Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

В лютому 2018 року позивач звернувся до суду з позовом в інтересах малолітньої [PERSON] до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: служба у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області, [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що відповідачка являється матір'ю малолітньої [PERSON], проте остання проживає разом зі своєю бабою [PERSON] з 2012 року, з моменту, коли малолітня [PERSON] пішла до першого класу Нетішинської загальноосвітньої школи І-ІII ступенів № 1 і до теперішнього часу. Мати малолітньої [PERSON] - [PERSON], зареєстрована та проживає в м. Хмельницький, а батько дитини записаний відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Позивач вказує, що за повідомленням баби [PERSON], знайомих, родичів, мати [PERSON] від народження малолітньої доньки [PERSON] неналежним чином виконувала батьківські обов'язки: не забезпечувала лікування доньки, не вчасно забирала дитину з дитячого садочка, не мала бажання оформляти доньку до першого класу. При цьому, всю відповідальність за лікування, догляд, виховання дитини відповідачка переклала на свою матір - [PERSON], яка змушена була постійно приїжджати у м. Хмельницький, щоб доглядати та лікувати внучку або забирати дитину за місцем свого проживання в м.Нетішин. Крім того зазначає, що впродовж семи років, з моменту проживання дитини з бабою, [PERSON] взагалі усунулася від виконання батьківських обов'язків: жодного разу не була присутньою на батьківських зборах, успіхами у навчанні та іншими питаннями перебування дитини у школі, позашкільних навчальних закладах не цікавиться, не займається лікуванням, оздоровленням доньки, не надає матеріальної допомоги на утримання малолітньої, не цікавиться життям та здоров'ям дитини, що є підставою для позбавлення її батьківських прав. Зазначає, що про життя, здоров'я та утримання малолітньої [PERSON] піклується баба - [PERSON], яка забезпечує усі життєво необхідні потреби малолітньої, систематичний медичний огляд внучки, лікування, оздоровлення, придбання одягу та взуття, контроль за відвідуванням дитиною навчального закладу, « Школи мистецтв». Також вказує, що впродовж 2015-2016 років [PERSON] двічі зверталася до служби у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради із заявами про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої [PERSON] В результаті розгляду справ на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини 06.10. 2015 року та 07.06. 2016 року органом опіки та піклування Нетішинської міської ради було надано висновки про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої доньки [PERSON], однак баба - [PERSON] жодного разу до суду не звернулася, оскільки мала надію, що мати дитини змінить своє відношення до доньки. Крім того позивач зазначив, що за час проживання малолітньої з бабою, мати [PERSON] жодного разу не зверталася до служби у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради щодо її участі у вихованні [PERSON]. А тому враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини від 06.02.2018 року, було надано висновок органу опіки та піклування Нетішинської міської ради від 07.02.2018 року № 12/06-02-03/18 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. На підставі викладеного, з метою захисту прав та законних інтересів малолітньої [PERSON], встановлення статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, подальшого її влаштування позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої доньки [PERSON] та стягнути з неї на утримання останньої аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі п'ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи із дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, наполягала на його задоволенні з підстав викладених у позовній заяві та не заперечувала щодо винесення заочного рішення по справі. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору зі сторони позивача : представник служби у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради [PERSON] та [PERSON] підтримали заявлені позивачем вимоги. Водночас [PERSON], вкзала, що вона виховуючи свою внучку з народження повністю присвятила своє життя їй, а мати попри її намагання зблизити її з дочкою, повністю усунулася від життя останньої, не виконує свої обов'язки по вихованню своєї дочки. Відповідачка [PERSON], будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила та не подала відзив. Суд у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, за наявними у справі доказами та ухвалив розглядати справу заочно, про що представник позивача не заперечувала. Заслухавши пояснення представника позивача та позицію третіх осіб, свідків, дослідивши надані суду докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Статтею 11 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» встановлено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Преамбулою Конвенції визначено, що держави-учасниці беруть до уваги принципи, закладені в Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року. У відповідності до 6 принципу цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю. В силу п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Як вбачається з доводів представника позивача та матеріалів справи, [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], і усунулася від виховання та піклування останньою. Із висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради від 07.02.2018 року слідує, що відповідачка проживає окремо від дитини, її вихованням не займається, життям та здоров'ям не цікавиться, будь-якої матеріальної допомоги на її утримання та лікування не надає, не підтримує з нею родинних стосунків, не вітає з днем народження, святами, не цікавиться навчанням та інтересами дитини. Вказані обставини підтверджуються : - даними довідок Нетішинської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №1 від 10.05.2016 року, № 20 від 17.01.2018 року з яких вбачається, що [PERSON] яка є матір'ю учениці [PERSON]., за період навчання дитини жодного разу не цікавився успішністю та вихованням дитини під час навчального процесу, не приходила до школи, не цікавилася іншими питаннями перебування дитини у школі; -даними довідок лікаря-педіатра від 10.05.2016 року та 15.01.2018 року, з яких вбачається, що відповідачка за період з 2010 року по 2018 рік, як дільничний педіатр, не бачила маму дитини, а тільки бачила, як здоров'ям дитини опікувалась її бабуся - [PERSON]; - даними заяви викладача «Школи мистецтв» від 19.01.2018 року в якій зазначається, що [PERSON] навчається в даній школі з 2012 року, водить її до школи бабуся, яка прикладає усі зусилля, щоб онучка навчалась у школі, а мама [PERSON] ніколи не була присутня на батьківських зборах та її концертах; - даними актів обстеження житлово-побутових умов дитини у [PERSON] від 17.09.2015 року, 18.05.2016 року, 25.12.2017 року, 26.01.2018 року де [PERSON] фактично проживає, з яких вбачається, що для останньої створені всі умови проживання, а матір вихованням дитини не займається; - даними актів обстеження житлово-побутових умов дитини у [PERSON] від 28.09.2015 року, 05.06.2016 року, згідно яких для виховання та розвитку дитини створені задовільні умови; -даними письмових пояснень [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з яких вбачається, що малолітня [PERSON] проживає з бабусею - [PERSON] за адресою: [ADDRESS], мати разом з ними не проживає, участі у вихованні дитини не бере, не відвідує батьківських зборів, виховних заходів, не опікується дитиною, не приїжджає до дитини, не надає матеріальної допомоги на її утримання. Про небажання приймати участь у вихованні та утриманні неповнолітньої дитини її матар'ю - відповідачкою по справі, свідчить також покази свідків [PERSON] та [PERSON], а також пояснення малолітньої [PERSON] Зокрема свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що з самого народження доглядала [PERSON] її бабуся, яка постійно приїжджала до м. Хмельницький до своєї дочки [PERSON] з метою догляду своєї внучки. Пізніше, коли [PERSON] було шість років, то з дозволу матері [PERSON] переїхала жити до бабусі в м. Нетішин, де пішла до школи в перший клас. Вказала, що на даний час [PERSON] проживає постійно в бубусі та ходить до школи, а матір [PERSON] приїжджала останній раз до дочки три роки тому. При цьому вказала, що відповідачка не бере участі у вихованні дитини, не піклується про стан її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує здобуття донькою освіти, не готує її до самостійного життя і не надає кошти на її утримання. Свідок [PERSON], в судовому засіданні пояснив, що являється батьком відповідачки, а малолітній [PERSON] приходиться дідусем. Вказав на те, що [PERSON] ніколи ніхто не обмежує і не обмежував у спілкуванні зі своєю дочкою, проте, остання не проявляє бажання виховувати свою дитину та турбуватись про неї. Крім того зазначив, що матір матеріально не допомагає бабусі утримувати [PERSON], проте, він хоч і розлучений з бабусею останньої, але надає їм матеріальну допомогу, оскільки [PERSON] не в змозі на одну пенсію повністю задовільнити потреби дитини. Допитана в ході судового засіданні малолітня [PERSON], в присутності представників органів опіки та піклування, а також служби у справах дітей, вказала, що з мамаю вона не проживає з шести років, проте їй дуже добре жити з бабусею і вона щаслива, а бажання проживати з матір'ю вона не має та зовсім не сумує за нею. Також зазначила, що за час проживання з останньої та під час періодичних її відвідувань під час канікул, матір часто створювала скандальні ситуації, залишала постійно її саму вдома, при цьому, що матір ніде не працювала, рідко з нею гуляла, періодично її била. Зауважила на тому, що матір їй нічого не купує, з днем народження не вітає і не дарує подарунки, а коли вона хворіє, то про неї не піклується, а піклується тільки бабуся. Останнє у суду не викликає сумніву, оскільки об'єктивно також підтверджуються поясненнями представника служби у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради. Не заперечила вказаного в судовому засіданні і сама відповідачка, хоча мала таку можливість, оскільки про кожне судове засідання була належним чином повідомлена. Водночас, судом не встановлено об'єктивних причин, які б унеможливлювали піклування відповідачки про фізичний і духовний розвиток своєї дочки, її навчання, підготовку до самостійного життя, її медичний догляд та лікування, спілкування з дочкою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. Вищенаведене дає підстави зробити висновок про те, що відповідачка втратила інтерес до дитини, не має наміру та бажання піклуватися про свою дочку, ухиляється від виконання свого обов'язку по вихованню та утриманню дочки, свідомого нехтуєсвоїми обов'язками, що відповідно до вимог зазначеної вище норми Закону є підставою для позбавлення останньої батьківських прав. Тому, погоджуючись з висновком органу опіки та піклування Нетішинської міської ради від 07.02.2018 року про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, суд вважає необхідним вдатись до такого способу захисту інтересів дитини і її матір - [PERSON] позбавити батьківських прав. Також, відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На підставі ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначені розміру аліментів суд, відповідно до положень ст.182 Сімейного кодексу України враховує: стан здоровя та матеріальне становище дітей, матеріальне становище платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням викладеного, суд вважає доцільним стягнути з відповідачки аліменти на [PERSON], [INFO], шляхом їх перерахування на її особистий рахунок, у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09 лютого 2018 року до її повноліття. Згідно ст. 141 ЦПК України, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» з відповідачки підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі, передбаченому п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», оскільки при подачі позову позивач був звільнений від сплати судових витрат.

Outcome: approved