Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

В квітні 2014 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про відшкодування шкоди, заподіяної з вини іншої особи, в обґрунтування якого вказує, що їй на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS]. В цьому будинку разом із нею проживає її син відповідач [PERSON], який є приватним підприємцем та здійснює свою діяльність за місцем мешкання, однак будь-якої допомоги по утриманню будинку та оплати комунальних послуг на протязі трьох останніх років не надає. За період з 01.01.2012 року до березня 2015 року виплачено 13467,64 грн. за використаний природний газ та 4451,22 грн. за використану електричну енергію. Всього позивачка понесла витрати за вказаний період в сумі 17918,86 грн. Оскільки відповідач відмовляється добровільно сплатити половину витрат за комунальні послуги, позивачка змушена була звернутись до суду та просила стягнути з відповідача на її користь майнову шкоду в сумі 8959,43 грн., судові витрати. Позивачка [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у зв'язку з чим, суд ухвалив розглядати справу заочно у порядку ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав. Судом встановлено, що позивачка є власником будинку [ADDRESS], що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав власності міського комунального підприємства «Маріупольське бюро технічної інвентаризації». Разом із позивачкою у вказаному будинку проживає та зареєстрований її син [PERSON] Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Важливий принцип інституту права власності, закріплений у положенні ст. 13 Конституції України, де йдеться про те, що «власність зобов'язує». Це означає, що власник повинен не лише користуватись майном, вилучати з нього корисні властивості, а й турбуватись про нього, нести на його утримання певні витрати. Цей конституційний принцип знайшов свій розвиток і в ч. 4 ст. 319 ЦК України, де зазначено, що власність зобов'язує. Відповідно до ст. 162 Житлового кодексу України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Судом встановлено, що між сторонами жодних угод про порядок та строки оплати комунальних послуг не укладалось, тому за таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивачки [PERSON] не ґрунтуються на законі. Отже, відповідач не повинний нести відповідальність за внесення плати за комунальні послуги, тому будь-якої шкоди від його бездіяльності не настало, у зв'язку з чим посилання позивачки в своїх вимогах на заподіяну їй шкоду з боку відповідача є безпідставними та не стосуються спірних правовідносин. Відповідно до ст. 88 ЦК України судові витрати відшкодуванню не підлягають у зв'язку із відмовою в задоволенні позову.

Outcome: dismissed