Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

В липні 2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності на нежитлову будівлю загальною площею 159,6 кв.м. по [ADDRESS], посилаючись на те, що між ним та відповідачкою [PERSON] було укладено Договір будівельного підряду, згідно якого відповідач, як підрядник зобов»язалася виконати роботи з будівництва нежилого приміщення, що знаходиться по [ADDRESS], відповідно до погодженої між сторонами документації, а він, позивач, як замовник зобов»язався прийняти і оплатити ці будівельні роботи, строк закінчення яких погоджено сторонами - 20.04.2014 року. Позивач отримав від позивача лист-претензію, в якому остання вказувала про те, що у разі не оплати її роботи в розмірі 400 000 грн., до неї, відповідачки, переходить право власності на об»єкт будівництва згідно договору будівельного підряду, чим порушує і не визнає його, позивача право власності на спірне нерухоме майно. Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав та просив суд про їх задоволення, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та на порушення і не визнання права власності відповідачем. Відповідачка в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідачки, дослідивши письмові матеріали справи приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, 15.05.2011 року між позивачем та відповідачкою було укладено договір будівельного підряду № 12, згідно якого відповідачка, як підрядник зобо»язалася виконати роботи з будівництва нежилого приміщення загальною площею 159,6 кв.м. по [ADDRESS], відповідно до погодженої між сторонами проектно-кошторисної документації, а він, позивач, як замовник зобов»язався прийняти і оплатити ці будівельні роботи, строк закінчення яких погоджено сторонами - 20.04.2014 року. Відповідно до договору будівельного підряду №12 від 15.05.2011 року сторони погодили між собою склад та зміст проектно-кошторисної документації, яка по об»єкту становить 400 000 грн. Відповідачка не в повному обсязі виконала будівельні роботи на об»єкті по [ADDRESS], у зв»язку з чим між сторонами був підписаний акт виконаних робіт від 16.05.2013 року, в якому також було зазначено про подальше проведення будівельних робіт по будівництву нежитлової будівлі економічно не доцільним, про оплату робіт і відсутність претензій один до одного. Але позивач отримав від відповідачки лист-претензію від 20.04.2014 року, в якому остання вказувала, що у разі не оплати її роботи в сумі 400 000 грн. до неї, відповідачки, переходить право власності на об»єкт будівництва згідно договору будівельного підряду. Частиною 1 ст. 331 ЦК України встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше е встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору є власником цієї речі. Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Частина 1 ст. 328 ЦК України зазначає, що право власності набувається на підставах, що не заборонні законом, зокрема із правочинів. Згідно ст. 876 ЦК України, власником об»єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором. У відповідності до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його права, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв»язку, враховуючи, що це право позивача оспорюється і не визнається відповідачем, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні дані позовні вимоги є доведеними і такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved