Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

В квітні 2015р. позивач ПрАТ «СК «Уніка» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], в якому просив суд: стягнути з відповідача на свою користь суму страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 16356,49 грн., а також понесені судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 04 жовтня 2013р. між сторонами було укладено договір обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - Поліс АС/0635598, за яким об'єктом страхування є цивільна відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля «Toyota RAV4», д.н. [NUMBER]. 30 грудня 2013р. в м. Києві на перехресті пр-ту Броварського - пр-ту Визволителів сталася дорожньо-транспортна пригода (далі по тексту - ДТП) за участю автомобілів: «Daewoo Lanos», д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON], та «Toyota RAV4», д.н. [NUMBER], під керуванням відповідача. Дане ДТП відбулося з вини відповідача, що підтверджується постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 січня 2014р. На підставі заяви потерпілої сторони позивачем було складено страховий акт №00133732 та сплачено страхове відшкодування у розмірі 16356,49 грн. В зв'язку з тим, що відповідач не повідомив позивача про настання страхового випадку у строки, встановлені законом, позивач просив суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 16356,49 грн. в порядку регресу, відповідно до п.п. ґ) п. 38.1.1. ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». До судового засідання сторона позивача подала заяву, в якій просила суд розглянути справу у відсутність свого представника, заявлені позовні вимоги сторона позивача підтримує в повному обсязі. Відповідач, про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку за своїм місцем реєстрації, у судові засідання не з'являвся, про поважність причин неявки суд не повідомляв та не просив розглядати справу у його відсутність, заперечення на позов не подавав. Оскільки, сторона відповідача не з'являлась у судові засідання, відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 жовтня 2013р. між сторонами було укладено договір обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - Поліс АС/0635598, за яким об'єктом страхування є цивільна відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля «Toyota RAV4», д.н. [NUMBER], строк дії якого становив з 04 жовтня 2013р. до 03 жовтня 2014р., і за яким страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, і внаслідок якої настає цивільно - правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом). 30 грудня 2013р. о 01 год. 00 хв. в м. Києві на перехресті пр-ту Броварського - пр-ту Визволителів сталася ДТП за участю автомобілів: «Daewoo Lanos», д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON], та «Toyota RAV4», д.н. [NUMBER], під керуванням відповідача. Дане ДТП відбулося з вини відповідача, що підтверджується постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 січня 2014р., якою було визнано відповідача винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. У відповідності з ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що на підставі заяви потерпілого у даній ДТП - [PERSON] (а.с. 6) та страхового акту №00133732, складеного та затвердженого позивачем (а.с. 22), останнім було сплачено страхове відшкодування у розмірі 16356,49 грн. (а.с. 23). Звертаючись до суду з вказаним позовом позивач зазначав, що відповідач з повідомленням про настання страхового випадку до страховика звернувся лише 21 січня 2014р., з порушенням вимог ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п.п. «ґ» п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у п.п. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 цього Закону. Із внесенням Законом України від 17 лютого 2011р. № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» змін у ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було розширено перелік обов'язків учасників ДТП, у зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в п.п. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте вказані зміни, що стосуються нумерації зазначеного підпункту, до п.п. «ґ» п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 цього Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були. Відповідно до п.п. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності. Сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування. Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику у встановлені строки про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги висновки Верховного Суду України висловлені в постанові по справі № 6-284цс15 від 16 вересня 2015р., суд не вбачає правових підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача 16356,49 грн. - страхового відшкодування.

Outcome: dismissed