Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

В липні 2016 року до Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON] з позовною заявою, в якій просив визнати недійсною угоду про утворення третейського суду, укладену 09.09.2002 року між [PERSON] та неповнолітньою на час укладення угоди [PERSON], від імені якої діяла [PERSON] (на час укладення угоди прізвище [PERSON]) [PERSON]. Свій позов [PERSON] обґрунтовує тим, що угоду укладено без його відома та без його згоди як другого з батьків неповнолітньої на той час [PERSON] [PERSON] також зазначив, що про існування даної угоди не знав, відповідачі по справі з даною угодою його не ознайомлювали, про її укладення його не повідомляли, дізнався про дану угоду після того, як його представник ознайомився з матеріалами справи третейського суду, що перебуває в архіві Ленінського районного суду м. Вінниці. Представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, викладених в позові. Додатково пояснив, що [PERSON] не був обізнаний про існування оскаржуваної угоди. Оформленням даної угоди, її підписанням займалась відповідач [PERSON] Зі слів позивача, [PERSON] повідомила його про те, що при придбанні квартири за кошти позивача виник спір між останньою та відповідачем [PERSON] Про будь які спори за участю неповнолітньої доньки позивача [PERSON], позивач не був обізнаний, а також не був повідомлений з боку його дружини відповідача [PERSON], яка, як зясувалось, виступала представником їх доньки в порушення інтересів позивача та вимог Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, хоча була повідомлена про час та місце розгляду справи належним чином. Відповідачі [PERSON], яка діє також від імені відповідача [PERSON], а також їх представники заперечували проти задоволення позову з підстав відповідності оскаржуваної угоди вимогам Положення про третейський суд, що міститься в додатку 2 до ЦПК України в редакції 1963 року, вимогам ст. 177 діючого Сімейного кодексу України, а також з підстав пропущення позивачем строку позовної давності про що надали суду заяву про застосування строків позовної давності і письмові заперечення проти позову.. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи та матеріали справи третейського суду, судом встановлено наступні обставини справи. 07.09.2002 року між [PERSON] та [PERSON] (попереднє прізвище [PERSON]) О.І., яка діяла від імені своєї неповнолітньої доньки [PERSON], в простій письмовій формі було укладено договір купівлі продажу квартири № 8, розташованої по вул. Козицького, 13 в м. Вінниці. 09.09.2002 року між зазначеними особами було укладено угоду про утворення третейського суду, за умовами якої сторони домовились про передачу справи до третейського суду в складі третейського судді юрисконсульта приватного підприємства-юридичної фірми «Есконі» [PERSON] для визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності на квартиру за [PERSON] в строк до 15.09.2002 року. Того ж дня відповідачем [PERSON] подано позовну заяву від імені неповнолітньої доньки [PERSON] до відповідача [PERSON], третейському судді про визнання дійсним договору купівлі продажу квартири та визнання права власності на квартиру. 12.09.2002 року Рішенням третейського суду в складі третейського судді юрисконсульта приватного підприємства-юридичної фірми «Есконі» [PERSON], позов [PERSON] задоволено, визнано дійсним договір купівлі продажу квартири та визнано за нею право власності на зазначену квартиру. На час розгляду справи [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] В матеріалах третейської справи відсутні будь які докази, що підтверджують участь в даній справі позивача, або надання ним згоди на вчинення дій його дружиною [PERSON] від імені їх спільної неповнолітньої доньки [PERSON] Дані обставини не заперечуються відповідачами, останніми не надано доказів, що спростовують викладені обставини. Відповідно до матеріалів третейської справи [PERSON] народилась 20.03.1996 року і її батьками є [PERSON] і [PERSON]. На час укладання третейської угоди 09.09.2002 року [PERSON] виповнилось 6 років. Відповідно до ст. 14 ЦК УРСР в редакції 1963 року, що діяв на дату укладення оскаржуваної угоди, за неповнолітніх, які не досягли п'ятнадцяти років, угоди укладають від їх імені батьки (усиновителі) або опікун. Таким чином, суд погоджується з твердженнями позивача про те, що оскаржувану угоду про утворення третейського суду укладено всупереч вимогам ст. 14 ЦК УРСР в редакції 1963 року, діючого на час укладення оскаржуваної угоди, що також не спростовується відповідачами. Суд не приймає заперечення відповідачів щодо відповідності оскаржуваної угоди вимогам ст. 177 діючого Сімейного кодексу України, оскільки останній вступив в силу з 01.01.2004 року, а оскаржувану угоду укладено 09.09.2002 року.Тому дані заперечення суперечать в цій частині вимогам ст. 5 Цивільного кодексу України, яка встановила, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності і що акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи (ч. 1, 2 ст. 5 ЦК України). Оцінюючи докази, що надані відповідачем [PERSON] і її представником на підтвердження пропуску позивачем строку на звернення до суду та застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. В рішенні третейського суду від 12.09.2002 року зазначено про те, що третейський суд розглянув угоду про утворення третейського суду.Третейський суд в своєму рішенні не визначає між ким укладено угоду про утворення третейського суду, не зазначає дату укладення угоди, час та місце її укладення. Тому з рішення третейського суду не можливо дізнатись про оскаржувану угоду та її зміст. В рішенні Ленінського районного суду міста Вінниці від 11.07.2008 року, на яке посилаються відповідачі та їх представники як на підставу пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом, зазначено, що [PERSON] вказує на належність квартири № 8, розташованої по вул. Козицького, 13 в м. Вінниці [PERSON] на підставі рішення третейського суду від 12.09.2002 року, в якому не визначено угоду про утворення третейського суду, про що зазначено вище. В договорі купівлі-продажу частки нежилого приміщення, укладеного 17.12.2011 року між [PERSON] та [PERSON], взагалі не йде мова про рішення третейського суду та оскаржувану угоду, а предметом договору є 3/20 частки нежилого приміщення, а не про квартиру, яка є предметом спору по рішенню третейського суду. Таким чином, суд, дослідивши надані відповідачами ксерокопії зазначених документів, приходить до переконання, що зі змістуданих документів позивач не дізнався і не міг дізнатись про існування та зміст угоди про утворення третейського суду, укладеної 09.09.2002 року між [PERSON] та неповнолітньою [PERSON], від імені якої діяла [PERSON] (на час укладення угоди прізвище [PERSON]) О.І. Більш того, позивач звернувся до суду з даним позовом через порушення його особистого права на вчинення дій, а саме, укладення угоди ним, як батьком від імені своєї неповнолітньої доньки. Тобто, позивач звернувся до суду з позовом про захист свого особистого немайнового права. Таким чином, з огляду на досліджені докази та вимоги законодавства, в суду не має підстав для застосування позовної давності до позовних вимог позивача. Відповідно до ст. 48 ЦК УРСР в редакції 1963 року, недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемляє особисті або майнові права неповнолітніх дітей. Суд також звертає увагу на те, що оскаржувана угода не відповідає пункту 2 ст. 5 Положення про третейський суд, який містився в Додатку 2 до ЦПК України в редакції 1963 року, згідно якого в договорі про передачу спору на розгляд третейського суду (третейськийзапис) повинно бути зазначено, зокрема, предмет спору. Дослідивши оскаржувану угоду, судом встановлено відсутність предмету спору, оскільки не зазначено суті самого спору, що виник між сторонами угоди і який вони просять третейський суд розглянути. Зважаючи на викладені обставини справи, що підтверджені зазначеними доказами, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] Судові витрати суд вирішує на підставі ст.. 88 ЦПК України.

Outcome: approved