Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

В липні 2014 року ПАТ «Укртелеком» звернулось з позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] 505,87 грн. заборгованості за надані телекомунікаційні послуги з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, а також витрат по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14 серпня 2014 року позов задоволено повністю. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Укртелеком» 505,87 грн. заборгованості за надані телекомунікаційні послуги з урахуванням індексу інфляції і трьох відсотків річних та 243,60 грн. судового збору, а всього - 749,47 грн. Повернуто ПАТ «Укртелеком» 1827 грн. судового збору, як зайво сплаченого, згідно з платіжним дорученням № 2768 від 14.07.2014 року. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, [PERSON] звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт звертає увагу суду на те, що вона є інвалідом 2 групи безстроково, а тому суд не мав права стягувати з неї судовий збір, відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Судом не враховано положення ст.35 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», п.7 ст.1 Постанови Верхованої Ради України «Про заходи поліпшення соціального захисту інвалідів», відповідно до яких вона, апелянт, має має пільги по оплаті за надані послуги. Також, судом не прийняті надані апелянтом документальні докази на підтвердження своїх пояснень. Апелянт в судове засідання не з'явилася. Про час розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення 10.09.2014 р. поштового відправлення (а.с.80). Позивач належним чином був повідомлений про час розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення 09.09.2014 р. поштового відправлення (а.с.79), проте свого представника до суду не направив, надавши письмові заперечення та заяву з проханням розглядати справу в їх відсутності. Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом по справі встановлено, що 18.08.2006 року між ПАТ «Укртелеком» та відповідачем було укладено договір № 4150 про надання послуг електрозв'язку - телефонного зв'язку, встановленого за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до умов договору позивач зобов'язався надавати відповідачу телекомунікаційні послуги, а відповідач зобов'язалася своєчасно вносити абонентну плату та плату за надані телекомунікаційні послуги (а с. 5-12). ПАТ «Укртелеком» свої зобов'язання перед [PERSON] виконав у повному обсязі. В період часу з вересня 2011 року по липень 2014 року з телефонного номеру відповідача відбулися місцеві та міжміські телефонні переговори. Однак відповідач, всупереч вимогам вищезазначеного договору, Закону України «Про телекомунікації», Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг плату за надані їй телекомунікаційні послуги вносила не в повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість в сумі 505,87 грн. Надання відповідачу телекомунікаційних послуг підтверджується договором № 4150 від 18.08.2006 року, підписаний обома сторонами. Сума боргу за отримані телекомунікаційні послуги підтверджується розрахунком заборгованості за надані телекомунікаційні послуги Цехом ТП № 21 (м.Прилуик), розрахунком 3% річних та суми боргу з урахуванням індексу інфляції, копіями квитанцій на оплату послуг (а.с.13-49). Відповідно до ст. 33 Закону України «Про телекомунікації», п. п. 32, 33, 40, 97, 164 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, абонент зобов'язаний своєчасно вносити плату за користування телефоном, міжміські та міжнародні телефонні розмови та інші послуги, надані в кредит по телефону. Як встановлено судом, відповідач вносила платежі за телекомунікаційні послуги не в повному обсязі, у зв'язку з чим виник борг, сума якого становить 505,87 грн. Згідно зі ст. 11, ст. 509 ЦК України, цивільні права та обов'язки вникають з підстав, передбачених законодавством, а в силу зобов'язання одна особа зобов'язана вчинити на користь іншої особи певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 525 та 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або до інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Доводи апелянта щодо наявності пільг є безґрунтовними. Діючим законодавством, зокрема Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», не передбачено будь-яке зменшення абонплати за користування телекомунікаційними послугами через наявність інвалідності 2 групи. Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що районним судом повно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, застосовано вірно нормативні акти, які регулюють спірні правовідносини, рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги є законним та обґрунтованим і таким, що підлягає залишенню без змін. Проте, апеляційний суд не погоджується із рішенням суду в частині стягнення з [PERSON] судового збору. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] являється інвалідом другої групи безстроково, що підтверджується копією довідки МСЕК Сер.МСЕ-ЧНВ № 021124 (а.с.74). Пунктом 9 частини першої ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди І та ІІ груп. З огляду на це, в зазначеній частині рішення суду підлягає скасуванню із застосуванням ст.88 ЦПК України. Позивачу слід за рахунок держави компенсувати судові витрати, понесені при подачі позовної заяви до суду першої інстанції, повернувши судовий збір в сумі 121,8 грн., що сплачений за платіжним дорученням №866 від 23.05.2014. Інша сума - 121,8 грн, яка увійшла до суми 1827 грн, що сплачена за платіжним дорученням №2768 від 14.07.2014 року (а.с.64), незважаючи на заяву позивача про часткове повернення зайво сплаченого судового збору в сумі 1705,2 грн (а.с.63), були рішенням суду від 14.08.2014 року повернуті в повному обсязі, тому повторній компенсації сума 121,8 грн. не підлягає.

Outcome: partial