Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

В липні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення боргу спадкодавця зі спадкоємця. В подальшому уточнивши позовні вимоги, прохав стягнути борг спадкодавця зі спадкоємця та звернути стягнення на майно, передане спадкоємцю у натурі, стягнути інфляційні витрати та 3% річних. Свій позов мотивував тим, що 24 січня 2013 року між ним та [PERSON] в усній формі було укладено договір купівлі-продажу 3/10 частин домоволодіння, що знаходиться по пров. Світловодському, 5/21 в м. Кременчуці. [PERSON] будучи власником вищевказаного нерухомого майна продав [PERSON] за 107\~000 (сто сім тисяч) грн.., а позивач купив належну йому частину домоволодіння. На виконання договору купівлі-продажу [PERSON] 24.01.2013 року було сплачено [PERSON] грошові кошти у сумі 107\~000 (сто сім тисяч) грн.., про що на підтвердження передачі грошових коштів [PERSON] була надана [PERSON] письмова розписка про отримання даної грошової суми. Одночасно, [PERSON] 24.01.2013 року нотаріально посвідчив на імя [PERSON] довіреність для здійснення підготовки документів для оформлення такого відчуження та в подальшому оформлення договору купівлі-продажу у нотаріуса. 20 лютого 2013 року [PERSON] помер, через що договір купівлі-продажу не був укладений нотаріально. Оскільки спадкоємиця першої черги за законом [PERSON], яка подала заяву до нотаріуса про прийняття спадщини після свого батька, [PERSON] відмовилася у добровільному порядку повернути отримані за життя її батьком грошові кошти у сумі 107\~000 грн., позивач просив стягнути з [PERSON] на його користь 107\~000 (сто сім тисяч) грн. та звернути стягнення на прийняті у спадщину та передані спадкоємцю у натурі 3/10 частини домоволодіння по пров. Світловодському, 5/21 в м. Кременчуці, також просив стягнути з [PERSON] на його користь суму інфляційних нарахувань за період з 11.07.2013 р. по 17.11.2014 р у розмірі 21705,32 грн. та 3% річних у сумі 5225, 78 грн., а всього стягнути 133 931, 10 грн. та судові витрати у розмірі 1070 грн. (сплата судового збору) та 6000 грн. витрат за надання юридичних послуг. Відповідачем за первісним позовом - [PERSON] в грудні 2014 року була подана позовна заява до [PERSON] про визнання правочину у вигляді розписки від 24.01.2013р недійсним. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука дані позови були обєднані в одне провадження. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказувала, що 20.02.2013 року помер її батько, [PERSON] Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається з 3/10 частини домоволодіння по провулку Світловодському, 5/21 в м. Кременчуці. Єдиною спадкоємицею за законом після смерті [PERSON], являється вона, його донька, [PERSON] яка в установлений законом шестимісячний строк подала заяву до нотаріуса про прийняття спадщини. Просила визнати правочин укладений між [PERSON] та її батьком [PERSON] у вигляді розписки від 24.01.2013 року недійним. Підставою визнання правочину недійсним вважала те, що її батько в момент складання даної розписки не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (тобто, з підстав ч. 1 ст. 225 ЦК України), оскільки зловживав спиртними напоями, ніколи не збирався продавати будинок, а крім того, відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи, проведеної 29.09.2014р встановлено, що рукописний запис (текс розписки від 24.01.2013р ) та підпис у довіреності від 24.01.2013р виконані [PERSON] або в незвичному стані, або під впливом будь-яких «збиваючих факторів». 05.11.2015 року [PERSON] подала доповнення до вищевказаної позовної заяви, де просила визнати правочин у вигляді розписки від 24.01.2013 року недійсним, за безгрошовістю. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. У позові [PERSON] до [PERSON] про визнання правочину недійсним у вигляді розписки від 24.01.2013року просила відмовити, посилаючись на те, що відповідно до акту судово-психіатричної експертизи від 14.07.2015р. проведеної експертами Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні встановлено що [PERSON] станом на 24.01.2013 року не виявляв ознак будь-якого психічного розладу та на момент написання розписки та оформлення довіреності 24 січня 2013 року міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. А тому, волевиявлення [PERSON] щодо продажу 3/10 частин домоволодіння, що розташоване по пров. Світловодському, 5/21 в м. Кременчуці було вільним, відповідало його внутрішній волі, а пояснення [PERSON] про те, що її батько не усвідомлював значення своїх дій не узгоджуються з поясненнями свідків та іншими матеріалами справи. Представник відповідача [PERSON] по первісному позову [PERSON] в позові [PERSON] про стягнення боргу спадкодавця зі спадкоємця просив відмовити, посилаючись на те, що спір між сторонами виник 03.12.2013 року, коли [PERSON] надіслала відповідь [PERSON] про не бажання в добровільному порядку відшкодувати збитки у розмірі 107\~000 грн., а тому вважав, що до спірних правовідносин необхідно застосувати ч. 4 ст. 1281 ЦК України. Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання правочину недійсним просив задовольнити за безгрошовістю розписки. Третя особа - приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] в судовому засіданні пояснила про те, що до неї в установлений шестимісячний строк звернулася гр. [PERSON], яка подала заяву про прийняття спадщини після померлого 20.02.2013 року [PERSON]. З приводу цього була заведена спадкова справа. Свідоцтво про прийняття спадщини за законом не видавалось, оскільки є судовий спір. Суд, вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], відповідача [PERSON], представника відповідача [PERSON], покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] [PERSON], експертів [PERSON], [PERSON], [PERSON], вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані та надані докази у їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 24 січня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] в усній формі було укладено договір купівлі-продажу 3/10 частин домоволодіння, що розташоване по провулку Світловодському, 5/21 в м. Кременчуці. [PERSON], будучи власником вищевказаної частини домоволодіння, продав [PERSON], а останній купив за 107\~000 (сто сім тисяч) грн. належну [PERSON] частину домоволодіння. Між сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, а саме: предмету договору, ціни договору, порядку розрахунку, передачі майна. На підтвердження укладення та виконання даного правочину [PERSON] надав [PERSON] розписку від 24.01.2013р про отримання грошових коштів та посвідчив нотаріально на його імя довіреність для здійснення підготовки документів для оформлення відчуження частини будинку. 20 лютого 2013 року [PERSON] помер, так і не встигнувши оформити та посвідчити нотаріально укладений між ним та [PERSON] договір купівлі-продажу частини будинку. Письмова форма договору (розписка), внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми боржнику. Розписка, складена та видана 24.01.2013р при житті [PERSON] підтверджує факт укладання в такий спосіб між ним та [PERSON] договору купівлі-продажу 3/10 частин домоволодіння, що розташоване по провулку Світловодському, 5/21 в м. Кременчуці та засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми у розмірі 107\~000( сто сім тисяч) грн. ( а.с. 227). Відповідно до ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими свідченнями. Рішення суду не може ґрунтуватися на показанях свідків. Відповідно до ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Перелік можливих способів захисту міститься в ст. 16 ЦК України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підтвердження своїх тверджень про безгрошовість договору, в порушення вимог ч. 3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України та ст. 1051 ЦК України, [PERSON] не надано належних та допустимих доказів, у розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України. Як вбачається з матеріалів справи, судом була призначена посмертна судова психіатрична експертиза відносно гр. [PERSON], яка проведена 14.07.2015 року з дотриманням вимог закону. Згідно даної експертизи [PERSON] станом на 24 січня 2013 року не виявляв ознак будь-якого психічного розладу. [PERSON], на момент написання розписки 24.01.2013р., міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Висновки експертів є повними, чіткими, вони не містять суперечностей та узгоджуються з показаннями допитаних свідків, а також з іншими письмовими доказами. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд, зокрема оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Так, в судовому засіданні були допитані свідки, які пояснили слідуюче. Свідок [PERSON], який працює приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу , суду пояснив що 24.01.2013 року він вчиняв нотаріальну дію, посвідчував довіреність від [PERSON] на імя [PERSON] щодо передачі йому усіх прав, які стосувалися відчуження нерухомого майна по провулку Світловодському, 5/21 в м. Кременчуці. Була встановлена належним чином особа, встановлено обсяг його дієздатності. Дана нотаріальна дія була довготривалою, оскільки необхідно було встановити чого бажає особа яка до нього звернулася. Після оформлення довіреності, завірено було шість її копій та паспорту [PERSON] Дані дії були погоджені з довірителем, [PERSON] в момент підписання довіреності усвідомлював наслідки укладеної довіреності та її зміст. [PERSON] перебував у тверезому стані, в іншому випадку у вчинені нотаріальної дії нотаріусом було б відмовлено. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] доводився їй двоюрідним братом. До 2008 року [PERSON] працював машиністом, потім звільнився та почав вживати спиртними напоями. [PERSON] рідна донька братові. Він завжди говорив що будинок залишиться доньці. Останнім часом [PERSON] не працював, здавав металобрухт, брата завжди годувала коли приходив. Про отримання ним великої суми грошей було не відомо, про те, що він підписував довіреність також нічого не було відомо. Припускає, що довіреність брат міг підписати у нетверезому стані. Якби в нього були гроші, він би не ходив постійно голодним. За характером [PERSON] був спокійним, ніколи не дебоширив. Коли помер, невідомо хто його відправляв до моргу. За борги у будинку було відключено опалення, світло. Свідок [PERSON] суду пояснив про те, що [PERSON] доводився йому двоюрідним дядьком. [PERSON] його двоюрідна сестра. Стосовно будинку [PERSON] говорив що залишить його доньці. Обставин щодо продажу будинку не знає, невідомо за яку суму також. Приходив до нього та його матері за тарілкою борщу. Бачив [PERSON] за дві неділі перед смертю у нетверезому стані з сторонніми людьми циганської національності, які заходили в його будинок . З донькою [PERSON] спілкувався завжди, оскільки вона мешкає біля нього близько. За характером [PERSON] був спокійним, добрим, ніколи не сварився, не вчиняв бійок. Пояснити про довіреність чи розписку нічого не може. Свідок [PERSON] суду пояснила про те, що [PERSON] доводиться племінницею її чоловіка. З 1975 року знала [PERSON], постійно з ним спілкувалися. Останні 5 років [PERSON] вживав спиртні напої . Будинок побудував сам, іншого житла не мав. Повідомляв про те, що будинок залишиться доньці, продавати його не збирався. Будь-яким психічними захворюваннями не страждав. Бачила в будинку сторонніх людей, яких не знала. [PERSON] очікував отримання пенсії, вважав, що буде забезпеченим. Свідок [PERSON] в суді пояснив, що померлий [PERSON] доводився йому рідним братом. [PERSON] племінниця. З братом постійно спілкувалися, разом випивали спиртне, розмови про продаж будинку не було. Останній час брат багато зловживав спиртними напоями, через що його звільнили з роботи. В будинку завжди бували сторонні люди з якими він випивав. Брат не страждав на будь-які психічні захворювання. Від горілки йому не було погано ніколи. Останній раз бачив брата за півтори неділі до смерті. Свідок [PERSON] у суді пояснила про те, що з [PERSON] проживали разом з 1986 року, разом починали будувати спірний будинок. [PERSON] ніколи не говорив про продаж будинку, дуже сильно зловживав спиртними напоями, брав у борг гроші. В січні 2013 року приходив до неї зайняти гроші, інколи приходив поїсти.За характером був спокійним, адекватним, не агресивним . Розійшлися з [PERSON]М у 1993 році. Останній раз була у нього в будинку в 2012 році, опалення не було, бачила сторонніх людей з якими він зловживав спиртними напоями. Свідок [PERSON] cуду пояснила, що [PERSON] був її чоловіком. [PERSON] її донька. [PERSON] був хорошою людиною, любив застілля, закінчив з відзнакою технікум, здобув спеціальність. Після того, як побудував будинок, став випивати. Оскільки не сплачував послуги в будинку було відімкнуто світло, газ, вода. Завжди просив гроші на спиртне. За характером не був скандальною людиною, був завжди комунікабельним. [PERSON] два місяці збирався отримати пенсію за віком. Любив поспілкуватися з компаніями, тому завжди в будинку були сторонні люди. Свідок [PERSON] суду пояснив, [PERSON] знав з дитинства, проживали по сусідству. Після звільнення з роботи, Дзюба почав зловживати спитрним. Останнім часом постійно був у нетверезому стані, часто позичав гроші, в будинку було неохайно, жив на те, що здавав металобрухт. Експерт [PERSON], яка працює експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Заслуженого професора [PERSON], суду пояснила, що вона проводила судово- почеркознавчу експертизу та досліджувала розписку від 24.01.2013 р від імені [PERSON] та довіреність від 24.01.2013р, посвідчена [PERSON] нотаріально. Підтвердила про те, що рукописний текс у примірнику довіреності від 24.01.2013р та рукописний текс розписки від 24.01.2013р виконані [PERSON] або в незвичному стані , або під впливом будь-яких «збиваючих» факторів, які могли мати як відносно постійний так і тимчасовий характер. «Збиваючий фактор» як у розписці так і у довіреності однаковий . Який саме «збиваючий фактор» став причиною такого написання конкретно пояснити не може, оскільки недостатньо було порівняльного матеріалу. Але на визначення чи написана розписка саме [PERSON] діагностичні ознаки не вплинули, а тому досліджені окремі і загальні ознаки його ( Дзюби) у досліджувальних документах і у зразках, які були надані експерту на дослідження співпали повністю. В судовому засіданні експерти Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім. О.Ф. Мальцева - [PERSON], [PERSON] , які проводили посмертну судово психіатричну експертизу відносно [PERSON] пояснили, що їх висновок від 14.07.2015 року є повним, чітким. З урахуванням наданих матеріалів вбачається, що [PERSON] станом на 24.01.2013р не виявляв ознак будь-якого психічного розладу та на момент написання розписки 24 січня 2013 року міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Що стосується « незвичного стану особи» - це не є психічним розладом, та являється компетенцією інших фахівців. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про те, що волевиявлення [PERSON] щодо продажу 3/10 частин домоволодіння, що розташоване по пров. Світловодському , 5/21 в м. Кременчуці було вільним, відповідало його внутрішній волі, він усвідомлював значення своїх дій. Зміст наявної розписки [PERSON] від 24.01.2013 року залишається не спростованим. За правилами ч.1,2 ст. 215, ч. 1 ст. 216 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю; у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правила ч.1 ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, ознак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та ( або) не могла керувати ними ( тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Як розяснено в п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р за № 9 « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» справи про визнання правочину недійсним з підстав передбачених ч.1 ст. 225 ЦК України вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів у відповідності до ст. 212 ЦПК України. Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави ( безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобовязаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Відповідно до ст. 570 ЦК України встановлено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Оскільки договір купівлі-продажу будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, то сплачені в рахунок виконання договору 107\~000( сто сім тисяч) грн. є авансом і повинні бути повернуті в тому розмірі, в якому вони передавались. Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора спадкоємці зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Згідно з ч.ч.1,2 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобовязані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. З пояснень представника позивача [PERSON] вбачається, що [PERSON] в липні 2013р відмовилася від задоволення вимог [PERSON] щодо сплати одноразовим платежем повернути отримані [PERSON] за життя, а саме 24.01.2013 р. без достатньої правової підстави 107000 (сто сім тисяч) грн., позивач звернувся 11.07.2013 року, (в межах шестимісячного строку від дня коли дізнався про порушене право) із позовом до суду. За таких обставин відмова в позові кредитору [PERSON] в звязку з пропуском шестимісячного строку предявлення вимог до спадкоємців не відповідає встановленим обставинам справи та нормам закону. Щодо стягнення інфляційних витрат на користь [PERSON] за період з 11.07.2013р по 17.11.2014р у розміру 21705, 32 грн. та 3% річних у сумі 5225, 78 грн. в цій частині позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. На час смерті [PERSON] 20.02.2013 року борг [PERSON] становить 107 000 ( сто сім тисяч) грн. Спадкоємці несуть зобовязання погасити нараховані проценти тільки в тому випадку, якщо вони нараховані позичальникові (спадкодавцеві) за життя. [PERSON] не є боржником позивача, її обовязок повернути борг кредитору ґрунтується на нормах спадкового права, а не зобовязального. Тому вимоги [PERSON] про стягнення боргу підлягають задоволенню тільки на суму 107 000 грн. ( сто сім тисяч) грн. Вартість спадкового майна ( 3/10 частин домоволодіння по пров. Світловодському, 5/21 в м. Кременчуці) відповідно висновку від 04.11.2014 р становить 128 474 грн. 00 коп. Даний висновок стороною відповідача ставився під сумнів з причини проведення його оцінювачем а не експертом, однак суд бере його до уваги, так, як вказаний висновок виконаний в повному обсязі згідно вимог чинного законодавства. При цьому, суд звертає увагу, що предметом позову є повернення грошових коштів, а не визнання права власності на частину домоволодіння. При цьому, надана стороною відповідача довідка експерта [PERSON] про вартість 3/10 частин домоволодіння не відповідає вказаним вимогам і ґрунтується на не обґрунтованих даних та припущеннях. Суд звертає увагу, що сторона відповідача мала всі можливості провести належну будівельно-технічну експертизу вказаного домоволодіння і надати її висновок до суду. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права ( судова практика Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.10.2012р , справа № 6-25154 св12). Відповідно до ст. 79, 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Постанова № 10 від 17.10.2014р « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» п.47 розяснив, при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом ( ст. 6 Закону України від 05.07.2012р № 5076-УІ « Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідно договору ( ст. 12, 42, 56 ЦПК). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу спадкодавця зі спадкоємця та звернення стягнення на майно, передане спадкоємцю у натурі необхідно задовольнити частково, а у позові [PERSON] до [PERSON] про визнання правочину недійсним слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: partial