Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

Військовий прокурор Черкаського гарнізону звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] до до Концерну «Техвоєнсервіс» в особі філії Концерну «Техвоєнсервіс» «Черкаський автомобільний ремонтний завод», в якому просить визнати право особи на оплату праці, визнати бездіяльність протиправною та зобовязати вчинити певні дії. Свої вимоги мотивує тим, що конституційне право громадян на оплату праці розглядається як одне з найбільш важливих та пріоритетних засад становлення і розвитку суспільства, ефективний засіб стимулювання працівників та службовців до належного та якісного виконання службових обовязків. Згідно наказу ТВО директора філії Концерну «Техвоєнсервіс» «Черкаський автомобільний ремонтний завод» №138-к від 04.11.2013 року [PERSON] переведений на посаду комплектувальника автомобілів 4р. Заборгованість ФКТ «ЧАРЗ» перед [PERSON] по заробітній платі складає: за квітень 2014 року 1102грн., травень 2014 року 1542грн., грудень 2014 року 2017грн., січень 2015 року 1163 грн., а всього 5824грн. і до теперішнього часу не погашена. Заробітна плата, яку повинен отримати [PERSON] є єдиним джерелом його існування, а її невиплата порушує конституційні права вказаного громадянина. Наявність заборгованості стала причиною скрутного матеріального становища [PERSON] та членів його сімї, у звязку з чим він не має можливості належним чином задовольняти соціально-побутові потреби, звернутись за кваліфікованою юридичною допомогою або самостійно захистити свої порушені права та реалізувати процесуальні повноваження. ФКТ «ЧАРЗ» є відокремленим структурним підрозділом Концерну «Техвоєнсервіс» без статусу юридичної особи, здійснює свою діяльність від його імені та в його інтересах, на основі та відповідно до законодавства України та Положення про філію Концерну «Техвоєнсервіс» «Черкаський автомобільний ремонтний завод», затвердженого наказом Генерального директора Концерну «Техвоєнсервіс» №12-АГД від 16.01.2007 року та вказує на те, що не може бути відповідачем в судовому процесі, оскільки не являється юридичною особою (лист ФКТ «ЧАРЗ» вих. № 39 від 12.02.2015 року). Згідно із Положенням про ФКТ «ЧАРЗ» остання має всі ознаки юридичної особи, а саме: веде окремий баланс, бухгалтерський та податковий облік, має круглу печатку та кутовий штамп зі своїм найменуванням, наділена правом відкривати рахунки в установах банків, здійснює нарахування, виплату (перерахування) до бюджету зборів, обовязкових платежів самостійно від свого імені. Директор ФКТ «ЧАРЗ» наділений повноваженнями щодо прийняття рішення про прийняття працівників на роботу та їх звільнення (за виключенням головного бухгалтера) і несе відповідальність за своєчасну виплату заробітної плати працівникам. З огляду на викладене, прокурор вбачає спір про право. Отже, прокурор зазначає, що ФКТ «ЧАРЗ» згідно зазначених вимог закону та своїх установчих документів зобовязана своєчасно нараховувати та виплачувати своїм працівникам заробітну плату і несе за це повну відповідальність, однак фактично цього не робить, своєю протиправною бездіяльністю не визнає і фактично ігнорує права своїх працівників, у тому числі [PERSON], на оплату праці та користуючись формальними підставами вказує на неможливість виступати стороною в судовому процесі. На підставі викладеного, просить суд визнати право [PERSON] на оплату своєї праці у Концерні «Техвоєнсервіс» в особі філії Концерну «Техвоєнсервіс» «Черкаський автомобільний ремонтний завод»; визнати протиправною бездіяльність Концерну «Техвоєнсервіс» в особі філії Концерну «Техвоєнсервіс» «Черкаський автомобільний ремонтний завод» щодо невиплати [PERSON] заробітної плати: за квітень 2014 року 1102грн., травень 2014 року 1542грн., грудень 2014 року 2017грн., січень 2015 року 1163 грн., а всього 5824грн.; зобовязати Концерн «Техвоєнсервіс» в особі філії Концерну «Техвоєнсервіс» «Черкаський автомобільний ремонтний завод» вчинити дії та виплатити на користь [PERSON] заробітну плату: за квітень 2014 року 1102грн., травень 2014 року 1542грн., грудень 2014 року 2017грн., січень 2015 року 1163 грн., а всього 5824грн. та стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засідання прокурор свої вимоги підтримав, та пояснив, що інтереси гр.[PERSON] порушені, а тому просив позов задовольнити у повному обсязі, визнати право особи на оплату праці, визнати бездіяльність протиправною та зобовязати Концерн «Техвоєнсервіс» в особі філії Концерну «Техвоєнсервіс» «Черкаський автомобільний ремонтний завод» вчинити дії та виплатити на користь [PERSON] заробітну плату за квітень 2014 року 1102грн., травень 2014 року 1542грн., грудень 2014 року 2017грн., січень 2015 року 1163 грн., а всього 5824грн. та стягнути з відповідача судові витрати. [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча був повідомленим про час та місце розгляду справи. До початку судового розгляду подав заяву з проханням проводити слухання без його участі, позоні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча був повідомленим про час та місце розгляду справи. До початку судового розгляду подав заяву з проханням проводити слухання за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти задоволення позовних вимог. Заслухавши думку прокурора, враховуючи думку позивача та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, обєктивного та всебічного дослідження, суд приходить до наступного: встановлено, що конституційне право громадян на оплату праці розглядається як одне з найбільш важливих та пріоритетних засад становлення і розвитку суспільства, ефективний засіб стимулювання працівників та службовців до належного та якісного виконання службових обовязків. Згідно наказу ТВО директора філії Концерну «Техвоєнсервіс» «Черкаський автомобільний ремонтний завод» (далі ФКТ «ЧАРЗ») №138-к від 04.11.2013 року [PERSON] переведений на посаду комплектувальника автомобілів 4 розряду. Заборгованість ФКТ «ЧАРЗ» перед [PERSON] по заробітній платі складає: за квітень 2014 року 1102грн., травень 2014 року 1542грн., грудень 2014 року 2017грн., січень 2015 року 1163 грн., а всього 5824грн. і до теперішнього часу не погашена, що підтверджується довідкою № 22 від 16.03.2015 виданою ФКТ «ЧАРЗ». Згідно із ст.ст. 21, 43 Конституції України, ст.ст.94, 115 КЗпП України, ст.ст.21, 24 Закону України «Про оплату праці» кожна людина має право на заробітну плату за виконану роботу та її своєчасне одержання в повному обсязі. Судом встановлено, що заробітна плата, яку повинен отримати [PERSON], - є єдиним джерелом його існування, а її невиплата порушує конституційні права вказаного громадянина. ФКТ «ЧАРЗ» є відокремленим структурним підрозділом Концерну «Техвоєнсервіс» без статусу юридичної особи. Між тим, здійснює свою діяльність від його імені та в його інтересах, на основі та відповідно до законодавства України та Положення про філію Концерну «Техвоєнсервіс» «Черкаський автомобільний ремонтний завод», затвердженого наказом Генерального директора Концерну «Техвоєнсервіс» №12-АГД від 16.01.2007 року. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 62 Господарського кодексу України підприємство самостійний субєкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими субєктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому законодавством України та є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків, печатку і своїм найменуванням та ідентифікаційний код. Згідно із Положенням про ФКТ «ЧАРЗ» остання має всі ознаки юридичної особи, а саме: веде окремий баланс, бухгалтерський та податковий облік, має круглу печатку та кутовий штамп зі своїм найменуванням, наділена правом відкривати рахунки в установах банків, здійснює нарахування, виплату (перерахування) до бюджету зборів, обовязкових платежів самостійно від свого імені. Директор ФКТ «ЧАРЗ» наділений повноваженнями щодо прийняття рішення про прийняття працівників на роботу та їх звільнення (за виключенням головного бухгалтера) і несе відповідальність за своєчасну виплату заробітної плати працівникам. Таким чином, суд вважає за необхідне зобовязати Концерн «Техвоєнсервіс» в особі філії Концерну «Техвоєнсервіс» «Черкаський автомобільний ремонтний завод» вчинити дії та виплатити на користь [PERSON] заробітну плату: за квітень 2014 року 1102грн., травень 2014 року 1542грн., грудень 2014 року 2017грн., січень 2015 року 1163 грн., а всього 5824грн. Згідно із ст.55 Конституції України та ст.3 Цивільного процесуального кодексу України (діла ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Справи щодо захисту порушених, оспорюваних або невизнаних прав, свобод чи інтересів, що виникають із трудових відносин, за положеннями ст. 15 ЦПК України розглядаються судами у порядку цивільного судочинства. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2,3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного в договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та інш. нормативно-правовими актами (ст. 94 КЗпП України). Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавцем, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ст. 115 КЗпП України). Згідно із ст.36-1 Закону України «Про прокуратуру» підставою представництва в суді інтересів громадянина є його неспроможність через фізичний стан, недосягнення повноліття, похилий вік, недієздатність або обмежену дієздатність самостійно захистити свої порушені чи оспорюванні права або реалізувати процесуальні повноваження. Статтею 13 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» встановлено, що безоплатна вторинна правова допомога полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя, однією з видів якої є здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими органами. Пунктами 2, 3 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону встановлено, що Міністерство юстиції України до 01.01.2013 року утворює центри з надання безоплатної вторинної допомоги при головних управліннях юстиції, які забезпечують надання правової допомоги особам зазначеним у п.п.3-7 ч.1 ст. 14 Закону. Пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень цього ж Закону встановлено, що надання безоплатної вторинної правової допомоги особам зазначеним у п.п.1, 2, 8-12 ч.І ст.14 забезпечується поетапно починаючи з 01.07.2015 року. Відповідно п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань удосконалення діяльності прокуратури» визначено, що на території адміністративно-територіальних одиниць, на яких центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги не розпочали надання такого виду правової допомоги, органи прокуратури можуть здійснювати представництво у суді інтересів громадян з такої підстави, як неспроможність громадянина через свій матеріальний стан самостійно захистити свої порушені чи оспорюванні права або реалізувати процесуальні повноваження. Таким чином, зясувавши обставини справи, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, а тому необхідно визнати право [PERSON] на оплату своєї праці у Концерні «Техвоєнсервіс» в особі філії Концерну «Техвоєнсервіс» «Черкаський автомобільний ремонтний завод»; визнати протиправною бездіяльність Концерну «Техвоєнсервіс» в особі філії Концерну «Техвоєнсервіс» «Черкаський автомобільний ремонтний завод» щодо невиплати [PERSON] заробітної плати за квітень 2014 року 1102грн., травень 2014 року 1542грн., грудень 2014 року 2017грн., січень 2015 року 1163 грн., а всього 5824грн.; зобовязати Концерн «Техвоєнсервіс» в особі філії Концерну «Техвоєнсервіс» «Черкаський автомобільний ремонтний завод» вчинити дії та виплатити на користь [PERSON] заробітну плату: за квітень 2014 року 1102грн., травень 2014 року 1542грн., грудень 2014 року 2017грн., січень 2015 року 1163 грн., а всього 5824грн. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, необхідно з відповідача стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 243грн. 60коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved