Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-05 00:00:00

В квітні 2018 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, з урахуванням наданого уточнення, в якій просив стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість за Договором про споживчий кредит № 622/0118 від 08.09.2017 року у розмірі 6497,43 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що відповідно до укладеного Договору про споживчий кредит № 622/0118 від 08.09.2017 року, відповідач 08.09.2017 року отримав строковий кредит у розмірі 5500,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 56 % річних з кінцевим терміном повернення до 07.09.2022 року включно. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором, станом на 23.04.2018 року, відповідач має заборгованість у розмірі 6497,43 грн. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі. Справу просила розглянути за її відсутності без фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів та зазначила, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Відзиву на позов не подав. У звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі по наступним підставам. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. У судовому засіданні було встановлено, що 08 вересня 2017 року між позивачем та відповідачем був укладений Договір про споживчий кредит № 622/0118, згідно з умовами якого, останній отримав від позивача строковий кредит в сумі 5500,00 грн. на строк 60 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 07.09.2022 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 56 % річних (а.с.7-11). Позивач свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти в сумі 5500,00 грн., які (кошти) він отримав та використав у власних цілях. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Проте, у порушення умов договору та чинного законодавства, відповідач свої зобовязання належним чином не виконав та не повернув використані ним кредитні кошти з відсотками позивача. При цьому, частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Проаналізувавши норми ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Крім того, слід зазначити, що ст. 625 ЦК України розміщена в розд. І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України, а тому поширює свою дію на всі зобов'язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі укладеного між ними договору, є грошовими зобов'язаннями. Таким чином, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошові зобов'язання, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Тому, оскільки відповідачем заборгованість за кредитним договором непогашена, суд вважає позовні вимоги позивача в частині штрафних санкцій обґрунтованими та такими, які знайшли своє підтвердження під час судового розгляду. В результаті вищевказаного, станом на 23.04.2018 року, відповідач має заборгованість за кредитом у розмірі 6497,43 грн., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту - 5316,66 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 1091,08 грн.; пеня за порушення взятих на себе зобовязань по поверненню основної суми кредиту, своєчасній сплаті процентів за користування кредитом в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (згідно з кредитним договором) від суми несплаченого платежу за кожен день прострочення - 44,67 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (ст. 625 ЦК України) - 23,53 грн.; 3 % річних за несвоєчасну сплату процентів (ст. 625 ЦК України) - 7,78 грн.; втрати від інфляції за рахунок несвоєчасного погашення основного боргу та сплати процентів (ст. 625 ЦК України) - 13,71 грн. В силу положень ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно з ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, оскільки відповідачем непогашена у повному обсязі заборгованість за кредитним договором, суд вважає позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» обґрунтованими та такими, які повністю знайшли своє підтвердження під час судового розгляду. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість за Договором про споживчий кредит № 622/0118 від 08.09.2017 року у розмірі 6497,43 грн. Крім того, відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слідує стягнути судовий збір в сумі 1762 грн. 00 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved