Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

Вказана цивільна справа перебувала в провадженні судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кудрявцевої Т.О. Згідно автоматичному розподілу справ між суддями зазначену цивільну справу передано до розгляду судді Женеску Е.В. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 25 січня 2017 року зазначену цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. В обґрунтування позову, з урахуванням уточненої позовної заяви від 29.12.2016 року позивач зазначив, що 18 серпня 2015 року померла [PERSON]. При житті [PERSON] заповіла усне належне їй майно своєму онуку [PERSON] Серджо. Після смерті спадкодавця в неї залишилося майно, що належало їй на праві приватної власності, а саме квартира [ADDRESS]. Позивач своєчасно прийняв спадщину шляхом подання відповідної заяви до консульської установи. Але постановою приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 06.04.2016 року відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру, оскільки ним не надано правовстановлюючий документ на вищевказану квартиру. Зазначає також, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у справі № 202/3776/16-ц визнано за [PERSON] право власності на спірну квартиру, право власності відповідачем було зареєстроване у встановленому порядку. В подальшому ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська дане заочне рішення було скасовано. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.12.2016 року позов [PERSON] про визнання права власності залишено без розгляду. З урахуванням викладеного, позивач просить суд скасувати реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] (пр. [PERSON]) у м. Дніпропетровськ за [PERSON]. Визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру [ADDRESS] (пр. [PERSON]) у м. Дніпропетровськ, що належала [PERSON], яка померла 18 серпня 2015 року. В судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу в його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином. Згідно зі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2017 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] склала 27 грудня 2007 року заповіт, яким заповідала усе належне їй майно, де б воно не знаходилося, усі майнові права та обовязки, які належать їй на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обовязки, які належатимуть їй на день смерті, громадянину [PERSON] Серджо. Заповіт посвідчений державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] (а.с. 5). [PERSON] Серджо, [INFO], є громадянином України (а.с. 7). [PERSON] померла 18 серпня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-КИ № 683534 (а.с. 68). З матеріалів справи вбачається, що на час смерті [PERSON] належала на праві приватної власності квартира [ADDRESS]. У вказаній квартирі [PERSON] була зареєстрована одна (а.с. 67). Постановою приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 06.04.2016 року відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS], оскільки ним не надано правовстановлюючий документ на вищевказану квартиру. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч.1 ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ст. 1226 Цивільного кодексу України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У відповідності до\~ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини, згідно до ч. 2 ст. 1220 Цивільного кодексу України, є день смерті особи. Частинами 1, 3\~статті 1296 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до п.п.4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до\~ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. За нормами\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1\~ст.182 ЦК України\~право власності на інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, та відповідно до ч.4\~ст. 334 ЦК України: права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно зі\~ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним особам. Відповідно до ч.1\~ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація прав проводиться на підставі: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення обєкта нерухомого майна релігійній організації; рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу обєкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Відповідно до п.23\~Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа (фізична, юридична) має конституційне право на судовий засіб захисту. Таким чином, в зв'язку з тим, що оформити свої спадкові права у нотаріальному порядку позивач [PERSON] Серджо не має можливості, його права підлягають судовому захисту. Судом також встановлено, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у справі № 202/3776/16-ц визнано за [PERSON] право власності на спірну квартиру. Право власності [PERSON] зареєстровано у встановленому законом порядку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 30-31) Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2016 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано із Індустріального районного суду м. Дніпропетровська завірену копію вказаного судового рішення. Однак копія зазначеного заочного рішення надана не була. В подальшому представником позивача надано суду копію ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.12.2016 року у справі № 202/3776/16-ц, з якої вбачається, що вказане заочне рішення було скасовано та позов [PERSON] про визнання права власності залишено без розгляду, в звязку з чим суд вважає, що потреба у витребуванні заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська про визнання за [PERSON] права власності на спірну квартиру відпала. З урахуванням викладеного, суд вважає, що вимоги про скасування реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] (пр. [PERSON]) у м. Дніпропетровськ за [PERSON] також є обґрунтованими. Тому суд вважає, що позивачем обрано вірний спосіб захисту права, а позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню в судовому порядку.

Outcome: approved