Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

В квітні 2021 року [PERSON] (надалі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (наділі - відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович (надалі - третя особа-1), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Телявський Анатолій Миколайович (надалі - третя особа-2), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Предметом позову є визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, вчиненого 25 березня 2021 року, під реєстровим номером №4626, приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем, про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал». Підставою позову є порушення прав позивача, оскільки приватним нотаріусом при вчиненні спірного виконавчого напису не перевірено безспірності заборгованості та не встановлено який строк минув з дня виникнення права вимоги. Крім цього, спірний виконавчий напис вчинено на документі, який не відповідає Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 травня 2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 травня 2021 року вжито заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа - виконавчого напису приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Тараса Володимировича, вчиненого 25 березня 2021 року, під реєстровим номером №4626, на час розгляду цивільної справи №761/16061/21 і до набрання законної сили рішення суду. Відповідач з вимогами позову не погодився, виклавши мотиви незгоди у відзиві на позовну заяву. Відповідач зазначив про те, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а тому, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. При вчиненні виконавчого напису, приватному нотаріусу була надана виписка по позичковому рахунку позивача, яка відображає розмір заборгованості позивача, який обліковується у відповідача, яка і є первинним бухгалтерським документом. Підсумовуючи викладене, відповідач зазначає про те, що виписки з особових рахунків клієнтів є регістами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, в зв`язку з чим, відповідач зазначає про те, що у матеріалах справи наявні належні та допустимі докази щодо визначення розміру заборгованості. Треті особи пояснень суду не надали. В судове засідання, яке відбулось27.09.2021 року учасники справи не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Відповідно до наявної в матеріалах справи копії письмового документа, 18 квітня 2008 року від позивачем та Відкритим акціонерним товариством «РОДОВІД БАНК» укладено кредитний договір №37.3/АА-00025.08.2 (надалі - кредитний договір), предметом якого є відкриття банком позичальнику невідновлювальної кредитної лінії на загальну суму 18937,55 дол. США терміном по 18.04.2015. Цільовим призначенням кредиту є купівля позичальником автомобіля та сплата страхових платежів. Згідно з умовами, визначеними у пункті 1.5. кредитного договору, за користування кредитними коштами позичальник сплачує банку проценти за процентною ставкою 12,50% річних. Відповідно до пункту 3.1.1. договору позичальник зобов`язався щомісячно, до 10 числа, погашати заборгованість за кредитом рівними частинами - по 225,45 дол. США, та сплачувати нараховані проценти шляхом внесення коштів готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку. Сторони договору погодили, що за порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів позичальник сплачує банку пеню в розмірі 1,6% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення (пункт 3.6. договору). 27.10.2008 банк та позичальник уклали додаткову угоду до кредитного договору, якою домовились про збільшення розміру плати за користування кредитом (відсоткової ставки) до 16% річних. Додатковим договором № 1 від 27.01.2009 сторони виклали пункт 3.1.1. договору у новій редакції, згідно з умовами якого позичальник зобов`язаний щомісячно, до 10 числа, погашати заборгованість за кредитом та нарахованими процентами згідно з графіком платежів - Додатком № 2 «Графік погашення заборгованості» від 27.01.2009. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному кредитному договору банком була прийнята порука [PERSON] згідно з укладеним з ним 18.04.2008 договором поруки. На підставі кредитного договору № 37.3/АА-00025.08.2 від 18.04.2008 банк відкрив [PERSON] невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму 18937,55 дол. США терміном по 18.04.2015 зі сплатою 12,50% річних. 27.10.2008 було укладено додаткову угоду до договору, згідно якої процентна ставка становить 16% річних. Виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором було забезпечено порукою згідно з укладеними з [PERSON] договором поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався солідарно з позичальником відповідати перед банком за своєчасне і повне виконання зобов`язань за кредитним договором. Крім предмета договору та процентної ставки, сторони погодили у ньому також інші істотні умови, серед яких: порядок та строк оплати, кінцевий строк погашення кредиту - 18 квітня 2015 року. Як вбачається із змісту позовної заяви та не заперечується відповідачем, 25 березня 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем, під реєстровим номером №4626, вчинено виконавчий напис, про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал». Як вбачається із копії постанови про відкриття виконавчого провадження, на підставі спірного виконавчого напису третьою особою-2, 14 квітня 2021 року відкрито виконавче провадження №65160580. Отже, на підставі спірного виконавчого документа, у провадженні третьої особи-2 перебуває виконавче провадження №65160580, за яким на користь відповідача відбувається стягнення заборгованості, що виникла за кредитним договором №37.3/АА-00025.08.2 від 18 квітня 2008 року, з усіма додатками та додатковими угодами, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «РОДОВІД БАНК» та [PERSON] . Відповідно до змісту постанови про відкриття виконавчого провадження, правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «РОДОВІД БАНК» (код ЄДРПОУ: 14349442) за вказаним кредитним договором, є відповідач, на підставі Договору №15 про відступлення прав вимоги від 24 травня 2019 року. Строк платежу за кредитним договором настав, боржником допущено прострочення платежів, і стягнення заборгованості здійснюється відповідно до рішення Дарницького районного суду Києва від 25 серпня 2020 року, за період з 17 грудня 2013 року по 16 березня 2021 року. Сума заборгованості складається з: -суми заборгованості 3 (три) % (відсотки) річних за період з 17 грудня 2013 року по 16 березня 2021 року - 19670,54 грн.; - суми інфляційних збитків за період з 17 грудня 2013 року но 16 березня 2021 року - 163276,48 грн.; Загальна сума заборгованості становить 182947,02 грн. та сума плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису - 1500,00 грн. Як вбачається із наявної в матеріалах справи копії рішення Дарницького районного суду Києва від 25 серпня 2020 року у цивільній справі №753/23110/17, частково задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал». Стягнуто з [PERSON] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , рнокпп [NUMBER] ) та [PERSON] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , рнокпп [NUMBER] ) солідарно на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Кудрявський Узвіз, буд. 5-Б, код юридичної особи: 36799749) три проценти річних в сумі 28017 гривень 67 копійок. В решті позову відмовлено. Стягнуто з [PERSON] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , рнокпп [NUMBER] ) та [PERSON] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , рнокпп [NUMBER] ) в дохід держави судовий збір в сумі 420 гривень 40 копійок з кожного. Позивач стверджує про порушення його прав, оскільки приватним нотаріусом при вчиненні спірного виконавчого напису не перевірено безспірності заборгованості та не встановлено який строк минув з дня виникнення права вимоги. Крім цього, спірний виконавчий напис вчинено на документі, який не відповідає Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Однак відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій нею постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Зазначене вище узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року, справа № 6-887цс 17 та у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018, справа № 61-154св18, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17. Верховним Судом у постанові від 29 січня 2019 року, у справі № 910/13233/17 зазначено, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, відповідно до Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», прийнятого на підставі Постанови ВССУ № 2 від 07 лютого 2014 року, вказано, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом №3424-ХІІ. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07 лютого 2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому, судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Втім, у справі яка розглядається, судом відповідно до матеріалів виконавчого провадження, встановлено, що проводиться стягнення заборгованості, яка складається з: -суми заборгованості 3 (три) % (відсотки) річних за період з 17 грудня 2013 року по 16 березня 2021 року - 19670,54 грн.; - суми інфляційних збитків за період з 17 грудня 2013 року по 16 березня 2021 року - 163276,48 грн.; Загальна сума заборгованості становить 182947,02 грн. та сума плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису - 1500,00 грн. Тобто, період за який проводиться стягнення становить з 17 грудня 2013 року по 16 березня 2021 року. При цьому, як вбачається із змісту вказаного рішення суду, стягнення трьох процентів річних в сумі 28017,67 грн. проведено за період з 17.12.2013 по 05.12.2017 (прострочення виконання відповідачами грошового зобов`язання в сумі 235 253,20 грн. склало 1450 днів, а тому суд визнав обґрунтованою вимогу позивача про стягнення трьох процентів річних в сумі 28 017,67 грн. (235 253,20х3х1450/365/100). Крім цього, суд звертає увагу на положення самого кредитного договору, відповідно до якого встановлено термін кредитування до 18.04.2015. За обставинами справи установлено, що у 2013 році (17.12.2013) ПАТ «Родовід Банк» скористався наданим йому договором та законом правом вимагати дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором та реалізував його шляхом звернення з позовом до суду (справа №753/23110/17). Своїми діями позивач на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії кредитного договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом та пені, що також засвідчено в рішенні суду у цивільній справі №753/23110/17. Зважаючи на викладене, рішенням Дарницького районного суду Києва від 25 серпня 2020 року у цивільній справі №753/23110/17, вимоги позивача про стягнення з відповідачів процентів за користування кредитними коштами та пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами, нарахованих після ухвалення судового рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, суд визнав необґрунтованими і відмовив у їх задоволенні. Главою 19 ЦК визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК). Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК, зокрема відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим. Однак, суд враховує, що відповідно до матеріалів виконавчого провадження, відповідач звернувся до приватного нотаріуса про стягнення інфляційних втрат і річних відсотків за весь період прострочення платежу, у зв`язку із чим, суд дійшов висновку про недотримання при вчинення виконавчого напису строків позовної давності. Відповідач визначив період для стягнення 3 % річних та інфляційних втрат з 17 грудня 2013 року по 16 березня 2021 року, а виконавчий напис вчинено 25 березня 2021 року. Крім цього, як вище зазначено, рішення суду вже стягнено три проценти річних в сумі 28 017,67 грн. за період з 17.12.2013 по 05.12.2017, що виключає їх повторне стягнення виконавчим написом. У разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню. Крім цього, суд звертає увагу на аргумент позивача щодо переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Установлені судом обставини свідчать, що серед документів наданих відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, відсутній. Надані нотаріусу письмові документи не посвідчена нотаріально. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до вимог ст. 12, 82 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Встановлені судом обставини свідчать про відсутність підстав для вчинення виконавчого напису. З врахуванням наведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні підтвердилась та обставина, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та Постанови Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 р. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Щодо сплати судового збору, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, то суд враховує приписи ч. 6 ст. 141 ЦПК, відповідно до якої, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивачу за подання позову та заяви про забезпечення позову потрібно було сплатити 1362,00 грн. судового збору, які підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved