Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

В липні 2016 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №АВЕ 888482 від 10.12.1999 року є власником квартири [ADDRESS]. У зазначеній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON], який більше пяти років за місцем реєстрації не проживає та не сплачує комунальні послуги, участь в утриманні квартири не приймає. На підставі викладеного просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] та зняти відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою. У ході розгляду справи позивач уточнила позов та просила залишити без розгляду позовні вимоги в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку. Позивач у судове засідання не зявився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON], будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, у судове засідання не прибув з невідомих причин, тому за наявності письмової згоди позивача суд вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно із статтею 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори 10 грудня 1999 року за реєстраційним номером 3/1484, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира, яка розташована в [ADDRESS], право власності на яке зареєстровано в Маріупольському БТІ 07.02.2000 року за реєстраційним № 36828, про що зроблено відповідний реєстраційний запис на зворотному боці свідоцтва про право на спадщину за законом. Згідно лицевого рахунку №29841, виданого Житлово-комунальним підприємством по ремонту і експлуатації житлового фонду Іллічівського району м.Маріуполя 20 липня 2016 року, в квартирі позивача за адресою [ADDRESS] з 02 червня 2004 року зареєстрований [PERSON], [INFO], як колишні чоловік. У відповідності до акту, складеного членами комісії та затвердженого директором ЖКП Іллічівського району, від 13 липня 2016 року в квартирі [ADDRESS] зареєстрований, але з осені 2010 року не проживає відповідач [PERSON], [INFO]. [PERSON] служби України від 05 вересня 2016 року було надіслано витяг з наявної у базі даних інформацією щодо перетинання державного кордону України відповідачем у період з 15 вересня 2011 року по теперішній час громадянином України [PERSON], [INFO]. За представленої інформації вбачається, що відповідач 16 березня 2013 року виїхав з України та більше на територію України не повертався. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою на власний розсуд і має право за ст. 391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено та не було спростовано відповідачем, що [PERSON] не проживає за адресою: [INFO] більше одного року без поважних причин, що також підтверджується актами ЖКП Іллічівського району та відомостями із [PERSON] служби України. За таких обставин справи, суд вважає, що [PERSON] підлягає визнанню таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою 19 в будинку 78 по вул. Сєченова в м.Маріуполі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved