Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

В квітні 2019 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, який в листопаді 2019 року уточнила та просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість зі сплати аліментів за виконавчим листом №2-1026 виданим 07.11.2002 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області у розмірі 42855 грн. 16 коп.; неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за виконавчим листом №2-1026 виданим 07.11.2002 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області у розмірі 42855 грн. 16 коп.; судові витрати за сплату судового збору у розмірі 1045 грн. 78 коп. (а.с.84-92). Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2020 року, позовні вимоги [PERSON] в частині щодо стягнення з [PERSON] заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом №2-1026 виданим 07.11.2002 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області у розмірі 42855 грн. 16 коп. - залишено без розгляду (а.с.108). Представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення; надав суду письмові пояснення (а.с.38-40). Представник третьої особи Відділу ДВС Дніпровського районного управління юстиції ГУЮ у Дніпропетровській області за довіреністю Реутов Є.О. позовні вимоги підтримав. Вислухавши сторони, ознайомившись з наданими сторонами доказами по справі, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно з ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 9 ст. 7 СК України). Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.15), яка проживає разом з позивачкою та знаходиться на її повному матеріальному утриманні. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.14), однак з 2003 року сімейно-шлюбні відносини не підтримують, і їх шлюб розірвано, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданим 10 листопада 2003 року (а.с.16). Відповідач проживає окремо від дитини. Згідно виконавчого листа №2-1026/2002 від 07 листопада 2002 року виданого Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області, з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи стягнення з 21 жовтня 2002 року та до повноліття дитини (а.с.17-18). Однак, відповідач сплачував аліменти на свій розсуд в значно меншому розмірі, внаслідок чого утворилася заборгованість по сплаті аліментів. В січня 2015 року [PERSON] був засуджений до позбавлення волі строком на 3 (три) роки та відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби до лютого 2017 року. Заборгованість за сплати аліментів відповідачем було сплачено в повному обсязі, про що також не заперечувалось представником позивача в судовому засіданні. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 182 СК України). У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1 х 1% х Q1)+(A2 х 1% х Q2)+……….(An х 1% х Qn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Вказаний висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року по справі №572/1762/15-ц, у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року по справі №754/15880/16-ц, які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України у редакції на час виникнення спірних правовідносин. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. При розгляді справи по суті, суд враховує, що Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» внесено зміни до ст. 196 СК України. Зокрема, ч. 1 викладено в такій редакції: «1. У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості». А тому, суд погоджується з обчисленням пені, відповідно до наданого позивачем розрахунку, оскільки він відповідає правовому висновку викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року по справі №572/1762/15-ц, яка зокрема підкріплена постановою Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року по справі №333/6020/16-ц. Встановлення граничного розміру пені, яка може бути стягнута в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, у розмірі, що не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, є обставиною, що пом`якшує відповідальність, а тому ст. 196 СК України, змінена Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII, на підставі ч. 1 ст. 58 Конституції України має зворотню дію в часі. Обчислюючи розмір неустойки, суд виходить із розміру заборгованості, який був визначений державним виконавцем у розрахунку №17122103 від 01 червня 2019 року (а.с.44-45) і який не спростований відповідачем. Судом не встановлено, що [PERSON] під час відбування покарання міг працювати, але не працював з обставин, які залежали від його волі. Отже, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню неустойка, нарахована за період з 01 листопада 2002 року по 05 квітня 2019 року у розмірі 964441,80 грн., проте її розмір значно перевищує розмір заборгованості за аліментами у розмірі 42855,16 грн. Згідно із ч. 2 ст. 196 СК України у редакції на час виникнення спірних правовідносин розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. З урахуванням регулювання сімейних правовідносин на засадах справедливості, добросовісності та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України), обставин справи - матеріального та сімейного стану платника аліментів, суд дійшов висновку про зменшення розміру неустойки до 10000,00 грн. Таким чином, аналізуючи вищевикладені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів підлягають частковому задоволенню. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову і позовні вимоги позивача задоволено частково, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн. за позовні вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Outcome: approved