overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

В липні 2015 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з відповідача на свою користь 800000 грн. боргу. В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що 17 жовтня 2011 року позивач надав для [PERSON] у позику 800000 грн., про що між ними було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] зобовязувався повернути йому борг не пізніше 1 березня 2015 р. До 01.03.2015 р. відповідачем борг не повернуто, тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу. В \~судовому \~засіданні позивач підтримав заявлені вимоги з викладених у позові підстав. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, місце, час розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву в якій позов визнав, просив розгляд справи проводити у його відсутності. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст..1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Судом встановлено, що 17.109.2011 р. відповідач отримав готівкою від [PERSON] 800000 грн., про що сторони уклали договір позики. Відповідно договору позики [PERSON] зобовязувався повернути борг не пізніше 1 березня 2015 р. Ці дані встановлюються з договору позики та не заперечуються сторонами. Відповідно до ст..61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 800000 грн. боргу. Враховуючи, що позов судом задоволено в повному обсязі, тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним документально підтверджені судові витрати. На підставі ст. ст. 625, 1046, 1048, 1049, 1050 ЦК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

В липні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що працює завідуючим навчальним господарством у державному професійно-технічному навчальному закладі «Професійний аграрний ліцей» м.Кобеляки. До 2014 року працював на повну тарифну ставку. 13.06.2014 року наказом № 169 по навчальному закладу його попереджено про можливе встановлення неповного робочого часу ( 0,5 тарифної ставки). Наказом від 14.08.2014 року його переведено на 0,5 тарифної ставки на 4-годинний робочий день. Позивач вважає переведення незаконним і прохав суд поновити його на роботі завідуючим навчального господарства на повну тарифну ставку, стягнути недоотриману заробітну плату та стягнути моральну шкоду в розмірі 5000 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, вважаючи його переведення на неповний робочий день незаконним. Представник відповідача позов не визнав і пояснив суду, що [PERSON] погодився на переведення на неповний робочий день, про що свідчить його підпис на наказі. Суд, вислухавши пояснення сторін, вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 08.12.2008 року працює завідуючим учбовим господарством ДПТНЗ «Професійний аграрний ліцей» м.Кобеляки, що підтверджується наказом № 56-к від 08.12.2008 року ( а.с.38). Наказом від 13.06.2014 року № 169 [PERSON] попереджено про можливе встановлення неповного робочого часу ( 0,5 ставки) в зв»язку із скороченням штатів по учбовому господарству ( а.с.10). [PERSON] з наказом ознайомлений про що свідчить його підпис. Наказом № 26-к від 13.08.2014 року переведено завідуючого учбовим господарством [PERSON] на 0,5 ставки з 14.08.2014 року (а.с.18). Позивач [PERSON] з наказом ознайомлений , про що свідчить йо підпис на наказі. Згідно ст. 233 КЗпП України « працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права». Як встановлено судом, позивач [PERSON] дізнався про порушення свого права 14.08.2014 року, а до суду звернувся в липні 2015 року, тобто після спливу тримісячного строку. Питання про поновлення строку звернення до суду позивач не ставить і не надав суду доказів щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду.За таких обставин суд вважає відмовити в задоволенні позову . На підставі викладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

В липні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказав , що 14 жовтня 2004 року у Надбузькій сільраді Миколаївського району Миколаївської області було зареєстровано шлюб між ним та відповідачем, актовий запис №11. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: доньку Ірину [INFO] та сина [PERSON] [INFO]. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Причиною розпаду сімї є те, що сторони виявилися різними людьми зі своєрідними характерами, через що між ними постійно виникали сварки та непорозуміння, відсутні почуття поваги та любові, відсутні нормальні відносини. В звязку з цим позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, він нього надійшла заява, в якій він просить слухати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких причин. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. В судовому засіданні було встановлено, що 14 жовтня 2004 року у Надбузькій сільраді Миколаївського району Миколаївської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та Петришиною (після шлюбу Лялюк) [PERSON], актовий запис №11. (свідоцтво про шлюб 1-ФП №084198, видане 14 жовтня 2004 року). Від даного мають двох неповнолітніх дітей: доньку Ірину [INFO] та сина [PERSON] [INFO]. Сторони проживають окремо з липня 2012 року, спільне господарство не ведуть, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. За такого, враховуючи характер відносин, що склалися між сторонами, відсутність взаєморозуміння між ними, суд вважає, що збереження шлюбу є неможливим. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

В липні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказала , що 07 листопада 2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Вознесенського міського управління юстиції Миколаївської області було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем, актовий запис №274. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO]. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Причиною розпаду сім'ї є те, що сторони виявилися різними людьми зі своєрідними характерами, через що між ними постійно виникали сварки та непорозуміння, відсутні почуття поваги та любові, відсутні нормальні відносини. В зв'язку з цим позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, він неї надійшла заява, в якій вона просить слухати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких причин. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. В судовому засіданні було встановлено, що 07 листопада 2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Вознесенського міського управління юстиції Миколаївської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №274. (свідоцтво про шлюб [NUMBER], видане 07 листопада 2003 року). Від даного мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO]. Сторони проживають окремо з лютого 2011 року, спільне господарство не ведуть, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. За такого, враховуючи характер відносин, що склалися між сторонами, відсутність взаєморозуміння між ними, суд вважає, що збереження шлюбу є неможливим. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

В липні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третьої особи Чортківської районної державної нотаріальної контори про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві він вказав, що 17 січня 2006 року в с. Свидова Чортківського району помер його батько [PERSON]. Після смерті батька залишилось спадкове майно, яке складається з 1/9 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд по вул. Шевченка, 3 в с. Свидова Чортківського району. Чортківська районна державна нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька через відсутність правовстановлюючих документів на вказане спадкове майно. Тому [PERSON] просить визнати за ним право власності на спадкове майно в судовому порядку. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі в зв'язку з тим, що він виїхав за кордон. Відповідачка [PERSON] в судове засідання також не з'вилась, від неї до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позов вона визнає. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнає. Представник третьої особи Чортківської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, від третьої особи надійшла заява про розгляд справи без участі представника. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази в справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких мотивів. Згідно з ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 61 вищезазначеного Кодексу обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що 17 січня 2006 року помер батько позивача [PERSON], після його смерті позивач відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу України є спадкоємцем його майна і спадщина належить йому з часу її відкриття. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на спадкове майно, задовольнивши позов.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

В липні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. В позовній заяві позивач вказав, що є власником житлового будинку по [ADDRESS]. Його син [PERSON] зареєстрований в цьому будинку, проте за вказаною адресою не проживає з 1998 року, житловим приміщенням не користується, але в добровільному порядку виписатись не бажає, що змусило його звернутись до суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS], що підтверджується Договором купівлі-продажу від 21 липня 1977 року. З довідки № 2066 від 21.07.2015 року, виданої Чортківським районним сектором управління ДМС України в Тернопільській області, вбачається, що [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] Актами про встановлення факту непроживання встановлено, що [PERSON] по місцю прописки не проживає, комунальними послугами не користується, особистих речей та іншого майна в квартирі (будинку) не утримує. Факт його непроживання в будинку позивача понад один рік підтверджується і показами свідків [PERSON], [PERSON] Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи з наведеного, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що відповідач без поважних причин не користується житлом понад один рік.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

В липні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання дитини -[PERSON] [INFO]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що згідно рішення Братського районного суду від 28 жовтня 2004 року з нього стягуються аліменти на користь відповідачки на утримання сина - [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Але, на теперішній час матеріальне та сімейне становище позивача суттєво змінилося. Так, 07 липня 2010 року він зареєстрував шлюб з іншою жінкою, від шлюбу народився син [PERSON], [INFO]. Посилаючись на зазначене позивач просив зменшити розмір стягуваних з нього аліментів та стягувати на користь відповідачки [PERSON] на утримання дитини - сина [PERSON], в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку. В судове засідання позивач не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, поліпшення або погіршення здоров'я когось із них. Згідно рішення Братського районного суду Миколаївської області від 28 жовтня 2004 року з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] [INFO] в розмірі ? частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В судовому засіданні було встановлено, що позивач [PERSON] з 07 липня 2010 року перебуває у шлюбі з [PERSON] (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]) та від шлюбу мають дитину [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER]). Відповідно до довідки про склад сім'ї позивач разом з дружиною та сином проживають в с. Братському. (довідка від 08.07.2015 року № 1739.) Таким чином, в судовому засіданні встановлено та підтверджено наданими суду письмовими доказами той факт, що з часу стягнення у 2004 році з позивача аліментів на користь відповідачки [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], сімейний стан позивача [PERSON] змінився, оскільки він створив нову сім'ю, в якій народилася друга дитина. Отже, у позивача [PERSON] окрім неповнолітнього сина від першого шлюбу з'явилися інші утриманці, а саме, його малолітній син від другого шлюбу [PERSON]. Враховуючи вищевикладене, матеріальне та сімейне становище позивача, суд вважає, що позивач має можливість сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] в розмірі 1/6 частин всіх видів його заробітку, в зв'язку з цим розмір аліментів які позивач сплачує на користь відповідачки на утримання дитини може бути зменшений з ? частин всіх видів заробітку на 1/6 частину з усіх видів заробітку позивача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до його повноліття. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

В липні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначив, що 23.03.2014 року між ним та відповідачкою був укладений шлюб. Він та відповідачка мають сина [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні стосунки вони припинили з лютого 2015 та спільне господарство не ведуть. Також зазначив, що збереження шлюбу вважає неможливим. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, а відповідачка позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Судом встановлено, що 22 березня 2014 року сторони зареєстрували шлюб у Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 49, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії І-КЕ №131268, виданим Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції (а.с. 4). Згідно свідоцтва про народження серії 1 КЕ № 221214, виданого 20 липня 2015 року, Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, батьками малолітнього [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] ( а.с.5). Шлюбно-сімейні відносини сторони припинили з лютого 2015 та спільне господарство не ведуть. Відповідно до положення ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

В липні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, [PERSON], третя особа Управління Держземагенства у Вишгородському районі Київської області про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування його державної реєстрації, просить визнати за ним право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0574 га, кадастровий номер 3221887500:05:027:0009, яка розташована за межами населеного пункту, Садівницьке товариство «Троянда» Синяківської сільської ради, Вишгородського району, Київської області, визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку , оформлений на ім.»я [PERSON] серії ЯЖ №916098 від 5.10.2009 року , який виданий та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010994201746 та скасувати його державну реєстрацію. Судом до участі в розгляді справи залучені 3-і особи [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ч.3 ст.209 ЦПК України у зв»язку зі складністю справи суд вважає можливим оголосити вступну та резолютивну частину рішення.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

В липні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. Вказував, що з відповідачкою зареєстрували шлюб 24 липня 2005 року у відділі РАЦС Чернівецького міського управління юстиції за актовим записом № 1000. Від шлюбу є донька [PERSON], [INFO]. Спору про поділ майна та про місце проживання дитини немає. Посилався на те, що спільне життя з відповідачкою не склалось, поведінка відповідачки та її ставлення до сімї призвели до розпаду і фактичного припинення шлюбних відносин, внаслідок чого вони вже протягом трьох років разом не проживають. Одразу після укладення шлюбу їх подружнє життя складалось добре, проте з часом в їх відносинах зявилися часті суперечки та непорозуміння, основою яких є розбіжності у поглядах щодо виховання дитини, побуту та сімейного життя. Подальше спільне проживання і збереження сімї та шлюбу з відповідачкою буде суперечити його інтересам, примирення неможливе. Просить розірвати шлюб з відповідачкою [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю, просить справу розглянути у його відсутності, суд вважає можливим розглянути справу у його відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала суду заяву, в якій позовні вимоги визнала повністю. Просить справу розглянути у її відсутності, суд вважає можливим розглянути справу у її відсутності. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення. Судом встановлено, що збереження сімї та шлюбу між сторонами стало неможливим. Сторони три роки тому остаточно припинили подружні стосунки, з того часу не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Причиною розпаду сім'ї сторін була поведінка відповідачки та її ставлення до сімї, що призвело до розпаду і фактичного припинення шлюбних відносин, з часом в їх відносинах зявилися часті суперечки та непорозуміння, оскільки у них різні погляди щодо виховання дитини, побуту та сімейного життя, на примирення сторони не згодні, а тому суд вважає, що їх сімя розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам малолітньої дитини, в звязку з чим шлюб належить розірвати. На підставі викладеного, ст.ст.105 ч.3, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved