Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

В лютому 2019 року [PERSON] завернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом, де просила визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] , усунувши таким чином перешкоди в користуванні, володінні та розпорядженні зазначеним житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог позивач посилалась на те, що їй на праві власності належить 2/3 частки квартири [ADDRESS] , ще 1/3 частка цієї квартири належить її дочці [PERSON] . Однак, фактично даною квартирою користується лише вона. У квартирі, окрім неї зареєстрована її друга дочка [PERSON] , яка у даній квартирі не проживає. На даний час [PERSON] проживає за межами України. Наразі її адреса позивачці невідома, спілкується з нею лише в соціальних мережах. Їй лише відомо що на даний час дочка за контрактом працює у Голандії. Таким чином, її реєстрація у спірній квартирі носить суто формальний характер, однак це створює позивачці певні перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою, зокрема вона позбавлена можливості продати дану квартиру, що змусило її звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Сторони у судове засідання не з`явились. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні. Матеріали справи містять нотаріально завірену заяву третьої особи [PERSON] , яка також просить суд розглянути справу без її участі, оскільки проживає за межами України. Позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] у судові засідання не з`являється, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті «Судової Влади України». Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про слухання справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не подала відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає, що є передбачені ст.ст. 280,281 ЦПК України підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 08 вересня 1995року, виданого міським комітетом приватизації на квартиру [ADDRESS] , її власниками є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 10.12.2018 року, посвідченогоприватним ноатріусом Жовтоводського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кубай Л.В. спадкоємицею 1/3 частини квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] є [PERSON] . /а.с.12/ Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого в м .Москві Дворець № 4 , інший власник квартири, [PERSON] у зв`язку із укладенням шлюбу 09.08.2001 року, актовий запис №2214, змінила своє прізвище на « [PERSON] » /а.с.15/. Розміри часток кожного власника у квартирі [ADDRESS] підтверджуються відповідними витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно даних витягів, розмір частки квартири, яка знаходиться у власності [PERSON] складає 2/3, а [PERSON] 1/3 /а.с.10,11,12/. Як вбачається з довідки про склад сім`ї виконавчого комітету Жовтоводської міської ради №1/1-571 від 29 січня 2019 року у вищезазначеній квартирі зареєстровані проживаючими [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] /а.с.8/. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 29.07.2004 року, виданого в м.Москві Дворець №4, [PERSON] у зв`язку із реєстрацією шлюбу 29.07.2004 року, змінила своє прізвище на « [PERSON] », атовий запис про шлюб №3213 /а.с.17/. Із пояснень позивачки у позовній заяві вбачається, що відповідачка не проживає у квартирі [ADDRESS] із 1990 року. Дані пояснення позивачки підтверджуються актом від 12 квітня 2019 року за підписом сусідів [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили те, що [PERSON] , яка значиться зареєстрованою в кв. [ADDRESS] в зазначеній квартирі не проживає з 1990 року з того часу, коли сім`я [PERSON] виїхала до Якутії ( а.с.38). Також, матеріали справи містять власну заяву [PERSON] , засвідчену нотаріусом 30.10.2017 року, де [PERSON] просить зняти її з реєстрації по квартирі [ADDRESS] та повідомляє, що не має на даний час громадянства України та не має змоги особисто з`явитись для зняття з реєстрації з вищезазначеного житлового приміщення /а.с.18/. Позивачка [PERSON] , ставлячи питання про визнання відповідачки [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] , посилається на те, що відповідачка в спірній квартирі не мешкає, а вона, в свою чергу, змушена оплачувати комунальні послуги за особу, яка фактично не проживає і не користується житлом, також позивач позбавлена можливості продати квартиру, що створює їй перешкоди у користуванні власністю. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ст. 72 ЖК України дозволяється в судовому порядку визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Із роз`яснень, викладених в п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» слідує, що відповідно до ст.107 ЖК наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. Оскільки відповідач, не проживає і не користується даним житловим приміщенням з 1990 року, не виявила наміру проживати у квартирі [ADDRESS] вчиненням відповідних дій, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню і [PERSON] слід визнати такою, що втратила право користування зазначеним жилим приміщенням. При цьому, суд враховує, що обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали відповідачу в користуванні квартирою, та/або що з цього питання відповідач зверталася до суду або до правоохоронних органів (до звернення позивачів до суду із даним позовом) судом не встановлено. Крім того, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що відповідно до пунктів 1-7 ст.71 ЖК України за відповідачем зберігається спірне жиле приміщення понад одного року. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Також, на користь позивачки з відповідача має бути стягнуто судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved