Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

В квітні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 13 квітня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] грошову суму у розмірі 26 000 дол. США на строк 3 місяці. Позика була надана для особистих потреб. Укладення договору позики підтверджується розпискою [PERSON] від 13 квітня 2011 року. Грошові кошти у сумі 26 000 дол. США були передані [PERSON] [PERSON]. Офіційний курс дол.. США, відповідно до інформації оприлюдненої на сайті Національного банку України, станом на 09.04.2014 року: 1 дол. США = 11,7282 грн. Таким чином сума, що підлягає сплаті у гривнях, станом на 09.04.2014 року становить 304 933 грн. 20 коп. (26 000 х 11,7282). Відповідно до розписки позичальник зобов'язується повернути суму позики у строк 3 місяці, тобто кінцевий термін виконання зобов'язання настав 13 липня 2011 року. Але у зазначений термін позичальник своє зобов'язання не виконав. На протязі всього час з моменту виникнення обов'язку у [PERSON] повернути [PERSON] позику останній телефонував їй та вимагав повернути гроші, але вона посилаючись на важке матеріальне становище свої зобов'язання не виконувала, але кожен раз обіцяла повернути гроші. Останній раз спілкування з приводу повернення грошей відбулось на початку березня 2014 року, [PERSON] в черговий раз пообіцяла, що в найкоротший строк поверне гроші, але потім перестала відповідати на телефонні дзвінки. Зобов'язання залишається невиконаним і на теперішній час. Таким чином позичальник порушив умови договору. Тому позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики з урахуванням індексу інфляції у розмірі 315 074,40 грн., три відсотки річних за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 25 063,00 грн., проценти за користування коштами у розмірі 59 244,76 грн., судовий збір 3654,00 грн., а всього 403 036,16 грн. (чотириста три тисячі тридцять шість гривень та шістнадцять копійок). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задоволити, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду повідомлялась належним чином. За згодою представника позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення осіб як брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Стаття 1048 ЦК України визначає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як встановлено в судовому засіданні, що згідно письмової розписки від 13 квітня 2011 року [PERSON] взяла в борг суму 26 000 дол. США у [PERSON] на строк 3 місяці. У порушення договору позики, відповідач своїх зобов'язань щодо повернення коштів позивачу згідно умов договору позики не виконала, чим порушує права позивача що підлягають захисту в судовому порядку, шляхом стягнення з відповідача основної суми боргу за договором позики. Згідно розрахунків наданих позивачем, у відповідача також існує заборгованість по сплаті трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 25 063,00 грн. та проценти за користування коштами у розмірі 59 244,76 грн. З врахування положень ст.ст. 625 та 1048 ЦК України, суд знаходить обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення даних сум. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення. В силу ст. 88 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача. Відповідно до ст.ст. 15, 16, 525, 526, 625, 1046, 1047, 1048 ЦК України, та

Outcome: approved