Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

В квітні 2014 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з даним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30.08.2007 між Кредитною спілкою «Фін-Еко та [PERSON] було укладено кредитний договір №9491, на підставі якого позивачем відповідачу було надано кредит в сумі 15000,00грн., строком на 40 місяців, за умови погашення кредиту щомісячно частинами. Крім того, 24.03.2008 між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №10221, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 14000,00грн, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплати процента за його користування. Позивач вказує на те що, ним належним чином виконані зобов'язання за кредитними договорами, надано відповідачу у встановленому в кредитних договорах розмірі кредитні кошти. Однак, відповідачем зобов'язання за кредитними договорами не виконувалися належним чином, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у загальній сумі 41618,17грн - за кредитним договором №9491 від 30.08.2007 та у сумі 58672,79грн. - за кредитним договором №10221 від 24.03.2008, яку позивач й просить стягнути з відповідача та понесені судові витрати, оскільки взяті на себе відповідач не виконує у добровільному порядку. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 09.06.2015, просила задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №9491 від 30 серпня 2007 року, з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в загальній сумі 6350820 грн, з яких: 27402,40грн - сума заборгованості за зобов'язанням по тілу кредиту з урахуванням інфляційного збільшення заборгованості та 3% річних від простроченої суми боргу за час прострочення; 36105,80грн - сума заборгованості за зобов'язанням по відсоткам за кредитом, з урахуванням інфляційного збільшення заборгованості та 3% річних від простроченої суми боргу за час прострочення; стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №10221 від 24 березня 2008 року в загальній сумі 37517,21грн, з яких: 13300 грн - сума заборгованості за зобов'язаннями по тілу кредиту, 24217,21грн - сума заборгованості за зобов'язанням по відсотках за кредитом. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та час судового засідання сповіщений належним чином, щодо причини неявки суд не повідомляв, заперечень на позов не надавав та заяв про розгляд справи за його відсутності не подавав. Відповідно до ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував представник позивача. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про кредитні спілки» від 20.12.2001 №2908-III із змінами, кредитна спілка - неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, об`єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та надання фінансових послуг за рахунок об`єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Згідно з п.2 ч.2 ст.23 Закону України «Про кредитні спілки» кошти, що належать членам кредитної спілки, використовуються для надання кредитів членам кредитної спілки, а у разі наявності тимчасово вільних коштів членів кредитної спілки - можуть розміщуватися спілкою на депозитних рахунках в установах банків, які мають ліцензію на право роботи з вкладами громадян, і в об'єднаній кредитній спілці, а також у державні цінні папери, перелік яких встановлюється Уповноваженим органом. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 30.08.2007 між Кредитною спілкою «Фін-Еко» (далі-позивач/позичальник) та [PERSON] (далі - відповідач) було укладено кредитний договір №9491 (далі - кредитний договір №9491), відповідно до умов якого позивач надав позичальнику кредит в розмірі 15000,00грн, на споживчі цілі, зі сплатою 41,00% річних, строком на 40 місяців, а позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за його користування (а.с.25-27). Виконання позивачем умов кредитного договору 1 щодо надання кредиту у вказаній сумі підтверджується видатковим касовим ордером №2148 від 30.08.2007 (а.с.28). Пунктом 4.1. кредитного договору №9491 передбачено, що обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту наступного дня після надання кредиту позичальнику (зарахування на рахунок позичальника або видача готівкою) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування на рахунок кредитора або внесення в касу кредитора готівкою) включно. В пункті п.4.2. кредитного договору №9491, сторони погодили строки та розміри погашення кредиту та виплату процентів. Так, згідно з графіком погашення кредиту, загальна сума кредиту, яка підлягає поверненню позивачем становить 27424,74 грн, з яких: 15000,00 грн - тіло кредиту та 12424,74 грн. - проценти за користування кредитом (а.с.26). Як пояснила представник позивача у судовому засіданні, відповідач, згідно з умовами кредитного договору №9491, відповідач зобов'язався, щомісячно сплачувати тіло кредиту та суму процентів за користування кредитом. Останній платіж мав припасти на 28.12.2010. Однак, відповідач свої зобов'язання вчасно та належним чином не виконував, у зв'язку з чим, з 29.11.2008 у відповідача виникла заборгованість. Так, п.4.3. кредитного договору №9491 передбачено, що прострочення сплати кредиту та процентів згідно п.4.2. не зупиняє нарахування процентів, крім випадку прийняття окремого рішення про це кредитодавцем. У разі виникнення заборгованості за цим договором сторони погодили таку послідовність її погашення: у першу чергу здійснюються платежі на погашення заборгованості по процентам за користування кредитом; у другу чергу здійснюються платежі на погашення заборгованості за кредитом; у третю чергу здійснюються поточні платежі згідно пункту 4.2 (п. 4.4. кредитного договору № 9491). Згідно із розрахунком заборгованості позивача за кредитним договором, заборгованість за кредитним договором складає 63508,20грн, з яких: 11452,05грн - тіло кредиту, 14200,54грн - втрати від інфляції за тілом кредиту (за період з грудня 2008 року по квітень 2015) та 1749,81грн - 3% річних за тілом кредиту (за період з 29.11.2008 по 31.12.2013), а всього, - 27402,40грн, а також, 36105,80грн - заборгованість за відсотками, з яких: 15089,39грн - відсотки; 18710,84грн - втрати від інфляції за відсотками(за період з грудня 2008 року по квітень 2015) та 2305,57грн - 3% річних за відсотками (за період з 29.11.2008 по 31.12.2013) (а.с.111). При цьому, представник позивача пояснила, що додаткове нарахування процентів за час користування кредитними коштами не здійснювалось. Також, як вбачається з матеріалів справи, що 24.03.2008 між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №10221 (далі - кредитний договір №10221), відповідно до умов якого позивач надав позичальнику кредит в розмірі 14000,00грн, на споживчі цілі, зі сплатою 41,00% річних, а позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за його користування (а.с.25). Виконання позивачем умов кредитного договору №10221 щодо надання кредиту у вказаній сумі підтверджується видатковим касовим ордером №609 від 24.03.2008, серії 02АААК №353563 (а.с.34). Пунктом 4.1. кредитного договору №10221 встановлено, що обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту наступного дня після надання кредиту позичальнику (зарахування на рахунок позичальника або видача готівкою) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування на рахунок кредитора або внесення в касу кредитора готівкою) включно. В пункті 4.2. кредитного договору №10221 сторони погодили строки та розміри погашення кредиту та виплату процентів. Так, загальна сума кредиту, яка підлягає поверненню становить 27878,27 грн, в т.ч. 14000,00 грн - тіло кредиту та 13878,27 грн - проценти за користування кредитом (а.с.32). З пояснень представника позивача у судовому засіданні встановлено, що відповідач, згідно з умовами кредитного договору №10221, зобов'язався, щомісячно сплачувати тіло кредиту та суму процентів за користування кредитом. Останній платіж мав припасти на 24.03.2013. Однак, відповідач свої зобов'язання вчасно та належним чином не виконував, у зв'язку з чим, у нього з 24.04.2008 виникла заборгованість. Так, п.4.3. кредитного договору №10221 передбачено, що прострочення сплати кредиту та процентів згідно п. 4.2. не зупиняє нарахування процентів, крім випадку прийняття окремого рішення про це кредитодавцем. Згідно з п. 4.4. кредитного договору №10221, у разі виникнення заборгованості за цим договором сторони погодили таку послідовність її погашення: у першу чергу здійснюються платежі на погашення заборгованості по процентам за користування кредитом; у другу чергу здійснюються платежі на погашення заборгованості за кредитом; у третю чергу здійснюються поточні платежі згідно пункту 4.2. Згідно із розрахунком заборгованості позивача за кредитним договором №10221, заборгованість складає 37517,21грн, з яких: 13300,00грн - тіло кредиту; 24217,21грн - відсотки (а.с.111). Також, додаткове нарахування процентів за час користування кредитними коштами не здійснювалось. Доказів, щоб спростовували зазначений розмір заборгованості за кредитними договорами, суду не надано. Так, згідно з ч.1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Частиною 1 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Також, відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Між тим, відповідно до ч.1. ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Так, згідно з п.10.2. кредитних договорів №9491 та №10221, до правовідносин, пов'язаних з укладенням та виконанням цього договору застосовується строк позовної давності тривалістю у десять років. Таким чином, враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону, а тому підлягають задоволенню. Судові витрати розподілено відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved