Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

В листопаді 2013 р.[PERSON]звернулася до суду з позовом,в якому зазначає,що на підставі договору дарування від 22.08.2011 р.,посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON],зареєстрованого в реєстрі за № 3436,їй на праві власності належить 3/4 частини квартири [ADDRESS]. Право власності зареєстровано в ОП ЗМБТІ 23.08.2011 р.,про що зроблений запис 35334 в книзі 191,№ витягу 31062984,реєстраційний номер 342443729. Право на іншу 1/4 частину цієї квартири має відповідачка [PERSON]як спадкоємиця за законом першої черги після смерті матері [PERSON],яка померла у [INFO]. Відповідачка після смерті матері звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини,проте свідоцтва про право на спадщину не отримала. На підставі рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 29.11.2011 р.позивачка вселена в квартиру [ADDRESS]. Відповідачка у спірній квартирі не проживає, її частка є незначною та не може бути виділена в користування в натурі, відповідачка має інше власне житло. Позивачка та відповідачка не є родичами,між ними існують неприязні відносини,через які спільне користування спірним майном неможливе. Відповідачка не бажає вирішити спір у добровільному порядку. Посилаючись на те, що відповідно до ст.365 ЦК України припинення права відповідачки на 1/4 частини у спірній квартирі з урахуванням вказаних вище обставин не завдасть істотної шкоди її інтересам,вартість 1/4 частки у спірній квартирі, визначена суб*єктом оціночної діяльності, становить 41973 гр.25 коп.та внесена на депозитний рахунок суду,позивачка просить суд припинити право відповідачки на 1/4 частину квартири [ADDRESS] вартістю 41973 гр.25 коп.в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], визнати за [PERSON]право власності на вказану частину спірної квартири. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала за вказаними підставами та просила їх задовольнити. Представник позивачки адвокат [PERSON]вважає,що вимоги її довірительки ґрунтовані на законі та є доведеними,в тому числі поясненнями відповідачки у суді,зокрема,про неможливість спільного користування спірним майном,яке є неподільним,неприязні відносини між сторонами. Відповідачка [PERSON]в судовому засіданні проти позову заперечувала в повному обсязі та пояснила,що спірна квартира належала її батькам,позивачка є чужою людиною та на її думку не має права на спірне майно. Вона має інше житло,проте бажає користуватись і спірною квартирою для власного проживання. Вартість 1/4 частини спірної квартири не оспорювала,отримувати грошову компенсацію не бажає. З цих підстав просила суд в позові відмовити. Всебічно вивчивши обставини справи,заслухавши сторони та їх представників,дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено та перевірено доказами, що на підставі свідоцтва № 10846 про право власності на житло від 26.04.2000 р.,[PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS],що було зареєстровано в ОП ЗМБТІ 10.05.2000 р.за № 191 рн35334. [INFO][PERSON]померла,відкрилася спадщина за законом,що складалася з 12 частини вказаної вище квартири. 20.01.2009 р.[PERSON]звернулася до П*ятої державної Запорізької нотконтори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері [PERSON] Відповідно до ст.1268 ЦК України,спадщина належить спадкоємцю з моменту її відкриття. На час розгляду справи [PERSON]свідоцтва про права на спадщину після смерті матері [PERSON]не отримувала. Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 17.05.2011 р.у справі № 0827/2-2083/11 за [PERSON]було визнано право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті дружини [PERSON]та визначено його частку у спільній власності. 22.08.2011 р.між [PERSON]та [PERSON]був укладений договір дарування частини квартири, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON],зареєстрований в реєстрі за № 3436,на підставі якого позивачці на праві власності належить 3/4 частини квартири [ADDRESS],право власності зареєстровано в ОП ЗМБТІ 23.08.2011 р.за рн№342443729. На підставі рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 29.11.2011 р.позивачка вселена в квартиру [ADDRESS]. При розгляді вказаної цивільної справи суд встановив,що [PERSON]та [PERSON]є сторонніми особами,не можуть спільно проживати у спірній квартирі,відповідачка змінила замки на вхідних дверях та перешкоджала доступу позивачки до квартири. У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Частиною першою статті 365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Порядок застосування зазначеної норми матеріального права роз'яснив Верховний Суд України у постанові від 16.01.2012 року по справі № 6-81цс-11, правовий висновок якого в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для застосування у подібних правовідносинах. Відповідно до вказаної постанови Верховного Суду України, аналіз норми ч. 1 ст. 365 ЦК України свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім'ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном. Згідно з частиною другою статті 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. З матеріалів технічного паспорту видно,що спірна квартира розташована на 9 поверсі 9-ти поверхового житлового будинку,є однокімнатною,житлова площа 17,5 кв.м.,загальна площа 32,90 кв.м. Відповідачці на 1/4 частину у вказані квартирі припадає 4,38 кв.м(17,5:4) житлової площі та 8,23 кв.м(32,90:4)загальної площі. Згідно до ч.2 ст.183 ЦК України спірна квартира є неподільною річчю,оскільки її поділ на частки між співвласниками,виходячи з їх розміру,кожна з яких зберігала б основне призначення житла,вочевидь неможливий. В квартирі фактично проживає позивачка,відповідачка має інше житло за адресою [ADDRESS],де зареєстрована з 02.12.1997 року та особисто отримує судову кореспонденцію. Неможливість спільного володіння та користування спірним майном обумовлена не тільки об'єктивними характеристиками цього майна, а і стосунками між сторонами, що фактично склалися. Як вбачається з матеріалів справи, сторони не дійшли згоди щодо спільного користування та володіння квартирою. Вказані обставини були встановлені рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 29.11.2011 р.та відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України повторному доказуванню не підлягають. Також сторони не дійшли згоди щодо розподілу витрат по утриманню спільної власності,які оплачує позивачка. Вказані обставини на час розгляду справи нічим об*єктивно не спростовані. Відповідно до висновку,складеного суб*єктом оцінювальної діяльності,про ринкову вартість квартири [ADDRESS] найбільш ймовірна середньоринкова вартість становить 167893 гр. Позивачкою на депозитний рахунок суду внесена сума 42000 гр.,що дорівнює вартості 1/4 частки,яка є предметом спору,про що надана квитанція. Відповідачкою вартість частки у спільній власності,на яку вона має право в порядку спадкування,не оспорювалась. Таким чином,враховуючи,що відповідачка має інше житло,частка у спільній власності,на яку вона має право в порядку спадкування,є незначною та не може бути виділена в натурі,спільне володіння та користування спірним майном неможливе,суд дійшов висновку,що оплатне припинення її права на частку у спільній власності не завдасть істотної шкоди її інтересам,оскільки відповідачка ніколи не проживала у спірній квартирі та на даний час цього житла не потребує. Посилання відповідачки на те,що у неї є сумніви щодо справжності та добровільності укладання її батьком [PERSON]договору дарування 3/4 частин спірної квартири з позивачкою,не є підставою для відмови у позові та висновків суду не спростовують,із позовом про визнання договору дарування недійсним,по якому провадження судом не відкрито, відповідачка звернулася до суду лише після подання даного позову [PERSON] Аналізуючи наведене суд дійшов висновку,що позивачем доведено наявність передбачених законом підстав для припинення права відповідачки на 14 частину спірної квартири з виплатою їй грошової компенсації вартості цієї частки. Оскільки вирішення спору між сторонами можливо лише в судовому порядку,позивачка обґрунтовано звернулася до суду за захистом своїх прав у спосіб,передбачений ст.16 ЦК України. Відповідно до ст.88 ЦПК України,при задоволенні позову з відповідача на користь позивача суд стягує документально підтверджені витрати по оплаті судового збору в сумі 40000 гривень. На підставі ст.16,319,365 ЦК України, ст.3,10,11,57,60,88,212-215, 218 ЦПК України,суд-

Outcome: approved