Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

В листопаді 2013 року [PERSON] заявлений позов про визнання недійсним укладеного з ПАТ «Фідокомбанк» кредитного договору №014/ZB0WGP/3/001 від 27.02.2012р. в частині третейського застереження з посиланням на те, що у відповідності до п.п.4.1.1 вказаного договору сторонами було визначено, що всі спори, розбіжності та вимоги, які виникають з виконання кредитного договору, підлягають за вибором Позивача розгляду в Третейському суді при Асоціації українських банків. Позивач зазначає, що зазначений пункт договору суперечить ст. 6 Закону України «Про третейські суди», оскільки зазначена норма забороняє третейським судам розглядати справи щодо захисту прав споживачів, у томі числі споживачів послуг банку. А тому, розгляд справи в порядку третейського судочинства, на переконання Позивача, суттєво обмежує його права захищати свої інтереси, оскільки він позбавлений можливості належним чином захищати свої права, в тому числі шляхом подання зустрічного позову. Вважаючи зазначені положення договору несправедливими, Позивач просить визнати недійним третейське застереження. У судовому засіданні Позивач та його представник позов підтримали. Представник Відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, наполягаючи на тому, що жодні права Позивача обумовленим у договорі третейським застереженням не порушуються, оскільки Позивач має право за захистом своїх прав звертатись безпосередньо до суду. Заслухавши пояснення Позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наступне. 27 лютого 2012 року між ПАТ «Фідокомбанк» та [PERSON] було підписано кредитний договір 014/ZB0WGP/3/001 від 27.02.2012р., у відповідності до якого банк зобов'язався надати Позивачу кредит в сумі 9000 гривень на строк 36 місяців. У відповідності до п.4.1 договору всі спори, розбіжності, які виникають при виконанні цього договору чи у зв'язку з ним або випливають з нього, підлягають, за вибором позивача, розгляду у Постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків (п.п.4.1.1) або місцевому загальному суді у відповідності з чинним законодавством (п.п. 4.1.2). У відповідності до ст.6 Закону України «Про третейські суди» третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, в тому числі, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). У відповідності до п. п. 1, 2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. З огляду на викладені положення законодавства, скористатись третейським застереженням для ініціювання розгляду спору в третейському суді може лише кредитор (ПАТ «Фідокомбанк»), який не виступає в ролів споживача, на відміну від позичальника [PERSON] Разом з тим, таке положення договору не свідчить про істотний дисбаланс прав Сторін договору, оскільки [PERSON] не позбавлений права на захист своїх інтересів у судовому порядку у відповідності до чинного законодавства. У відповідності до п.3 Постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду у випадках, передбачених законом (стаття 17 ЦПК), не є відмовою від права на звернення до суду за захистом, а одним зі способів реалізації права на захист своїх прав та інтересів. Крім того, у відповідності до ст.17 ЦПК України рішення третейського суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому цим Кодексом. Посилання Позивача на неможливість подання зустрічного позову під час розгляду справи у третейському суді також не свідчить про обмеження його прав, оскільки законом не вимагається одночасний розгляд зустрічних вимог, а відтак зустрічні вимоги Позивача можуть бути заявлені до суду у загальному порядку. Беручи до уваги усі викладені обставини у їх сукупності суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимоги про визнання недійсним третейського застереження як несправедливої умови договору з точки зору Закону України «Про захист прав споживачів».

Outcome: dismissed