Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

В листопаді 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20 жовтня 2012 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб. Від вказаного шлюбу у сторін народилася дочка - [PERSON], [INFO]. Після народження дитини відповідач почав ухилятися від обов'язків батька щодо виховання та розвитку дитини. Досить тривалий час позивач та відповідач не проживають разом та не ведуть спільного господарства. На підставі вищевикладеного позивачка просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Визначити частку від заробітку [PERSON]. яка буде стягуватись як аліменти на дитину та стягнути з відповідача на користь позивача на утримання дитини - дочки [PERSON], [INFO] у відповідності до ст. 183 СК України, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення даного позову до суду. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд стягнути з відповідача на її користь на утримання доньки аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів відповідача щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення донькою повноліття. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив суд постановити рішення про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, про що подав суду письмову заяву. За ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з вимогами ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так, з матеріалів справи вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 20 жовтня 2012 року в відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1325 (а.с.4). Від вказаного шлюбу сторони по справі мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією відповідного свідоцтва про народження (а.с.6). Як вбачається з поданої позовної заяви та наданих пояснень сторін в судовому засіданні, сімейне життя не склалося. Сторони припинили шлюбні відносини, ведення спільного господарства і поновлювати їх не мають наміру. Сім'я існує лише формально, подальше спільне проживання та збереження сім'ї є не доцільним, оскільки суперечить інтересам позивача. Суд прийшов до висновку, що позов в частині розірвання шлюбу обґрунтований і підлягає задоволенню. Відповідач не у достатній мірі піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, належного матеріального утримання дитині не забезпечує. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За приписами ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Як вбачається з поданої позовної заяви, яка не заперечується відповідачем, дитина проживає разом з позивачкою та знаходяться на її повному утриманні. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд врахував, що позивачка утримує дитину одноособово, відповідач є працездатним, проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини не заперечує. Отже, враховуючи те, що відповідач добровільно не сплачує аліментів на утримання доньки, ухиляється від обов'язку утримувати свою малолітню дитину, суд вважає, що слід зобов'язати [PERSON] виплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] до досягнення нею повноліття у розмірі ? від всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Ч.1 ст.60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позивач на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи зазначені вимоги Закону, а також те, що позивач звільнена від оплати судових витрат при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, суд вважає за необхідне стягнути судові витрати з відповідача на користь держави, а саме 487,20 грн. судового збору, крім того, судовий збір сплачений позивачкою в частині позовних вимог про розірвання шлюбу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved