Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

В обґрунтування позовної заяви [PERSON] зазначила, що 15.05.2014 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області вона зареєструвала шлюб з відповідачем. [INFO] у сторін народилась спільна донька [PERSON] . Вказувала, що спільне життя стало неможливим, сторони спільно не проживають рік, на примирення позивач не згодна. Посилаючись на викладене, просила суд шлюб розірвати. Підсудність справи встановлено на підставі частини 2 статті 28 ЦПК України. У судовому засіданні представник позивача адвокат Шевчук Н. Й. позов підтримала, зазначила, що позивач наполягає на розірванні шлюбу і не бажає примирення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, копію позовної заяви з додатками отримав завчасно в розумні строки для підготовки до судового розгляду, а саме 13.04.2021, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. Останнім днем строку на подання відзиву було 28.04.2021, однак відзиву на позов відповідач не подав, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, жодних заяв чи клопотань від відповідача до суду не надійшло. Відповідно до частини 4 статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У судовому засіданні представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи. Встановивши наявність умов для проведення заочного розгляду справи, які передбачені частиною 1 статті 280 ЦПК України, суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про здійснення заочного розгляду справи, яка занесена до протоколу судового засідання. З огляду на те, що відповідач мав достатньо часу для підготовки до судового розгляду, про причини неявки у судове засідання суд не повідомив, справа про розірвання шлюбу відповідно до пункту 4 частини 6 статті 19 ЦПК України належить до малозначних справ, що розглядаються в спрощеному порядку і для цієї справи пріоритетним є швидкий розгляд справи, суд вважав за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідача за наявними матеріалами справи в порядку заочного розгляду. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню з таких мотивів. Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлені такі обставини. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 15.05.2014, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, про що зроблено актовий запис № 837. Після реєстрації шлюбу сторони іменуються спільним прізвищем « [PERSON] ». Згідно із свідоцтвом про народження, виданим повторно, серії [NUMBER] від 02.06.2017 у сторін [INFO] народилась спільна донька [PERSON] . Довідкою виконавчого комітету Северинівської сільської ради №3 від 05.03.2021 підтверджується, що донька сторін [PERSON] проживає разом з матір`ю за місцем її зареєстрованого проживання, а саме по [ADDRESS] ). До складу сім`ї позивача, крім доньки, також входять її мати [PERSON] і батько [PERSON] . Судом встановлено, що сторони у справі не підтримують подружніх стосунків і разом не проживають, що підтверджується вищезазначеною довідкою, позивач не бажає збереження шлюбу. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Стаття 24 СК України передбачає засаду добровільності шлюбу: шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до статті 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 26.11.2018 у справі № 761/33261/16-ц, яка враховується судом у цій справі. З часу, коли відповідач отримав від суду інформацію про подання позову про розірвання шлюбу (22.03.2021), сторони мали час, щоб примиритися і налагодити сімейні стосунки. Однак примирення подружжя не відбулося. Неявку відповідача в судове засідання і неповідомлення ним про причини неявки суд розцінює як небажання відповідача вживати заходів для примирення. З огляду на ці обставини, а також з урахуванням того, що позивач не бажає примирення і наполягає на розірванні шлюбу, суд вважає недоцільним вживати заходів для примирення подружжя, оскільки такі становитимуть непропорційне втручання у право позивача на повагу до особистого та сімейного життя. Оскільки збереження шлюбних відносин проти волі хоча б одного із подружжя суперечитиме вищезазначеним нормам законодавства і основоположним правам позивача на свободу та особисту недоторканість, з огляду на те, що суд визнав недоцільним вживати заходи для примирення подружжя, - позов про розірвання шлюбу слід задовольнити. Згідно з ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог . Отже, сплачений позивачем судовий збір в сумі 908 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved