Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

В листопаді 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, яким просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 290000,00 грн., 3 % річних в розмірі 8700,00 грн., моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 3087,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що13.08.2019 року між ним та відповідачем було підписано договір позики про те, що він надав відповідачу безвідсоткову позику в сумі 290000,00 грн. на строк до 01.09.2020 року. Однак, відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в розмірі 290000,00 грн., 3 % річних в розмірі 8700,00 грн., моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 3087,00 грн. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21.01.2021 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 26.05.2021 р. ухвалою Святошинського районного суду м. Києва закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву якою підтримує позовні вимоги та просить розгляд справи провидити за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позов не подав. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 13.08.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого, позивач надав відповідачу у строкове користування грошові кошти в розмірі 290000,00 грн. з кінцевим строком повернення до 01.09.2020 року, що підтверджується власноруч написаною розпискою (а.с. 7). Таким чином позивач належним чином виконав свої зобов`язання за договором позики перед відповідачем, а саме передав йому у власність грошові кошти в розмірі 290000,00 грн. Однак, в порушення положень договору позики відповідач взяті на себе обов`язки не виконав, у зв`язку із чим і виникла заборгованість за договором позики. Відповідно до розрахунку заборгованості загальна сума заборгованості відповідача за договором позики від 13.08.2019 року становить 298700,00 грн., яка складається з: заборгованості за договором позики в розмірі 290000,00 грн. та 3 % річних в розмірі 8700,00 грн. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, застосування якої є обов`язковим в силу ст. 370-1 ЦПК України, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Згідно з вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться. Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положень ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що відповідач у визначені договором позики строки не повернув в повному обсязі суму позики, вимоги позивача щодо повернення суму позики є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Згідно ч.2 с. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи той факт, що з моменту настання строку виконання грошового зобов`язання минув тривалий час, а відповідач продовжував користуватись отриманими у позику грошовими коштами, то позивач вважає за необхідним нарахувати 3% річних на суму боргу. Таким чином, сума нарахованих 3% річним за користування грошовими коштами відповідно до надано суду розрахунку складає - 87000,00 грн. Проте, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн., оскільки наслідки порушення позичальником зобов`язання встановлені статтею 1050 ЦК України, якою не передбачено відшкодування моральної шкоди. Укладений між сторонами у справі договір позики також не містить такого виду цивільної відповідальності. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи та підлягають частковому задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду в розмірі 3087,00 грн. 00 коп.

Outcome: partial