Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-25 00:00:00

В лютому 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що 11.05.2011 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] було укладено договір № б/н, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, проте відповідачка, в супереч умовам договору своє зобов`язання належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 31.10.2017 року утворилась заборгованість в розмірі 17823,95 грн., яка складається з заборгованості по кредиту - 456,08 грн.; 12942,92 грн. - нарахованих відсотків за користування кредитом; 3100,00 пені та комісії, а також штрафів - 500 грн. фіксованої частини та 824,95 грн. - процентної складової. Посилаючись на те, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків, позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просить стягнути на його користь з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 17823,95 грн. та 1762,00 грн. судових витрат. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася відповідно до ч.7 ст. 128 ЦПК України за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Заяв про розгляд справи за її відсутності, про причини неявки, відзив на позовну заяву від відповідача не надходили. Зважаючи на відсутність заперечень представника позивача, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача, який вважається належним чином повідомленим про розгляд справи відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України, з можливістю ухвалення заочного рішення по справі (ч. 4 ст. 223 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справив вбачається, що 11.05.2011 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] було укладено договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 700,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.14-38). Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складає між сторонами договір, про що підтвердила підписом у заяві. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 cт. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованої договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Сторони погодили, що банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua з розрахунку 360 календарних днів на рік (п.2.1.1.12.6 Правил). Відповідно до п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг Банк отримав право на зміну тарифів, які викладені на сайті, в тому числі і відсотків за користування кредитом. Власник карти зобов`язався слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту згідно п. 2.1.1.5.7 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до Умов договору [PERSON] взяла на себе зобов`язання погашати боргові зобов`язання, сплачувати відсотки за користування кредитом, погашати заборгованість за перевищення платіжного ліміту, оплачувати комісії (п.2.1.1.5.5 Умов). Згідно п. 2.1.1.3.3 Умов та правил надання банківських послуг клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту в межах суми, підлягаючих сплаті банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання). Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язався сплатити Банку штраф в розмірі 500.00 грн. та 5% від суми позову. Відповідно до п.2.1.1.12.11 Правил банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у встановленої Банком долі в разі невиконання банком своїх боргових та інших обов`язків за цим договором. Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг сторони передбачили, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови ви зобов`язання. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк /термін/ його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк /термін/. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.2 ст. 1054 та ч.2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, проте відповідач, всупереч умов договору та ст. 526 ЦК України, зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, в результаті чого, станом на 31.10.2017 утворилася заборгованість за кредитом у розмірі 456,08 грн. За період користування кредитними коштами з 12.06.2011 позичальнику Банк почав нараховувати відсотки, розмір заборгованості по сплаті яких станом на 31.10.2017 становить 12 942,92 грн. У зв`язку з несвоєчасним внесенням платежів по кредиту, відповідачу було нараховано пеню, розмір якої разом з комісією банку складає 3100,00 грн. (а.с.5-11). Відповідачка, не сплативши у вказаний в договорі строк кредитний ліміт, порушила вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), а відтак банк має право стягнути заборгованість, що утворилась за кредитним договором, у судовому порядку. Розрахунок заборгованості відповідача по договору відповідає вимогам закону, спростований відповідачкою не був. Заяв про застосування наслідків пропуску строку позовної давності відповідачкою подано не було. Зважаючи на зазначені обставини, наявні підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором даним судовим рішенням, а саме стягнення з відповідачки 456,08 грн. - заборгованості за кредитом та 12942,92 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом. Не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення пені та комісії у розмірі 3100 грн., оскільки з наданих позивачем розрахунків не можливо встановити, у якому саме розмірі нараховано пеню, у якому комісію. При цьому, нарахування комісії під час обслуговування споживчого кредиту є протиправним, про що містяться відповідні роз`яснення у правовому висновку ВСУ у справі № 6-1746цс16. Звертаючись до суду з даним позовом, банк надав суду такі розрахунки, у яких пеня та комісія нараховані як єдиний платіж. Виокремити з нарахованої суми 3100,00 грн. суму комісії не виявляється можливим, у зв`язку з чим, суд прийшов до висновку про необхідність відмовити у стягненні даної суми, яка включає безпідставно нараховану комісію. Також з відповідачки не можуть бути стягнуті штрафи, з огляду на наступне. Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зважаючи на зазначене, позивачу необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафів - 500 грн. фіксованої частини та 824,95 грн. процентної складової. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача підлягають 1762,00 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial