Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що вона є співвласницею квартири [ADDRESS], що в смт. Оржів Рівненського району Рівненської області. В цю квартиру самовільно вселився відповідач. Він зловживає алкоголем, вчиняє сварки та бійки, створює неможливі умови для проживання. Добровільно залишити житло він не бажає. Також зазначає, що відповідач побив всі двері, вартість яких складає 1800 грн. Зважаючи на це позивачка просить суд постановити рішення, яким виселити відповідача з вказаної квартири, стягнути з нього 1800 грн. за завдану майнову шкоду. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та пояснила про обставини, що описані вище. Додала, що відповідач приїхав в гості до своєї мами, але залишився проживати в цій квартирі. Він практично щодня вживає спиртне, влаштовує сварки та бійки. Свою згоду на вселення відповідача у квартиру позивачка не надавала. Через протиправну поведінку відповідача донька позивачки змушена винаймати інше житло; чоловік позивачки також залишив помешкання, побоюючись за своє здоров'я. Враховуючи вищевикладене позивачка просить суд задоволити позов, та стягнути з відповідача понесені судові витрати. Відповідач повторно не з'явився в судове засідання. Судові повістки надсилалися як за місцем реєстрації відповідача, так і за місцем його фактичного проживання. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідач є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Від сторони не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без його участі. Судом приймається до уваги, що за положеннями частини 3 статті 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Тому суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості проведення заочного розгляду справи. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, позивачка є співвласницею квартири [ADDRESS], що в смт. Оржів Рівненського району Рівненської області. В цю квартиру самовільно вселився відповідач. Він зловживає алкоголем, вчиняє сварки та бійки, створює неможливі умови для проживання. Добровільно залишити житло він не бажає. Щодо протиправної поведінки відповідача по відношенню до мешканців квартири надали суду показання свідки [PERSON], [PERSON] Відповідач не має жодних прав щодо даного житла. Так, рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 24.01.2008 року (справа № 2-213/08) відповідача визнано таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS], що в смт. Оржів Рівненського району Рівненської області. Дане рішення набрало законної сили 18.06.2008 року. Позивачка неодноразово зверталася зі скаргами до правоохоронних органів щодо протиправної поведінки відповідача. Відповідач вселився в помешкання без згоди позивачки, та користувався даним житловим приміщення всупереч рішенню Рівненського районного суду Рівненської області від 24.01.2008 року про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Згідно до відповіді адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Рівненській області, відповідач зареєстрований по [ADDRESS] (Костопільського району Рівненської області), з 28.12.2009 року. Відповідно до частини третьої статті 47 Конституції України позбавити громадянина житла можна лише на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до статті 109 Житлового кодексу УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло. Стаття 98 ЖК УРСР визначає, що наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача. Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. В ході розгляду справи встановлено, що відповідач вселилася в квартиру не як член сім'ї власників майна; не набув права користування житловим приміщенням у визначеному порядку; не зареєстрував своє місце проживання в установленому законом порядку, адже реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом; відповідач по суті є тимчасовим жильцем, оскільки приїхав провідати свою маму; в нього відсутнє право на житло. На вимогу позивачки відповідач відмовляється звільняти житлове приміщення. За таких умов позов про виселення відповідача без надання іншого жилого приміщення підлягає до задоволення. В той же час не підлягають до задоволення вимоги про відшкодування майнової шкоди. Згідно з положеннями ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної Позивачка не наддала суду жодних доказів на підтвердження того, що належне їй майно було пошкоджене відповідачем: не були надані докази на підтвердження придбання майна (в даному випадку - дверей), ні їх вартості; ні сам факт пошкодження майна відповідачем. Отже, позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди не підлягають до задоволення. В задоволенні позову в цій частині слід відмовити через його недоведеність.

Outcome: approved