Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

В квітні 2020р. [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому вказав що 30.08.2016р. внаслідок наїзду на нього автомобілю «МАЗ» д/н [NUMBER] з напівпричепом який рухався по вул. Пащенківській зі сторони вулиці Великої Панасівської в напрямку вулиці Червоноармійської в районі будинку 15 та яким керував [PERSON] , йому було завдано тяжких тілесних ушкоджень в наслідок чого було ампутовано праву нижню гомілку. На момент вчинення правопорушення водій [PERSON] працював водієм у відповідача у власності якого знаходився і транспортний засіб - «МАЗ» д/н [NUMBER] з напівпричепом. Матеріальна шкода [PERSON] була частково відшкодована страховою компанією однак внаслідок отримання інвалідності позивачу завдано великої моральної шкоди яку він оцінив у сумі 1019063.60 грн. та прохає стягнути її з Державного підприємства Харківський бронетанковий завод як з власника джерела підвищеної небезпеки. Також прохає стягнути судові витрати в сумі 8000 грн. - вартість проведеної психологічної експертизи. Ухвалою від 16.04.20р. відкрито загальне позовне провадження та справу призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою від 13.07.20р. закрито підготовче судове провадження та справу призначено до розгляду по суті. 20.08.20р. до суду надійшли письмові пояснення представника відповідача згідно до яких останні вважають неналежним доказом висновок психологічної експертизи наданої позивачем до своїх позовних вимог з тих підстав що [PERSON] ( що провела вказану експертизу) не є судовим експертом. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Зазначив що висновок фахівця психолога від 23.03.20р. є належним доказом оскільки іншого висновку відповідач не надав. Представник відповідача в судовому засіданні зазначив що колишній експерт [PERSON] не мала повноважень для складання психологічної експертизи. Крім того зазначив що вироком суду встановлено провину водія [PERSON] а отже відповідач не повинен відповідати за завдану моральну шкоду внаслідок ДТП. Вислухавши сторони, допитавши фахівця [PERSON] , дослідивши матеріали справи суд встановив що позов підлягає задоволенню частково з огляду на наступне: Судом встановлено що 30.08.16р. автомобіль «МАЗ» д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] внаслідок порушення правил дорожнього руху завдав тяжких тілесних ушкоджень [PERSON] . Вироком Ленінського р/с м. Харкова від 27.04.2018р. водія [PERSON] визнано винним у вказаному ДТП ( с.с.4-18). Вирок суду в кримінальному провадженні який набрав законної сили є обов`язковим для суду що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок згідно до п. 6 ст. 82 ЦПК України. Автомобіль «МАЗ» д/н [NUMBER] з напівпричепом «ЧМЗАП -9990» належить Державному підприємству Харківський бронетанковий завод на якому [PERSON] працював водієм (с.с.4-18). Внаслідок ДТП [PERSON] було ампутовано праву гомілку та надано третю групу інвалідності (с.с.41). Згідно до положень ч.2 ст. 1187 ЦК України - шкода заподіяна джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою яка на відповідному праві володіє транспортним засобом. ПрАТ СК «Український страховий стандарт» де було застраховано цивільну відповідальність ДП Харківський бронетанковий завод було відшкодовано позивачу моральну шкоду в сумі 1104.40 грн. (с.с.33-34). П.1 ч.2 ст. 1167 ЦК України встановлено що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи яка її завдала: якщо шкода завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Статтею 77 ЦПК України визначено що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Положеннями статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині розміру моральної шкоди позивач зазначив що провів за власний рахунок психологічну експертизу складену 23.03.20р. фахівцем психологом [PERSON] ( свідоцтво експерта № 929) яка дійшла наступних висновків: 1. ситуація яка досліджується (ДТП 30.08.2016р.) - є психотравмувальною для [PERSON] [INFO].; 2. [PERSON] завдані страждання (моральна шкода); 3. можливий розмір грошової компенсації за завдані страждання [PERSON] становить 216 мінімальних заробітних плат що становить 1020168.60 грн. Таким чином з урахуванням сплаченої страховою компанією суми моральної шкоди [PERSON] підлягає стягненню моральна шкода в сумі - 1019063.60 грн. (с.с.24-32). Витрати на проведення вказаного дослідження склали 8000 грн. (с.с.19). Даючи оцінку вказаному висновку суд зазначає що жодна експертиза не має для суду заздалегідь вирішального значення. Суд частково погоджується з запереченнями представника відповідача згідно до якого ч.1 ст. 9 Закону України «Про судову експертизу» визначає що атестованими відповідно до цього закону судові експерти включаються до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України. Свідоцтво експерта №929 яке видавалось [PERSON] недійсне у зв`язку з розірванням договору та терміном дії до 18.11.2019р. З огляду на вищевказане суд сприймає наданий позивачем висновок не як судово-психологічну експертизу - а як один з доказів оцінку якому треба давати у сукупності з іншими доказами по справі. Ст. 80 ЦПК встановлено що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Суд вважає встановленим завдання [PERSON] тяжких тілесних ушкоджень та отримання інвалідності внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки належного відповідачу , яким на відповідній правовій підставі керував водій працюючий у відповідача - а отже на підставі вимог ч.2 ст. 1187 ЦК України Державне підприємство Харківський бронетанковий завод є належним відповідачем в справі. Згідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Згідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 обов`язковому з`ясовуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Особа звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Суд вважає що зазначений розрахунок з посиланням на методику [PERSON] не є джерелом права визнаний в Україні і сума розрахована позивачем є частково обгрунтованою. Згідно вимог п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 27 березня 1992 року, суд вважає суму моральної шкоди в розмірі 1019063.60 грн. завищеною. Разом з тим, враховуючи практику Європейського Суду, зокрема рішення від 28.05.1985 року Серія А &96 справа Abdulaziz,Cabales and Balkandali v. United Kingdom, де враховано, що деякі форми моральної шкоди, зокрема емоційні страждання, за своєю природою не завжди можуть бути доведені чимось конкретним - суд розцінює як суттєві моральні страждання - порушення звичного ритму життя позивача внаслідок каліцтва, нервовий стрес викликаний тривалими судовими процесами в кримінальному провадженні та вважає можливим і достатнім стягнути з відповідача на користь [PERSON] суму моральної шкоди в розмірі 500000 гривень. Згідно до ст. 141 ЦПК України на користь держави з відповідача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial