Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

В липні 2019 до суду надійшов позов Керівника Київської місцевої прокуратури №8 в інтересах держави в особі Київської міської ради до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Меженська Кароліна Сергіївна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Голд Брайд», Товариство з обмеженою відповідальністю «Лірейн Україна» про витребування земельної ділянки та скасування реєстрації права власності. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25.04.2014 задоволено позов прокурора, визнано незаконним та скасовано рішення Київської міської ради «Про передачу громадянину [PERSON] приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговувані житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] » № 843/1899 від 09.07.2009, визнано недійсним державний акт, зобов`язано повернути спірну земельну ділянку на користь Київської міської ради. Рішення набрало законної сили та фактично виконано, земельна ділянка є комунальною власністю територіальної громади міста Києва. Разом з тим, відповідно до даних Державного реєстру речових прав і нерухоме майно право власності на вказану спірну земельну ділянку зареєстровано 08.07.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меженською К.С. за [PERSON] на підставі рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 26.11.2009 справі № 2-4360/2009 (вказане рішення відсутнє у ЄДРСР). Надалі право власності на вказану земельну ділянку 30.08.2016 перейшло до ТОВ «Голд Брайд» та 03.08.2017 - ТОВ «Лірейн Україна». На даний час право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано за [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу від 31.03.2018 укладеного між ним та ТОВ «Лірейн Україна», посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Власюк Т.М. зареєстрованого у реєстрі за № 274. На думку позивача, оскільки, Київрада як власник спірної земельної ділянки рішення про передачу у власність будь-яким особам не приймала, право комунальної власності на землю не припинялось, відповідно вищезазначені власники не набували право власності на спірну земельну ділянку та не мали необхідного обсягу цивільної правоздатності та дієздатності на розпорядження комунальною землею. З огляду на викладене, позивач, з урахуванням кінцевої редакції позовних вимог, просить скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] , оформлену записом, вчиненим 09.07.2016 державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меженською Кароліною Сергіївною за №30393632 про право власності на земельну ділянку (кадастровий номер 8000000000:75:670:0281), площею 0,1 га по [ADDRESS] (реєстраційні номер об`єкта нерухомого майна 967862980386); витребувати у [PERSON] на користь Київської міської ради спірну земельну ділянку; стягнути судові витрати. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08.08.2019 у справі відкрито провадження, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженську Кароліну Сергіївну, постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Представником приватного нотаріуса були надані пояснення на позовну заяву, в яких зазначає, що 08.07.2016 до нотаріуса звернувся [PERSON] , за заявою про реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку. Підставою для реєстрації було рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 26.11.2009 у справі № 2-4360/2009. Нотаріус вказує, що рішення відсутнє в Єдиному державному реєстрі судових рішень, проте, на її думку, рішення у 2007-2009 роках до реєстру вносились рідко. На думку нотаріусу, заявником було надано всі документи, тому, витребувати додаткові відомості не було необхідності. Ухвалою суду від 05.11.2019 було витребувано докази у справі. Відповідач [PERSON] подав до суду відзив, в якому вказував, що рішення на яке посилається позивач, було фактично виконано 30.06.2015. У липні 2016 була проведена реєстрація спірної земельної ділянки за [PERSON] , в подальшому відбулось ще декілька переходів права власності. Наголошує, що Київська міська рада не вчинила дії по відновленню своїх прав, відтак, такі порушення не можуть бути підставою для позбавлення особи, яка не вчинила жодних порушень, належного їй майна. У позові просив відмовити. На підставі ухвал від 12.02.2020 було витребувано докази, підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. Згідно з ухвалою від 08.04.2020 справу прийнято до провадження, призначено підготовче засідання. Згідно з ухвалою від 29.09.2021, залучено до участі у справі правонаступника позивача, а саме: Святошинську окружну прокуратуру міста Києва, підготовче провадження - закрито, В судовому засіданні прокурор підтримала вимоги позову, просила задовольнити. Наголошувала, що невжиття компетентним органом жодних заходів протяг розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було бути відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися бездіяльність відповідного органу. Київська міська рада в силу вимог закону зобов`язана діяти в інтересах мешканців міста Києва, на захист інтересів держави та територіальної громади, зокрема, з метою захисту земель комунальної власності вживати заходи щодо сумлінного та добросовісного управління довіреним їй майном, забезпечувати й ефективне використання, контролювати стан збереження, а у випадку порушення іншими особами права власності територіальної громади - невідкладно реагувати. Однак у даному випадку Київська міська рада неналежно здійснює захист інтересів територіальної громади на землю. Зокрема, підтвердженням неналежного здійснення Київрадою повноважень щодо контролю за використанням земель є факт нездійснення реєстрації за територіальною громадою міста Києва права власності на спірну земельну ділянку після фактичного виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25.04.2014 у справі № 759/10586/13-ц, що призвело до її незаконного вибуття з комунальної власності. При цьому, Київській міській раді як стороні у справі про скасування рішення про надання земельної ділянки [PERSON] та учаснику виконавчого провадження було достеменно відомо про те, що інтереси територіальної громади на земельну ділянку необхідно поновити шляхом реєстрації права комунальної власності на неї. Крім того, після первісної незаконної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку у 2016 році за [PERSON] . Київрадою заходів щодо поновлення права комунальної власності на неї не вжито, що стало наслідком її подальшого відчуження. Відповідне порушення Київрадою не виявлено та всупереч своїм обов`язкам на нього належним чином не відреаговано. Більш того, Київрадою відповідні заходи щодо повернення спірної ділянки майже до остаточного спливу строку давності на звернення до суду з відповідним способом захисту порушених прав не вживалися, що може призвести до остаточної втрати можливості повернути незаконно вибуле комунальне майно. Пасивна поведінка з боку Київської міської ради щодо поновлення права комунальної власності на земельну ділянку позбавляє територіальну громаду міста можливості її раціонального використання з метою отримання найбільшого соціального та економічного ефекту, а також може призвести до подальшого відчуження земельної ділянки, що ускладнить відновлення порушених прав держави. Відтак були всі підстави для вжиття заходів представницького характеру саме прокурором. Представник Київської міської ради позов підтримав, просив задовольнити, наголошував, що жодних рішень щодо відчуження спірної земельної ділянки або передачу у власність будь-яким особам цієї ділянки, Київською міською радою не приймалось. Після прийняття судового рішення, спірна земельна ділянка належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва. Відповідачі, треті особи до суду не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином. З огляду на наведене, , з урахуванням положень ч.1 ст. 223 ЦПК, відповідно до яких неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на належне повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, вимоги розумності строку судового розгляду, суд приходить до висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а неявка відповідачів та третіх осіб не призводить до неможливості вирішення спору по суті. Суд, у порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, заслухавши пояснення позивача та його представника, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судовим розглядом встановлено, що згідно з рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25.04.2014 було задоволено позов прокурора Святошинського району м. Києва до Київської міської ради, [PERSON] , про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту; Визнати незаконним і скасувати рішення Київської міської Ради №843/1899 від 09.07.2009р. «Про передачу громадянину [PERSON] у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] »; визнано недійсним Державний акт серії ЯЖ №912803 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 8 000 000 000:75:670:0281, площею 0,1 га по [ADDRESS] з цільовим призначенням: будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, виданий на ім`я [PERSON] Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) 17.06.2010р. та зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №05-7-03763, на підставі рішення Київської міської Ради №843/1899 від 09.07.2009; відновлено становище, яке існувало до порушення, шляхом визнання права власності на земельну ділянку по [ADDRESS] , загальною площею 0,1 га, кадастровий номер 8 000 000 000:75:670:0281, вартістю 358 040,75 грн., за територіальною громадою м. Києва в особі Київської міської ради; зобов`язано [PERSON] повернути на користь Київської міської Ради земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер 8 000 000 000:75:670:0281, вартістю 358 040,75 грн., що розташована на по [ADDRESS] . Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.07.2019 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 8 000 000 000:75:670:0281 за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1 зареєстровано 08.07.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меженською К.С. за [PERSON] на підставі рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 26.11.2009 у справі № 2-4360/2009, головуючий суддя - Кулініч Ю.П. Водночас, згідно з листом в.о. Голови Деснянського районного суду міста Чернігова, було повідомлено, що під головуванням судді Кулініча Ю.П. судові рішення від 29.11.2009 та від 26.11.2009 у справі № 2-4360/2009 щодо земельних ділянок, розташованих у м. Києві, не ухвалювались. У суді наявна справа № 2-4360/2009, але з іншим предметом спору, а саме про стягнення аліментів, яку розглядала суддя Логвіна Т.В. Інформації щодо перебування в провадженні суду справ, предметом розгляду яких були зазначені в запиті земельні ділянки, немає, оскільки відповідний облік в суді не ведеться. Згідно з алфавітним покажчиком за 2009 рік справи, стороною у яких був [PERSON] в суді, відсутні. В подальшому , 30.08.2016 право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за ТОВ «Голд Брайд» на підставі протоколу серії та номер № 2, виданого 21.07.2016 та зареєстрованого на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер: 31155245 від 30.08.2016 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. Після чого, 03.08.2017 право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за ТОВ «Лірейн Україна» на підставі акту оцінки вартості та приймання - передачі майна, що вноситься до Статутного капіталу ТОВ «Лірейн Україна», виданого 31.07.2017 ТОВ «Голд Брайд», ТОВ «Артонус Сістемс» та ТОВ «Лірейн Україна» та зареєстрованого на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер: 36499679 від 07.08.2017) приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мельник Н.О. На даний час право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано за [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу від 31.03.2018, укладеного між ним та ТОВ «Лірейн Україна», посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Ничипоренком О.В. та зареєстрованого у реєстрі за № 230. Згідно із ст. 131 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді інтересів громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) у випадках, якщо така особа не спроможна самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність, а законні представники або органи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси такої особи, не здійснюють або неналежним чином здійснюють її захист. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Враховуючи висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суд № 912/2385/18 від 26.05.2020, враховуючи обставини справи, суд дійшов висновку, що пасивна поведінка з боку Київської міської ради щодо поновлення права комунальної власності на земельну ділянку, а також, наявність порушень інтересів держави та територіальної громади у сфері земельних відносин та факт бездіяльності Київради щодо їх захисту у їх сукупності, є передбаченим Конституцією України, виключним випадком для вжиття заходів представницького характеру саме прокурором. Згідно із ст. 41 Конституції Україникожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла не інакше як на підставі закону за рішенням суду. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. (ст. 317 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Віндикація - це позов неволодіючого власника про витребування майна від володіючого не власника. Негаторний позов - це позов про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, їх одночасне пред`явлення є неможливим, оскільки такі за своїм правовим змістом є різними. До того ж однією з умов застосування як індикаційного, так і негаторного позову є відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, оскільки у такому разі здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов`язально-правових способів. Слід зазначити, що така позиція висловлена Верховним Судом України, яка міститься в його рішенні та викладена в Аналізі деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ, який також був зроблений Верховним Судом України. Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 04.02.2019) державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Згідно ч. 2 ст. 26 Закону у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 1 частини шостої ст. 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У судовому засіданні встановлено, що спірна земельна ділянка належить до комунальної власності територіальної громади міста та після скасування судом рішення Київради від 09.07.2009 № 863/1919 повторно не вибувала, інше рішення про повторне відчуження спірної ділянки Київрадою не приймалось, державний акт на право власності на землю не видавався. Тобто в порушення земельного законодавства спірна земельна ділянка незаконно вибула з власності територіальної громади без відповідного волевиявлення її законного власника - Київради . Встановлено в судовому засіданні і те, що правова підстава для виникнення права власності у [PERSON] (після якого право власності на спірну земельну ділянку перейшло ТОВ «Голд Брайд», а потім ТОВ «Лірейн Україна», а потім [PERSON] ), відсутня, оскільки рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 26.11.2009 у справі № 2-4360/2009 на підставі чого таке право власності за [PERSON] було зареєстровано - не існує. Відтак, наступний перехід права власності до інших осіб на спірне майно є також неправомірним. Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17.12.2014 у справі № 6-140цс14, власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами. Крім того, згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. Верховний Суд у Постанові від 29.04.2020 у справі № 754/4108/18 зазначив, що вимога прокурора про витребування майна в порядку статті 388 ЦК України є ефективним і достатнім способом захисту порушеного права, який забезпечує повністю відновлення порушеного права власника, у якого вибуло майно із володіння поза його волею, а отже відповідає завданням цивільного судочинства - ефективному захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів особи. З огляду на викладене державна реєстрація права власності за [PERSON] на спірну земельну ділянку підлягає скасуванню, ділянка витребуванню від [PERSON] на користь Київської міської ради, а позовні вимоги - задоволенню. Питання судових витрат вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved