Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вона на підставі договору купівлі-продажу 1/2 частини жилого будинку від 10 березня 2006 року та договору дарування 1/2 частини жилого будинку від 08 вересня 2009 року є власницею будинку №47 по вул. Л.Голікова м. Тернівка Дніпропетровської області. В даному житловому будинку зареєстрована її сестра [PERSON], яка з 16 травня 2011 року та по теперішній час в будинку не мешкає. Через реєстрацію місця проживання відповідача в будинку, вона не може вчиняти будь-які правочини щодо жилого будинку для забезпечення власних потреб. У звязку з чим просить усунути перешкоди у користуванні жилим будинком № 47 по вул. Л.Голікова м. Тернівка Дніпропетровської області шляхом зняття з реєстраційного обліку [PERSON] Позивач надала до суду письмову заяву, згідно якої позов підтримала, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та розглядати справу за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, причини неявки в судове засідання суду не повідомила. Тому згідно ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення. У звязку з чим, згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд приходить до висновку, що відповідач повідомлена належним чином про час і місце судового засідання, та зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 224 ЦПК України. Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.2 ст.3 Сімейного Кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Так, в судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу жилого будинку від 10 березня 2006 року, посвідченого державним нотаріусом Тернівської державної нотаріальної контори, [PERSON] та [PERSON] купили будинок № 47 по вул. Л. Голікова м. Тернівка Дніпропетровської області. Відповідно до договору дарування 1/2 частини жилого будинку від 24 січня 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Тернівської державної нотаріальної контори, [PERSON] подарував [PERSON] 1/2 частини жилого будинку № 47 по вул. Л. Голікова м. Тернівка Дніпропетровської області. Відповідно до акту квартального комітету № 4 від 06 вересня 2016 року, складеного квартальним [PERSON] та сусідами [PERSON], [PERSON], за адресою вул. Л. Голікова будинок № 47 в м. Тернівка, [PERSON], [INFO], зареєстрована але не мешкає з 16 травня 2011 року по теперішній час. Згідно довідки відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб від 06.09.2016 року в буд. 47 по вул. Л.Голікова в м. Тернівка Дніпропетровської області, зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач на даний час не проживає в зазначеному приміщенні строком понад рік, тому позов про усунення перешкоди у користуванні жилим будинком шляхом зняття з реєстраційного обліку, підлягає повному задоволенню. У зв»язку з тим, що питання про відшкодування судових витрат стороною позивача не ставилося та останній не наполягає на їх стягненні з відповідача, суд при ухваленні рішення зазначене питання не розглядає. На підставі викладеного,

Outcome: approved