою, в якій просить суд встановити той факт, що [PERSON] є його матір»ю. В обґрунтування поданої заяви заявник зазначив, що [INFO] померла його матір [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина. Будучи спадкоємцем першої черги заявник звернувся до нотаріальних органів з метою оформлення своїх спадкових прав, однак йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю належного документального підтвердження родинних відносин з померлою матір»ю. У судовому засіданні представник заявника підтримала подану заяву. Представники заінтересованих осіб в судове засідання не з'явились, про час та місце його проведення повідомлені належним чином, направили суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість поданої заяви. Судом встановлено, що заявник народився [INFO], у відповідній графі свідоцтва про народження, батьками заявника зазначені - мати [PERSON] та батько [PERSON]. [INFO] [PERSON] померла. Згідно свідоцтва про смерть, відділом реєстрації смерті у м. Києві зроблено відповідний актовий запис №11113 від [INFO] з записом про смерть «[PERSON]». 14.03.2014 року заявнику Печерським РУ ГУМВС України в м. Києві було видано паспорт громадянина України з записом «[PERSON]». Як вбачається з експертного висновку українського бюро лінгвістичних експертиз, прізвища «[PERSON]» та «[PERSON]» є ідентичними, розбіжності в документальних записах виникли через відхилення від орфографічних норм при міжмовному перетворенні (а.с.15). Таким чином, суд вважає заяву обґрунтованою, оскільки в судовому засіданні встановлено той факт, що [PERSON], яка померла [INFO], про що відділом реєстрації смерті у м. Києві зроблено відповідний актовий запис № 11113, є матір»ю [PERSON], [INFO]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В липні 2014 року заявник звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт, що він постійно проживав на території України з 1 серпня 1990 року по теперішній час. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В обґрунтовування заяви заявник вказував, що народився 13.09.1957 року в м. Миколаєві. З самого народження разом з батьками проживав за адресою: [INFO]. З 1964 року по 1972 рік навчався в школі № 9 м. Миколаєва. З 1975 році одружився та проживав із своєю сім'єю за цією ж адресою. З 1957 року по теперішній час постійно проживає в м. Миколаєві. На даний час заявник не має паспорту України, оскільки його не отримував.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~На підставі викладеного, заявник звернувся до суду із вказаною заявою, оскільки встановлення факту проживання на території України необхідно йому для отримання відповідного паспорту. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В судовому засіданні заявник та його представник заяву підтримали, просили її задовольнити. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Представник зацікавленої особи по справі Корабельного РВ в м. Миколаєві УДММС України в Миколаївській області в судове засідання не зявився, про час та дату слухання справи повідомлений належним чином. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Суд, вислухавши пояснення заявника та його представника, свідків [PERSON] ҐЛ.В. та [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважає за можливе задовольнити заяву з огляду на наступне. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Судом встановлено, що [PERSON] народився 13.09.1957 року в м. Миколаєві, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого 10.04.1968 року міським ЗАГС (а.с. 6). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Довідкою Корабельного РВ в м. Миколаєві УДМС України в Миколаївській області № від 04.04.2014 року встановлено, що [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], який отримав дозвіл на реєстрацію у м. Миколаєві по вул. Литовченка, 105-А, дійсно звертався до Корабельного РВ в м. Миколаєві УДМС України в Миколаївській області із заявою про видачу йому паспорта замість втраченого. Проведеною за заявою перевіркою встановлено особу заявника, але не встановлено належності до громадянства будь-якої держави (а.с. 4). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Факт проживання [PERSON] на території України у період з 01.08.1990 року по 2014 рік підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, а саме: свідоцтвом про народження заявника, довідкою про присвоєння ідентифікаційного номера, свідоцтвом про укладення шлюбу, трудовою книжкою, випискою з медичної картки (а.с. 5, 6, 7, 8-10, 15, 16). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість даної заяви, оскільки відповідно до ст. 256 ЦПК України у судовому порядку може бути встановлений факт, що має юридичне значення, від якого залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

В липні 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про визнання недієздатним [PERSON], який має ІІІ групу інвалідності з дитинства, страждає психічним захворюванням, у зв'язку із чим в період з 20.11.2013 року по 20.12.2013 року проходив лікування в Вінницькій психіатричній лікарні ім.. акад.. О.І. Ющенка. Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступне. [PERSON], [INFO] - син [PERSON], має ІІІ групу інвалідності з дитинства /а.с. 14/. В період з 20.11.2013 року по 20.12.2013 року проходив лікування в Вінницькій психіатричній лікарні ім.. акад.. О.І. Ющенка. Враховуючи наведене, ухвалою суду від 19.08.2014 року в даній справі було призначено судово-психіатричну експертизу. Згідно Акта амбулаторної судово-психіатричної експертизи №291, складеного судово-психіатричним відділенням Вінницької обласної психоневрологічної лікарні ім.. акад.. О.І. Ющенка, складеного за результатами виконання ухвали суду: [PERSON] на хронічне душевне захворювання не страждає, перебуває поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності. У нього виявлена легка розумова відсталість ступеня легкої дебільності. В теперішній час [PERSON] може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. [PERSON] опіки не потребує./а.с. 30-34/. Відповідно до вимог ст. 39 ЦК України, ст.ст.256-259 ЦПК України , фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та ( або ) керувати ними. Під час дослідження в судового засіданні вищевказаного акту заявник та заінтересована особа суду показали, що вирішення питання про визнання [PERSON] відносять на розсуд суду. Отож, дослідивши матеріали справи та Акт амбулаторної судово-психіатричної експертизи №291, суд вважає, що підстав для визнання [PERSON] недієздатним та встановлення над ним опіки і призначення опікуна немає.

Outcome: dismissed