Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

В лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 01 квітня 2011 року уклав з [PERSON] договір оренди нежитлових приміщень, а саме передачу останньому в оренду нежитлових приміщень (кафе «[INFO]»), які знаходяться в будинку [ADDRESS] з метою використання за цільовим призначенням як закладу громадського харчування. Відповідно до правочину, за користування цим майном встановлювалась щомісячна орендна плата в розмірі 5800 грн. Цього ж дня між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки з метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за договором поруки, за умовами якого [PERSON] поручалась за виконання орендарем зобов'язань, що виникли з договору оренди нежитлових приміщень. Зважаючи на невиконання договірних зобов'язань в частині своєчасної оплати оренди за приміщення кафе, позивач уточненими вимогами просив стягнути на свою користь 34 800 грн. заборгованості за використання орендованого майна за жовтень-грудень 2013 року, січень-березень 2014 року в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов, з підстав викладених в ньому, зазначивши, що оскільки [PERSON] повернув орендоване приміщення 01 квітня 2014 року за актом приймання-передачі, то договір оренди був чинним саме до цього дня, і як наслідок, зобов'язання сторін не припинялись, а отже існують всі підстави для стягнення заборгованості за 6 місяців. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, не заперечував щодо наявності заборгованості перед позивачем за 2 місяці (жовтень, листопад) 2013 року, однак зазначив, що починаючи з 07 грудня 2013 року [PERSON] заборонив йому доступ до приміщень кафе «[INFO]», і він фактично не користувався ним. Надав свій примірник договору оренди нежитлових приміщень від 01.04.2014 року, який є відмінним від наданого стороною позивача шрифтом та деякими пунктами договору. Представник відповідача [PERSON] зазначив, що [PERSON] після фактичного припинення договору оренди 17 грудня 2013 року цінним листом з описом були направлені 2 примірники акту приймання-передачі орендованого приміщення без проставлення дати його підписання орендодавцю. При цьому, [PERSON] поставив дату 01 квітня 2014 року та другий примірник акту приймання-передачі йому не повернув. Повідомлена належним чином [PERSON] про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, направивши телеграму про розгляд справи у її відсутність. Підтвердила факт укладання договору поруки з [PERSON] 01 квітня 2011 року. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наступне: Встановлено, що 01 квітня 2011 року між приватним підприємцем [PERSON] та приватним підприємцем [PERSON] був укладений договір оренди нежитлових приміщень, предметом якого є нежилі приміщення, які знаходяться в помешканні «кафе» [INFO]», що розташоване в будинку [ADDRESS], які передаються в оренду з метою їх використання згідно цільового призначення, як закладу громадського харчування. Відповідно до п. 2.5 Договору він укладався на один рік з моменту його підписання сторонами і його може бути пролонговано за згодою сторін і на визначений домовленістю між ними термін. За використання орендованого майна орендар ([PERSON]) сплачує орендодавцеві ([PERSON]) орендну плату в розмірі 5800 грн. з урахуванням індексації, що здійснюється в порядку, який визначається чинним законодавством. Надання відповідачем [PERSON] договору оренди нежитлових приміщень від 01 квітня 2011 року викладеному іншим шрифтом, з відмінними редакціями деяких пунктів договору до уваги судом не приймається, оскільки як підтвердили сторони по справі в судовому засіданні, всі істотні умови договору (дата та місце укладення, предмет, сторони, ціна, строк, обов'язки та відповідальність сторін, підписи сторін) є ідентичними для обох текстів договорів. При цьому, відповідач не звертався до суду про оспорювання правочину, або застосування наслідків недодержання вимоги щодо письмової форми правочину. Не підлягає задоволенню клопотання представника відповідача про постановлення окремої ухвали щодо подання [PERSON] підробленого документу (договору). 01 квітня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки, згідно з яким поручитель ([PERSON]) поручається перед позивачем за виконання обов'язків [PERSON] за договором оренди нежитлових приміщень від 01 квітня 2011 року. Згідно умов п. 2.1 Договору поруки у разі порушення боржником обов'язків за договором оренди поручитель відповідає перед кредитором солідарно відносно до боржника. 05 грудня 2013 року позивач по справі направив письмову вимогу [PERSON] про наявний розмір заборгованості за оренду приміщення за договором - 11 600 грн. та необхідність сплатити її до 15 грудня 2013 року. При цьому, повідомив, що у випадку невиконання цієї вимоги на підставі п.6.5 Договору він вважатиметься розірваним з 16 грудня 2013 року в односторонньому порядку - за ініціативою орендодавця. Не погоджуючись з даною вимогою, 17 грудня 2013 року [PERSON] направив рекомендованим листом з повідомленням заперечення (отриманим позивачем, про що свідчить перший абзац другого аркушу позовної заяви), в якому надав згоду на дострокове розірвання договору з 06 грудня 2013 року та передав акти приймання-передачі орендованого ним приміщення. При цьому, зазначив, що якщо дані акти протягом місячного терміну не будуть підписані, то відповідно до ст. 764 ЦК України договір оренди нежитлових приміщень від 01.04.2011 року буде вважатися поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. В матеріалах справи наявний акт прийому-передачі нежитлових приміщень до договору оренди нежитлових приміщень від 01.04.2014 року відповідно до якого орендодавець прийняв, а орендар передав: нежитлове приміщення, розміщене за адресою: [ADDRESS] в задовільному стані, майно передане повністю відповідно до умов Договору, зауважень до якості і кількості майна немає. Таким чином, предметом позову є стягнення заборгованості з орендної плати за договором оренди від 01.04.2011 року за період з жовтня 2013 по день фактичного повернення приміщення орендодавцю. Відповідно до пункту 6 статті 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. За приписами статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Статтею 763 цього ж Кодексу унормовано, що договір найму укладається на строк, встановлений договором. Згідно з частиною 2 статті 291 Господарського кодексу України, договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено. Згідно з пунктом 4 статті 284 Господарського кодексу України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди упродовж одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. За приписами статті 764 Цивільного кодексу України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця упродовж одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Отже, наведеними нормами передбачено можливість автоматичної пролонгації договору найму у разі відсутності заперечень як зі сторони наймодавця, так і зі сторони наймача. Бажання наймача продовжувати відносини найму висловлюється конклюдентними діями, зокрема, шляхом продовження користування майном після закінчення строку договору найму. Що стосується наймодавця, то підставою для продовження відносин найму є його мовчазна згода, яка виражається у відсутності заперечень та вимог до наймача повернути орендоване майно протягом одного місяця після закінчення строку договору найму. Направляючи заперечення на вимогу від 17 грудня 2013 року відповідач останнім абзацом фактично визначив свою умову пролонгації договору оренди нежитлового приміщення, та яка за умови «мовчазної згоди» [PERSON] (не надання відповіді на погодження розірвання договору) дає підстави для продовження дії договору оренди до 01 квітня 2014 року. При цьому, відмова наймодавця від договору оренди, можливість якої передбачена частиною першою статті 782 ЦК України, є правом, а не обов'язком наймодавця, яке може бути реалізоване в позасудовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. На підставі ч. 2 ст. 795 Цивільного кодексу України повернення наймачем предмета договору найму оформлюється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється. Обов'язок повернення об'єкту оренди у разі припинення договору оренди за актом приймання - передачі передбачено і п. 3.3 договору оренди від 01.04.2011 року. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відсутність підписаного між сторонами акта приймання-передачі (повернення) приміщень станом на грудень 2013 року та укладення додаткової угоди про розірвання договору відповідно до норм п. 6.6 Договору оренди свідчить про право користування відповідачем даними приміщеннями до 01.04.2014 року. Наявний в матеріалах справи акт приймання-передачі від 01.04.2014 року є свідченням ґрунтовності пред'явлених вимог до [PERSON] При цьому, відповідач не спростував належними та допустимими доказами дату підписання акту зазначеному в ньому. Разом з тим, вимоги до [PERSON] не підлягають задоволенню. Як випливає з змісту договору поруки від 01.04.2011 року у разі несплати боржником суми боргу в строки, передбачені договором оренди кредитор звертається з письмовою вимогою до боржника про повернення суми боргу за договором поруки. Якщо боржник не виконає письмову вимогу кредитора в строк, що дорівнює двом банківським дням або виконає її частково поручитель зобов'язаний сплатити кредитору несплачену боржником суму в строк два дні шляхом передачі коштів готівкою. При цьому, кредитор має повідомити поручителя про обов'язок письмово в строк три дні (п.3.3 Договору поруки). В даному випадку, в матеріалах справи відсутні та представником позивача не були надані докази на підтвердження того, що [PERSON] було направлено поручителю [PERSON] повідомлення з вимогою виконати зобов'язання позичальника, а відтак позивач не набув права вимоги до [PERSON], як поручителя за невиконане [PERSON] зобов'язання за договором оренди нежитлових приміщень. В порядку вимог ст. 88 ЦПК України суд вирішує питання про судові витрати.

Outcome: partial