Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

В квітні 2015 року [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON]) звернулась до суду із позовом до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі по тексту - відповідач, ДП «АМПУ»), за участю третіх осіб: Міністерства інфраструктури України (далі по тексту - Мінінфраструктури, третя особа-1) та первинної профспілкової організації державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі по тесту - Профспілка, третя особа-2) про стягнення безпідставно утриманих коштів з заробітної плати та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] працювала на посаді начальника відділу договірної роботи служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи ДП «АМПУ». 01.04.2015 року відповідачем було видано наказ №105-к 3-1 «Про припинення трудового договору», в якому зазначено, що [PERSON] звільнено з посади начальника відділу договірної роботи служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи з 06.04.2015 року за п.6. ст.36 КЗпП України. При ознайомленні з розрахунком сум, належних при звільнені, позивачем було виявлено, що з її заробітної плати з незаконних підстав було утримано оплату по окладу за січень у розмірі 1616,84 грн. та щомісячну премію за лютий у розмірі 829,92 грн. В зв'язку із чим позивачка звернулась із заявою на ім'я Голови ДП «АМПУ» про виплату незаконно утриманої із заробітної плати суми, однак станом на дату подачі позову до суду відповіді на дану заяву не отримала. Окрім того, зазначала що в табелі обліку робочого часу за період з 01.01.2015 року по 31.01.2015 р. немає жодного запису відсутності позивача на роботі у січні місяці немає, крім того на підставі даного табелю позивачу було виплачено заробітну плату за січень 2015 року у повному обсязі, про що свідчить розрахунковий лист. Крім того, 12.03.2014 року працівниками ДП «АМПУ» було створено Первинну профспілкову організацію ДП «АМПУ», яку було легалізовано у встановленому законом порядку. Позивач є членом виборного органу ППО ДП «АМПУ». Про персональний склад виборного органу - профкому Первинної профспілкової організації ДП «АМПУ» Відповідач повідомлявся листами. Позивач зазначала, що відносно робітників обраних до складу виборних профспілкових органів, роботодавець може реалізувати своє право на зміну умов трудового договору та оплату праці тільки за наявності попередньої згоди виборного профспілкового органу, членом якого є робітник. Однак, відповідач не надав Профспілці ДП «АМПУ» для попереднього ознайомлення наказ, на підставі якого змінювалися умови трудового договору [PERSON] щодо зміни умов оплати праці або будь-яких відрахувань. Окрім того, позивач наголошувала, що даний наказ мав бути погоджений (завізований) головою Первинної профспілкової організації ДП «АМПУ», оскільки зміст цього наказу стосувався члена профспілки, який до то ж є членом виборного органу - профкому Профспілки ДП «МППУ», в зв'язку із чим вказаний наказ суперечить положенням ст.ст. 117 та 127КЗпПУ. Посилаючись на викладене, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь безпідставно утримані з її заробітної плати без належних підстав кошти у сумі 2446,76 грн. та середній заробіток за весь час затримки виплати належних сум. В судовому засіданні представник позивача та третьої особи-2 Лозянко О.О. позов підтримала та просила суд про його задоволення. В судовому засіданні представник відповідача Сидоренко Д.О. позов не визнала та просила суд відмовити у його задоволенні з підстав, зазначених в запереченнях на позовну заяву та додаткових поясненнях по справі. Пояснила, що листом ДП «Укрсервіс Мінтрансу» від 11.03.2015 року № 34/186-03 було надано інформацію контрольно-пропускної системи адміністративної будівлі Міністерства інфраструктури України по проспекту Перемоги 14, щодо працівників ДП «АМПУ», серед яких є і позивач [PERSON], за січень 2015 року. Відповідно до звіту системи контролю доступу було встановлено, що [PERSON] була відсутня на роботі в приміщенні Мінінфраструктури більше 3-ох годин протягом робочих днів 05.01.2015 року та 06.01.2015 року. У зв'язку з цим було відкориговано табель обліку робочого часу за період з 01.01.2015 року по 31.01.2015 року і позивачу було проставлено прогули. У зв'язку із чим був проведений перерахунок заробітної плати позивача за січень 2015 року, в результаті якого до утримання підлягала сума 1616,84 грн. за 2 робочих дні, а утримання за лютий 2015 року у сумі 829,92 грн. Окрім того, відповідач зазначав, що утримання із заробітної плати позивача у розмірі 1616,84 грн. та 829,92 грн. не є відрахуванням із заробітної плати, а є поверненням надлишково виплаченої суми. Щодо утримання таких сум погодження Профспілки не потрібно. Представник третьої особи-1 Мінінфраструктури в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Вислухавши представників сторін, врахувавши пояснення третьої особи-2, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі наказу № 105-к 3-1 від 01 квітня 2015 року була звільнена з роботи з 06.04.2015 року на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України (а.с. 7). 06.04.2015 року було сформовано розрахунок сум при звільненні, з яких було вирахувано, серед іншого, оплату по кладу в сумі 1616,84 грн. за 2 робочі дні та 829,92 грн. місячної премії (а.с. 11). Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 83 КЗпП у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до копії звіту по подіям системи доступу з 01.01.2015 року по 31.01.2015 року зафіксовано по [PERSON]: 05.01.2015 року 12:51:31 вхід, 05.01.2015 року 17:20:38 вихід; 06.01.2015 року 8:41:05 вхід та 06.01.2015 року 13:45:36 вихід (а.с. 42) Згідно із відкоригованим табелем обліку робочого часу від 16.03.2015 року за період з 01.01.2015 року по 31.01.2015 року [PERSON] за два дні, а саме: 05.01.2015 року та 06.01.2015 року проставлено прогули (а.с. 58). Згідно з п. 5.2 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників апарату управління ДП «АМПУ», які є додатком до Колективного договору, затвердженого загальними зборами трудового колективу 23.09.2013 року (далі по тексту - Правила), на підприємстві встановлено режим роботи за яким з понеділка по четвер - з 08.30год. до 17.30год., а п'ятниця - з 8.30год. по 16.15год., перерва для відпочинку і харчування - з 13.00год. до 13.45год., субота і неділя вихідні дні. Відповідно до ст.139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Згідно з п. 12 Положення про оплату праці працівників апарату управління ДП «АМПУ», який є додатком до колективного договору, підставою для нарахування централізованою бухгалтерією заробітної плати Працівникам за підсумками роботи за місяць є, зокрема: - табель обліку робочого часу, накази на прийом, звільнення працівників, надання відпусток, листки непрацездатності та інші документи, що засвідчують причини відсутності працівника на роботі. При цьому, суд відзначає, що з урахуванням положень КЗпП України та вказаного Положення, факт відсутності працівника на роботі протягом певного періоду часу має бути зафіксовано та з'ясовано причини його відсутності. Так, відсутність працівника на роботі має бути підтверджено відповідними доказами (зокрема, свідченнями інших працівників, складенням акту у відповідній формі, засвідчено поясненнями), а у працівника з'ясовані причини відсутності його на роботі шляхом відібрання письмових пояснень або складенням акту про відмову працівника від дачі таких пояснень. Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем не перевірялось питання причин відсутності позивача на роботі 05.01.2015 року та 06.01.2015 року протягом часу, зазначеного у інформації ДП «Укрсервіс Мінтрансу». Відповідних пояснень безпосереднього керівника позивача та її особистих пояснень матеріали справи не містять. Акт щодо прогулу та причин відсутності на роботі [PERSON] 05.01.2015 року та 06.01.2015 року не складався. Окрім того, порядок обліку робочого часу в апараті управління ДП «АМПУ» визначено Наказом ДП від 27.06.2013 року № 48 «Про організацію обліку робочого часу в апараті управління ДП «АМПУ» (далі по тексту - наказ). Відповідно до п. 2.1. наказу встановлено, що керівникам структурних підрозділів необхідно визначити відповідальних осіб за ведення, складання, підписання та подання табелю до сектору розрахунків заробітної плати відділу по роботі з персоналом, організації праці та заробітної плати. Пунктами 2.2. та 2.3. наказу передбачено 16 числа кожного місяця надавати Табель до сектору розрахунків заробітної плати відділу по роботі з персоналом, організації праці та заробітної плати за першу половину звітного місяця в електронному вигляді з подальшим письмовим підтвердженням на наступний робочий день. 1 числа місяця, наступного за звітним, надавати Табель сектору розрахунків заробітної плати відділу по роботі з персоналом, організації праці та заробітної плати за другу половину звітного місяця в електронному вигляді з подальшим письмовим підтвердженням на наступний робочий день. Пунктом 5 цього ж наказу вказано, що сектор розрахунків заробітної плати відділу по роботі з персоналом, організації праці та заробітної плати після відповідної перевірки отриманих від структурних підрозділів Табелів у дводенний термін подає узагальнений табель для нарахування заробітної плати до центральної бухгалтерії. В матеріалах справи міститься відкоригований табель обліку робочого часу від 16.03.2015 року за січень 2015 року (а.с.58). Коригування табелю обліку робочого часу за січень 2015 року в лютому 2015 року не було. При цьому судом встановлено, що відповідачем не видавалось жодного наказу, який би зазначав про те, що табель обліку робочого часу складається за даними ДП «Укрсервіс Мінтрансу», яке обслуговує контрольно-пропускну систему адміністративної будівлі Міністерства інфраструктури України по пр. Перемоги, 14. Окрім того, в судовому засіданні представник відповідача спростувала обставину видання подібного наказу та ту обставину, що працівники підприємства були ознайомлені із тим, що табель обліку робочого часу складається за результатами даних контрольно-пропускної системи адміністративної будівлі Міністерства інфраструктури України. Також, як встановлено судом, причини відсутності позивача на роботі протягом робочих днів 05.01.2015 року та 06.01.2015 року, роботодавцем не з'ясовувались. Згідно із ст. 40 КЗпП України прогул - це відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого часу без поважних причин. За таких обставин, суд приходить до висновку про те що відсутні підстави вважати, що 05.01.2015 року та 06.01.2015 року у [PERSON] мав місце прогул без поважних причин, оскільки доказів останніх суду не надано. Відповідно до ст.127 КЗпП України відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу: 1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не повернутого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості, або з дня виплати неправильно обчисленої суми; 2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5 і 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв'язку з переходом на пенсію; 3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136). Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», при вирішенні спорів, пов'язаних із застосуванням ст. 127 КЗпП, суди мають враховувати, що: 1) вимоги про повернення працівником авансу, виданого в рахунок заробітної плати, і сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок, а також погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження, переведення до іншої місцевості чи на господарські потреби, розглядаються судами в тому разі, коли роботодавець не має можливості провести відрахування із заробітної плати у зв'язку з тим, що працівник оспорює підстави і розмір останнього, або минув місячний строк для видання відповідного наказу (розпорядження), або з інших причин. До лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов'язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів, у тому числі колективного договору; 2) не утримані при звільненні суми за невідпрацьовані дні використаної працівником відпустки не можуть бути стягнені з нього судом у тому разі, коли трудовий договір припинено з підстав, зазначених у пунктах 3, 5, 6 ст. 36, пунктах 1, 2, 5 ст. 40 КЗпП, а також при направленні на навчання та у зв'язку з виходом на пенсію. Враховуючи викладене, перерахунок відповідачем заробітної плати по окладу за січень 2015 року у розмірі 1616,84 грн. та місячної премії за лютий 2015 року у розмірі 829,92 грн. проводилось на підставі відповідних табелів від 31.01.2015 року та 16.03.2015 року, а отже, відсутні підстави вважати такі суми зайво виплаченими внаслідок лічильних помилок. Окрім того, наказ відповідачем про відрахування чи повернення сплачених позивачеві за січень та лютий 2015 року грошових сум не видавався. За таких обставин суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 2446,76 грн., з яких: кошти з окладу за січень 2015 року в сумі 1616,84 грн. та премія за лютий 2015 року в сумі 829,92 грн. Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Частинами 1, 2 ст. 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Судом встановлено, що середньоденний заробіток позивача, згідно розрахунку наданого відповідачем станом на 09.06.2015 року складає 1211,99 грн. (а.с. 92), проте відповідачем було безпідставно утримано заробітну плату позивача за 2 дні у січні 2015 року в сумі 1616,84 грн. (808,42 грн. за 1 день), а тому суд вважає за необхідне для нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку взяти за основу спірну суму в розмірі 808,42 грн. за 1 робочий день. Враховуючи те, що з моменту звільнення позивача - 07.04.2015 року до дня прийняття рішення у справі - 31.07.2015 року минуло 78 робочих днів, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 63056,76 грн. за час затримки розрахунку при звільненні (808,42 грн. Х 78 робочих днів = 63056,76 грн.) Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Судові витрати суд розподіляє відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved