Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

В листопаді 2014 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та об-грунтовує його тим, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 17 січня 2014 року позивач був поновлений на роботі на посаді старшого майстра дільниці 1 групи (резерву провідників) у вагонній дільниці станції «Київ-Пасажирський» ДТГО «Південно-Західна залізниця». Суд допустив негайне виконання рішення. Відповідач тривалий час не виконував його. 6 листопада 2014 року в.о. начальника вагонної дільниці станції «Київ-Пасажирський» ДТГО «Південно-Західна залізниця» видав наказ №4693/ос про поновлен-ня [PERSON] на посаді старшого майстра дільниці 1 групи (резерву провідників). Позивач просить суд стягнути з ДТГО «Південно-Західна залізниця» на його користь се-редній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі в розмірі 80679 гривень 80 копійок. У судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] підтриму-ють позов та просять суд задовольнити його. Представник відповідача Кацедан Л.В. не визнає позов та заперечує проти його задо-волення. В обґрунтування своїх заперечень вона посилається на те, що право працівника бути поновленим на роботі має приватний характер, воно не може бути реалізоване без волевиявлення працівника. [PERSON] не звертався до відповідача з заявою про по-новлення його на роботі. 28 січня 2014 року ДТГО «Південно-Західна залізниця» отрима-ла копію постанови державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві від 24 січня 2014 року про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа про поновлення позивача на роботі. Однак на той час посада старшого майстра дільниці 1 групи (резерву провідників) у вагонній дільниці станції «Київ-Пасажирський» була зайня-та [PERSON], який перебував у щорічній оплачуваній відпустці. Тому 29 січня 2014 року ДТГО «Південно-Західна залізниця» звернулась до ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві з заявою, в якій просила державного виконавця відкласти виконавчі дії та звер-нутись до суду з заявою про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення суду. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 7 лютого 2014 року був встанов-лений спосіб і порядок виконання рішення суду: на вагонну дільницю станції «Київ-Паса-жирський» був покладений обов'язок негайно видати наказ про поновлення [PERSON] на роботі незалежно від перебування [PERSON] у відпустці. Помилкова заміна боржника у виконавчому провадженні унеможливила подальше виконання рішення суду. Крім того, 10 квітня 2014 року Апеляційний суд Київської області скасував рішення суду та ухвалив нове рішення, яким відмовив [PERSON] у задоволенні позову про понов-лення його на роботі. В той же день відповідач подав до ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві заяву про закінчення виконавчого провадження. Постановою державного вико-навця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві від 11 квітня 2014 року виконавче провад-ження було закінчено. Однак ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 серпня 2014 року було скасовано рішення Апеля-ційного суду Київської області від 10 квітня 2014 року, а цивільна справа була направлена до суду апеляційної інстанції на новий розгляд. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 9 жовтня 2014 року було залишено без змін рішення Бориспільського міськ-районного суду від 17 січня 2014 року. Тому 29 жовтня 2014 року старший державний виконавець ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві виніс постанову про відкриття вико-навчого провадження з виконання виконавчого листа про поновлення [PERSON] на роботі. 6 листопада 2014 року ДТГО «Південно-Західна залізниця» отримала копію цієї постанови. В той же день в.о. начальника вагонної дільниці станції «Київ-Пасажирський» прийняв наказ про поновлення позивача на роботі. Ці обставини свідчать про те, що ДТГО «Південно-Західна залізниця» не затримувала виконання рішення про поновлення [PERSON] на роботі. Тому представник відповідача [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення учасників цивільного процесу, допитавши свідка [PERSON] та дослідивши письмові докази, суд дійшов до таких висновків. Встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 17 січня 2014 року (а.с.11-13) [PERSON] був поновлений на роботі на посаді старшого майстра дільниці 1 групи (резерву провідників) у вагонній дільниці станції «Київ-Пасажирський» ДТГО «Південно-Західна залізниця». Відповідно до ч.5 ст.235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негай-ному виконанню. Згідно з ч.1 ст.76 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або роз-порядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним орга-ном, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення працівника, після чого державний виконавець виносить постанову про закінчення вико-навчого провадження. За правилом ст.236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого праців-ника орган, який розглядав трудовий спір, виносить рішення про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Встановлено, що 17 січня 2014 року представник відповідача [PERSON] приймала участь у розгляді цивільної справи та була присутньою під час оголошення рішення про поновлення позивача на роботі. Тому перебіг строку виконання цього рішення суду роз-почався 17 січня 2014 року. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що ДТГО «Південно-західна залізниця» своєчасно поновила позивача на роботі на посаді старшого майстра дільниці 1 групи (резерву провідників) у вагонній дільниці станції «Київ-Паса-жирський». З огляду на ці обставини суд вважає, що з відповідача на користь [PERSON] належить стягнути середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі. Крім того, як роз'яснив Європейський суд з прав людини в пілотному рішенні «Іва-нов проти України», право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції»). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рі-шення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії). Необґрунтована затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення становить порушення Конвенції (рішення у справі «Бурдов проти Росії»). Встановлено, що ухилення позивача від виконання рішення про поновлення [PERSON] на роботі становить пряме порушення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Ця обставина є додатковою підставою для стягнення з ДТГО «Південно-Західна залізниця» середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення. В матеріалах цивільної справи міститься копія листа №10/06/186-11 від 6 січня 2011 року (а.с.49), відповідно до якого право працівника бути поновленим на роботі має при-ватний характер, воно не може бути реалізоване без волевиявлення працівника. Крім того, зі штампу на супровідному листі (а.с.34) вбачається, що 28 січня 2014 року ДТГО «Пів-денно-Західна залізниця» отримала копію постанови державного виконавця ВДВС Шев-ченківського РУЮ у м. Києві від 24 січня 2014 року (а.с.35) про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа про поновлення позивача на роботі. Дійсно, 29 січня 2014 року ДТГО «Південно-Західна залізниця» звернулась до ВДВС Шевченків-ського РУЮ у м. Києві з заявою (а.с.36-37), в якій просила державного виконавця відклас-ти виконавчі дії та звернутись до суду з заявою про встановлення чи зміну порядку і спо-собу виконання рішення суду. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 7 люто-го 2014 року (а.с.38-39) був встановлений спосіб і порядок виконання рішення суду: на вагонну дільницю станції «Київ-Пасажирський» був покладений обов'язок негайно видати наказ про поновлення [PERSON] на роботі незалежно від перебування [PERSON] у відпустці. Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч.3 цієї статті суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Встановлено, що чинним законодавством, а саме КЗпП України та Законом України «Про виконавче провадження», не передбачений обов'язок незаконно звільненого праців-ника додатково подавати роботодавцю заяву про поновлення його на роботі. Крім того, відповідачу було відомо про рішення суду про поновлення [PERSON] на роботі. Однак замість того, щоб вчасно запропонувати [PERSON] іншу роботу, ДТГО «Півден-но-Західна залізниця» надала йому щорічну оплачувану відпустку та у такий спосіб штуч-но створила перешкоди виконанню рішення про поновлення позивача на роботі. З огляду на ці обставини суд вважає, що викладені вище докази, якими відповідач доводить обґрунтованість своїх заперечень, є неналежними доказами. На цій підставі суд оцінює їх критично. Однак 10 квітня 2014 року Апеляційний суд Київської області ухвалив рішення (а.с.40-41), яким скасував рішення Бориспільського міськрайонного суду від 17 січня 2014 року та відмовив [PERSON] у задоволенні позову про поновлення його на роботі. В той день припинився перебіг строку виконання рішення про поновлення позивача на робо-ті. 13 серпня 2014 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кри-мінальних справ виніс ухвалу (а.с.15-22), якою скасував рішення Апеляційного суду Київ-ської області від 10 квітня 2014 року, та направив цивільну справу до суду апеляційної інстанції на новий розгляд. В той день повторно розпочався перебіг строку виконання рішення про поновлення позивача на роботі. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 9 жовтня 2014 року (а.с.6-10) рішення Бориспільського міськрайонного суду від 17 січня 2014 року залишено без змін. 6 листопада 2014 року в.о. начальника вагонної дільниці станції «Київ-Пасажирський» ДТГО «Південно-Західна залізниця» видав наказ №4693/ос (а.с.14) про поновлення [PERSON] на посаді старшого майстра дільниці 1 групи (резерву провідників). Таким чином, обов'язок поновити позивача на роботі існував в періоди часу з 17 січ-ня 2014 року до 10 квітня 2014 року та з 13 серпня 2014 року до 6 листопада 2014 року. Крім того, 31 липня 2014 року в.о. начальника ДТГО «Південно-Західна залізниця» видав наказ №467-н (а.с.71-72), яким з 1 жовтня 2014 року встановив режим неповного робочого тижня з неробочими п'ятницями. З огляду на ці обставини суд вважає, що кількість робочих днів, які становлять ви-мушений прогул позивача, становить 115 робочих днів. З довідки головного бухгалтера вагонної дільниці станції «Київ-Пасажирський» №2215 від 31 грудня 2014 року (а.с.56) вбачається, що розмір середньоденного заробітку [PERSON] становить 161 гривню 76 копійок. Тому розмір середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі становить 18602 гривні 40 ко-пійок (115 * 161,76). Встановлено, що відповідач відмовляється добровільно сплатити [PERSON] ці грошові кошти. Тому суд вважає, що з ДТГО «Південно-Західна залізниця» на користь позивача належить стягнути середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі в розмірі 18602 гривень 40 копійок. В матеріалах цивільної справи міститься інша довідка про доходи №2483 від 14 жовтня 2013 року (а.с.66), в якій вказані значно більші розміри заробітної плати позивача за два місяця, які передували звільнення його з роботи. Однак допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON], який працює у вагонній дільниці станції «Київ-Пасажирський» на посаді головного бухгалтера, показав, що він складав обидві довідки про доходи позивача. В довідці про доходи №2483 від 14 жовтня 2013 року вказані розміри заробітної плати [PERSON], в які включені премії, лікар-няні, відпускні та інші платежі, що не використовуються при визначенні розміру серед-нього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі. Достовірність показань свідка [PERSON] підтверджується розрахунковими листками (а.с.57, 58). З огляду на ці обставини суд вважає, що довідка про доходи №2483 від 14 жовтня 2013 року є неналежним доказом, тому суд не бере до розгляду при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення позивача на ро-боті. Крім того, відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в до-хід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Встановлено, що за пред'явлення цього позову справляється судовий збір в розмірі 806 гривень 80 копійок (80679,80 : 100%). [PERSON] звільнений від оплати судового збору. Пред'явлений позов задоволений частково: на 23,06% (18602,40 : 80679,80 * 100%). З огляду на ці обставини суд вважає, що з ДТГО «Південно-західна залізниця» в до-хід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 186 гривень 5 копійок (806,80 : 100% * 23,06%).

Outcome: partial