Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

В квітні 2011 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій, з урахуванням наданих уточнень, просив стягнути з [PERSON], [PERSON] і [PERSON], з кожного з них, на його користь матеріальну шкоду у розмірі 19802 грн. 50 коп., судові витрати на оплату експертиз в сумі 2000 грн. 00 коп. та моральну шкоду у розмірі 72000 грн. 00 коп. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що він є власником квартири [ADDRESS] (раніше Леніна) в м. Дніпрі. 16 квітня 2010 року його квартиру було затоплено. Причиною затоплення став вихід з ладу фільтру грубої очистки води, який встановлений в квартирі [ADDRESS] (раніше Леніна) в м. Дніпрі, власниками якої є відповідачі. Комісією Комунального житлово-експлуатаційного підприємства № 1 був складений відповідний акт про залиття, згідно якого квартира позивача зазнала значних пошкоджень. У звязку з вищевказаним, він звернувся до експерта за для встановлення вартості відновлювального ремонту, в результаті чого був наданий висновок про визначення вартості ремонтно-відновлювальних робіт у квартирі [ADDRESS] (раніше Леніна) в м. Дніпрі, відповідно до якого вартість таких робіт складає 19802 грн. 50 коп. Враховуючи, що жодний з відповідачів не відшкодував завдані збитки, позивач був змушений звернутися до суду. Крім того, внаслідок залиття квартири винними особами, а також тривалості розгляду даної справи, позивач вважає, що йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінив в 72000 грн. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2018 року була визначена підсудність цивільної справи № 2-4998/1 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська, суддів Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська Женеску Елеонори Вячеславівни та Єлісєєвої Тетяни Юріївни, Кіровського районного суду міста Дніпропетровська, суддів Кіровського районного суду міста Дніпропетровська Підберезного Геннадія Анатолійовича, Єдаменка Сергія Володимировича, Католікяна Михайла Олександровича, Овчаренко Наталії Григорівни та Маймура Фелікса Федоровича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Президент України, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Державне казначейство України, про відшкодування матеріальних збитків, визнання порушення конституційних та процесуальних прав, стягнення моральної шкоди - Красногвардійському районному суду м. Дніпропетровська. Ухвалою суду від 10 вересня 2018 року вказана справа була прийнята Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська до свого провадження. Ухвалою суду від 22 січня 2019 року провадження у даній цивільній справі в частині позовних вимог до Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська, суддів Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська Женеску Елеонори Вячеславівни і [PERSON], Кіровського районного суду міста Дніпропетровська, суддів Кіровського районного суду міста Дніпропетровська Підберезного Геннадія Анатолійовича, Єдаменка Сергія Володимировича, Католікяна Михайла Олександровича, Овчаренко Наталії Григорівни і [PERSON] - було закрите на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Позивач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше його представник [PERSON] надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі позивача та його представника і задовольнити в повному обсязі позовні вимоги позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та відмовити позивачу в задоволенні його вимог в повному обсязі. Відзиву на позов не подала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила. Раніше надала суду письмові заперечення, в яких просила відмовити позивачу в задоволенні його вимог в повному обсязі. При цьому, посилалась на відсутність у справі належних доказів на підтвердження позовних вимог позивача, зокрема й щодо належності саме йому права власності на пошкоджену квартиру, а також на неналежність висновків проведених експертиз, що надані позивачем, та на невідповідність вимогам закону акту про залиття. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог позивача і просив відмовити йому в повному обсязі. Представники третіх осіб в судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомили. Відзиву або пояснень щодо позову не подали. Вислухавши відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню по наступним обставинам. У судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (раніше Леніна) в м. Дніпрі, на підставі наступних правочинів: 1/3 частина - свідоцтва про право власності на житло від 16.11.1993 року, виданого АП «Дніпровськпромбуд» за № 442 (т.1 а.с.81); 1/6 частина - свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 24.06.2003 року державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] і зареєстрованого в реєстрі за № 1-6180 (т.1 а.с.80 на обороті); і 1/2 частина - договору дарування від 11.05.2005 року, посвідченого державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] і зареєстрованого в реєстрі за № 4-2572 (т.1 а.с.82). Право власності на зазначену квартиру зареєстроване за [PERSON] в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав від 08.06.2005 року за № 7468067 і відповідними відмітками органу реєстрації на вказаних вище правовстановлюючих документах. 16 квітня 2010 року в квартирі [ADDRESS] (раніше Леніна) в м. Дніпрі, яка належить позивачу, сталося залиття, що підтверджується відповідним актом № 31, складеним 20.04.2010 року представниками Комунального житлово-експлуатаційного підприємства № 1 (т.1 а.с.4). Також вказані обставини щодо залиття квартири позивача підтвердили допитані судом свідки [PERSON] і [PERSON], які є знайомими позивача, і які вказали, що після залиття в квартирі постійно сирість, позивач може проживати лише в одній кімнаті, в інших кімнатах жити неможливо через сирість, а сусіди на контакт не ідуть (т.1 а.с.187-191). Більш того, сам відповідач [PERSON] в судовому засіданні вказав, що в квартирі [ADDRESS] (раніше Леніна) в м. Дніпрі проживають: він без реєстрації, його дружина - [PERSON] і їхня дитина, які там же зареєстровані, а його теща - [PERSON] проживає окремо, та визнав той факт, що у їхній квартирі була залита підлога, внаслідок чого була залита квартира позивача. Крім того, у даній справі за клопотанням саме сторони відповідачів ([PERSON]М.) була проведена судова будівельно-технічна експертиза експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, за результатами проведення якої був складений Висновок № 2342-15 від 17.11.2015 року (а.с.135-161). На вирішення експерта було поставлене питання щодо визначення причини залиття квартири позивача, але вирішити дане питання експерт не зміг, оскільки доступ до квартири [ADDRESS] (раніше Леніна) в м. Дніпрі не наданий експерту для дослідження. Тобто, вирішити дане питання не вдалося за можливе саме з вини відповідачів, хоча експертиза була проведена саме за клопотанням сторони відповідачів. В той же час, нормами ст. 109 ЦПК України передбачено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для зясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Таким чином, суд вважає можливим, в порядку ст. 109 ЦПК України, встановити той факт, що квартира позивача була залита саме з вини власника квартири [ADDRESS] (раніше Леніна) в м. Дніпрі, а доказів зворотного суду не представлено. [PERSON] вважає винними в залитті його квартири відповідачів, у звязку з чим просив стягнути з них відшкодування спричиненого йому матеріального збитку. При цьому, судом встановлено, що квартира [ADDRESS] (раніше Леніна) в м. Дніпрі належить одноособово [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 19.07.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрованого в реєстрі за № 1606, що підтверджується відповіддю Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 15.01.2019 року за № 538 (т.3 а.с.16). Відповідно до ч. 1 ст.177 ЖК України, громадяни зобов'язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об'єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під'їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках та в інших місцях загального користування. А статтею 179 ЖК України передбачено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» №572 від 08 жовтня 1992 року, власник та наймач (орендар) квартири зобов'язанй використовувати приміщення житлових будинків за призначенням, забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання будинків, дотримувати правил пожежної безпеки, проводити за власні кошти ремонт квартири. Згідно з положеннями ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. В той же час, утримання та ремонт (своєчасна заміна) внутрішньоквартирних мереж водопостачання є обов'язком власника квартири, що передбачено п. 7 вищевказаних Правил, п. п. 3.7, 5.3 наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» № 76 від 17 травня 2006 року, ст. 151 ЖК України, ст. 10 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду». Враховуючи те, що [PERSON] як власник квартири своєчасно не звернула увагу на стан системи водопостачання (фільтр грубої очистки води) та не забезпечила належне функціонування цієї системи, суд вважає, що саме з її вини і сталося залиття квартири позивача, а від так позовні вимоги останнього до [PERSON] і [PERSON] є необґрунтованими, безпідставними та задоволенню не підлягають, оскільки вони не є належними відповідачами у даній справі. Що ж стосується позовних вимог позивача до [PERSON], то ці вимоги суд вважає обґрунтованими і такими, що заслуговують на увагу. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, позивачем на підтвердження вартості спричиненого йому матеріального збитку, внаслідок залиття квартири, було надано суду два висновки експертизи, а саме: Звіт № 05/10, складений 05.05.2010 року ПП [PERSON] (т.1 а.с.5а-26), за який позивачем було сплачено 600,00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (т.1 а.с.5); а також Висновок № 01/2014 експертного будівельно-технічного дослідження від 17.01.2014 року, складений судовим експертом [PERSON] (т.1 а.с.71-94), за який позивачем було сплачено 1200,00 грн., що підтверджується відповідними рахунком та розпискою виконавця про отримання коштів (т.1 а.с.95). Позивач просив стягнути на його користь матеріальну шкоду у розмірі 19802 грн. 50 коп., яка визначена ним на підставі висновку № 01/2014 експертного будівельно-технічного дослідження від 17.01.2014 року, складений судовим експертом [PERSON] (т.1 а.с.71-94), і який він поклав в основу своєї доказової бази. В той же час, відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Так, як вже було вказано вище, у даній справі була проведена судова будівельно-технічна експертиза експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, за результатами проведення якої був складений Висновок № 2342-15 від 17.11.2015 року (а.с.135-161). Згідно вказаного висновку експерт прийшов до наступних висновків, при дослідженні висновку № 01/2014 від 17.01.2014 року, виконаного судовим експертом [PERSON], не вказаний більш детальний опис стану квартири №4 будинку по вул. Леніна, 34 в м. Дніпропетровську на момент її огляду. Не зазначено також, що приміщення досліджуємої квартири знаходяться в незадовільному стані, у звязку з давністю проведення поточного ремонту та локалізація пошкоджень від залиття. В висновку судовим експертом [PERSON] не відображено, що елементи квартири, такі як вікна, двері, деревяна підлога, знаходились в незадовільному стані внаслідок відсутності проведення відповідного поточного ремонту і потребують на момент огляду своєчасного утримання у належному стані. У висновку № 01/2014 від 17.01.2014 року була визначена вартість відновлювального ремонту пошкоджених приміщень квартири № 4 будинку по вул. Леніна, 34 в м. Дніпропетровську з урахуванням оздоблення конструктивних елементів (вікон, дверей та підлоги), яке потребувалося на момент огляду внаслідок несвоєчасного проведення ремонту, а не внаслідок залиття. Зазначені види робіт, як: поліпшене фарбування стелі в кухні, спальні, кімнаті, коридорі, очистка старої фарби та вспученої шпаклівки підлоги в кімнаті та кухні, циклівка та покриття лаком паркету в спальні, фарбування труб та радіаторів опалення згідно проведеного дослідження по даним конструктивам відносяться до поточного ремонту, а не відновлювання внаслідок залиття. Також експертом [PERSON] були визначені види робіт, які не співпадають попередньому стану конструктивних елементів квартири та їх опорядження, а саме: фарбування стін масляною фарбою кухні, туалету, коридору, ванної кімнати, і тому відносяться до нового виду робіт, а не відновлення від залиття. Згідно акту № 31 про залиття від 20 квітня 2010 року у складі [PERSON] та власника квартири № 4 було проведений огляд квартири [ADDRESS] (мовою оригіналу): Площадь залития составляет: потолки и стены в квартире № 4 побелены. Кухня потолок 9,4 кв.м., стены 15,3 кв.м., ванная -потолок 2,9 кв.м., стены 4,5 кв.м.; комната стена 3 кв.м., потолок 0,65 кв.м, (угол комнаты)». Таким чином, визначені судовим експертом [PERSON] у висновку № 01/2014 від 17.01.2014 року відновлювальні роботи відноситься до повної заміни старого опорядження квартири на нове, а не усунення пошкоджень внаслідок залиття. При визначенні вартості відновлювальних робіт судовим експертом необхідно було зазначити її складові окремо, а саме: вартість робіт, вартість будівельних матеріалів та вартість машин та механізмів, необхідних для виконання опоряджувальних робіт. Таким чином, відповідно з цього не визначений розмір завданої шкоди з врахуванням фізичного зносу на оздоблення приміщень квартири на момент проведення дослідження. Враховуючи вище зазначене, судовий експерт Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз зробив висновок, що наданий на дослідження Висновок № 01/2014 від 17.01.2014 року експертного будівельно-технічного дослідження, виконаний [PERSON], не повною мірою відповідає нормативно-правовим актам щодо оформлення висновку, що не впливає на результати висновків та має значні непрофесійні недоліки щодо проведення дослідження та визначення розрахунку вартості відновлювальних робіт по усуненню пошкоджень приміщені, квартири внаслідок залиття, які на думку експерта вплинули на результати висновків. При цьому, суд звертає увагу, що судові експерти Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз були повідомлені про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України перед проведенням судової експертизи, в той час як [PERSON] про таку відповідальність повідомлений не був, а доказів зворотного суду не надано. Позивачем не зазначено належних доказів, в порядку § 1 [PERSON] 5 Розділу 1 чинного ЦПК України, щодо спростування Висновку № 2342-15 від 17.11.2015 року, складеного експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, в той час, як останнім наведені обґрунтовані підстави на спростування Висновку № 01/2014 експертного будівельно-технічного дослідження від 17.01.2014 року, складеного судовим експертом [PERSON] Посилання представника позивача на інфляцію не є таким доказом і не спростовує висновків експерта. Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів). З урахуванням вищевказаного, суд вважає неналежним доказом Висновок № 01/2014 від 17.01.2014 року експертного будівельно-технічного дослідження, виконаний [PERSON], у звязку з чим ставиться до нього критично. В свою чергу, суд вважає належним доказом щодо встановлення вартості матеріального збитку, спричиненого позивачу, Висновок № 2342-15 від 17.11.2015 року, складений експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, оскільки він є досить повний, детальний, експерт повідомлений про кримінальну відповідальність при проведенні експертизи, а крім того, пошкодження квартири, які детально встановлені у вказаному висновку повністю відповідають пошкодженням, зафіксованим в акті № 31, складеному 20.04.2010 року представниками Комунального житлово-експлуатаційного підприємства № 1, який (акт) наданий самим позивачем на підтвердження залиття його квартири. Зокрема Висновком № 2342-15 від 17.11.2015 року, складеним експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, встановлено, що вартість ремонтно-будівельних робіт (розмір завданої матеріальної шкоди), проведення яких необхідне для усунення пошкоджень квартири під № 4 в будинку № 34 по вул. Воскресенській (раніше Леніна) в м. Дніпрі внаслідок залиття, що мало місце 16 квітня 2010 року, станом на час проведення експертизи складає (з урахуванням ПДВ): 3672 грн. 48 коп. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 3672 грн. 48 коп. Також, відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, згідно з п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. З урахуванням вимог розумності і справедливості, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, враховуючи характер порушення прав позивача та глибину його душевних страждань, у звязку з тим, що в результаті пошкодження квартири йому були заподіяні побутові незручності впродовж тривалого часу, що викликало у нього переживання, нервові стреси, а також враховуючи ступінь і характер заподіяного збитку, тривалість перенесених незручностей і переживань, суд оцінює моральний збиток позивача у розмірі 3000 грн. Згідно же з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За таких обставин, з урахуванням встановлених судом вище обставин, зокрема щодо винуватості [PERSON] в залитті квартири позивача, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 3000 грн. 00 коп. Крім того,\~оскільки позивача\~було звільнено\~ухвалою суду\~від сплати\~судового збору\~при зверненні\~до суду,\~з [PERSON]\~повинно бути\~стягнено, в порядку ч. 6 ст. 141 ЦПК України, в дохід держави судовий збір по справі в сумі 768 грн. 40 коп. В той же час, частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Частиною 3 цієї статті передбачено, що до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до\~положень ст.\~141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.\~Інші судові\~витрати,\~повязані з\~розглядом справи,\~покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи повязані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Так, судом встановлено, що позивачем були понесені витрати, повязані з розглядом справи, а саме вартість висновку експертного дослідження (щодо вартості відновлювального ремонту) в сумі 600 грн. 00 коп., що підтверджується відповідною квитанцією (т.1 а.с.5). Зазначені судові витрати підлягають стягненню з [PERSON] на користь позивача. Проте, витрати позивача на проведення експертного дослідження, за результатами якого судовим експертом [PERSON] був складений Висновок № 01/2014 від 17.01.2014 року, суд залишає за позивачем, в порядку ч. ч. 2-3 ст. 141 ЦПК України, оскільки вказаний висновок визнаний судом неналежним доказом, а в задоволенні самих позовних вимог в цій частині, на підтвердження яких і був наданий цей висновок, судом відмовлено. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial