Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

В листопаді 2016 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-банк» звернулось до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON], згідно якого просить суд: в рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит №10689-к від 27.06.2006 року, яка станом на 30.09.2016 року становить 287 185,36 доларів США та складається з заборгованості: за кредитом - 181 945,83 доларів США, по відсотках - 105 239,53 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на нежилі приміщення з [ADDRESS], має загальну площу 72,40 кв.м., що належить Іпотекодавцю на праві власності шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності /незалежним експертом/ на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» витрати по сплаті судового збору. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27.09.2006 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] було укладено Договір про іпотечний кредит №10689-к, до якого в подальшому вносилися зміни та доповнення, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 330 000,00 доларів США, а останній зобов'язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування ним у сумі, строки та умовах, що передбачені договором про іпотечний кредит. При цьому, з метою забезпечення виконання відповідачем зобов'язань за вищевказаним договором, 27.09.2016 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] був укладений Іпотечний договір №б/б, згідно умов якого [PERSON] передала банку в іпотеку нежилі приміщення з [ADDRESS], має загальну площу 72,40 кв.м., що належить Іпотекодавцю на праві власності. Разом з тим, 17.12.2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено Договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого відбулося відступлення прав права вимоги за договором про іпотечний кредит 310689-к від 27.09.2006 року, що був укладений між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON], на користь ПАТ «Альфа-Банк». Враховуючи викладене та посилаючись на те, що позичальник свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, у зв'язку з чим станом на 30.09.2016 року виникла заборгованість у розмірі 287 185,36 доларів США, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить його задовольнити. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Києва Гуменюк А.І. від 12.01.2017 року було відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом. Разом з тим, у зв'язку зі звільненням судді Гуменюк А.І. у відставку з 17.10.2017 року, Розпорядженням Керівника апарату Шевченківського районного суду м.Києва від 27.11.2017 року за № 01-08-1318 вищевказану цивільну справу було передано на потворний автоматичний розподіл. Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2017 року матеріали даної позовної заяви передано для розгляду судді Савицькому О.А. Ухвалою від 28.11.2017 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду у судовому засіданні на 22.03.2018 року. Водночас, 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції. Так, згідно п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В свою чергу, як передбачено ч.2 ст. 19 та п.4 ч.2 ст. 187 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження. З огляду на вищенаведені положення чинного процесуального законодавства, а також з урахуванням вимог ст.ст. 19, 274 ЦПК України, у судовому засіданні, яке відбулося 22.03.2018 року, ухвалою суду було вирішено продовжити розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 24.05.2018 року. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 27.09.2006 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] було укладено Договір про іпотечний кредит №10689-к (надалі - Кредитний договір), відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 330 000,00 доларів США з розрахунку 12,5% річних на строк до 26.09.2016 року. При цьому, з метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором, 27.09.2016 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] було укладено Іпотечний договір (надалі - Договір іпотеки), за умовами якого іпотекодавцем передано в іпотеку нежилі приміщення з [ADDRESS], має загальну площу 72,40 кв.м., що належить йому на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу нежилого приміщення, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 27.09.2006 року за реєстровим №5654, зареєстрованого в державному реєстрі правочинів 27.09.2006 року. Водночас, відповідно до укладеного між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ПАТ «Альфа-банк» Договору відступлення прав вимоги за кредитами від 17.12.2012 року, до позивача перейшло право вимоги до відповідача за вищевказаними договорами. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим у неї станом на 30.09.2016 року наявна заборгованість перед позивачем у розмірі 287 185,36 доларів США, з яких: 181 945,83 доларів США - заборгованість за кредитом, 105 239,53 доларів США - заборгованість по відсоткам, що підтверджується відповідним розрахунком останнього, перевіреного судом. Разом з тим, як передбачено п.5.1 Іпотечного договору, іпотекодержатель набуває право стягнення на предмет іпотеки у будь-якому з наступних випадків: у випадку невиконання боржником основного зобов'язання; у випадку невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем умов Іпотечного договору; у інших випадках, передбачених законодавцем. Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або належного виконання боржником основного зобов'язання iпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог iпотекодержателя.Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право iпотекодержателя на продаж предмета іпотека будь-якій особі - покупцеві на підставі рішення суду. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вимога позивача з приводу звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення наявної заборгованості за договором кредиту є обгрунтованою та відповідає приписам чинного законодавства України. В свою чергу, відповідно до вимог ч.1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотеко держателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог іншого кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Як передбачено положеннями ч.6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. При цьому, згідно з роз'ясненнями, викладеними в п.42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року, резолютивна частина рішення суду, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, має відповідати як вимогам ст. 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням п.4 ч.1 ст. 215 ЦПК України, а саме в ній має бути зазначена початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Отже, виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо та аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», у розумінні норми статті 39 цього Закону встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку». Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 27.05.2015 року по справі №6-61цс15 та від 16.08.2017 року по справі №753/930/15-ц. Разом з тим, як роз'яснила Велика палата Верховного Суду в своїй постанові від 21 березня 2018 року по справі №235/3619/15-ц, відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася. В даному випадку, вирішуючи питання початкової ціни предмета іпотеки, суд виходить із того, що вартість предмета іпотеки встановлена в самому іпотечному договорі, а саме: відповідно до п.1.5 Договору сторони оцінили предмет іпотеки у 548 400,00 грн., що згідно курсу, встановленого Національним Банком України на день укладення даного договору, еквівалентно 108 594,05 доларів США. Таким чином, на підставі встановлених судом обставин та зазначених норм Закону, суд вважає, що у рахунокстягнення заборгованості з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» за Договором про іпотечний кредит №10689-к від 27.09.2006 року у розмірі 287 185,36 доларів США, з яких заборгованість за кредитом - 181 945,83 доларів США, заборгованість за відсотками - 105 239,53 доларів США, слід звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме нежилі приміщення з [ADDRESS], має загальну площу 72,40 кв.м., та належить [PERSON] на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу нежилого приміщення, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 27.09.2006 року за реєстровим №5654, зареєстрованого в державному реєстрі правочинів 27.09.2006 року, шляхом реалізації з публічних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження» за початковою ціню не нижче 548 400,00 грн., що згідно курсу, встановленого Національним Банком України станом на 27.09.2006 року, еквівалентно 108 594,05 доларів США. Разом з тим, 07.06.2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з п.1 якого, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. При цьому, мораторій на стягнення майна, установлений ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27.05.2015 року №6-57цс15. Відповідно до ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Відтак, відповідно до положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року № 1304-VІІ, на вказаний предмет іпотеки: нежилі приміщення з [ADDRESS], має загальну площу 72,40 кв.м., та належить [PERSON] на праві власності, не може бути примусово звернуто стягнення до дії такого мораторію, у зв'язку з чим рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки відстрочується до втрати чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року № 1304-VІІ. Крім того, відповідно до ст.ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 113 431,76 грн. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 525, 526, 589, 590, 611 1054 ЦК України, ст.ст. 33, 38, 39 Закону України «Про іпотеку», ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»та

Outcome: approved