Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

В листопаді 2018 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому виклала свої наступні вимоги. Під час їх з відповідачем шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO] року, який, після того як вони перестали проживати разом та дотримуватися шлюбно-сімейних відносин, залишився мешкати з нею. В той же час, відповідач, як батько сина, зобов'язаний його утримувати, але ухиляється від цього, тому просила стягнути з нього на свою користь аліменти на утримання сина в розмірі Ѕ частини всіх його доходів, але не менше Ѕ частини прожиткового мінімуму дитини. В судовому засіданні позивачка свій позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач у судовому засідання підтримав наданий відзив на позовну заяву, відповідно до якого позов визнав частково і вважав можливим сплачувати аліменти в розмірі 20 % всіх своїх доходів щомісячно. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Сторони перебували у шлюбі, за час якого в них народився син - [PERSON], [INFO] року, батьком кого є відповідач. Однак сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини. Син залишився проживати з матір'ю - [PERSON] і перебуває на її утриманні. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, а якщо домовленості немає, то за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів ч.1-3 ст. 181 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 цієї статті визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи обов'язок батька утримувати свою дитину до її повноліття, передбачений ст. 180 СК України, вимоги ст. 182 СК України, суд прийшов до висновку, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини всіх своїх доходів щомісячно. Таким чином позов підлягає частковому задоволенню, оскільки виходячи з вказаних положень закону, а також положень ст. 161 ЦПК України, саме в такому рекомендованому розмірі аліменти підлягають стягненню з їх платника на утримання однієї неповнолітньої дитини. Доказів та аргументів, за яких розмір цих аліментів необхідно збільшити до 1/2 частки від доходу їх платника суду не надано. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення суду в частині сплати аліментів за один місяць. З врахуванням викладеного,

Outcome: partial