Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

В липні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом про захист прав споживача шляхом визнання дій неправомірними. Вказував, що 24.09.2007 року між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати кредитні кошти у вигляді не відновлювальної лінії у розмірі 48 914,80 грн. з яких 32 850 грн. на купівлю автомобіля. Крім того, 24.09.2007 року між банком та позивачем був укладений договір застави рухомого майна, відповідно до умов якого в забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору від 24.09.2007 року було передано в заставу автомобіль ВАЗ 210700-20 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER], який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 20.09.2007 року зареєстровано на [PERSON] Зазначав, що вказаний автомобіль був переданий позивачем уповноваженому представнику банку на підставі відповідного акту приймання-передачі, а 11.08.2014 року банком було реалізовано даний автомобіль [PERSON] за 13 122 грн., які були зараховані до установи банку. Посилаючись на порушення відповідачем порядку звернення стягнення на предмет застави, а також тривалість реалізації вказаного автомобіля, позивач просив визнати дії ПАТ КБ «Приватбанк» по визначенню вартості автотранспортного засобу ВАЗ 210700-20 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER], дії по підготовці автотранспортного засобу до продажу, приховування інформації щодо умов, строків та порядку продажу автотранспортного засобу ВАЗ 210700-20 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER], який належав на праві власності [PERSON] та по усуненню [PERSON] від можливості реалізувати свій обов'язок встановлений п. 17.11 договору щодо пошуку покупців та реалізації предмету застави за ціною, яка б покрила всі зобов'язання по кредиту - неправомірними. Неодноразово уточнюючи позовні вимоги представник позивача в заяві про уточнення позовних вимог та додаткове їх обґрунтування від 01.04.2016 року просила визнати дії ПАТ КБ «Приватбанк» по визначенню вартості автотранспортного засобу ВАЗ 210700-20 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] не в порядку, встановленому п. 24 договору застави від 24.09.2007 року, дії по реалізації транспортного засобу за ціною значно нижчою від ринкової, дії по ухиленню банку від зняття з обліку, реалізації автотранспортного засобу в двохмісячний строк та продаж його через 2 роки 3 місяці та 12 днів після прийняття від [PERSON], дії щодо невнесення відомостей про звернення стягнення на предмет застави в державний реєстр обтяжень рухомого майна та усунення [PERSON] від можливості реалізувати своє право встановлене в п. 17.11 договору щодо пошуку покупців та реалізації предмету застави за ціною, яка б покрила всі зобов'язання по кредиту, дії по ненаданню [PERSON] вичерпної інформації про умови реалізації автотранспортного засобу по факту його продажу 24.09.2014 року та дії по невиконанню обов'язку по негайному наданню [PERSON] підтверджуючих реалізацію його транспортного засобу документів, дії по неповерненню довіреності після продажу автотранспортного засобу та дії по ухиленню від негайної передачі [PERSON] всього одержаного від реалізації його автотранспортного засобу - неправомірними, а також стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь [PERSON] збитки у вигляді упущеної вигоди в розмірі 17 643,35 грн. В судовому засіданні представник позивача, надавши письмові пояснення, позовну заяву підтримала та просила її задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні, надавши письмові заперечення проти позову, просив відмовити в його задоволенні, а також пояснив, що звернення стягнення на автомобіль на підставі договору застави не здійснювалось, а банк лише допоміг [PERSON] реалізувати автомобіль в рахунок погашення заборгованості по кредиту та процентам. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 24.09.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати кредитні кошти у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 48 914,80 грн. з яких 32 850 грн. на купівлю автомобіля. Крім того, 24.09.2007 року між сторонами у справі було укладено договір застави рухомого майна, згідно умов якого в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором [PERSON] надав в заставу належний йому автомобіль ВАЗ 210700-20 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. Разом з цим, 14.06.2012 року [PERSON] була видана довіреність на ім'я Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іващенко Т.С., яким позивач уповноважив банк бути його представником при вирішенні питань, пов'язаних з відчуженням належного йому автомобіля [NUMBER], який згідно акту від 14.06.2012 року приймання автомобіля позичальника [PERSON] було передано представнику ПАТ КБ «Приватбанк» Борщ А.В. Згідно акту приймання-передачі автомобіля від 11.08.2014 року, ПАТ КБ «Приватбанк» передав [PERSON] автомобіль ВАЗ 210700-20 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER], а також вказаний в акті перелік документів та цінностей, внаслідок чого грошові кошти в розмірі 13 122 грн. було зараховано до установи банку, що вбачається з наявного в матеріалах справи меморіального ордеру від 11.08.2014 року. Відповідно до надісланих на запит суду відомостей з Регіонального сервісного центру в м. Києві, автомобіль ВАЗ 210700-20 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] зареєстровано на [PERSON]. 17.10.2015 року судовим експертом [PERSON] визначена середня ринкова вартість автомобіля [NUMBER], яка складає 30 765,35 грн., що вбачається з наявної в матеріалах справи копії відповідної довідки. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 01.08.2014 року № 5941, ринкова вартість автомобіля ВАЗ 210700-20 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] становить 13 122 грн. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24.12.2015 року по справі № 357/3397/15-ц позовну заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості залишено без розгляду. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії довіреності від 14.06.2012 року, [PERSON] уповноважив ПАТ КБ «Приватбанк» бути його представником в державних та інших підприємствах, установах і організаціях, незалежно від форм власності, при вирішенні питань, пов'язаних з відчуженням (продажем або обміном) автомобіля з правом його користування (за цільовим призначенням), одержувати належні позивачу гроші, здійснювати необхідні ремонтні роботи, визначати місце стоянки тощо. З тексту вказаної довіреності не вбачається про набуття ПАТ КБ «Приватбанк» будь-яких зобов'язань, оскільки банк лише був уповноважений [PERSON] на вчинення певних дій. В матеріалах справи також не міститься будь-яких даних про конкретні зобов'язання відповідача і за умовами договору доручення, укладеного сторонами в усній формі. Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Положеннями ст. 623 ЦК України закріплено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. З аналізу вказаних правових норм вбачається, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що отримані банком грошові кошти за автомобіль позивача в сумі 13 122 грн., вартість якого була визначена висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 01.08.2014 року № 5941, були зараховані в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору від 24.09.2007 року, що підтверджується відповідним меморіальним ордером. З огляду на викладене, враховуючі встановлені обставини справи та надані сторонами докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено, а судом не встановлено про порушення банком договірних зобов'язань по даній справі перед [PERSON] та понесення останнім збитків. Посилання представника позивача в судовому засіданні на Закони України «Про захист прав споживачів» та «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», а також на «Положення про порядок проведення аукціонів (публічних торгів) з реалізації заставленого майна» є безпідставними та ґрунтуються на невірному тлумаченні норм матеріального права.

Outcome: dismissed