Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

В липні 2018 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, в якому просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON]на утримання [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] на підставі рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18 січня 2012 року, а саме з Ѕ частини до 1/3 частини від усіх видів доходу (заробітку), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.08.2004 року між позивачем та [PERSON] було укладено шлюб, від якого вони мають двох дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. У зв'язку із погіршенням сімейних стосунків, 30.09.2010 року шлюб між ними було розірвано. 18.01.2012 року Вишгородським районним судом Київської області з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання їх дітей у розмірі Ѕ частини від всіх видів доходу (заробітку). 21.07.2015 року рішенням Вишгородського районного суду Київської області позовні вимоги [PERSON] були задоволені та [PERSON] було позбавлено батьківських прав щодо їх спільних дітей. Позивач зазначив, що з січня 2011 року він працював в ПрАТ «ДАТАГРУП» на посаді інженера та його середньомісячний дохід складав близько 12 000 гривень. На підставі виданого 29.02.2012 року Вишгородським районним судом Київської області виконавчого листа № 2-279/12 із заробітної плати позивача на користь [PERSON] щомісячно стягувалися аліменти. З середини 2017 року матеріальний стан позивача та стан його здоров'я істотно погіршилися у зв'язку з чим він не має можливості сплачувати відповідачу аліменти у визначеному рішенням суду розмірі. Позивач також вказав, що 06.08.2017 року він потрапив у дорожньо - транспортну пригоду, в результаті якої отримав важкі тілесні ушкодження, у зв'язку з чим з 07.08.2017 року по 09.09.2017 року перебував на стаціонарному лікуванні. Через отриманні під час дорожньо - транспортної пригоди тілесні ушкодження, з 31.05.2018 року позивачу встановлено ІІ групу інвалідності за загальним захворюванням з ураженням опорно - рухового апарату. Тривале та тяжке лікування потягло за собою значні фінансові труднощі. Крім того, із станом здоров'я позивач був вимушений звільнитися з роботи та позбавитися єдиного джерела для існування. Крім того, вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21.03.2018 року з позивача на користь [PERSON] та [PERSON] стягнуто 100 000 гривень та 50 000 гривень моральної шкоди та 4 000 гривень витрат на правову допомогу. На підставі викладеного, позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав повністю та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про розгляд справи була повідомлена належним чином, в тому числі через розміщення оголошення на сайті суду про їхї виклик в судове засідання, заяв чи клопотань від останньої до суду не надходило. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача. 13 лютого 2019 року відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що з 28 серпня 2004 року по 30 вересня 2010 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження дітей сторони записані їх батьками. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 30.09.2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення суду набрало законної сили 11.10.2010 року. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 18.01.2012 року стягнуто щомісячно на користь [PERSON] з [PERSON] на утримання малолітній дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі Ѕ частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше встановленого прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 18.11.2011 року до їх повноліття, тобто до [INFO] та [INFO], відповідно. Рішення суду набрало законної сили 31.01.2012 року. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 21.07.2015 року [PERSON] позбавлено батьківських прав щодо його дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішення суду набрало законної сили 03.08.2015 року. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З трудової книжки серія АХ № 432681 заведеної на ім'я [PERSON] видно, що останній з 10.01.2011 року по 11.06.2018 рік працював в ПрАТ «ДАТАГРУП» на посаді інженера та був звільнений із займаної посади за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України на підставі наказу № 1312 від 07.06.2018 року. Із звіту ПрАТ «ДАТАГРУП» про здійснені відрахування та виплати на підставі ВП № 36930759 по справі № 2-279/12 від 29.02.2012 року із заробітної плати [PERSON] на користь [PERSON] було утримано Ѕ частину його доходу, та за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 рік виплати [PERSON] становили 46 288, 09 гривень. 06.08.2017 року [PERSON] потрапив у дорожньо - транспортну пригоду, в результаті якої отримав важкі тілесні ушкодження, у зв'язку з чим з 07.08.2017 року по 09.09.2017 року перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується довідкою Вишгородської ЦРЛ, випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 23.05.2018 року, індивідуальною програмою реабілітації інваліда № 445 від 31.05.2018 року, виписним епікризом № 9819 із медичної карти стаціонарного хворого травматологічного відділення ЧМЛ № 2 від 07.08.2017 року. Через отриманні під час дорожньо - транспортної пригоди тілесні ушкодження, з 31.05.2018 року [PERSON] встановлено ІІ групу інвалідності за загальним захворюванням з ураженням опорно - рухового апарату. Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21.03.2018 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 22.06.2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правовопрушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та стягнуто на користь [PERSON] та [PERSON] 100 000 гривень та 50 000 гривень моральної шкоди, 4 000 гривень витрат на правову допомогу. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Вирішуючи даний позов, суд виходить із принципу рівності прав та обов'язків батьків щодо матеріального забезпечення дитини, передбаченого ст.ст. 141, 180 СК України, а також приділяє першочергову увагу як найкращому забезпеченню інтересів дітей, у відповідності до ст.3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991 р. У відповідності до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Твердження позивача щодо зміни його фінансового стану підтверджуються належними доказами, які містяться в матеріалах справи. Крім того, з моменту прийняття Вишгородським районним судом Київської області 18.01.2012 року рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей, його матеріальне становище, стан його здоров'я значно змінилися, що є обов'язковою умовою у розумінні ст. 192 СК України для зменшення розміру аліментів. Враховуючи в сукупності обставини та матеріали справи, а саме: підтвердження позивачем обставин визначених ст. 192 СК України, яка визначає обставини за якими суд має право зменшити розмір аліментів, зважаючи на розмір доходу позивача та сплату аліментів позивачем, а також, зважаючи на те, що відповідно до положень ст. 141 СК України рівнозначний обов'язок щодо утримання дитини покладається як на позивача, так і на відповідача по справі, а тому суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих та законних підстав для задоволення позовних вимог щодо зменшення розміру аліментів, які стягуються, відповідно до рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18.01.2012 року. На підставі викладеного, суд вважає за можливим зменшити розмір аліментів які стягуються, відповідно до рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18.01.2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], а саме з Ѕ частини до 1/3 частини від усіх видів доходу (заробітку), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Outcome: approved