Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

В лютому 2016 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача та третьої особи без самостійних вимог про визнання права власності на спадкове майно та визначення часток в майні колишнього колгоспного двору, посилаючись на те, що [INFO] померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на 1/4 частку домоволодіння, яке розташовано по [ADDRESS]. Як спадкоємці за заповітом, спадщину своєчасно прийняли [PERSON] та [PERSON], а [PERSON] від прийняття спадщини відмовилась. Але оскільки спадкодавець не отримала при житті свідоцтво про право власності на нерухоме майно, вони не можуть оформити на себе право власності на вказане домоволодіння. Просили суд визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності за кожним по 1/8 частці домоволодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] та визначити за [PERSON] та [PERSON] за кожною по 1/4 частки в майні колишнього колгоспного двору, що збереглися на теперішній час. В судовому засіданні представник позивачів позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача Топорівської сільської ради Новоселицького району в судове засідання не з'явився, надавши заяву про те, що позов визнав та просив розглянути справу у його відсутності. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] в судове засідання не з'явився та не повідомив про причини своєї неявки, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивачів, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до довідки Топорівської сільської ради Новоселицького району № 922 від 24 вересня 2015 року станом на 1990-1991 роки домоволодіння, яке розташовано по [ADDRESS] відносилося до дворів колгоспного типу, в якому були зареєстровані та проживали четверо осіб - спадкодавець [PERSON] та позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в силу чого виходячи з положень ст. 123 ЦК УРСР в редакції 1963 року кожен з них мав рівні долі у колгоспному дворі, тобто по 1/4 частці домоволодіння. Житловий будинок та господарські споруди вказаного домоволодіння побудовані до 1990 року на відведеній для вказаної мети земельній ділянці та зареєстровані в Топорівській сільській раді Новоселицького району в погосподарській книзі із наданням відповідної адресної частини, що підтверджується технічним паспортом домоволодіння. Дані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що житловий будинок та господарські споруди побудовані відповідно до діючого на час їх будівництва законодавства, належним чином були зареєстровані органом місцевого самоврядування і належали зареєстрованим та проживаючим в ньому станом на 1990-1991 роки особам на праві спільної сумісної власності. Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилася спадщина на її 1/4 частку вказаного домоволодіння. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У відповідності до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Відповідно до заповіту, який був складений 15 листопада 2013 року та посвідчений секретарем Топорівської сільської ради Новоселицького району, спадкодавець [PERSON] заповіла позивачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] господарство, яке знаходиться по [ADDRESS]. Спадщину після смерті [PERSON] позивачі [PERSON] та [PERSON] прийняли своєчасно як спадкоємці за заповітом, звернувшись із відповідними заявами до нотаріальної контори протягом шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Із заяви № 448 від 15 квітня 2015 року, поданої позивачкою [PERSON] до нотаріальної контори вбачається, що відповідно до ст. 1273 ЦК України протягом шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини вона відмовилася від прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON]. Таким чином, позивачі [PERSON] та [PERSON] в рівних долях успадкували частку спадкодавця [PERSON] у домоволодінні по [ADDRESS], тобто кожний по 1/8 частки домоволодіння. Однак, у зв'язку із смертю спадкодавці та відсутністю за нею правовстановлюючих документів на домоволодіння, нотаріальна контора відмовила позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями за заповітом після смерті [PERSON] в рівних долях та своєчасно прийняли спадщину, інших спадкоємців не має, то суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, у зв'язку із чим за ними в порядку спадкування слід визнати по 1/8 частки домоволодіння. Крім цього, за позивачами [PERSON] та [PERSON] не визначені частки в майні колишнього колгоспного двору, що збереглися на теперішній час, що унеможливує отримання ними свідоцтва про право власності на дане нерухоме майно та має значення для визначення частки спадкодавця у спільному сумісному майні. При вирішенні даної позовної вимоги суд виходить з того, що відповідно до вимог ч.2 ст. 123 ЦК УРСР в редакції 1963 року розмір долі члена колгоспного двору встановлюється з рівності часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за № 20 від 22 грудня 1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Визнання права та зміна правовідношення є встановленими ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів. За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про визначення за кожною з позивачок [PERSON] та [PERSON] по 1/4 частки у вказаному домоволодінні, як їх частки в майні колишнього колгоспного двору, що збереглися на теперішній час. На підставі ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР в редакції 1963 року, ст.ст. 16, 328, 1223, 1268, 1270, 1273 ЦК України, суд

Outcome: approved