Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

В лютому 2016 року ПАТ КБ ПриватБанк звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позові позивач вказує, що за договором б/н від 20 березня 2006 року укладеним між позивачем та [PERSON] у письмовій формі, відповідач [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку ( що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, яка додається до позову) , зі сплатою 36,00 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом . Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.3.2., п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду , що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку , і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити ( зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом , відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору , що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Станом на 30.11.2015 року позичальник [PERSON] має заборгованість в сумі 31690,05 грн. Оскільки відповідач добровільно не виконує взяті на себе зобовязання, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ ПриватБанк заборгованість в розмірі 31690,05 грн. за кредитним договором б/н від 20 березня 2006 року в примусовому порядку та покласти на відповідача судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не з?явився , згідно поданої на адресу суду письмової заяви , просить справу розглядати у відсутність представника, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач [PERSON] належним чином, відповідно до вимог чинного ЦПК України, повідомлена про час і місце судового засідання, в судове засідання не зявилася . Зі згоди позивача суд ухвалює судове рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Беручи до уваги процесуальну позицію позивача по справі, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON], 20 березня 2006 року уклала договір б/н з ПАТ КБ „ ПриватБанк„ ( юридична адреса : м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50), за яким отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту - 2000 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідно до умов договору, кредитний договір складається з заяви позичальника [PERSON], умов та правил надання банківських послуг. [PERSON] взяла на себе за кредитним договором зобовязання та у встановлені терміни добровільно не виконала і кошти позичальнику не повернула . Станом на 30.11.2015 року позичальник [PERSON] має заборгованість по сплаті кредиту в сумі 31690,05 грн., яка складається з наступного : 6122,39 грн. заборгованість за кредитом; 23582,42 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 0,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф ( фіксована частина) ; 1485,24 грн. штраф ( процентна складова) . Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобовязуються надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з положеннями ч.2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71(позика), якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. В ст. 526 ЦК України зазначено, що зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та умов Цивільного кодексу. Таким чином, при викладених обставинах, у звязку з тим, що відповідач не повертає кредитодавцю позику у порядку і у строки, відповідно до укладеного між ними кредитного договору , позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і позов підлягає задоволенню. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Тому документально підтверджені судові витрати, понесені позивачем при подачі позовної заяви повинні бути стягнуті з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved