Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

В листопаді 2015 року [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою, відповідно до якої, просив суд: - зобов'язати відповідача [PERSON]. не чинити йому перешкод у спілкуванні з малолітнім сином [PERSON], [INFO], та малолітньою донькою [PERSON], [INFO]; - визначити наступні способи участі позивача у вихованні і спілкуванні з дітьми: - особисте безперешкодне спілкування з дітьми, використовуючи будь-які засоби зв'язку: телефон, електронну пошту, Skype тощо, у будь-який час, якщо це не порушує нормального та звичного режиму дітей; - особисті побачення позивача з дітьми без присутності матері щомісяця у вівторок, середу і п'ятницю у перший і третій тиждень місяця з 17 год. до 20 год.; - особисті побачення позивача з дітьми без присутності матері щомісяця у вівторок і середу у другий та останній тиждень місяця з 17 год. до 20 год.; - особисті побачення позивача з дітьми без присутності матері з правом перебування дітей за місцем проживання батька щомісяця: другий та останній тиждень місяця з 18.00 год. п'ятниці до 19.00 год. неділі; - побачення позивача з дітьми не менше 2-х годин у такі святкові дні як Новий рік, Святвечір, Великдень, день народження дітей за домовленістю з матір'ю; - відпочинок позивача з дітьми: - 7 календарних днів під час різдвяно-новорічних свят (з 25 грудня по 8 січня): в парні роки перші 7 днів проводить мати з дітьми, інші 7 днів - проводить батько з дітьми, в непарні роки - навпаки, перші 7 днів проводить батько з дітьми, інші 7 днів - проводить мати з дітьми; - перші два тижні кожного літнього місяця під час літніх канікул; - зобов'язати відповідача передавати дітей позивачу на тимчасове проживання на час перебування відповідача за межами України, - зобов'язати відповідача заздалегідь повідомляти позивача про зміни місця проживання малолітніх дітей та місця їх навчання (т.1 а.с.2-6). 01.04.2016 позивач подав заяву про збільшення позовних вимог (т.1 а.с.140-143), відповідно до якої доповнив вимогу : - зобов'язати відповідача повернути малолітніх дітей в Україну до їх постійного зареєстрованого місця проживання за адресою: [ADDRESS]. А також вимогу: зобов'язати відповідача заздалегідь повідомляти позивача про зміни місця проживання малолітніх дітей та місця їх навчання викладено в іншій редакції - зобов'язати відповідача письмово погоджувати з позивачем зміну місця проживання дітей в Україні та за її межами. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він та відповідач [PERSON] є батьками двох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з матір'ю дітей у позивача не склалось, тому з травня 2012 року вони проживають окремо. Зазначав, що відповідач з дітьми залишились проживати у квартирі за адресою: [ADDRESS], що належить позивачу на праві приватної власності, в якій були створені всі належні умови для проживання та виховання дітей Також зазнав, що двічі на тиждень він забирав дітей з садочка, гуляв з ними, приводив додому, годував, купав та вкладав у ліжечка і тільки після цього від'їжджав до свого місця проживання. Вихідні дні також проводив з дітьми, вони гуляли, відвідували дитячі розважальні майданчики. При цьому зазначив, що всі витрати щодо сплати комунальних послуг за квартиру, ніс позивач, також оплачував перебування дітей у навчальному дошкільному закладі, купував продукти, необхідний одяг для дітей, іграшки, речі для розвитку додаткових здібностей Однак, з середини вересня 2015 року позивач був позбавлений можливості вільно спілкуватися з дітьми, адже відповідач виїхала з квартири, де вони постійно проживали, не повідомивши його про нове місце проживання. Крім того, відповідач без жодних підстав забрала дітей з дитячого садочка. Лише за допомогою дільничного інспектора Бориспільського МВ ГУМВС України в Київській області позивач знайшов дітей, які відвідували дитячий садочок «Джерельце» в с. Чубинське. Однак відповідач не повідомила йому фактичне місце проживання дітей, а за місцем реєстрації відповідача : [ADDRESS], він дітей не знайшов. З метою встановлення дійсного місця проживання дітей та умов їх проживання він звернувся до Служби у справах дітей та сім'ю Бориспільської районної державної адміністрації та до Служби у справах дітей Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації. У зв'язку з неотримання відповіді, вирішив звернутися за захистом своїх прав та прав їх малолітніх дітей до суду. За змістом поданої заяви про збільшення позовних вимог, позивач доповнив, що в грудні 2015 року він звернувся до Державної прикордонної служби України із заявою про отримання інформації про перетинання малолітніми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Державного кордону України, та з отриманої відповіді дізнався, що 17.12.2015 діти перетнули кордон, вилетівши до Відня. І він декілька місяців не має інформації про місцезнаходження дітей, жодної згоди на довготриваючи виїзди за межі України він відповідачці не надавав. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 29 червня 2016 року, позов [PERSON] було задоволено частково (т.1 а.с.157-161,200-204). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи від 04 жовтня 2017 року касаційну скаргу [PERSON] було задоволено, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 29 червня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції (т.2а.с.100-103). Ухвалою від 04.04.2018року у зв'язку з набранням чинності змін до Цивільного процесуального кодексу України, внесених Законом України №2147-VII від 03.10.2017 у справі було призначено підготовче засідання та наданий строк відповідачу для подачі відзиву, а також відповідно до ст.19 Сімейного кодексу України витребував у Бориспільської районної державної адміністрації висновок органу опіки та піклування (т.2 а.с.124-125). В підготовчому засіданні: 07.05.2018 суд розглянув та розглянув та задовольнив клопотання сторін про приєднання доказів та виклик свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON] (т.2 а.с.129-135,192,193,201-202,231-232,233-234), 24.05.2018 суд розглянув і задовольнив клопотання представника позивача щодо долучення до матеріалів справи письмових доказів та заяву про виклик свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], в задоволенні клопотання представника відповідача про приєднання електронного доказу та заяви про виклик свідка [PERSON] - відмовив (т.2 а.с.142-144, 140-141,154,155, 156-157). Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 27.07.2018 року було розглянуто та залишено без задоволення заяву адвоката [PERSON], який дії від імені та в інтересах позивача [PERSON] про забезпечення позову в порядку ст.151 ЦПК України (т.3 а.с.162-165,180-183). 03.05.2018 відповідачем у справі [PERSON] подано відзив в порядку ст.178 ЦПК України, за змістом якого відповідач просить: у задоволенні позову [PERSON] в частину усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, визначення способу у спілкуванні з дітьми згідно запропонованого ним графіку, зобов'язання матері передавати дітей на час виїзду за кордон та сповіщати про зміну місця проживання дітей, їх навчання - відмовити повністю. Одночасно, відповідач просить встановити [PERSON] графік спілкування з дітьми [PERSON], [INFO], та [PERSON] , [INFO], шляхом систематичних побачень, а саме: кожного четверга з 15.00 год. до 18.00год. проведення батьком часу з дітьми у загальнодоступних місцях з обов'язком повернення дітей матері за місцем її проживання; кожної неділі з 12.00год. до 17.00год. проведення батьком часу з дітьми у загальнодоступних місцях (т.3 а.с.3-8) Заперечуючи проти позову, відповідач зазначила наступне. Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 29 травня 2017 року, яке набрало законної сили, визначено місце проживання дітей ([PERSON] та [PERSON]) разом із матір'ю [PERSON]. Діти проживають разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS]. Зазначає, що діти з нею з народження, зростають у цілковитій любові та турботі, вона приділяє максимум зусиль для гармонійного виховання та розвитку дітей, самотужки забезпечує їх усім необхідним. В зареєстрованому шлюбі з позивачем вона не перебувала. Вказує, що, ще будучи вагітною, [PERSON] знайшов іншу жінку, а після народження дітей, коли їм не виповнилося року, пішов проживати в іншу сім'ю, та фактично виставив ї з грудними дітьми на вулицю, оскільки вирішив здавати в оренду квартиру, де вона проживала з дітьми у 2013 році. Весь час діти зростали з відповідачем. Вона несла всі матеріальні витрати на розвиток здібностей дітей. Діти відвідують басейн, секції та кружки. Батько дітей не приділяє дітям уваги, не сприяє розвитку здібностей, не цікавиться їх захопленнями, станом здоров'я, добровільно не сплачує аліментів, , не вважає за потрібне забезпечувати їх харчуванням та одягом. Позивач, хоча і проживає в межах Київської області, однак жодного разу протягом року не приїхав до с.Чубинське, де мама проживає з дітьми, щоб з ними зустрітися, а також не з'являється до шкоди, де навчаються діти, не цікавиться додатковими заняттями та гуртками. Зазначає, що не чинить батьку дітей будь-яких перешкод щодо його можливості брати участь у вихованні дітей, стверджує, що позивачем не надано доказів вчинення перешкод відповідачем у спілкуванні та зустрічах з дітьми (з часу визначення місця проживання дітей з матір'ю). Щодо запропонованого графіку побачень, вона категорично заперечує, з огляду на те, що діти навчаються в першому класі Пролісківського навчально-виховного об'єднання «Загальноосвітньої школи 1 ступеня -дитячий садок та відвідують групу продовженого дня з понеділка по п'ятницю з 12.0 по 17.20.; додатково навчаються: по понеділках заняття з [PERSON] у [PERSON] з 18.00год. у [PERSON] заняття з танців з 19.00 год., вівторок - заняття фортепіано у [PERSON] з 16.30 год., середа - заняття з англійської мови з 14-00год., заняття з [PERSON] у [PERSON] з 18.00год., заняття з танців у [PERSON] - 19.00год., П'ятниця - заняття з фортепіано, сольфеджіо у [PERSON] з 13.30год., вокал 1800год., заняття з [PERSON] у [PERSON] з 18.00год., субота - заняття з вокалу у [PERSON] з 10.00год., заняття з плавання з 13.00год., заняття малювання з 15.00год. обох дітей, неділя - у [PERSON] заняття шаховий клуб з 10.30год. Вважає, що запропонований нею графік спілкування буде відповідати інтересам дітей та не зашкодить їх навчанню. Також, звертає увагу, що на сьогоднішній день у дітей відновлюється психоемоційний стан після потрясіння, що зумовило фактично насильницьке відібрання дітей батьком від матері, липень 2017 - кінець травня 2017, та повна ізоляція дітей від матері. Вона категорично заперечує проти відвідування дітьми місця проживання позивача та його сім'ї, тим більш залишатися там ночівлю. Діти неодноразово згадували, що до них приходила якась «Тьотя» і вони її боялися, що Родіон (син дружини позивача)кричав на них. Вона звертає увагу суду, що заходи виховання дітей, спілкування між членами сім'ї позивача не відповідає тим цінностям, яким вона виховує своїх дітей, що виключає будь-яку можливість проводити час саме за місцем проживання позивача. Вважає, що вимоги позивача щодо передавання йому дітей на час виїзду матері за кордон, а також повідомляти про зміну місця проживання дітей - не ґрунтуються на вимогах закону. Представником позивача подано відповідь на відзив відповідно до с.179 ЦПК України (т.3 а.с.115-124). За змістом якого, зазначає, що фактично відповідач частково визнає позов [PERSON], що виражається у згоді встановити графік побачень останнього з дітьми, який істотно відмінний від того, який вимагається позивачем та пропонується органом опіки та піклування. Зазначає, що пропонований графік жодним чином не забезпечить участь позивача у вихованні дітей, прямо суперечить вимогам ч.2 ст.141 Сімейного кодексу України щодо рівності батьківських прав та обов'язків. Відвідування дітьми освітніх та розвиваючих гуртків та спортивних секцій об'єктивно не може і не буде слугувати обставиною, яка перешкоджає позивачеві бачитись і спілкуватись з ними, . Відвідування гуртків і секцій разом із дітьми позивач вважає на тільки своїм батьківським правом, але і своїм прямим обов'язком. Заперечення відповідача щодо відвідування дітьми місця проживання позивача та його сім'ї та залишення там на ночівлю, спростовуються висновком органу опіки та піклування. Зазначає, що відсутні об'єктивні чинники, які б перешкоджали тривалим зустрічам дітей із батьком за відсутності при цьому матері. Зазначає, що сторона відповідача приховує від суду той факт, що психологічне потрясіння дітей, на яке вказує психолог [PERSON]. у її висновках від 02.10.2017, було результатом їх незаконного вивезення самою є матір'ю до США без згоди батька. Також зазначає, що в грудні 2016 року відповідач, не повідомивши позивача, силою у супроводі чотирьох незнайомих йому чоловіків забрала із дитячого садочка у Макарівському районі Київської області за місцем проживання позивача їх сина [PERSON] та відвезла до с.Чубинське у Бориспільського районі, таким чином свідомо нехтуючи інтересам дітей, розлучила дитину із рідною сестрою [PERSON], заподіявши обом дітям психологічних страждань. Зазначає також, що на перше прохання надавав відповідачу можливість спілкуватися з дочкою, однак остання можливості часто поговорити з сином не надавала. Розуміючи, що діти мають виховуватись і проживати виключно разом, позивач добровільно передав відповідачу дочку [PERSON] влітку 2017 року. Однак, після з'єднання дітей у 2017 року відповідач тільки декілька разів дозволила позивачеві поспілкуватись тільки із [PERSON] і тільки телефоном, можливості зустрітись з дітьми особисто позивачу надано не було. У зв'язку з тим, що відповідач перестала відповідати на телефонні дзвінки, він був вимушений звертатись до неї письмово поштою. Також зазначає, що після звернення позивача до служби у справах дітей та сім'ї, відповідач дозволили позивачу побачитись із дітьми 10,11,19 та 26 квітня, а 3 і 10 травня 2018 року позивач відвідував с.Чубинське, однак з дітьми не зустрівся, оскільки в шкоді та за місцем проживання вони були відсутні. Зазначає, що позивач намагався погодити з відповідачем порядком та способом перерахування аліментів, телефонував та звертався письмово, не отримавши відповіді 26 квітня 2018 року направив аліменти поштовим переказом за період січень-квітень в розмірі 50 відсотків встановленого законом прожиткового мінімуму на кожну дитину, який відповідач відмовилась отримувати В подальшому особисто та через свого представника позивач звертався з проханням вирішити це питання, отримати номер банківського рахунку, куди аліменти можуть бути перераховані. Органом опіки Бориспільської районної державної адміністрації наданий висновок про встановлення способу участі [PERSON] у вихованні малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] від 05.05.2018 №48/07-46-1985 (т.2 а.с.229-230): - понеділок та четвер І і ІІІ тижня місяця - з 16.00 год. до 19.00год.; - вівторок та четвер ІІ і ІV тижня місяця - з 16.00 год. до 19.00год.; - понеділок та четвер І і ІІІ тижня місяця - з 16.00 год. до 19.00год.; - субота ІІ тижня місяця - з 10.00 год. до 18.00год.; - неділя ІV тижня місяця - з 1-.00 год. до 18.00год.; - 1 та ІІІ тиждень місяця - з суботии 10.00 год. до неділі 18.00год.; - 2 тижні літніх канікул для оздоровлення дітей. Батьку дітей, [PERSON]: - забирати сина і дочку з місця їх проживання та повертати у визначений термін їх матері [PERSON], - спілкування з [PERSON] та [PERSON] не повинно порушувати шкільного та позашкільного графіка навчання дітей, - обов'язково завчасно попереджати матір дітей про свій візит, або його зміну. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] повністю підтримали позовні вимоги, просили суд позов задовольнити. В тому числі підтвердив викладені і в поданих до суду заявах обставини, будучи допитаний в якості свідка в порядку ст. 234 ЦПК України Відповідач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, з наведених у відзиві підстав, звертали увагу, що діти двічі з вини позивача пережили психологічне потрясіння, бояться, що події, коли вони були відібрані у матері, тривалий час з нею не спілкувались, а також були роз'єднані між собою, можуть повторитись. Представники органу опіки та піклування Бориспільської районної державної адміністрації Київської області в судовому засіданні підтримали наданий суду письмовий висновок від 05.05.2018 №48/07-46-1985 (т.3 а.с.229-230). Заслухавши пояснення сторін, допитавши в якості свідка позивача [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON], визнавши доцільним допит свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON], щодо яких сторони відмовились від раніше заявлених клопотань про їх допит, а також заслухавши малолітніх [PERSON] та [PERSON], дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, переглянувши наданий позивачем відеозапис його зустрічі з дітьми, яка мала місце восени 2015 року, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, зокрема у ст.82 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що сторони в зареєстрованому шлюбі не перебували та є батьками двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями свідоцтв про народження дітей (т.1 а.с.7,8). Як визнано сторонами, та підтверджується долученими до матеріалів справи письмовими доказами - довідкою ОСББ «Салютна 1-Б», реєстраційним посвідченням[NUMBER], виданим Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 05 грудня 2007 року, Договором дарування квартири від 03 грудня 2008 року (т.1 а.с.12,13,14) діти з народження проживали та були зареєстровані в належній позивачу [PERSON] на праві власності квартирі «[ADDRESS] Відповідачем не заперечується, та листом Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №467 від 29 жовтня 2015 року (т.1 а.с.15) підтверджується, що малолітні діти сторін [PERSON] та [PERSON] відвідували ДНЗ (ясла-садок) №467 з 13 вересня 2013 року і по 11 вересня 2015 року, куди вони були влаштовані їх батьком [PERSON], позивачем у справі, який здійснював оплату за дитячий садок, допомагав у благоустрою дошкільного закладу. Крім того, з дослідженої відповіді на адвокатський запит адвоката [PERSON] вбачається, що батьками заздалегідь не було повідомлено керівництво дошкільного закладу та вихователів групи про необхідність переведення дітей до іншого навчального закладу, а також що документи забрані 28.09.2015 року, і батько дізнався про те, що мати дітей забрала документи з дитячого садочка, зателефонувавши в дитячий садок (т.1 а.с.15). Та обставина, що позивач з народження брав участь в утриманні їх з відповідачем дітей підтверджується долученими до матеріалів справи квитанціями про оплату за харчуванні дітей в дитячому закладі (т.1 а.с.42-59), відповідною розпискою відповідача, на той час [PERSON] від 13.07.2013 щодо відсутності в неї фінансових та моральних претензій до батька її дітей та його участі у їх утриманні (т.1 а.с.60), їх перепискою з мобільного телефону за період березень, квітень, травень, червень, серпень, початок вересня 2015 року (т.1 а.с.62-78). З наданих позивачем документів вбачається, що з метою встановлення місцезнаходження дітей, він звертався з листами до відповідача [PERSON] за адресами: [ADDRESS], та [ADDRESS] (т.1 а.с.17), а також до Бориспільського МВ (з обслуговування м.Бориспіль та Бориспільського району) ГУ МВС України в Київській області (т.1 а.с.18,19), Служби у справах дітей Шевченківського району м.Києва, Служби у справах дітей Бориспільської районної державної адміністрації (т.1а.с.20-21,22-23). Як визнано відповідачем, та з висновку ДІМ Бориспільського МВ [PERSON] від 21 жовтня 2015 року встановлено, що [PERSON] разом з малолітніми дітьми переїхала проживати в [ADDRESS] (т.1 а.с.19). Зі змісту листа Дошкільного навчального закладу загального розвитку (ясла-садок) «Джерельце» від 22.12.2015 (т.1 а.с.80) вбачається, що малолітні [PERSON] та [PERSON] відвідували дошкільний заклад з 01.10.2015, що знаходиться в с. Чубинське по вул. Погребянка, 7, а також, що з 15.12.2015 року діти дошкільний заклад не відвідують, в телефонному режимі мама повідомила, що діти захворіли. Також з вказаного листа встановлено, що за час перебування у закладі діти зарекомендували себе урівноваженими, завжди готовими прийти на допомогу. Батько дітей часто їх відвідував, спілкувався з ними на території та в приміщенні закладу. Діти зустрічали батька з задоволенням проводжали з ним час, сумували та плакали, коли він їх залишав. [PERSON] приходив до дітей з подарунками, гостинцями, здійснив оплату за перебування дітей в дошкільному закладі в листопаді місяці 2015 року (т.1 а.с.80). З дослідженого в судовому засіданні відеозапису здійсненого позивачем від 21.10.2015, який збережений на флеш-накопичувачі, що зберігається при матеріалах справи (т.2 а.с.168), встановлено, що позивач [PERSON] відзняв свою зустріч у ДНЗ «Джерельце» із дітьми [PERSON] та [PERSON]. Переглянутий відеозапис свідчить про прихильне ставлення дітей до батька, відсутність вимушеності та відчуженості у спілкуванні: діти радіють зустрічі з батьком, розповідають йому про своє життя, висловлюють бажання відвідати батька. Згідно з долученими до матеріалів справи документами позивач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння від 12 грудня 2014 року, реєстровий №2198, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №30924452 від 12.12.2014 (т.1 а.с.86,87-88) характеристики, виданої Колонщинською сільською радою від 13.11.2015 та Актом обстеження умов проживання (т.1 а.с.83,85),позивач [PERSON] проживає, але не зареєстрований в [ADDRESS] в належному йому на праві власності будинку, та характеризується з позитивної сторони. В судовому засіданні встановлено, та долученими доказами підтверджується, що відповідач що [PERSON] повторно змінила місце проживання дітей, виїхавши з ними за кордон. Так, з листа Державної прикордонної служби України на запит позивача від 11 січня 2016 року, вбачається, що 17 грудня 2015 року малолітні [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], перетнули державний кордон України за напрямом «Київ-Відень» (а.с.144). Встановлено, що ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 07 лютого 2019 року було звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України (т.3 а.с.246-248), за змістом якої відповідач 17.12.2015 під час оформлення пасажирів, які відлітали літаком рейсу №668, сполученням «Київ-Відень», при проходження паспортного контролю в терміналі «Д»ДП МА «Бориспіль», діючи умисно для перетину Державного кордону України із своїми дітьми [PERSON] та [PERSON], пред'явила підроблений документ, а саме нотаріально посвідчену заяву від 24.11.2015 року про надання згоди [PERSON], [INFO], на тимчасові поїздки дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], до Сполучених Штатів Америки на період з 24.11.2015 по 03.06.2016, виготовлену на спеціальному бланку нотаріальних документів серії НАС №3097217. За змістом ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, факт використання відповідачкою [PERSON] завідомо підробленої довіреності підтверджується вищевказаної ухвалою Бориспільського міськрайонного суду про звільнення її від кримінальної відповідальності. Водночас будь-яких інших належних і допустимих доказів того, що відповідач виїхала з дітьми за кордон з відома та за згоди позивача, суду надано не було та не зазначено джерел їх здобуття. Відповідачем не заперечується та дослідженими судом письмовими доказами встановлено, що згідно з наказом від 04.08.2016 Суду Сполучених Штатів Америки до Середніх районів штату Флорида, підрозділ суду у м.Орландо, справа №6:16-cv-1325-Orl-41 KRS, районного судді Карлоса Е.Мендози, заяву [PERSON] було задоволено та присуджено, що протягом п'яти днів з моменту видачі цього наказу діти повинні бути повернуті в Україну під опіку заявника [PERSON], а також, що судові виконавці США повинні провести заявника та його дітей в Міжнародний аеропорт Орландо для того, щоб забезпечити їх безпечний виліт із Сполучених Штатів (т.2 а.с.142-151). Як визнано сторонами, після передачі дітей позивачу [PERSON] судовими виконавцями США в серпні 2016, діти повернулись з позивачем в Україну та проживали в [ADDRESS] з позивачем та його родиною (дружиною та її неповнолітнім сином) в належному позивачу будинку по [ADDRESS] Як визнано сторонами з 07.12.2016 року до 29 травня 2017 року діти сторін проживали нарізно: донька [PERSON] залишилась проживати з батьком в с.Березівка Макарівського району за вищевказаною адресою, сина [PERSON] забрала з дитячого дошкільного закладу «Капітошка», в с.Колонщина Макарівського району Київської області відповідач [PERSON], та він проживав із матір'ю в [ADDRESS]. Що також підтверджується листом Макарівського відділення поліції ГУ НП в Київській області від 23.12.2016 №Ш-549 (т.2 а.с.152). Як вбачається з наданих відповідачем [PERSON] копій її звернень та листування протягом серпня 2016 - січня 2017 вона зверталась з численними скаргами на дії [PERSON], щодо позбавлення її можливості спілкуватися з дітьми (т.3 а.с.19-59). Як визнано сторонами, дочка [PERSON] була повернута батьком [PERSON] матері [PERSON] в кінці травня - на початку червня 2017 року після визначення в судовому порядку місця проживання дітей із матір'ю. Так, рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 29 травня 2019 року у вищевказаній справі №3762/20047/16-ц (т.2 а.с.56-60), в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів було відмовлено та задоволено зустрічний позов відповідача [PERSON], та визначено місце проживання [PERSON], [INFO] [PERSON], [INFO], разом із матір'ю [PERSON]. Згідно з довідкою ОСББ «Чубинська Перлина» від 14.02.2018 №11 [PERSON] та її діти [PERSON] - з 07 грудня 2016 року та [PERSON] - з 1 червня 2017 року проживають у власній квартирі відповідача за адресою: [ADDRESS] (т.2 а.с.64). Дослідженням наданих суду висновків спеціалістів, а саме: - Висновку за результатами психологічного обстеження на звернення [PERSON] від 28 грудня 2015 року, складеного психологом [PERSON] (т.1 а.с.103-113); - Висновку за результатами психологічного обстеження на звернення [PERSON] від 07 вересня 2016 року, складеного психологом [PERSON] (т.2 а.с.176-182); - Висновків спеціаліста доктора психологічних наук, старшого наукового співробітника асистента кафедри психології розвитку Київського національного університеті ім. Т.Шевченка (спеціальність «педагогічна та вікова психологія») [PERSON] від 29.01.2017 та 02.10.2017 (т.2 а.с.61-67,70-83); - Висновку (відгуку) за результатами опрацювання висновку спеціаліста-психолога [PERSON] від 07.09.2016, складеного спеціалістом доктором психологічних наук, старшим науковим співробітником, асистентом кафедри психології розвитку Київського національного університеті ім. Т.Шевченка [PERSON] (т.3 а.с.89-95); - Рецензії на «Висновок фахівця від 29.01.2017р.» та «Висновок фахівця від 2.10.2017р.», підготовлені психологом [PERSON], від 16 травня 2018 року, складену психологом [PERSON] (т.3 а.с.145-151), - встановлено, що зазначені дослідження проводились спеціалістами в різний час, за зверненнями одного з батьків, позивача або відповідача відповідно. Суттєвою, на думку суду, обставиною, є те, що жодного разу обстеження не відбувалось за ініціативою обох батьків. Спеціаліст [PERSON] не спілкувалась з відповідачкою [PERSON], в той час як спеціаліст [PERSON] безпосередньо не спілкувалась з позивачем, а їх спілкування з дітьми здійснювалось з ініціативи та сприяння одного з батьків, з ким на той час проживали діти. Крім того, обстеження дітей здійснювалось після ряду вочевидь травмуючих для них обставин: спочатку - тривалої розлуки з батьком [PERSON], потім - примусового вилучення дітей у матері [PERSON] та передачі батькові судовими виконавцями, та повернення їх до України в серпі 2016 року без супроводу матері, з якою вони тривалий час проживали, в подальшому - протягом тривалого часу позбавлення дітей можливості повноцінного спілкування з матір'ю, а також примусового роз'єднання дітей в грудні 2016 року. через повернення відповідачкою [PERSON] сина [PERSON] із залученням сторонніх осіб (даний факт повністю визнаний сторонами) до вирішення в суді спору щодо визначення місця їх проживання, внаслідок цього - тривалої відсутності спілкування дітей між собою. Такі обставини безумовно мали вплинути, та, як свідчать висновки спеціалістів, вплинули на поведінку дітей, ставлення дітей до змін в їх житті та до близького оточення, в тому числі до батьків. В зв'язку з цим суд критично оцінює надані суду висновки, які не є висновками судових експертів, і та обставина, що, будучі допитаними в якості свідків [PERSON] та [PERSON] підтримали викладені у ними висновках результати проведених ними досліджень не може бути підставою для надання переваги одних висновків над іншими, оскільки клопотання про проведення судової психологічної експертизи з тих самих питань, з яких приводились дослідження спеціалістами психологам, сторонами заявлено не було. Водночас, суд вважає необхідним зазначити, що викладені у висновках психологів дослідження та їх результати не містять фактичних обставин, які б не були встановлені судом на підставі досліджених в судовому засіданні доказів, окрім висновків спеціалістів щодо індивідуально-особистісних особливостей дітей. Суд звертає увагу, що зазначені у висновку психолога [PERSON] пояснення [PERSON], що дружина позивача часто сварила [PERSON], бо дівчинка брала щось без дозволу, казала «Я тебе вб'ю» (т.2 а.с.65), жодними належними доказами не підтверджується, зокрема і результатами психологічного дослідження самої [PERSON], наведеними у висновку психолога [PERSON] від0 2.10.2017 (75-79). Суд також враховує, що викладені у висновку психолога [PERSON] від 02.10.2017 пояснення [PERSON] , що після того, як мамі вдалося забрати брата [PERSON], навколишні пояснювали дівчинці цю ситуацію таким чином: мама забрала [PERSON], а її покинула, що вона мамі не потрібна (т.2 а.с.77), жодними іншими доказами не підтверджується. Суд заслухав пояснення та думку малолітніх [PERSON] та [PERSON], в порядку ст.171 СК України, які жодних вочевидь негативних спогадів про обставини їх спілкування з батьком та його родиною не навели, підтвердили, що фізично їх не карали. Так, діти, в основному [PERSON], висловлювали небажання спілкуватися з батьком, пояснюючи це страхом, що їх заберуть у мами. Водночас, розповіли, що разом з батьком, без присутності інших осіб, відвідували цирк, планетарій. При цьому малолітній [PERSON] переконаний, що батько, позивач у справі, зробив це лише тому, що їх мама наполягла, щоб батько їх туди зводив. Вважають, що батько ними не цікавиться. Діти підтвердили, що навчаються індивідуально з вчителькою на дому та дистанційно, відвідують протягом всього навчального тижня та по суботам додаткові заняття, а саме: [PERSON] - заняття з музики, танців, [PERSON] - з футболу, спортінгу, шахів. Пояснили, що відвідували басейн. Повідомили, що полюбляють їздити до бабусі. Суд також звертає увагу, що вищевказані обставини були предметом дослідження в іншій цивільній справі №761/20047/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей (т.2 а.с.56-60). Дослідженням вказаного рішення Шевченківського районного суду м.Києва встановлено, що в ході судового розгляду справи позивач за первісним позовом ([PERSON]) намагався вирішити питання щодо місця проживання дітей в мирному порядку, та зокрема долучив до матеріалів справи проект мирової угоди між сторонами, де серед іншого було визначено місце проживання дітей з матір'ю. Також в рішенні суду зазначено, що сторони до мирного врегулювання спору не прийшли, проте, суд враховує той факт, що фактично позивач за первісним позовом - [PERSON] не заперечував проти проживання спільних з [PERSON] малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] , саме з матір'ю за умови не перешкоджання батьку дітей з боку останньої у спілкуванні та участі у вихованні малолітніх дітей (т.2 а.с.69). В ході даного судового розгляду також встановлено, що позивач позитивно характеризується сусідкою [PERSON] як комунікабельна, чуйна, вихована та спокійна людина (т.1 а.с.84). Будучи допитаною в якості свідка, [PERSON] підтвердила надану позивачу характеристику, показала, що декілька разів доглядала за дітьми, коли позивача та його дружини не було, бачила, як діти спілкуються з родиною позивача, радіють їх приходу. Підтверджує, що [PERSON] мала окрему кімнату, а [PERSON] жив в одній кімнаті з Родіоном - сином дружини позивача. Бачила дітей щасливими. Потім від позивача їй стало відомо, що мати забрала сина з дитячого садочка. Відповідачку вона не бачила, але декілька разів бачила під будинком позивача незнайомі машини. Підтверджує, що [PERSON] сумувала без братика. Від позивача знала, що мати вивезла дітей до Америки, і позивач їх повернув в Україну, тому у позивача були підстави переживати, що ситуація з дітьми може повторитися. Свідок [PERSON] також підтвердив, що є хрещеним батьком [PERSON], характеризує позивача як люблячого турботливого батька. Він відвідував позивача за місцем проживання в с.Березівці, був свідком спілкування дітей та родини позивача. Стверджує, що спілкування дітей з батьком та його новою родиною було радісним, дружнім. Показання інших допитаних судом свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які не були безпосередніми очевидцями такого спілкування позивача з дітьми за місцем його проживання, зазначені свідками [PERSON] та [PERSON] обставини не спростовують. З наданих відповідачем доказів, також вбачається, що згідно характеристики, виданої головою правління ОСББ «Чубинська Перлина» від 31 серпня 2016 року (т.3 а.с.70) відповідач [PERSON] є власницею квартири в [ADDRESS], де проживала з дітьми з жовтня 2015 року, діти були добре одягнені та доглянуті, [PERSON] займалась вихованням дітей, проводила з ними багато часу на дитячому майданчику, за період проживання зарекомендувала себе ввічливою, доброзичливою по відношенню до сусідів, знайомих, дотримується порядку та чистоти; з наданої характеристики, виданої Український-Азербайджанський інститут соціальних наук і самоврядування [PERSON] ПрАТ «ВНЗ «[PERSON] управління персоналом», [PERSON] за час її навчання у ВУЗі зарекомендувала себе з позитивного боку (т.2 а.с.71). Суд критично оцінює викладені в наданих ОСББ «Чубинська Перлина» довідках від 21.03.2017 (т.2 а.с.10) та від 14.02.2018 (т.2 а.с.64) обставини, що батько дитини [PERSON] за весь період (поки позивач з дітьми проживає в [ADDRESS] жодного разу не звертався в ОСББ «Чубинська Перлина» по питанню побачення дитини, на території будинку працівники ОСББ його не бачили, що він приїжджав чи передавав подарунки. Так, на думку суду суд необґрунтованими є твердження, що [PERSON] на території будинку не бачили, оскільки не зазначено, хто саме із працівників ОСББ особисто або наглядно знайомий з позивачем. Крім того, сам факт, що позивач не звертався до адміністрації ОСББ, або що його не бачили працівники ОСББ, не є достатнім підтвердженням того, що позивач не приїздив до будинку з метою побачення з дітьми. Суд також звертає увагу, що звернення позивача до суду з даним позовом мало місце в листопаді 2015 року після зміни відповідачем місця проживання дітей та зміни дошкільного навчального закладу, який вони відвідували. Будь-яких належних і допустимих доказів того, що відповідач повідомила позивача про таку зміну, суду надано не було. Крім того, суд, з урахуванням вищезазначених фактичних обставин, вважає доведеним, що відповідач [PERSON] без відома та згоди позивача вивезла їх дітей за межі України, не повідомивши позивача про їх місце перебування. Суд звертає увагу, що згідно з вищевказаним рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 29 травня 2017 року (т.2 а.с.56) батько дітей [PERSON] звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання дітей з батьком у травні 2016 року, тобто після виїзду відповідача з дітьми до США та до повернення дітей в Україну на підставі вищезазначеного наказу від 04.08.2016 Суду Сполучених Штатів Америки до Середніх районів штату Флорида, підрозділ суду у м.Орландо (т.2 а.с.142-151). Таким чином, встановлені в ході даного судового розгляду обставини, які спонукали позивача звернутися до суду з позовом за захистом своїх порушених прав, свідчать про те, що відповідачем [PERSON] були створені перешкоди позивачу у спілкуванні з дітьми та у їх вихованні. Згідно з вимогами ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч.1, 3 ст.152 Сімейного кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. За змістом ст. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Суд також враховує, що відповідно до вимог ч.2 ст.155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до вимог ч.1,2 та 3 ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. За змістом ч.1 ст.159 Сімейного кодексу України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Відповідно до вимог ч.2 вказаної статті суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Водночас суд враховує положення ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, які закріплюють, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Усвідомлення та реалізація малолітніми дітьми цього права безпосередньо залежить від поведінки їх батьків та має враховуватись судом при ухваленні рішення у даній справі. Даючи оцінку дослідженим доказам та встановленим в судовому засіданні обставинам справи, суд прийшов до висновку, що обставин, які б свідчили про те, що поведінка позивача, його ставлення до дітей, створюють небезпеку для їх здоров'я, не встановлено. Згідно з висновком органу опіки та піклування (т.2 а.с.229-230), а також , враховуючи дані обстеження умов проживання позивача (т.1 а.с.85), суд приходить до висновку, що за місцем проживання позивача [PERSON] в належному йому на праві власності будинку по [ADDRESS] є належні умови для проживання, виховання та розвитку їх з відповідачкою дітей. Суд враховує ці обставини, а також визначене рішенням суду місце проживання дітей з їх матір'ю [PERSON], яка на даний час мешкає в с.Чубинському Бориспільського району Київської області, відстань до місця проживання батька дітей [PERSON] в с.Березівка Макарівського району Київської області, подорож між якими, як визнано сторонами, займає близько двох годин. Суд враховує дані щодо завантаження дітей додатковими розвиваючими заняттями, що підтверджується долученими до матеріалів справи довідками (т.3 а.с.11-18), а також бажання позивача сприяти дітям у додатковому розвитку їх фізичних, інтелектуальних та творчих здібностей. Та виходить з того, що порядок участі позивача у спілкуванні з дітьми не має змінювати визначеного судом місця їх проживання, забезпечуючи позивачу рівні можливості участі у вихованні дітей, при цьому сприяти якнайкращім інтересам дітей, їх гармонійному розвитку, психологічному комфорту та безпеці. Суд не погоджується із запропонованим відповідачем порядком участі батька у спілкуванні з дітьми, оскільки він вочевидь обмежує права позивача у тривалості та умовах його спілкування з дітьми, що, безумовно, впливатиме і на якість такого спілкування, та не забезпечуватиме рівних прав сторін на особисте виховання дітей. Суд також враховує, що позиція сторін в ході судового розгляду свідчить про неможливість на даний час їх нормального конструктивного спілкування між собою та, відповідно, врегулювання спірних питань, що виникли та можуть об'єктивно виникати в процесі виховання дітей шляхом домовленостей між собою, а отже потребує відповідного регламентування задля запобігання можливих зловживань сторонами та виникнення конфліктів, які, безумовно, позначились та можуть позначитись на психоемоційному стані дітей. З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Так, з урахуванням зайнятості дітей, з метою уникнення вечірніх тривалих автотранспортних подорожей та без зміни місця проживання дітей, слід визначити наступний порядок участі батька [PERSON] у вихованні і спілкуванні з дітьми, який не повинний порушувати шкільний та позашкільний графік навчання дітей, враховувати їх стан здоров'я, не бути пов'язаними із застосуванням фізичного та психічного насильства, а саме: - особисті побачення [PERSON] з дітьми без присутності матері щомісяця за наступним графіком: - понеділок і четвер І та ІІІ тижня місяця - з 16.00 год. до 19.00год.; - вівторок і четвер ІІ та ІV тижня місяця - з 16.00 год. до 19.00год.; - особисті побачення [PERSON] з дітьми без присутності матері з правом перебування дітей за місцем проживання батька щомісяця 1 та ІІІ тиждень місяця - з суботи 10.00 год. до неділі 18.00год.; - побачення [PERSON] з дітьми не менше 2-х годин у святкові дні : Новий рік, Святвечір, Великдень, день народження дітей, - за домовленістю з матір'ю дітей [PERSON]; - відпочинок позивача з дітьми: - 2 тижні літніх канікул для оздоровлення дітей, в перші два тижня будь-якого літнього місяця, або інші за домовленістю з матір'ю дітей - [PERSON], - а також особисте безперешкодне спілкування [PERSON] з дітьми, використовуючи будь-які засоби зв'язку: телефон, електронну пошту, Skype тощо, у будь-який час, якщо це не порушує нормального та звичного режиму дітей. З урахуванням встановленим судом фактичних обставин справи з метою захисту порушених прав позивача, слід зобов'язати відповідача [PERSON] не чинити позивачу перешкод у спілкуванні з дітьми та повідомляти позивача про зміну місця проживання та місце навчання дітей. З метою належного виконання рішення суду обома сторонами, слід також зазначити, що позивач [PERSON] має попереджати матір дітей [PERSON] доступними засобами зв'язку про свій візит або про його зміну та забирати дітей з місця їх проживання, або іншого узгодженого з матір'ю дітей місця. В іншій частині позовних вимог слід відмовити з вищезазначених підстав, з урахуванням інтересів дітей, та рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 29 травня 2017 року про визначення місця проживання дітей із матір'ю [PERSON]. З урахуванням вимог ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 487 гривень 20 копійок (т.1 а.с.1) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial