Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

В листопаді 2018 року [PERSON] (надалі також - позивач) звернулась з позовом до [PERSON] (надалі також - відповідач), у якому просила стягнути на свою користь аліменти на утримання повнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] в розмірі 30% всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення ними двадцяти трьох років за умови продовження навчання. В обґрунтування своїх вимог також зазначила, що 05.11.2018 року діти досягли повноліття та з 1 вересня 2018 року навчаються на першому курсі денного відділення Житомирського державного університеті імені Івана Франка, у зв'язку з чим потребують матеріальної допомоги, яку відповідач зобов'язаний надавати, а тому просить стягнути аліменти з відповідача у судовому порядку. Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 20.11.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Сторін повідомлено, що розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення відповідач отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами 09.01.2019 року, однак у наданий судом строк та станом на 31.01.2019 року своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву не скористався, відзив на позов не подав, відтаку відповідності до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення відповідач отримала ухвалу суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами 06.06.2018 року, однак у наданий судом строк та станом на 23.10.2018 року своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву не скористалась, відзив на позов не подала, відтаку відповідності до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком повнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно довідок Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради №01-14/2749 та №01-14/2749 від 26.05.2017 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за місцем реєстрації матері за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідок №1837, №1836 від 25.09.2018 року Житомирського державного університету імені Івана Франка [PERSON] та [PERSON] навчають на 1-му курсі у Житомирському державному університеті імені Івана Франка, форма навчання-денна (державна), закінчує навчання 30 червня 2022 року. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку передбаченого ч.5 ст.157 цього Кодексу. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до п. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до Конвенції про права дитини (ратифіковані Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.1991 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Чинним законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов'язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв'язку між батьками й дитиною (кровний зв'язок між батьками та дитиною або зв'язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Частиною 1 ст. 200 Сімейного кодексу України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 200 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Положеннями статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 6 від 15.05.2006 судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають до стягнення, суд враховує положення статті 182 Сімейного кодексу України, те, що діти є повнолітніми, проживають разом з матір'ю і продовжують навчання на денному відділенні закладі вищої освіти, тому з відповідача підлягають стягненню аліменти у частці від заробітку щомісячно на період їх навчання у Житомирському державному університеті імені Івана Франка, починаючи з 07 листопада 2018 року і до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення ними 23 (двадцяти трьох) років. Крім того, відповідач не подав відзив по справі, будь-яких доказів того, що на його утриманні знаходиться інші особи, які потребують його допомоги не додано, що може свідчити про визнання відповідачем позову. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач згідно Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 704, 80 грн.

Outcome: approved