Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

В квітні 2016 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що з відповідачкою зареєстрували шлюб 19 грудня 2008 року в Базарській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №04. В шлюбі народилася дитина [PERSON], 03 листопада 2010 року. Одруження виявилось невдалим. Після народження доньки відповідачка часто влаштовували сварки в сімї, проявляла неповагу до нього і до дитини, ухилялася від виконання сімейних обовязків і вимагала, щоб він покинув її та розірвав шлюбні відносини. З лютого 2016 року сімя повністю розпалась і він повернувся до місця свого попереднього проживання в [INFO] до помешкання своїх батьків. Просить розірвати шлюб з [PERSON], після розірвання шлюбу дитину [PERSON] залишити проживати з відповідачкою. Позивач [PERSON] позов підтримує, просить задовольнити. Суду пояснив, що до розірвання шлюбу привела поведінка відповідачки, сторони не підтримують подружніх відносин більше місяця, миритися не бажає. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, від неї надійшла заява, в якій просить справу розглядати без її участі, позов визнає і просить його задовольнити. Вислухавши позивача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Гнатьо) [PERSON] уклали шлюб 19 грудня 2008 року, який зареєстрували в Базарській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №04, про що свідчить свідоцтво про шлюб. В шлюбі є донька [PERSON], [INFO]. За час спільного проживання належної сім'ї не склалося. Між сторонами часто виникають сварки та скандали, сторони проживають окремо більше місяця, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, вони втратили почуття любові та довіри один до одного. Сім`я фактично розпалася та існує лише формально. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч. ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між ними носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивача, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved