Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

В квітні 2018 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до Каплунівської сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що в грудні 2003 року помер її батько [PERSON] ,який мав на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,84 га для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування житлового будинку і споруд в с.Каплунівка Краснокутського району Харківської області. Після смерті батька відкрилася спадщина ,яка складається з вказаної земельної ділянки. Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті батька та має намір її успадкувати , але відсутність правовстановлюючого документа на землю , перешкоджає отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину . У судовому засіданні представник позивача підтримав позов , прохав його задовольнити. Представник відповідача до суду не з»явився , подав заяву про розгляд справи у його відсутність , проти позову не заперечував. Суд, вислухавши пояснення представника позивача , дослідивши письмові матеріали справи, допитавши свідків, дійшов до наступного. Матеріалами справи встановлено, що згідно копії державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,84 га , для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування житлового будинку і споруд в с.Каплунівка Краснокутського району Харківської області. [INFO] [PERSON] помер , про що свідчить свідоцтво про смерть [NUMBER]. Згідно заповіту , посвідченого секретарем Каплунівської сільської ради від 26.01.1994 року , [PERSON] все своє майно заповідав дочці [PERSON] Заявою [PERSON] підтверджується , що вона до нотаріальної контори з приводу оформлення спадкових справ не зверталася та звертися не буде ,та не заперечує щоб майно успадкувала [PERSON] Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину» виданих Краснокутською нотаріальною конторою від 29.11.2017 р. , за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі інформація щодо заведення спадкової справи після [PERSON] відсутня. З оголошення вбачається, що державний акт на право приватної власності на землю серії , що належить [PERSON] втрачений. Відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України ( в ред..2004 р.) правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини ,яка відкрилася , але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Після смерті [PERSON] в 2003 році відкрилася спадщина , яка складається з земельної ділянки .Позивач є спадкоємцем першої черги за законом та має намір успадкувати вказану земельну ділянку , оскільки фактично вступила у володіння спадковим майном. З довідки Каплунівської сільської ради від 02.10.2018 року вбачається , що на час смерті [PERSON] він проживав сам та його земельною ділянкою з часу відкриття спадщини весь час користувалася його дочка [PERSON] Про те, що позивач є дочкою [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про шлюб. Позивач звернулася до державного нотаріуса з приводу прийняття спадщини, однак їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину , так як не наданий правовстановлюючий документ на землю. Як передбачає ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. У відповідності до вимог ст.ст. 1217,1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування одержують особи, зазначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та той з подружжя, який його пережив. Таким чином, спадкування майна [PERSON] здійснюється за законом, і, відповідно до ст. 1261 ЦК України, позивач являється спадкоємцем першої черги. У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п.23 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди виникають з моменту державної реєстрації цих прав, що передбачено ч.1ст.125 ЗК України. Відповідно дост.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як зазначає ч.ч.1,2 ст.78 Земельного кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками. Згідно дост.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з п.5 ч.1 ст.19 даного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до п.«г» ч.1ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Як свідчить ст.1296 ч.3 ЦК України , відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. За встановлених обставин суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки внаслідок відсутності правовстановлюючого документа на земельну ділянку, яка входить до складу спадкового майна, порушується право позивача, належним чином реалізувати своє право на оформлення спадкового майна. Крім того , позивач пропустила строк звернення до суду . Заслухавши пояснення представника позивача , суд дійшов до висновку про поновлення вказаного строку , оскільки він пропущений з поважних причин. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved