Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 14.09.2020 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 18.09.2020 року. Позивач [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивовано тим, що 04 серпня 2007 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , укладено шлюб який зареєстровано міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 435 ( свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ). Від даного шлюбу народився син - [PERSON] , [INFO] , (що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] ). Позивач стверджує, що життя з відповідачем не склалося. Шлюбні відносини між ними, припинені. Проживають окремо понад півроку, [PERSON] з сином проживає у її батьків, відповідач - у своїх батьків за місцем реєстрації. Збереження сім`ї позивач вважає неможливим. Причиною для подання заяви про розірвання шлюбу є втрата поваги та довіри між ними, відсутність сімейних стосунків, відсутність почуттів прихильності та любові один до одного, взаємоповаги та взаєморозуміння, що є передумовою для подружніх відносин. Позивач вважає, що немає сенсу підтримувати шлюб, який існує тільки формально. В позовній заяві вказано, що спорів про поділ майна на даний час немає. Окрім того позивач вказує, що син [PERSON] після розлучення залишається проживати разом зі матір`ю , спору з цього питання немає. Як стверджує позивач, батько має можливість вільно бачитися, спілкуватися з сином та займатися його вихованням. Позивач просить суд: розірвати шлюб, укладений 04 серпня 2007 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом № 435. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.07. 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, подала заяву в якій просила справу розглянути за її відсутності, при цьому зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить розірвати шлюб. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином, подав заяву в якій просив розглянути справу без його присутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує, проти їх задоволення не заперечує. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 04 серпня 2007 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , укладено шлюб який зареєстровано міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 435, що підтверджується свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від даного шлюбу народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , копію якого додано до матеріалів позовної заяви. На даний час син проживає разом із матір`ю. З даного приводу спір у сторін відсутній. Відповідно до ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності зі ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч.3 та ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] виявився невдалим, сімейне життя не склалося, шлюбних стосунків вони не підтримують, тобто даний шлюб існує тільки формально. Враховуючи вищенаведені обставини справи, визнання позову в цій частині відповідачем, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Згідно з ст. ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 160 СК України передбачає, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Позивач зазначила, що син проживає разом із нею, щодо вказаної обставини спору між сторонами немає. Окрім того, суд вважає за необхідне вказати на те, що вимог щодо утримання та порядку виховання сина, поділу спільного майна сторін не заявлено. Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути, понесені останньою судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 112, 113, 115, 180, 181, 183, 185, 191 Сімейного кодексу України, та

Outcome: approved