Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

В квітні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до [PERSON], обґрунтовуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем кредитних зобовязань, просив стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором б/н від 30.03.2011 року, яка виникла станом на 29.02.2016 року у сумі 21587 грн. 82 коп., яка складається з: 2599 грн. 43 коп. - заборгованість за кредитом, 14584 грн. 21 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 2900 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штрафу (фіксована складова), 1004 грн. 18 коп. штрафу (процентна складова) та судові витрати у розмірі 1378 грн. Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 21 червня 2016 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ КБ „ПриватБанк просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення та задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що суд першої інстанції в порушення ст. ст. 213, 214 ЦПК України не надав належної оцінки письмовим доказам у справі, не звернув уваги на розподіл обовязків доказування та дійшов передчасного висновку про відмову в позові. ПАТ КБ „ПриватБанк вказує, що між ним та [PERSON] був укладений кредитний договір, [PERSON] користувався кредитними коштами, що підтверджується, наявними у справі документами. Банк наголошує, що суду надано виписку по рахунку відповідача, яка містить відомості щодо здійснення всіх операцій по кредитній картці - зняття коштів, погашення заборгованості, нарахування відсотків та штрафів, яка відповідно до постанови Правління Національного банку України № 705 від 05.11.2014 року «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» має статус первинного документа та може бути використана під час урегулювання спірних питань. Проте, як вказує апелянт, суд першої інстанції не узяв до уваги наявну у справі надану відповідачем копію кредитної картки, яку отримував відповідач, не дослідив належним чином довідку про умови кредитування, яка містить особистий підпис відповідача та містить відомості стосовно відсоткової ставки по кредиту та порядку нарахування відсотків, відомості щодо пені та штрафних санкцій у випадку порушення зобовязання. Стверджує, що відповідно до ст. 60 ЦПК України банком надано на підтвердження своїх вимог копію кредитного договору, який містить особистий підпис відповідача, копію довідки про умови кредитування з підписом відповідача, розрахунок заборгованості, який відповідачем не спростований, виписку по рахунку, а відповідачем не надано доказів належного виконання кредитного договору або доказів повного погашення заборгованості по кредиту. В письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник [PERSON] [PERSON] просить відхилити апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк», а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Представник відповідача зазначає, що позивачем не доведено факту отримання [PERSON] на підставі укладеного договору кредиту в розмірі 7700 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В апеляційному суді представник ПАТ КБ «ПриватБанк» апеляційну скаргу підтримав та пояснив, що у справі наявні докази, які підтверджують заявлені банком вимоги. При розрахунку заборгованості банк відповідачеві пеню не нараховував, а заборгованість у розмірі 2900 грн. це комісійні платежі за обслуговування карткового кредиту. Представник відповідача у судовому засіданні наполягала на необґрунтованості позову, заперечувала отримання відповідачем кредиту у розмірі 7700 грн. та наголошувала, що відповідачеві надавався кредит у розмірі 3000 грн., який погашено у повному обсязі, оскільки позивачеві було сплачено 9000 грн. у 2012 році. Представник відповідача стверджувала, що з 2013 року відповідач кредитною карткою не користувався, оскільки боргові зобов»язання ним були виконані. Апеляційну скаргу вважає безпідставною та просила відхилити. Пояснила, що до суду першої інстанції подавалась заява про застосування строку позовної давності. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Перевіряючи згідно до ст. 303 ЦПК України аргументи скарги, апеляційним судом встановлено наступне. Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ ПриватБанк, суд першої інстанції виходив з недоведеності заявленого позову, оскільки наданий позивачем розрахунок заборгованості, підготовлений співробітниками банку, є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача, оскільки суду не надано оригінали первинних бухгалтерських документів. За висновком оскаржуваного рішення, позивачем не доведено що Умови і Правила надання банківських послуг у ПриватБанку дійсно являються складовою частиною укладеного 30 березня 2011 року між сторонами договору у вигляді Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг і які не містять відомостей щодо часу їх затвердження, строку дії та підпису [PERSON], та не доведено, що під час підписання Анкети-Заяви відповідач [PERSON] був ознайомлений саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг. Відповідно до вимог ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Ч. 1 ст. 207 ЦК України встановлює, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Перевіряючи доводи скарги, апеляційним судом встановлено, що 30 березня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладений кредитний договір, який складається із анкети-заяви, довідки про умови кредитування, умов та правил надання банківських послуг, тарифів, за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 7700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зазначені умови викладені у заяві позичальника при отриманні кредиту від 30.03.2011 року, а не у кредитному договорі, однак вказана заява містить ознаки такого договору. Згідно вказаної заяви [PERSON] підтвердив, що ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами банку, які були надані йому у письмовій формі, про що свідчить його підпис (а.с.7 зворот). Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). В апеляційному суді факт отримання 30.03.2011 р. від ПАТ КБ „ПриватБанк грошових коштів та кредитної картки представником [PERSON] не заперечувався та підтверджується матеріалами справи. Строк дії кредитної карти 11/14, що вбачається з її копії, наданої суду представником відповідача. (а.с. 55-56 Т.1, а.с. 24-25 Т. 2). Апеляційним судом з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти [PERSON] встановлено, що 30.03.2011 р. - у день видачі кредитної карти, кредитний ліміт встановлений у розмірі 300 грн. та цього ж дня збільшений до 7700,00 грн. (т. 1а.с.112, т. 2 а.с.94). В подальшому, а саме 28.10.2011 року кредитний ліміт на кредитній картці [PERSON] було зменшено до 7170 грн.; 15.12.2011 року до 6700 грн., 30.05.2012 року до 6110 грн., 04.10.2012 року до 4210 грн.; 17.12.2012 року до 3760 грн.; 28.12.2012 року до 3560 грн.; 08.02.2013 року до 3210 грн.; 20.03.2013 року до 2930 грн.; 24.05.2013 року до 2770 грн.; 06.09.2013 року до 2600 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти [PERSON] (т. 1а.с.112, т. 2 а.с.94). Зазначені обстави представником відповідача в апеляційному суді не спростовані. В квітні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у звязку з невиконання відповідачем умов кредитного договору у [PERSON] станом на 29 лютого 2016 року виникла заборгованість у розмірі 21587 грн. 82 коп., яка складається з: 2599 грн.43 коп. - заборгованість за кредитом, 14584 грн. 21 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 2900 грн. заборгованість по комісії; 500 грн. штрафу (фіксована складова), 1004 грн. 18 коп. штрафу (процентна складова) та судові витрати. Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Із виписки про рух коштів по картковому рахунку № 5577212702829113 за період з 30.03.2011 р. по 31.05.2016 року [PERSON], встановлено, що останнє зняття коштів з кредитної карти здійснено [PERSON] 05 грудня 2011 року на суму 100 грн., а останнє погашення боргу 19 серпня 2013 року в сумі 100 грн. (т. 1 а.с. 94-111, т. 2 а.с.95-112). Зазначені обставини відображені і у наданому банком розрахунку заборгованості і в апеляційному суді представником відповідача не спростовані. Пунктами 2.1.1.2.11- 2.1.1.2.13 Умов та правил надання банківських послуг після настання зазначеного на картці останнього місяця її дії банком випускається картка на новий термін, за що клієнтом вноситься відповідна плата згідно діючих тарифів. Термін дії картки не підлягає продовженню банком у разі надання клієнтом до початку останнього місяця дії картки письмової заяви про закриття рахунку, за умови відсутності простроченої заборгованості клієнта перед банком за відповідним рахунком. Клієнт повинен до закінчення останнього місяця терміну дії картки звернутися до обслуговуючого відділення банку для отримання платіжної картки з новим терміном дії. Як встановлено апеляційним судом, [PERSON] дійсно отримав кредитну картку, строк якої встановлений до листопада 2014 року (а.с. 24-25 Т.2, а.с. 55-56 Т.1) Зазначені обставини не спростовано [PERSON] та його представником [PERSON]М в жодний належний спосіб. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Перевіряючи доводи скарги, апеляційним судом встановлено, що заборгованість за кредитом [PERSON] погашалась оплатою готівкових коштів через банківські термінали, а також і безготівковим перерахуванням коштів на банківську карту відповідача з інших банківських карт, що підтверджується рухом коштів по належному відповідачеві картковому рахунку № 5577212702829113 зокрема, банківська операція 04.05.2012 р., і ці обставини в апеляційному суді представником відповідача не спростовані. Отже, [PERSON], здійснюючи часткове погашення боргу по кредиту, визнавав тим самим факт укладення ним з ПАТ КБ „ПриватБанк договору, який повинен виконуватись належним чином. Згідно з ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом, зобовязання (неналежне виконання). Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що доведеним є факт укладення між сторонами договору, який складається не лише з заяви позичальника, а також з Умов та правил надання банківських послуг. Укладений між сторонами кредитний договір є дійсним, а тому підлягає виконанню. Відповідно до умов договору держателю картки у користування надана платіжна картка, яка згідно п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» є власністю емітента ПАТ КБ «ПриватБанк» і надається клієнту відповідно до умов договору. [PERSON], отримавши кредитний ліміт на картку, активно користувався кредитними коштами, що підтверджується випискою про рух коштів по картковому рахунку відповідача і на спростування факту використання кредитних коштів апеляційному суду доказів представником відповідача не представлено. Як встановлено апеляційним судом, у суді першої інстанції представником [PERSON] [PERSON] подана заява про застосування строку позовної давності до основної та додаткової вимоги позивача (а.с. 76-77 Т.1). З наданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором б/н від 30 березня 2011 року становить 21587 грн. 82 коп., яка складається з: 2599 грн. 43 коп. - заборгованість за кредитом, 14584 грн. 21 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 2900 грн. заборгованість по комісії; 500 грн. штрафу (фіксована складова), 1004 грн. 18 коп. штрафу (процентна складова) та судові витрати у розмірі 1378 грн. Відповідно до ч. 5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями із визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Крім того, відповідно до п. 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг строк позовної давності щодо вимог Банку по поверненню кредиту, сплати відсотків за користування кредитом , неустойки, пені, штрафів, витрат Банку складає 50 років. Враховуючи, що останній платіж по поверненню кредиту відповідачем [PERSON] було здійснено 19 серпня 2013 року, то у ПАТ КБ „ПриватБанк виникло право предявляти вимоги до боржника щодо виконання порушеного зобовязання по повернення кредиту, в тому числі процентів на користування кредитом, починаючи з 20 серпня 2013 року протягом наступних трьох років по 20 серпня 2016 року. ПАТ КБ „ПриватБанк звернулось до суду з цим позовом 14 квітня 2016 року, тобто в межах строків позовної давності. Після серпня 2013 року ніяких операцій по кредитній картці [PERSON] не здійснював і після закінчення строку дії картки в листопаді 2014 року нової картки не отримував. Зазначені обставини в апеляційному суді сторони не заперечували. Згідно з частинами 2, 3 ст. 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до частин 1, 2, 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції судом представникові відповідача згідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України було розяснено право на призначення судової економічної експертизи з метою надання доказів на спростування проведеного банком розрахунку заборгованості за кредитним договором від 30.03.2011 року. У судовому засіданні оголошувалась перерва з наданням можливості представникові відповідача вирішити з [PERSON] питання про призначення судово-економічної експертизи, проте від проведення експертизи [PERSON] та його представник відмовились. Отже, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено кредитний договір, умови якого відповідач належним чином не виконав, а тому виникла заборгованість, яка має бути стягнута на користь банку. При цьому суд першої інстанції не узяв до уваги, що 30 березня 2011 р. [PERSON] став клієнтом банку, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг та довідку про умови кредитування, якою визначено строк і порядок повернення кредиту, одержав кредитну картку «Універсальна» та користувався нею. Зважаючи, що відповідачем не спростований розрахунок заборгованості, який є належним та допустимим доказом по справі відповідно до ст.ст. 58, 59 ЦПК України, та який підтверджує заборгованість [PERSON] за кредитним договором б/н від 30 березня 2011 року саме у розмірі 21587 грн. 82 коп., апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача, стягнувши з [PERSON] на користь позивача зазначену суму заборгованості. Сукупність досліджених обставин та наявних у справі доказів приводить апеляційний суд до переконання, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в позові. З огляду на викладене та згідно до ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». У звязку із задоволенням позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», на підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню понесений і документально підтверджений судовий збір у розмірі 2893 грн. 80 коп. (1378 грн. за розгляд справи у суді першої інстанції + 1515 грн. 80 коп. за апеляційний розгляд справи).

Outcome: approved