Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

В квітні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила поновити їй, [PERSON] строк звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом; визнати за нею, [PERSON] право власності в порядку спадкування на обов'язкову частку у спадщині на 1/6 частину земельної ділянки, площею 6,950 га, кадастровий номер 1221485600:01:038:0007, яка знаходиться на території Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, яка належала на праві власності [PERSON], померлому 27 серпня 2006 року. Представник позивачки за довіреністю [PERSON] надала суду заяву про розгляду справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином у встановленому законом порядку у відповідності до п. 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України (а.с.48-49), що також підтверджується Реєстром на відправлення рекомендованої кореспонденції за 06 вересня 2017 року (а.с.45), а тому зі згоди представника позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи Дніпровської районної державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, але надав суду заяву в якій просив слухати справу без їх присутності (а.с.51). Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявилася. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Встановлено, з 09 липня 1966 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с.11). 27 серпня 2006 року [PERSON] помер (а.с.12), після його смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 6,950 га, кадастровий номер 1221485600:01:038:0007, що знаходиться на території Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, яка належала [PERSON] на праві власності на підставі Державного акту ДП №055900 від 22 жовтня 2004 року, виданого згідно розпорядження № 716-р Дніпропетровської районної адміністрації від 30 вересня 2004 року. Ще за часи свого життя, [PERSON] склав заповіт, за яким заповідав все своє майно своїй дочці [PERSON]. [PERSON] як дружина померлого чоловіка, є спадкоємцем першої черги за законом, яка прийняла спадщину у встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний термін, оскільки на день смерті спадкодавця [PERSON] постійно проживала і була зареєстрована разом із ним за адресою: вул. Центральна, буд. в с. Сурське Дніпровського району Дніпропетровської області. У встановлений законом термін, [PERSON] звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] померлого 27 серпня 2006 року, [PERSON] (дочка спадкодавця) із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті батька не зверталась. Так, державним нотаріусом Дніпровської районної державної нотаріальної контори [PERSON] було відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на обов'язкову частку спадщини після смерті чоловіка [PERSON], померлого 27 серпня 2006 року, оскільки відсутні оригінали документів, що підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно, а саме на земельну ділянку, розташовану на території Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 квітня 2017 року (а.с.15). Незважаючи на наявність заповіту, [PERSON] має право на обов'язкову долю у спадщині після смерті свого чоловіка, оскільки на момент смерті чоловіка позивачка була непрацездатною особою - пенсіонером, на момент смерті чоловіка їй виповнилось 71 рік. Відповідно до ч. 3 ст. 1235 ЦК України заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, а статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями першої черги за законом після [PERSON], померлого 27 серпня 2006 року, крім [PERSON], є дочки: [PERSON] та [PERSON]. Згідно ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. При спадкуванні за законом частка кожного із спадкоємців складала б по 1/3 частині. Таким чином, обов'язкова частка [PERSON] становить 1/6 частки спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку на її прийняття, він не заявив про відмову від неї. [PERSON] спадщину після смерті свого чоловіка відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України фактично прийняла, оскільки вона проживала разом зі спадкодавцем на момент смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. З ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Право власності на земельну ділянку відповідно до ст. 1225 ЦК України переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено ч. 3 ст. 152 Земельного Кодексу України. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Так у Рішенні Європейського Суду від 29 листопада 1991 року у справі «[PERSON] Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. З ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Згідно з п.п. 212, 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за N 20/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Отже, з вищевикладених норм цивільного законодавства вбачається, що [PERSON] відноситься до спадкоємців за законом, які мають право на обовязкову долю у спадщині. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, встановлено неможливість оформлення [PERSON] спадкових прав на обовязкову долю земельної ділянки у позасудовому порядку, оформлення яких не порушує законних прав чи інтересів інших осіб, тому суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на обовязкову долю у спадщині на 1/6 частину земельної ділянки, площею 6,950 га, кадастровий номер 1221485600:01:038:0007, яка знаходиться на території Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, яка належала [PERSON], померлому 27 серпня 2006 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved