Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

В липні 2016 р. позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом посилаючись на те, що вона є спадкоємицею за заповітом після померлої [INFO] [PERSON]. Даний заповіт 06.12.2000 року був посвідчений від імені [PERSON], посвідченим секретарем виконкому Забірської сільської ради Києво- Святошинського району, Київської області за умовами якого все своє майно вона заповіла [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина,яка складається з трьох земельних ділянок: площею 2,9899га, кадастровий номер [NUMBER] наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Забірської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області; площею 1,9102га, кадастровий номер [NUMBER] наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Забірської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області; площею 0,0537га надану для ведення особистого селянського господарства і розташовану в межах Бобрицької сільради Києво-Святошинського району. Позивач зазначає, що в установлений законом строк вона звернулась до Києво- Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини і отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищевказану земельну ділянку площею 2,9899га, кадастровий номер [NUMBER]. Постановою нотаріуса від 12 березня 2016 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки площею 1,9102га і 0,0537 га з тих підстав, що правовстановлюючі документи на зазначені спадкові земельні ділянки не зареєстровані в органі, який здійснює державну реєстрацію нерухомого майна. Посилаючись на вищевикладене та норми закону позивач просив суд ухвалити рішення, яким визнати за позивачем [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER] в порядку спадкування за заповітом після померлої 29 грудня 2011року [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 1,9102га, кадастровий номер [NUMBER] надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Забірської сільської ради Києво- Святошинського району Київської області; визнати за позивачем [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER] в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] право на земельну частку (пай) в розмірі 0,0537 в умовних кадастрових гектарах, розташованої в межах земель Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд позов задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання з»явились, проти задоволення позовних вимог не заперечували. Суд, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України , суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02.01.2012 року, яке видане виконавчим комітетом Забірської сільської ради Києво- Святошинського району Київської області. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається трьох земельних ділянок: площею 2,9899га, кадастровий номер [NUMBER] наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Забірської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області; площею 1,9102га, кадастровий номер [NUMBER] наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Забірської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області; площею 0,0537га надану для ведення особистого селянського господарства і розташовану в межах Бобрицької сільради Києво-Святошинського району. На випадок своєї смерті [PERSON] залишила заповіт, посвідчений 06.12.2000 року секретарем виконавчого комітету Забірської сільської ради Києво-Святошинськього району Київської області за реєстровим №12, за умовами якого все належне їй майно, що буде належати їй на день її смерті де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося заповіла [PERSON]. Як вбачається зі спадкової справи № 234/2012 до майна померлої [INFO] [PERSON] постановою державного нотаріуса Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області від 12 березня 2016 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки площею 1,9102 га і 0,0537 га з тих підстав, що правовстановлюючі документи на зазначені спадкові земельні ділянки не зареєстровані в органі, який здійснює державну реєстрацію нерухомого майна. За правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 1222 цього Кодексу спадкоємцями за заповітом і законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно аб.3п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 р., у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оцінюючи встановлені судом обставини, суд знаходить повністю обґрунтованими вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на 1/2 частину спадкового будинку та, яка є спадкоємцем за заповітом, що належним чином прийняла спадщину, та має право на відповідне майно що увійшло до спадкової маси, а отже вимоги позову підлягають до задоволення. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст.ст. 1218, 1220, 1221, 1222, 1268 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», та

Outcome: approved