Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

В обгрунтування позову позивач посилається на наступне. 18 липня 2011 року відповідач придбала у позивача квартиру, що знаходиться в м.Дубно по вул.Свободи,7. 19 липня 2011 року між сторонами було укладено договір позики, згідно якого позивач надала відповідачу кошти в сумі 5000 доларів США, які остання зобов'язувалась повернути. На підтвердження цього відповідач написала розписку (копія додається). Відповідачу була пред'явлена вимога про повернення коштів від 21.05.2015 року, яка була отримана нею 28.05.2015 року. Ця вимога була проігнорована і станом на день подачі позову відповідач коштів не повернула. За таких обставин позивач змушена звернутись до суду. Позивач як на правову підставу позову посилається на ст.1046 ЦК України, відповідно до якої - за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Також відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. І відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Оскільки в цьому випадку договором не було встановлено строку повернення позики, то на дмку позивача застосовується норма передбачена ч.2 ст.1049 ЦК України. Вимога була пред'явлена відповідачу 28.05.2015 року, отже сума позики мала бути повернута протягом 30 днів від вказаної дати. Починаючи з 29.05.2015 року відповідач прострочує виконання зобов'язання. З огляду на ці доводи позивач просить стягнути з [PERSON] на користь позивача борг в сумі 109550 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1095,50 грн. В судовому засіданні позивач підтримала позов та пояснила наступне. При продажу позивачем квартири для відповідача 18 липня 2011 року, відповідачем не була сплачена сума коштів, які відповідач мала потратити на переоформлення цієї квартири із житлового приміщення в нежитлове. Тобто продаж квартири мав відбутись за суму порядку 90 тисяч гривень згідно домовленості між сторонами, але насправді [PERSON] передала їй суму на 5000 доларів США меншу в доларовому еквіваленті. Чому написали у договорі купівлі-продажу квартири, що всі гроші за квартиру сплачені, позивач не пам'ятає. При написанні розписки були присутні позивач, її чоловік, відповідач та її двоюрідна сестра. Фактично грошових коштів в сумі 5 тисяч доларів позивач для відповідача не передавала, ця сума просто не була доплачена відповідачем при розрахунку за продану квартиру. Тож позивач просить стягнути на її користь 5000 доларів США в гривневому еквіваленті за мінусом суми, яку потратила [PERSON] для переведення приміщення із житлового фонду у нежитловий. Відповідач в судовому засіданні позову не визнала та пояснила наступне. Вона купувала у позивача квартиру, яка була у занедбаному стані. Всі переговори вела з чоловіком позивача, [PERSON]. Відповідач мала намір відкрити у цьому приміщенні магазин, тому [PERSON] мав переоформити цю квартиру як комерційну нерухомість, про що він обіцяв для відповідача. Саме про це йшлося при переговорах після продажу квартири, і для цього відповідач написала розписку, бо він сказав, що переоформлення буде коштувати десь таку суму в районі 5 тисяч доларів. Розписку відповідач писала під диктовку чоловіка позивача, але малось на увазі, що вона пишеться не на кошти, а на послуги, які він мав надати по переоформленню квартири у нежитлове приміщення. Але таких послуг насправді відповідачці не було надано, вона проводила таке переоформлення сама, тому ніяких грошей не платила і рахує, що нічого для [PERSON] не винна. Оскільки ніяких грошей фактично [PERSON] їй не передавала, [PERSON] просить відмовити у позові. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 18.07.2011 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] продала, а [PERSON] купила 3-х кімнатну квартиру №67, що знаходиться в м.Дубно Рівненської області, по вул.Свободи, 7. Продаж цієї квартири вчинено за суму 91234 (дев'яносто одну тисячу двісті тридцять чотири) гривні, які Покупець сплатив Продавцю в повній мірі до підписання цього договору. (п.5 Договору.) Копія розписки, що датована 19.07.2011 року вказує на те, що вона дана [PERSON], в тім, що вона зобов'язується повернути [PERSON] різницю коштів в сумі 5 (п'ять) тисяч доларів США за мінусом витрат, які будуть використані для переведення квартири за адресою [ADDRESS] з житлового фонду в нежитловий. (а.с.5.) Копія вимоги, датованої 21.05.2015 року вказує на те, що [PERSON] направила вимогу для [PERSON] щодо повернення їй 5000 доларів США, і що така вимога була направлена поштою і вручена [PERSON] 28.05.2015 року. (а.с.6,7.) Вислухавши пояснення сторін та їх представників, суд приходить до наступного висновку. Стороною позивача подано до суду два документи, які практично суперечать один одному. Так в договорі купівлі продажу квартири, з яким позивач пов'язує позику, зазначено що продаж цієї квартири вчинено за суму 91234 (дев'яносто одну тисячу двісті тридцять чотири) гривні, які Покупець сплатив Продавцю в повній мірі до підписання цього договору. Між тим позивач подала до суду копію розписки, у якій [PERSON] зобов'язується повернути [PERSON] різницю коштів в сумі 5 тисяч доларів США, за мінусом витрат які будуть використані для переведення квартири з житлового фонду в нежитловий. При цьому сама позивач в судовому засіданнні ствердила, що насправді грошових коштів для [PERSON] фактично не передавала, а це [PERSON] не сплатила всі кошти при укладенні договору купівлі-продажу квартири. [PERSON] не заперечуючи того, що гроші їй в якості позики не надавались, стверджує, що всі гроші по договору кіпівлі-продажу квартири нею були сплачені до підписання договору, а розписка написана нею про сплату коштів за переведенння квартири із житлового фонду у нежитловий, яке мав провести чоловік позивача. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладенння договору, але й факту передачі грошової суми від позикодавця позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної суми або речей. Саме така позиція викладена у Постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13. При цьому Верховний Суд зазначає, що досліджуючи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменуванння документа, і залежно установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того як зазначено в абзаці другому ч.1 ст.1046 договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як уже зазначалось вище, самого передавання грошей від позикодавця [PERSON] до позичальника [PERSON] не відбулося що стверджувала як [PERSON], так і підтвердила [PERSON] А оскільки не було передачі грошових коштів від позикодавця для позичальника, по своїй правовій природі позики як такої не було. З огляду на ці висновки суд відмовляє у задоволеннні позовних вимог позивача, рахуючи їх необгрунтованими.

Outcome: dismissed