Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

в обгрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ від 26 липня 2008 року №714 [PERSON] з 01 вересня 2008 року зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2010 року №1709-р «Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ» Київський національний університет внутрішніх справ реорганізовано в Національну академію внутрішніх справ. Відповідно до вищезазначеного розпорядження, НАВС є правонаступником КНУВС. 09 вересня 2008 року між Київським національним університетом внутрішніх справ, комплектуючим органом УМВС України в Хмельницькій області та відповідачем укладено договір №Хм-81 про підготовку фахівця у КНУВС, який пізніше було доповнено додатковим договором №1 від 22 травня 2012 року, що став його невід»ємною частиною. Відповідно до договору відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов»язувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах навчальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання відшкодувати витрати пов»язані з утриманням у навчальному закладі. З 01 вересня 2008 року по 28 червня 2012 року відповідно до умов договору відповідач у період навчання перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг. Наказом НАВС від 28 червня 2012 року № 377 відповідачу присвоєно кваліфікацію бакалавра психолога за спеціальністю «Психологія» та видано диплом бакалавра. Після здобуття вищої освіти відповідача направлено для подальшого проходження служби до УМВС України в Хмельницькій області. Таким чином, навчальним закладом умови договору виконано в повному обсязі. 11 жовтня 2013 року на адресу НАВС надійшов лист від УМВС України в Хмельницькій області за №12/2972 від 07.10.2013 року, яким було повідомлено, що наказом УМВС України в Хмельницькій області від 03.06.2013 року № 172 о/с відповідача звільнено з ОВС на підставі поданого рапорта за власним бажанням. Тобто у порушення умов договору відповідач з власної ініціативи звільнився з ОВС до спливу встановленого договором трирічного терміну перебування на службі після закінчення навчання. Згідно Статуту НАВС є державним вищим навчальним закладом 4-го рівня акредитації. Основним завданням діяльності НАВС є освітня діяльність згідно з державними стандартами вищої освіти у відповідності до вимог Закону України «Про вищу освіту». Як передбачено ст.56 ЗУ «Про вищу освіту» від 17.01.2002 року №2984-111, який діяв на момент навчання та випуску відповідача, « випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником». Відповідач навчався в КНУВС з 01 вересня 2008 року по 28 червня 2012 року, вартість витрат пов»язаних з утриманням його у навчальному закладі становить 41051 грн. 78 коп., які позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, підтримав заявлені позовні вимоги в повному обємі, просить їх задоволити. Відповідач в судове засідання не з»явився, надав письмові заперечення. Дослідивши матеріали справи, суд находить позов підлягаючим частковому задоволенню. Судом обєктивно встановлено, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ від 26 липня 2008 року № 714 [PERSON] з 01 вересня 2008 року зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ. Наказом УМВС України в Хмельницькій області від 03.06.2013 року № 172 о/с [PERSON] звільнено з ОВС на підставі поданого рапорта за власним бажанням. Відповідно до ст.56 ЗУ «Про вищу освіту» від 17.01.2002 року №2984-111, який діяв на момент навчання та випуску відповідача, випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником. У відповідності до п.2.1.3 договору, виконавець зобов»язаний забезпечити особу харчуванням, речовим майном та грошовими утриманнями за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами України. П.2.3.6 договору передбачає, що відповідач зобов»язався у разі звільнення з ОВС по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами передбаченими п.3 договору відшкодувати у повному обсязі фактичні витрати, пов»язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Пунктом 3.3 договору передбачено, що однією з підстав відшкодування фактичних витрат на підготовку є звільнення зі служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням. Відповідно до п.4.1 договору, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов»язаних з: грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Згідно п.4.2 договору, у разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення згідно з нормами утримання на день, який зазначено в наказі про відрахування з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ. Як зазначено у п.4.4 договору, у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, таке відшкодування здійснюється у судовому порядку. Судом встановлено, що відповідач достроково не розривав договір про підготовку фахівця в зв»язку з небажанням продовжувати навчання або порушення ним дисципліни під час навчання. Підставою звільнення відповідача є заява про звільнення за власним бажанням ( наказ №172о/с від 03.06.13 року). Відповідно до ст..56 ЗУ «Про вищу освіту» від 17.01.2002 року (чинного на момент виникнення правовідносин), випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником. Також відповідно до ч.6 ст.18 ЗУ «Про міліцію» (в редакції на день звільнення відповідача з ОВС) курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують понесені витрати пов»язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно до вимог ст. 525, 526, 530, 623 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до чинного законодавства, одностороння відмова від зобовязань не допускається. Кредитор має право вимагати виконання зобовязання в будь-який час, а боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати задані цим збитки. У відповідності до ст. 611 ЦК України при порушенні зобовязання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом, а саме відшкодування винною стороною збитків. Розмір витрат понесених на грошове, продовольче та речове забезпечення відповідача у навчальному закладі та оплата комунальних послуг і вартість спожитих енергоносіїв становить 41051,78 грн. Проте, відповідно відповідач має статус дитини напівсироти, що стверджується свідоцтвом про смерть батька, який помер 09.09.1990року. У відповідності до ч.4 ст. 48 ЗУ « Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» дітям сиротам за період перебування на повному державному утриманні пенсія у зв»язку із втратою годувальника виплачується в повному розмірі та перераховується на їхні особисті рахунки у банку. Іншим дітям, які перебувають на повному державному утриманні, виплачується 50% призначеної пенсії у зв»язку з втратою годувальника та перераховується на їхні особисті рахунки у банку, при цьому частина пенсії, що залишилася після виплати суми пенсії у зв»язку з втратою годувальника ,перераховується на банківський рахунок установи, де ця дитина перебуває на повному державному утриманні, і спрямовується виключно на поліпшення умов проживання дітей у цих установах. В зв»язку з чим з відповідача підлягає стягнути 50% понесених позивачем витрат за період навчання відповідача, який перебував на повному державному забезпечені, що становить 20525,89 грн.. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial