Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

В лютому 2017 року позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що 16.08.2013 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, під час якого у них народилась донька [PERSON], [INFO]. Вказувала на те, що з квітня 2015 року стосунки між нею та відповідачем зіпсувались, а народження доньки у січні 2016 року до примирення не призвело, у зв'язку з чим вони припинили спільне проживання, ведення спільного бюджету та господарства. Вважає, що між нею та [PERSON] остаточно втрачено почуття любові та поваги один до одного, шлюб існує лише формально, примирення між ними не можливе, а тому звернулась до суду з даним позовом та просила розірвати шлюб між нею та відповідачем. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти задоволення позову, про надання строку для примирення не клопотав. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, при цьому суд також приймає до уваги визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін та відповідає вимогам ч. 4 ст. 174 ЦПК України, яка передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Судом встановлено, що 16.08.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, актовий запис №1341 (а/с 4). Під час вказаного шлюбу у сторін народилась донька [PERSON], [INFO] (а/с 5). Відповідно до ст.ст. 110-112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Враховуючи обставини справи, визнання позову відповідачем, суд вважає, що сім'я у сторін остаточно розпалась і зберегти її не можливо, а тому їх шлюб необхідно розірвати. У відповідності до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, відповідач не заявила про своє бажання залишити за собою дошлюбне прізвище після розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Outcome: approved