Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

В квітні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], про розподіл спільно нажитого майна, та визнання права власності на автомобіль. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на ті обставини, що в період шлюбу з відповідачкою [PERSON] ними було придбано автомобіль Хюндай , державний [NUMBER], право власності на який було зареєстровано за [PERSON]. Під час добровільного розподілу майна, між позивачем та відповідачкою була домовленість, що автомобіль залишиться в користуванні позивача, а відповідачка отримує матеріальну компенсацію половини вартості автомобіля. При цьому відповідачка наполягала, що вартість автомобіля складає 30 000 доларів США, у зв'язку з чим позивач повинен сплатити їй 15 000 доларів США. Під час домовленості про залишення автомобіля в користуванні позивача, він підтверджуючи свій намір залишити автомобіль у власному користуванні, сплатив відповідачці 8000 доларів США, а решту вони домовилися сплатити пізніше, оскільки ще не була остаточно визначена ціна автомобіля. На даний час позивач та відповідач не можуть дійти згоди щодо остаточної вартості автомобіля, у зв'язку з чим позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розподіл спільно нажитого майна, визнання за ним права власності на автомобіль та стягнення з нього вартості 1/2 частини автомобіля на користь позивачки з урахування вже сплаченої суми, в розмірі 18407,00 гривень. Також просить суд стягнути з відповідачки судові витрати в розмірі 3283,0 гривні. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що в грудні 2013 року він та його бувша дружина домовилися, що автомобіль Хюндай, який було придбано в період шлюбу, залишиться в його користуванні, а він сплатить відповідачці вартість 1/2 частини автомобіля. При цьому вартість автомобіля було оцінено відповідачкою, ніякої експертної оцінки не проводилося. Він спочатку був не згоден з сумою оцінки автомобіля в 30 000 доларів США, у зв'язку з чим він віддав відповідачці лише суму 8000 доларів США а решту він пообіцяв віддати після остаточної оцінки, про що було написано розписку. Однак після зазначеної домовленості відповідачка почала наполягати, що вартість автомобіля складає саме 30000 доларів США, а тому він повинен віддати їй ще 7000 доларів США, для того щоб вона визнала за ним право власності на автомоібль. Він намагався домовитися з відповідачкою мирним шляхом, згоден сплатити їй вартість 1/2 частини автомобіля, яку визначить експерт з урахуванням вже сплачених грошей, але відповідачка мирним шляхом не бажає вирішувати це питання, у зв'язку з чим він змушений був звернутися до суду. Представник позивача - адвокат [PERSON] повністю підтримала позовні вимоги позивача [PERSON] та вважає, що добровільного розподілу майна між подружжям не сталося у зв'язку з чим позивач був змушений звернутися до суду. Враховуючи що автомобіль постійно знаходиться в користуванні позивача, відповідачка не звертається з позовними вимогами щодо залишення автомобіля в своєму користуванні, просить суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі, визнати за [PERSON], право власності на автомобіль та стягнути з нього вартість 1/2 частини автомобіля, яку визначить експерт з урахування вже сплачених 8000 доларів США. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі та пояснила, що вона була згодна на визнання права власності за позивачем на автомобіль Хюндай, але тільки після того як позивач сплатить вартість 1/2 частини автомобіля яку вона оцінила в 30000 доларів США. Позивачем було сплачено лише 8000 доларів США. Якщо позивач сплатить їй суму 7000 доларів США яка залишилася, то вона добровільно перереєструє автомобіль на позивача. Проти проведення оціночної експертизи вона заперечує, оскільки вважає що вартість автомобіля вже була визначена усною домовленістю і додатково її ще визнавати не має підстав. В подальшому відповідачка в судові засіданні не з'являлася, надала суду заяву с проханням розглядати справу у її відсутність. Представник відповідача - [PERSON] діюча на підставі довіреності, позовні вимоги не визнала в повному обсязі, оскільки вважає що спора по справі не має, оскільки подружжя [PERSON] домовилися про спосіб та порядок розподілу автомобіля, а саме позивач отримав в користування автомобіль зі всіма ключами та документами, а відповідачка отримала частину вартості автомобіля, а іншу частину відповідач зобов'язався сплатити пізніше, а тому вважає позов безпідставним. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку, доходу. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, з 8 липня 2008 року який згідно рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 29 листопада 2013 року було розірвано. ( а.с.4) Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], автомобіль Хюндай Веракруз, державний номер [NUMBER], 2008 року випуску було зареєстровано за [PERSON] 9 червня 2011 року, на підставі довідки рахунку КІМ-567289 від 8 червня 2011 року. ( а.с.5) На підставі ст..ст. 60-61 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно роз'яснень викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною власністю подружжя, яке підлягає розподілу, можуть бути будь які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані. В судовому засіданні відповідачка визнає той факт, що автомобіль Хюндай Веракруз державний номер [NUMBER] було придбано в період шлюбу, а тому він є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Також відповідачка пояснила, що вона не проти залишити автомобіль в користуванні позивача, та передати його у власність позивача, але за умови сплати 1/2 частини вартості автомобіля. Згідно розписки ( а.с.15) яка була написана відповідачкою власноруч, [PERSON] було визначено вартість автомобіля Хюндай, державний номер [NUMBER] в суму 30000 доларів США. При цьому відповідачкою було зазначено що вона 9 грудня 2013 року отримала від позивача [PERSON] суму 8000 доларів США в рахунок сплати вартості 1/2 частини автомобіля, під чим і підписався позивач. Представник відповідача - [PERSON] наполягає на тому, що сторони досягли угоди щодо вартості автомобіля а тому не має підстав для звернення до суду. Суд не може прийняти зазначене ствердження до уваги, оскільки позивачкою в судовому засіданні було підтверджено той факт, що вартість автомобіля вона визначала з власного розсуду, на даний час вартість автомобіля може бути іншою, право власності на автомобіль вона не передавала позивачу [PERSON] але вважає це за можливе тільки після повної сплати вартості 1/2 частки автомобіля, а тому стверджувати що сторони прийшли до згоди щодо розподілення спільного нажитого майна за згодою сторін у суду не має підстав. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно роз'яснень викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч.2,3 ст.325 ЦК України можуть бути будь які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати( виключені з цивільного обороту) незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. За ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. В судовому засіданні було встановлено, що автомобіль Хюндай Веракруз, державний номер [NUMBER] є спільною сумісною власністю подружжя. Річ є не подільною, спільне користування та володіння є неможливим. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти визнання права власності на автомобіль за позивачем [PERSON] але за умови сплати ним вартості 1/2частини автомобіля. Таким чином у подружжя виник спір щодо вартості автомобіля. Згідно роз'яснень викладених у п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,вартість майна яке підлягає розділу, визначається за згодою сторін, а при не досягненні згоди виходячи із його дійсної вартості на момент розгляду справи. Згідно висновку експерта № 47 від 19 червня 2012 року ( огляд транспортного засобу було проведено 19 червня 2014 року) ринкова вартість автомобіля Хюндай Веракруз, реєстраційний номер [NUMBER], на дату оцінки складає 224 655,99 гривень. ( а.с.39) Відповідно до правил ч.ч. 4,5 ст. 71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно квитанції ТВБВ 10004/0464 від 27 листопада 2014 року [PERSON] було покладено на депозитний рахунок Територіального управління судової адміністрації в Донецький області вартість 1/2 частин автомобіля в сумі 18000,00 гривень. Таким чином вартість автомобіля на момент оцінки, а саме на 19 червня 2014 року складала 224 655,99 гривень. Зазначена вартість ніким зі сторін не оспорюється, а тому вартість 1/2 частини автомобіля складає 112 328,00 гривень. Позивачем згідно розписки вже було сплачено відповідачці суму 8000 доларів США, що визнається самою відповідачкою. Оскільки оцінка проводилася 19 червня 2014 року і була визначена в гривнях, а розрахунки було проведено в доларах, суд враховує сплачену суму в гривнях по курсу НБУ на момент оцінки, а саме станом на 19 червня 2014 року. Офіційний курс НБУ на 19 червня 2014 року складає: долар США (USD) - 11.849877 гривень. Таким чином 8000 доларів США сплачених позивачем на користь відповідачки складає 94 800,00 гривень. Сума яка зашилася не сплаченою складає 112 328,00 - 94800,00 = 17528,00 гривень. Враховуючи наведене, грошові кошти в сумі 18000,00 гривен, попередньо внесені позивачем [PERSON] на депозитний рахунок, підлягають зверненню на користь [PERSON] в сумі 17 528,00 гривень в рахунок компенсації вартості 1/2 частини автомобіля Хюндай Веракруз, державний номер [NUMBER]. Оскільки право власності [PERSON] на автомобіль Хюндай Веракруз припиняється у зв'язку зі сплатою [PERSON] грошової компенсації, право власності на автомобіль Хюндай Веракруз, державний номер [NUMBER] має бути визнано за [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Позивачем [PERSON] під час звернення до суду з позовом було сплачено судовий збір в розмірі 243,00 гривні, а також було сплачено вартість судово-оціночної експертизи в розмірі 1300,00 гривень, та рахунок фактуру в сумі 240 гривень, а всього 1540,00 гривень. Відповідно до вимог ст. 69 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи належать; витрати на правову допомогу. Згідно довідки - розрахунку позивачем [PERSON], було сплачено вартість юридичних послуг в сумі 1500,0 гривень. ( а.с.66) Враховуючи той факт, що позовні вимоги [PERSON] . підлягають задоволенню відповідно до ст.88 ЦПК України вказані суми підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] в повному обсязі На підставі ст. ст. 60, 61, 63, 69,70,71, Сімейного Кодексу України, ст.ст. 325, 365, ЦК України, п.22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,ст. ст. 10, 60, 61, 88, 209, 213- 215, 218, ЦПК України, суд -

Outcome: partial