overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

В листопаді 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів, просила визнати договір № 3944 купівлі-продажу квартири [ADDRESS] укладений 29 березня 1996 року дійсним. У судове засідання сторони не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку, позивач, згідно наданої заяви просила про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відомості про поважність причин неявки у судове засідання інших осіб матеріали справи не містять. Суд ухвалив про заочний розгляд справи в порядку ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних в ній даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступне. 29 березня 1996 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. на Південній товарній біржі укладено договір № 3944 купівлі-продажу квартири [ADDRESS], відповідно до якого відповідачі продали, а позивач купила зазначену квартиру. Раніше даний об'єкт нерухомого майна належав відповідачам на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.03.1996 року, зареєстрованого БТІ 27.03.1996 року за реєстровим № 18131. Сторони по угоді виконали всі суттєві умови договору, відповідно до якого відповідачі передали у власність позивачу квартиру [ADDRESS], а позивач в свою чергу передала відповідачам визначену суму коштів. В подальшому сторони, виконавши договір, ухилилися від нотаріального посвідчення. В силу ст. 88 ЦПК України судовий збір сплачено при подачі позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

В листопаді 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинку [ADDRESS]. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідачі, хоча і зареєстровані у вказаному будинку, проте не проживають в ньому протягом тривалого часу, не беруть участі в утриманні житла, не сплачують комунальні послуги, їх особистих речей в будинку не має. Посилаючись на вищевикладене, позивачка просила суд визнати відповідачів таким, що втратили право користування житловим приміщенням будинку [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Відповідачі в судове засідання не з'явились, повідомлені належним чином. Відповідно до ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані доази, суд встановив наступне. [PERSON], відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.12.2012 р., видане Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради, належить будинок [ADDRESS]. У вищезазначеному житловому будинку зареєстровані відповідачі: [PERSON] та [PERSON], відповідно до копії будинкової книги. Як вбачається з матеріалів справи, раніше відповідачу [PERSON] на праві власності належала 1/6 частка житлового будинку [ADDRESS], проте відповідно до Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25.05.2012 р. його право власності на зазначену частку житлового будинку було припинено. Згідно Акту про не проживання від 05.11.2013 р. в спірному житловому будинку [PERSON] та [PERSON] не проживають з 2003 р., а також зазначено, що будинок знаходиться в непридатному для проживання стані - водопостачання та електроенергія відсутні. Їх особистих речей в квартирі немає, комунальні послуги відповідачі не сплачують. Реєстрація відповідачів за цією адресою створює перешкоди власнику у розпорядженні своїм майном. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження майном. Гарантуючи захист власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386,391 ЦК України. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК ). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, права позивачки порушено відповідачами та підлягають відновленню шляхом задоволення позовних вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

В листопаді 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Вказувала на те, що відповідач зареєстрований у [ADDRESS], проте не проживає в ній протягом тривалого часу, не бере участі в утриманні житла, не сплачує комунальні послуги, його особистих речей в квартирі немає. Посилаючись на вищевикладене, позивачка просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням; зняти відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала. Третя особа [PERSON], відповідач та представник третьої особи - Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області, в судове засідання не з'явились, повідомлялись судом належним чином. Згідно ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до Ордера № 179, виданого Виконавчим комітетом Міської Ради депутатів трудящих, [PERSON] було надано право на зайняття квартири [ADDRESS]. Згідно Довідки ЖКП ММР «Південь» за вих. № 6573 від 05.11.2013 р., на теперішній час у вищезазначеній квартирі зареєстровані, крім позивачки по справі, її син [PERSON] та онук [PERSON] - відповідач по справі. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. Відповідно до рішення Ленінського райсуду м. Миколаєва, подружні відносини між [PERSON] та [PERSON] було припинено з травня 1998 року, відтоді разом не мешкають, шлюб між ними розірвано 12.07.2000 року. Відповідно до пояснень свідків у судовому засіданні та Акту від 30.10.2013 р. в квартирі [ADDRESS], відповідач [PERSON] разом із матір'ю не проживає з 1998 р. Особистих речей відповідача в спірній квартирі немає, витрат по її утриманню він не несе, комунальні послуги не оплачує. Відповідно до ст. 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а визнання особи такої, що втратила право користування ним внаслідок відсутності понад встановлені строки проводиться у судовому порядку. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що відповідач не проживає в спірній квартирі без поважних причин більш ніж 15 років, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню. В задоволенні позовних вимог щодо зняття відповідача з реєстрації за місцем проживання необхідно відмовити, оскільки в разі визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відсутні перешкоди для звернення до відповідних органів з заявою про зняття її з реєстраційного обліку, отже зазначені вимоги є зайвими. На підставі ст. 71, 72 ЖК України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

В листопаді 2013 року [PERSON] звернулась до суду із заявою про стягнення з [PERSON] аліментів щомісячно, на її користь, на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500,00 грн., щомісячно з урахуванням індексації до досягнення сином повноліття, мотивуючи тим, що шлюб з відповідачем розірвано, від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою. Відповідач проживає окремо, в вихованні та утриманні дитини участі не приймає, в зв'язку з чим просить стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, ухиляється від отримання поштового відправлення, причин неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надіслав, по справі зібрано достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Суд,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

В листопаді 2013 року [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою про встановлення факту належності її двоюрідній бабусі [PERSON], яка померла [INFO], Державного акта на право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку 0,25 га та ведення підсобного господарства 0,60 га, що знаходиться на території Миролюбненської сільської ради [ADDRESS], виданого 10 липня 1997 року Миролюбненською сільською радою народних депутатів на ім'я [PERSON] та зобов'язати управління Держземагенства у Старокостянтинівському районі видати Державний акт на право власності на землю. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка зазначила, що у вищезазначеному Акті невірно вказано відомості про власника, прізвище власника записано «[PERSON]» замість «[PERSON]». Позивачка, в судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, заяву підтримує. Представник відповідача та заінтересованої особи в судове засідання не з'явились, подали заяву про розгляд справи без їх участі, заяву визнають та не заперечують проти задоволення позову. Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що 10 липня 1997 року Миролюбненською сільською радою народних депутатів на ім'я [PERSON] було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку 0,25 га та ведення підсобного господарства 0,60 га, що знаходиться на Миролюбненської сільської ради [ADDRESS]. У даному свідоцтві про право власності зазначено прізвище власника «[PERSON]» замість «[PERSON]». Зазначені обставини підтверджуються копіями Державного акта на право власності, свідоцтва про смерть, свідоцтва про одруження. Відповідно до довідки Миролюбненської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області № 575 від 28.05.2012 року, з [PERSON] був зареєстрований і проживав чоловік [PERSON] За таких обставин, суд вважає доведеним той факт, що Державний акта на право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку 0,25 га та ведення підсобного господарства 0,60 га, що знаходиться на Миролюбненської сільської ради [ADDRESS], виданого 10 липня 1997 року Миролюбненською сільською радою народних депутатів належить [PERSON]. З приводу вимоги зобов'язати Управління Держземагенство видати Державний акт про право власності на землю то суд бере до уваги, що 1 січня 2013 року набуває чинності Закон України «Про державний земельний кадастр». Відповідно до нього, державні акти на право власності на землю видаватися не будуть. Натомість документом, що посвідчує право власності, буде свідоцтво на право власності, отримане у територіальному органі Державної реєстраційної служби (Держреєстрі) і тому в даній частині позову - відмовляє.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

В листопаді 2013 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в обґрунтування якого вказала, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі від якого мають спільну дитину [PERSON] [INFO] В даний час з відповідачем разом не проживають, відповідач переїхав на інше місце проживання, допомоги у вихованні дитини не надає. У зв'язку з відмовою відповідача добровільно надавати допомогу на дитину, позивач просить стягувати з нього аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2,5тис. грн. щомісячно. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, та просила задоволити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, надав суду пояснення в яких вказав, буде сплачувати аліменти в сумі 2,0тис.грн. щомісячно. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково. Суд встановив, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER]. Неповнолітня дитина проживає разом з матір'ю. Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач не надав суду докази добровільного надання допомоги на утримання дитини, тому аліменти підлягають стягненню з нього в примусовому порядку. Стягуючи аліменти та визначаючи їх розмір, суд враховує стан здоров'я дитини, відповідача, який має задовільний стан здоров'я, також має у власності автомобіль та квартиру, зареєстрований як фізична особа підприємець, середньомісячний дохід складає 5-6тис.грн., інших утриманців, непрацездатних батьків, яким він зобов'язаний надавати матеріальну допомогу, не має. В зв'язку з наведеним, суд вважає можливим стягнути з [PERSON] аліменти на одну дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 2,0тис.грн. на місяць. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути у доход державного бюджету судовий збір у сумі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

В листопаді 2013 року [PERSON] звернулася в суд з вищеназваним позовом про розірвання шлюбу. В своїй позовній заяві вказував, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 09.08.2008 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні відносини між ним та дружиною були припинені в квітні 2013 року, в зв'язку з тим, що сторони мають різні погляди на життя та на вирішення сімейних проблем, внаслідок чого в сім'ї часто виникали сварки, які в свою чергу призвели до втрати почуття любові та взаємної поваги, що призвело до розпаду сім'ї, примирення вважає не можливим. А тому позивач просив суд шлюб розірвати. Посилаючись на вищевикладені обставини позивач просив суд шлюб розірвати, місце проживання малолітньої дитини сторін [PERSON], [INFO] визначити з позивачем. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала та просила суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву, в якій позов визнав, проти задоволення позову не заперечував. Суд, вислухавши пояснення позивача, давши аналіз та оцінку наданим доказам, знаходить, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом достовірно встановлено, що сторони 09.08.2008 року зареєстрували шлюб, котрий для сторін є першим. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Суд з урахуванням матеріалів справи в їх сукупності та фактичних обставин даної справи, а також віку дитини, беручи до увагу згоду відповідача [PERSON] вважає необхідним визначити місце проживання малолітньої дитини сторін - [PERSON], [INFO] з матір'ю - [PERSON]. Шлюбно-сімейні стосунки між сторонами були припинені в квітні 2013 року по причині різних поглядів на життя та на вирішення сімейних проблем, внаслідок чого між сторонами виникли непримиримі протиріччя щодо укладу життя, ведення спільного господарства та виховання дитини, що в свою чергу призвело до розпаду сім'ї. З квітня 2013 року сторони ніяких сімейних стосунків не підтримують. Небажання підтримувати сімейні стосунки, викликане не випадковими причинами і підтверджено в судовому засіданні серйозними доводами. На підставі встановлених фактів суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя сторін по справі і збереження їх шлюбу суперечило б інтересам сторін по справі. Суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу між сторонами за згодою позивача встановити [PERSON] прізвище - [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

В листопаді 2013 року [PERSON] звернулася до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із зазначеною заявою та просив постановити судове рішення, яким встановити той факт, що померла [INFO] року [PERSON] є її матір'ю. В обґрунтування своїх вимог заявниця посилалася на те, що [INFO] року померла її матір - [PERSON]. Після її смерті заявниця за заповітом одержала свідоцтво про спадщину на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS]. Але за життя її мати не отримала державний акт на земельну ділянку, що розташована на території Зеленської сільської ради і на даний час ці права матері оформлює заявниця. Але неточності в документах позбавляють можливості оформити державний акт на землю та в подальшому реалізовувати свої права, як спадкоємці після смерті матері - [PERSON], тому мається необхідність встановлення юридичного факту родинних відносин. Заявниця, належним чином повідомлений про день та час розгляду справи в судове засідання не з'явився. В письмовій заяві заяву підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити, розглянувши справу у її відсутність. Третя особа - Зеленська сільська рада Петрівського району, Кіровоградської області - належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, в судове засідання свого представника не направила. В письмовій заяві просили заяву розглянути без участі представника ради. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що заява підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено наступне. [INFO] року померла [PERSON] (а.с.5). Після її смерті залишилася спадщина, яка складається з житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS], що належала їй за життя. Але за час життя матір заявниці - [PERSON] не отримала державний акт на земельну ділянку, що розташована на території Зеленської сільської ради і на даний час ці права матері оформлює заявниця - [PERSON]. Однак оформити державний акт на землю заявниця не може, оскільки відсутні документи, які підтверджують родинні відносини між нею та померлою (не зберіглося свідоцтво про народження). Як зазначає заявниця, її батьками були [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], дівоче прізвище якої було [PERSON], про що свідчить свідоцтво про шлюб на а.с.6, яке було відновлено 02 березня 1981 року. Але в інших документах ім'я її матері зазначено як [PERSON]. Факт родинних відносин між померлою [PERSON] і заявницею стверджується співпаданням зазначення її імені та по-батькові, які відображені в її паспорті та в свідоцтві про одруження її матері, в заповіті, який вчинено на користь заявниці. Таким чином, зібрані у справі докази та їх оцінка у сукупності вказують на наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту родинних відносин між нею та померлою [PERSON], оскільки в судовому засіданні безспірно встановлено, що за життя остання доводилася заявниці матір'ю, що і передбачено п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

В листопаді 2013 року [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності у порядку спадкування за законом. Позивач обґрунтовувала свої позовні вимоги тим, що [INFO] померла її тітка - [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина. Внаслідок того, що майно, а саме дві квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] були незаконно захоплені відповідачками [PERSON] та [PERSON], просила визнати за нею право власності на вищезазначені квартири у порядку спадкування за законом. Відповідачки [PERSON] та [PERSON] не надавали суду письмових заперечень проти позову. В судовому засіданні [PERSON] підтримала свій позов та наполягала на його задоволенні у повному обсязі. Згодом позивачем було подано заяви про розгляд справи за її відсутності та підтвердження позовних вимог. Представник відповідачок [PERSON] визнав позов у повному обсязі, проте пояснив, що для виконання рішення необхідно зняти арешт із спірних квартир. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представника відповідачок, оглянувши надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] у віці 88 років померла [PERSON] при цьому не залишивши заповіту. 07 квітня 2009 року [PERSON] звернулася до Третьої державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. У відповідності до довідки КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації» від 17 квітня 2009 року квартири [ADDRESS] та [ADDRESS], належать на праві власності [PERSON]. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва було встановлено факт, що [PERSON] є племінницею [PERSON], яка померла [INFO]. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] не було інших спадкоємців окрім [PERSON] У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Положеннями ст. 1265 ЦК Україна передбачено, що у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. За приписами ч. 5 ст. 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 1 статті 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Виходячи із вищенаведеного та того, що представник відповідачок пред'явлені позовні вимоги визнав у повному обсязі, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає повному задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

В листопаді 2013 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом: просить розірвати шлюб, укладений 12 серпня 2008 року між нею та [PERSON], зареєс-трований ВРАЦС Бориспільського МУЮ Київської області. [INFO] року у сторін народився син [PERSON] не бажає жити однією сім'єю з [PERSON]., збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. Тому [PERSON] просить суд розірвати шлюб. У судовому засіданні [PERSON] та представник позивача [PERSON] підтри-мують позов та просять суд задовольнити його. [PERSON] визнає позов та не заперечує проти його задоволення. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, які містяться в мате-ріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 12 серпня 2008 року сторони уклали шлюб, зареєстрований від-ділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблений актовий запис №321. [INFO] року у них народився син [PERSON] Це підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4). та копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.5). Відповідно до ч.1 ст.110, ч.2 ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд задовольняє його і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збере-ження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановлено, що сторони не бажають жити однією сім`єю. Збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. З огляду на це суд вважає, що шлюб, укладений між сторонами, допустимо розір-вати. На підставі ч.1 ст.88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 229 гривень 40 копійок.

Outcome: approved