Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

В липні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Бородянського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, неустойки в розмірі 474 026,40 грн. та відшкодування шкоди в сумі 50 000 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що згідно Договору найму транспортного засобу від 28 червня 2018 року №2 відповідач взяв у позивача автомобіль «Mersedes-Bens 817 L», 1997 року випуску, д.н.з. [NUMBER] в оренду на 4 місяці, з щотижневою проплатою у розмірі 4200 грн., строком до 28 жовтня 2018 року. Після закінчення договору, відповідачем орендований автомобіль повернуто не було, в зв`язку з чим позивач звертався в правоохоронні органи. 04.07.2019 року працівниками поліції Фастівського ВП автомобіль, який був пошкоджений та потребував значного ремонту, було вилучено у відповідача та повернуто позивачеві. Після зовнішнього обстеження автомобіля була визначена попередня вартість ремонтних робіт з урахуванням заміни запчастин, яка становить 242 158, 40 грн. На проведення діагностики позивачем було витрачено 760 грн. За період часу з 28.06.2018 до 02.07.2019 відповідачем на рахунок позивача було перераховано 142 692 грн. Позивач вважає, що до моменту повернення йому автомобіля - 02.07.2019, на протязі 36 тижнів, відповідач допустив прострочення повернення орендованого майна, яка становить 231 108 гривень. Вищезазначені обставини і стали підставою для подачі даного позову до суду. Ухвалою судді Бородянського районного суду Київської області від 02 вересня 2019 року дану цивільну справу передано за підсудністю до Фастівського міськрайонного суду Київської області. 03 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено до підготовчого розгляду. Ухвалою судді від 03 жовтня 2019 року заяву [PERSON] про забезпечення позову повернуто заявнику. 27.11.2019 відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву про стягнення боргу, неустойки та відшкодування шкоди, в якому просив в задоволенні позову [PERSON] відмовити в повному обсязі, з підстав викладених в ньому. 27.11.2019 року [PERSON] до суду подано зустрічний позов до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог: [PERSON] про встановлення нікчемності правочинів та застосування наслідків недійсності нікчемних договорів шляхом стягнення грошових коштів, в якому просив встановити нікчемність договору оренди транспортного засобу №1 від 23.04.2018 автомобіля марки «Mersedes-Bens 817 L», 1997 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , що належить [PERSON] , встановити нікчемність договору оренди транспортного засобу №2 від 28.06.2018 автомобіля марки «Mersedes- Bens 817 L», 1997 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , що належить [PERSON] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачені грошові кошти у розмірі 189858,42 гривень. Ухвалою суду від 03 грудня 2019 року прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа, без самостійних вимог: [PERSON] про встановлення нікчемності правочинів та застосування наслідків недійсності нікчемних договорів шляхом стягнення грошових коштів до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, неустойки та відшкодування шкоди. А також, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Прудивус М.О. підтримали позовні вимоги первісного позову, просили його задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просили відмовити, так як він не ґрунтується на нормах закону. Відповідач [PERSON] та третя особа по зустрічному позову [PERSON] в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені судом через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. В судове засідання представник відповідача [PERSON] - адвокат Мірошніченко Є.О. не з`явився, до суду направив заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі та відмовити первісному позивачеві [PERSON] в задоволенні вимог в повному обсязі та задовольнити зустрічний позов. Суд, вислухавши пояснення позивача за первісним позовом [PERSON] , представника позивача - адвоката Прудивуса М.О., дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, встановив наступне. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 28 червня 2018 року було укладено Договір найму транспортного засобу №2, згідно якого останній отримав у користування строком на 4 місяці автомобіль марки «Mersedes- Bens 817 L», 1997 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , зі сплатою орендної плати 4200 гривень в тиждень (а.с.9). Відповідач [PERSON] отримав у користування даний автомобіль 28 червня 2018 року, що підтверджено Актом прийому-передачі предмета оренди (автомобіля) згідно з Договором №2 від 28.06.2018 (а.с.11). Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу , автомобіль марки Mersedes- Bens 817 L, рік випуску 1997, колір жовтий, державний реєстраційний номер [NUMBER] належить на праві власності [PERSON] (а.с.10). Після закінчення дії договору, відповідачем [PERSON] орендований автомобіль повернуто не було, в зв`язку з чим позивач звертався в правоохоронні органи. 04.07.2019 року працівниками поліції Фастівського ВП автомобіль, було вилучено у відповідача та повернуто позивачеві (а.с.12). Як стверджує позивач, попередня вартість ремонтних робіт з урахуванням заміни запчастин становить 242 158, 40 гривень, на підтвердження чого ним надано рахунок -фактуру (ас.19-21). На проведення діагностики позивачем було витрачено 760 гривень. За період часу з 28.06.2018 до 02.07.2019 відповідачем на рахунок позивача було перераховано 142 692 гривень, що теж підтверджено документально. Позивач вважає, що до моменту повернення йому автомобіля - 02.07.2019, на протязі 36 тижнів, відповідач допустив прострочення повернення орендованого майна, яка становить 231 108 гривень. Враховуючи вище встановлені судом обставини щодо позову [PERSON] суд дійшов наступних висновків. Приписами частини 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) (ч. 1 ст. 760 ЦК України). Предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо. Сторони можуть домовитися про надання наймодавцем наймачеві комплексу послуг для забезпечення нормального використання транспортного засобу (ч. 1, ч. 2 ст. 798 ЦК України). Відповідно до ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Судом встановлено, що Договір найму транспортного засобу №2, укладений 28.06.2018 між [PERSON] та [PERSON] нотаріально не посвідчений (а.с.9) Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти: правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін (ч. 1 ст. 209 ЦК України). Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом ( ч. 1 ст.218 ЦК України). У разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі (ст. 220 ЦК України). Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 роз`яснено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Отже, стаття 799 ЦК України імперативно закріплює вимогу про нотаріальну форму договору найму транспортного засобу, що укладається за участі; фізичної особи, а недотримання даної вимоги має наслідком нікчемність договору, згідно ч. 1 ст. 220 ЦК України. В силу ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК України). Судом встановлено, що дані договір від 28.06.2018, укладений між фізичними особами у простій письмовій формі, а тому останній є нікчемними, оскільки оформлений на паперовому носії у простій письмовій формі, не посвідчений нотаріально і не створює для сторін юридичних наслідків. Отже, суд вважає, що на підставі договору від 28.06.2018 у сторін по справі не виникло жодних прав і обов`язків, що і є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] в цій частині позову. Оскільки, суд дійшов висновку про нікчемність договору, який, в свою чергу, не створює для сторін юридичних наслідків, то і позовні вимоги позивача [PERSON] в частині стягнення з відповідача неустойки в розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення, коштів витрачених на діагностику та ремонт транспортного засобу не можуть бути задоволені. Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 50000 гривень виходячи з положень статті 1167 ЦК України, однак дана норма Закону застосовується до деліктних зобов`язань, а не договірних. А оскільки договір від 28.06.2018 є нікчемним, тому відсутні правові підстави для стягнення і моральної шкоди. Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про безпідставність та недоведеність позову [PERSON] належними та допустимими доказами. Що стосується вимог зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про встановлення нікчемності правочинів та застосування наслідків недійсності нікчемних договорів шляхом стягнення грошових коштів, суд встановив наступне. 23 квітня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір оренди транспортного засобу №1, згідно якого [PERSON] передано в оренду автомобіль марки «Mersedes-Bens 817 L», 1997 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , строком на один рік зі сплатою орендної плати у розмірі 1800 грнивень щомісячно (а.с.79). Відповідач [PERSON] отримав даний автомобіль 23.04.2018 згідно Акту прийому-передачі (а.с.80). Судом, також, встановлено, що Договір оренди транспортного засобу №1 від 23.04.2018 укладений між [PERSON] та [PERSON] нотаріально не посвідчений. Крім цього, між [PERSON] та [PERSON] 28,06.2018 року було укладено Договір найму транспортного засобу №2, згідно якого останній отримав у користування строком на 4 місяці автомобіль марки «Mersedes- Bens 817 L», 1997 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , зі сплатою орендної плати 4200 гривень в тиждень (а.с.9). Відповідач [PERSON] отримав у користування даний автомобіль 28 червня 2018 року, що підтверджено Актом прийому-передачі предмета оренди (автомобіля) згідно з Договором №2 від 28.06.2018. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 203 ЦК України передбачає, що: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учаснику правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Статтею 216 ЦК України передбачені правові наслідки недійсності правочину. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що договір № 1 від 23.04.2018, та договір №2 від 28.06.2018, укладені між фізичними особами [PERSON] та [PERSON] у простій письмовій формі, а тому дані договори є нікчемними, оскільки оформлені на паперовому носії у простій письмовій формі, не посвідчені нотаріально і не створюють для сторін юридичних наслідків. Проте, окрім встановлення нікчемності правочинів, позивач в зустрічному позові просить застосувати наслідки недійсності нікчемних правочинів шляхом стягнення з [PERSON] сплочених гршових коштів. Як стверджує позивач за зустрічним позовом [PERSON] згідно умов Договору оренди та усної домовленості про викуп автомобіля, за період часу з 15.05.2018 по 11.05.2019, через картковий рахунок AT КБ «Приватбанк» дружини відповідача [PERSON] - [PERSON] на картковий рахунок позивача [PERSON] перераховано грошові кошти на загальну суму 189 864 гривень 42 коп., що стверджується випискою по надходженням по картковому рахунку AT КБ «Приватбанк» (а.с.13-16), та не заперечувалось самим позивачем в судовому засіданні. Також, позивач за зустрічним позовом [PERSON] , в обґрунтування позовних вимог посилається на Постанову Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», зокрема на п.п.5,7. Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно з висновком Верховного суду України у справі № 6-2161цс16, відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. З матеріалів справи, а саме з ухвали слідчого судді від 02 липня 2019 року вбачається, що автомобіль марки «Mersedes- Bens 817 L», 1997 року випуску, д.н.з. [NUMBER] вилучено та повернуто власникові [PERSON] . Відповідно до п.10 Постанову Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. При цьому , згідно з п.5 вказаної постанови ВСУ, відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Отже, оскільки, позивачем за зустрічним позовом не надано суду рішення суду про визнання правочинів від 23.04.2018 та 28.06.2018 недійсними, то відсутні і правові підстави для застосування до правочинів наслідків недійсності нікчемних правочинів, а тому позовна вимога за зустрічним позовом про стягнення з [PERSON] грошових коштів, які були сплочені [PERSON] не може бути задоволена.

Outcome: partial