Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

В листопаді 2013 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності на 2/3 частки житлового будинку та стягнення на її користь грошової компенсації іншого спільно нажитого майна у розмірі 2/3 частки його вартості на суму 7033,33 грн. В свою чергу за відповідачем позивачка просила визнати право власності на 1/3 частину житлового будинку та виділити у власність 1/3 частину іншого спільно нажитого майна. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказувала, що 15.10.2011 року вона уклала шлюб з відповідачем, який на сьогоднішній день не розірвано. В період шлюбу вони разом придбали житловий будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS]. Правовстановлюючі документи на житловий будинок були оформлені на відповідача. Але оскільки відповідач оспорює її право на житловий будинок, позивач просила розділити сумісно придбаний під час шлюбу будинок, визнавши за нею 2/3 частки вказаного будинку. Крім цього позивачка також просила стягнути грошову компенсацію в розмірі 7033,33 грн. В судовому засіданні позивачка та її представник змінили предмет позову, просили визнати за позивачем право власності ? частину житлового будинку та передати їй у власність ? частину спільно нажитого майна, а саме: кухня стінка вартістю 1700 грн., електрочайник вартістю 100 грн., дитяче ліжко вартістю 300 грн., набір каструль вартістю 500 грн., набір посуду вартістю 500 грн., цеглу білу в кількості 400 шт. вартістю 1000 грн., всього на загальну суму 4100 грн. В свою чергу за відповідачем визнати право власності на ? частку житлового будинку та передати йому власність інше спільно нажите майно, а саме полосос вартістю 600 грн., кресло вартістю 150 грн., диван вартістю 250 грн., гардероб вартістю 200 грн., газова плита вартістю 400 грн., всього на загальну суму 1600 грн. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали у повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. В судовому засіданні було встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 15 жовтня 2011 року . (свідоцтво про шлюб - а.с.5). Від шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину [PERSON] [INFO]. (свідоцтво про народження - а.с.6). Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 26.12.2012 року посвідченого приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу, житловий будинок, що розташований за адресою [ADDRESS] зареєстрований за відповідачем [PERSON] Відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав - право власності відповідача [PERSON] зареєстроване в державному реєстрі 28.12.2012 року. В судовому засіданні було встановлено та не заперечувалося сторонами, що вищезазначений житловий будинок сторони придбали в період шлюбу. Крім того за період шлюбу сторони придбали інше рухоме майно, а саме: кухня стінка вартістю 1700 грн., електрочайник вартістю 100 грн., дитяче ліжко вартістю 300 грн., набір каструль вартістю 500 грн., набір посуду вартістю 500 грн., цеглу білу в кількості 400 шт. вартістю 1000 грн., пилесос вартістю 600 грн., кресло вартістю 150 грн., диван вартістю 250 грн., гардероб вартістю 200 грн., газова плита вартістю 400 грн., всього на загальну суму 5700 грн. Згода стосовно кількості та вартості спільно нажитого майна між сторонами досягнута. За правилами статей 10 і 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень статті 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм чинного сімейного законодавства визначальною підставою для набуття подружжям права спільної сумісної власності за нормами сімейного законодавства є одна обставина: набуття (придбання) майна на час шлюбу, крім випадків, встановлених законом або договором. У зв'язку з чим ні дружина, ні чоловік не повинні доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Виходячи з викладеного, суд вважає, що сторонами доведено, що житловий будинок та інше рухоме майно, визнається спільним майном колишнього подружжя. Згідно правил ст. 71 Сімейного кодексу України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей, та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Нормами статей 63 та 70 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи наведені обставини та положення ст..60, 70 СК України, відсутність доказів щодо іншого поділу майна, суд приходить до висновку що кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження спірним будинком, тому позовні вимоги [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя підлягають задоволенню в частині визнання за нею права власності на ? частину житлового будинку. Крім цього, суд вважає за необхідне розділити рухоме майно, придбане в період шлюбу, а саме з урахуванням рівності сторін, побажань і відсутності спору про вартість майна, яке підлягає розділу, виділивши позивачу: кухня стінка вартістю 1700 грн., електрочайник вартістю 100 грн., дитяче ліжко вартістю 300 грн., набір каструль вартістю 500 грн., набір посуду вартістю 500 грн., цеглу білу в кількості 400 шт. вартістю 1000 грн., всього на загальну суму 4100 грн. Відповідачу виділити у власність: полосос вартістю 600 грн., кресло вартістю 150 грн., диван вартістю 250 грн., гардероб вартістю 200 грн., газова плита вартістю 400 грн., всього на загальну суму 1600 грн. В силу ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого нею при зверненні до суду судового збору в сумі 510 грн.

Outcome: approved