Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 10 червня 1989 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 05 березня 2014 року. За час перебування у шлюбі, 16 лютого 2000 року, вони придбали спільне майно, а саме - квартиру [ADDRESS]. Позивач вважає, що дана квартира є об»єктом права спільної сумісної власності її та відповідача, тому вона має право на 1/2 частину спірної квартири. В теперішній час шлюб розірвано, квартира зареєстрована на відповідача і виникла потреба у розділі спільного сумісного майна, яким є вказана квартира. У зв»язку з чим просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]; визнати за відповідачем право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Позивач надала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує частково, а саме в частині визнання за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], та просить задовольнити позов саме в цій частині, та розглядати справу за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки в судове засідання суду не повідомив. Тому згідно ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення. У звязку з чим, згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений належним чином про час і місце судового засідання, та зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 224 ЦПК України. Згідно ст.2 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом порушених або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Стаття 68 СК України передбачає, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу. Частиною 1 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. На правовідносини, які склалися між сторонами, поширюються вимоги ст. 368 ЦК України, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 червня 1989 року, та який було розірвано 05 березня 2014 року, що підтверджується копією паспорта [PERSON] та копією рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 05 березня 2014 року (а.с.11, 14). За час перебування у шлюбі сторонами було придбано майно, яке згідно норм Сімейного кодексу України є спільною сумісною власністю, про розподіл якого ставить питання позивач, а саме - квартиру [ADDRESS], згідно договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Тернівського міського нотаріального округу 16 лютого 2000 року, стороною - покупцем в якому був відповідач [PERSON] та у зв»язку з чим право власності на квартиру було зареєстровано в КП «Тернівське бюро технічної інвентаризації» ні ім»я відповідача (а.с.13). Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні письмові докази, суд приходить до висновку, що при вирішенні питання про розподіл майна необхідно керуватися положеннями ст.ст. 60, 68 СК України, та позовні вимоги в частині, підтриманій позивачем підлягають задоволенню у повному обсязі, та необхідно визнати за [PERSON] право власності на ідеальну 1/2 частку квартири [ADDRESS]. У зв»язку з тим, що питання про відшкодування судових витрат стороною позивача не ставилося та останній не наполягає на їх стягненні з відповідача, суд при ухваленні рішення зазначене питання не розглядає. На підставі викладеного,

Outcome: approved