Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

В липні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до Василівського районного суду з позовом [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Позов мотивований тим, що відповідно до укладеного договору №ZPDNGA0000000085 від 05.08.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 92 080,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.08.2018 року. [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємцями, які постійно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] та [PERSON] , які на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину, оскільки не заявили про відмову від спадщини. Відповідно до вимог ч.2 ст.1281 ЦК України 23.12.2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» направило претензію кредитора до Дніпрорудненської державної нотаріальної контори., від якої 13.02.2016 року отримано відповідь, що спадкоємці померлого з заявами про прийняття спадщини не зверталися, а спадкова справа після смерті спадкодавця заведена на підставі претензії ПАТ КБ «Приватбанк». 15.08.2017 року до спадкоємців [PERSON] та [PERSON] направлено лист-претензію, за яким позивач пред`явив свої вимоги, які не були виконані. Станом на дату смерті заборгованість [PERSON] перед позивачем становить 129 229,37 грн., яка складається з наступного: 62 899,27 грн. заборгованість за кредитом, 59 472,38 грн. заборгованість за відсотками; 6 857,72 грн. заборгованість з комісії. Позивач просить на підставі ст.ст.1281, 1282 ЦК України стягнути з [PERSON] , [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитним договором №ZPDNGA0000000085 від 05.08.2008 року в розмірі 129 229,37 гривень. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 10 вересня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання представник позивача Ганза В.О. не з`явився, подав заяву про розгляд справи без участі представника позивача, підтримує позовні вимоги в повному обсязі, необхідні докази є в матеріалах справи, клопотань та заяв з боку позивача відсутні, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, представником відповідача - адвокатом Лисенко І.Ю. подана заява про розгляд справи без участі відповідача та представника відповідача, у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі з наступних підстав. 05.08.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] був укладений кредитний договір, за яким останній отримав кредит в розмірі 92 080 грн. [INFO] [PERSON] помер. 07.02.2012 року відповідач [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» з письмовою заявою, у якій повідомила про смерть чоловіка та просила припинити нарахування відсотків за вищевказаним договором. Таким чином, позивач дізнався про смерть позичальника [PERSON] з 07.02.2012 року. Зазначені обставини також встановлені рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 18.11.2013 року у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, та зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про припинення договору поруки, а також рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 15.08.2014 року у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В порушення вимог ст.1281 ЦК України позивач звернувся до Дніпрорудненської державної нотаріальної контори з претензією кредитора лише 13.11.2013 року, а також повторно 12.12.2015 року. До відповідачів з листом-претензією позивач звернувся лише 03.08.2017 року. Таким чином, позивач повинен був пред`явити свої вимоги до спадкоємців в шестимісячний строк з дня, коли від дізнався про відкриття змивач спадщини, тобто до 07.08.2012 року. Враховуючи, що позивач пропустив строк пред`явлення вимоги до спадкодавця, просила в задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» відмовити. При винесенні рішення також просила вирішити питання про стягнення витрат на правничу допомогу, які понесла відповідач [PERSON] в розмірі 8 000 гривень. Розглянувши надані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.08.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] укладений кредитний договір №ZPDNGA0000000085, за яким останній отримав кредит у розмірі 92 080,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.08.2018 року. 13 вересня 2011 року позичальник за кредитним договором №ZPDNGA0000000085 від [INFO] [PERSON] помер. Згідно розрахунку заборгованості за Кредитним договором №ZPDNGA0000000085 від 05.08.2008 року станом на 30 травня 2019 року загальна сума заборгованості становить 129 229,37 грн., в тому числі: 62 899,27 грн. заборгованість за кредитом, 59 472,38 грн. заборгованість за відсотками; 6 857,72 грн. заборгованість з комісії. З досліджених судом матеріалів спадкової справи №173/2011 вбачається, що після смерті [INFO] [PERSON] спадкоємці за законом та/або за заповітом до нотаріальної контори не зверталися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Реєстрація спадкової справи в Спадковому реєстрі здійснена 13.11.2013 року на підставі претензії кредитора ПАТ КБ «Приватбанк» від 25.10.2013 року. Одночасно з цим, спадкоємцями, які постійно проживали зі спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] , на час відкриття спадщини є [PERSON] та [PERSON] , які на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину, оскільки не заявили про відмову від спадщини. Відповідач [PERSON] посилається на те, що [INFO] після смерті її чоловіка [PERSON] , вона як спадкоємець виконала вимоги ст.1281 ЦК України і звернулася з заявою, у якій повідомила кредитора ПАТ КБ «Приватбанк» про смерть боржника та надала кредитору копію свідоцтва про смерть. Зазначені фактичні обставини встановлені рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 18.11.2013 року у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про припинення договору поруки, а також рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 15.08.2014 року у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Зі спливом двох років після смерті позичальника [PERSON] , ПАТ КБ «Приватбанк» 25.10.2013 року направило до Дніпрорудненської державної нотаріальної контори претензію кредитора в порядку ст.1281 ЦК України, отриманий нею 13.11.2013 року. 15.08.2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» направило в порядку ст.ст.1281, 1282 ЦК України лист-претензію кредитора спадкоємцям [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. За змістом статей 1216, 1218 ЦК України у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язаннями у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов`язанням. Кредитні правовідносини, які виникли між АТ КБ «ПриватБанк» та позичальником [PERSON] допускають правонаступництво. Відповідно до ч.2 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281,1282 ЦК України щодо строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора. Відповідно до положень ст.1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Зазначена норма має на меті у передбачений законом строк інформувати спадкоємців про зобов`язання спадкодавця перед кредитором. Визначені ст.1281 ЦК України строки є присічними, преклюзивними строками, сплив яких згідно із законом припиняє існування права вимоги кредитора внаслідок нездійснення ним свого права (ч.2 ст.12 ЦК України). Однак із матеріалів справи не вбачається, що позивач у строк встановлений ст.1281 ЦК України пред`явив вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину. Встановлений ч.2 ст.1281 ЦК України для кредитора шестимісячний строк пред`явлення вимоги розпочався у 07 лютого 2012 року (дата, коли кредитор ПАТ КБ «Приватбанк» дізнався від спадкоємця [PERSON] про смерть позичальника [PERSON] і отримав копію свідоцтва про смерть останнього). В ході розгляду справи позивачем не доведено отримання відповідачами, як спадкоємцями, що прийняли спадщину, у встановлені строки вимоги кредитора за зобов`язаннями померлого [PERSON] . Лише 13.11.2013 року кредитор ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до нотаріальної контори з претензією до спадкоємців померлого боржника, зазначивши зокрема про відомий йому факт смерті [INFO] боржника [PERSON] . Проте, зазначена претензія кредитора, повторна претензія кредитора від 12.12.2015 року, а також направлення 15.08.2017 року письмової вимоги кредитора спадкоємцям [PERSON] , [PERSON] і пред`явлення позову до суду 12.07.2019 року вчинені вже з пропуском встановленого ст.1281 ЦК України строку. Таким чином, аналіз фактичних обставин справи і зібраних у справі доказів дозволяють зробити висновок про те, що на час відкриття спадщини позичальник [PERSON] мав невиконані кредитні зобов`язання перед кредитором ПАТ КБ «Приватбанк» на суму 129 229,37 грн., станом на 07.02.2012 року ПАТ КБ «Приватбанк» стало відомо про смерть позичальника та відкриття спадщини, проте, оскільки з відповідними вимогами до спадкоємців померлого боржника протягом строку, встановленого ч.2 ст.1281 ЦК України, АТ КБ «Приватбанк» не звернувся, відповідно до ч.4 ст.1281 ЦК України він позбавляється права вимогидо спадкоємців [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Пунктом 1 ч.3 ст.133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч.1-5 ст.137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу відповідачем [PERSON] надано наступні документи: договір про надання правничої допомоги від 10.10.2019 року, копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №4556, виданого 26.09.2012 року, ордер на надання правової допомоги серії ЗП №125145, акт виконаних робіт відповідно до угоди про надання правничої допомоги від 20.11.2019 року. Обсяг правової допомоги, наданої адвокатом Лисенко І.Ю., визначено у акті виконаних робіт від 20.11.2019 року, адвокатом здійснено наступні дії: консультація усна щодо позовної заяви - 300 грн., ознайомлення з матеріалами справи та документами щодо позовної заяви - 800 грн., робота із законодавством та підготовка нормативного обґрунтування заперечень щодо позову - 2000 грн., консультація усна та формування правової позиції щодо позову - 900 грн., надання правової допомоги в суді першої інстанції - 4000 грн., всього 8000 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази в обґрунтування понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з позивача, адже крім того, що розмір таких витрат має бути доведений і документально обґрунтований, він також повинен відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Суд критично відноситься до наданого представником позивача розрахунку суми витрат на правову допомогу, визначеного в акті виконаних робіт від 20.11.2019 року між адвокатом Лисенко І.Ю. і [PERSON] Так, перелічені в пунктах 1 і 4 акту послуги фактично дублюють одна одну, а в п.5 зазначена послуга щодо надання правової допомоги у суді першої інстанції, при тому, що розгляд цивільної справи відбувався без участі сторін, а з урахуванням складності справи, предмета спору, обсягу опрацьованих і досліджених по справі доказів, суд вважає визначену сторонами в акті виконаних робіт від 20.11.2019 року суму 8000 грн. завищеною, належним чином не обґрунтованою, неспівмірною до предмета спору, та такою, що становить надмірний тягар для позивача, і суперечить принципу розподілу судових витрат. Враховуючи, що у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» відмовлено, враховуючи складність справи та обсяг виконаних робіт, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з позивача на користь відповідача [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн.

Outcome: approved