Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

В лютому 2014 року позивачі звернулись до суду з позовом до [PERSON] відділу ДВС ММУЮ, УМВС України в Миколаївській області, просили визнати грошові кошти, вилучені 13 лютого 2009 року під час обшуку у [PERSON] та не передані до камери схову доказів УМВС України: у сумі 4700 доларів США належними [PERSON]; у сумі 10700 грн. 00 коп. належними [PERSON] Одночасно позивачі просили виключити зазначені кошти з виконавчого провадження по конфіскації майна засудженого [PERSON] та зобов'язати УМВС України в Миколаївській області повернути позивачам спірні кошти. В обґрунтування позову позивачі послались на ті обставини, що спірні грошові кошти належать їм, а не [PERSON] Усними ухвалами суду від 22 вересня 2014 року проведена заміна неналежного відповідача [PERSON] відділу ДВС ММУЮ на належного - [PERSON], залучено до участі в справі в якості другого відповідача [PERSON] Миколаївської області, а також в якості третьої особи - [PERSON] Усною ухвалою суду від 16 грудня 2014 року до участі в справі в якості співвідповідача притягнута ДПІ у [PERSON] районі м. Миколаєва, щодо якої усною ухвалою суду від 14 січня 2016 року допущене процесуальне правонаступництво Державною податковою інспекцією у [PERSON] районі м. Миколаєва Державної фіскальної служби України. В судовому засіданні представник позивачів позов підтримав, підтвердив викладені в позовній заяві обставини. Відповідач [PERSON] позов визнав. Представник відповідача - УМВС України в Миколаївській області - проти позову заперечувала з підстав недоведеності вимог. [PERSON] Миколаївської області подала суду письмові заперечення, що також ґрунтуються на недоведеності позовних вимог. Решта учасників процесу в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Відомостей про поважність причин неявки цих учасників процесу матеріали справи не містять. Вислухавши представників позивача та відповідача, відповідача [PERSON], суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно ч. 3 ст. 29 КПК України (в редакції 1960 року) при провадженні у кримінальній справі про злочин, за який може бути застосована додаткова міра покарання у вигляді конфіскації майна, орган дізнання, слідчий, прокурор зобов'язані вжити заходів до забезпечення можливої конфіскації майна обвинуваченого. Згідно ч. 2 ст. 125 КПК України (в редакції 1960 року) в справах про злочини, за які кримінальним законом передбачена конфіскація майна, слідчий зобов'язаний вжити необхідних заходів до забезпечення виконання вироку в частині можливої конфіскації майна, склавши про це постанову. В силу ст. 126 КПК України (в редакції 1960 року) забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності чи інше майно не знаходились, а також шляхом вилучення майна на яке накладено арешт. Так, під час досудового слідства в кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON], 13 лютого 2009 року проведений обшук за його місцем проживання, в ході якого, крім іншого, були вилучені грошові кошти в сумі 4700 доларів США та 10700 грн. З метою забезпечення цивільного позову по кримінальній справі та можливої конфіскації майна, постановою старшого слідчого СВ УМВС України в Миколаївській області від 01 березня 2009 року на вилучені в ході обшуку кошти накладений арешт. Вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 28 березня 2013 року, зміненого ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 11 червня 2013 року в частині строку відбування покарання, [PERSON] засуджено за ч. 3 ст. 15, п.п. 6, 12, ч. 2 ст. 115, ст. 69, ч. 1 ст. 70 КК України до восьми років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна. За такого, слідчим в рамках кримінального провадження у передбачений законом спосіб з метою забезпечення виконання вироку суду в частині можливої конфіскації майна здійснені необхідні слідчі дії, які позивачами у встановленому законом порядку не оскаржувались. Відповідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. В силу абз. 1 ч. 1, ч 2-4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте, як свідчать матеріали справи позивачами у встановленому цивільним процесуальним законом порядку не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що спірні грошові кошти, вилучені в ході обшуку 13 лютого 2009 року за місцем проживання [PERSON] належать саме їм ([PERSON] та [PERSON]М.), а не [PERSON] Таким чином, позов не підлягає задоволенню внаслідок недоведеності позовних вимог.

Outcome: dismissed