Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-07 00:00:00

В лютому 2017 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, який в процесі розгляду справи уточнила, мотивуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 1 лютого 2003 року і від цього шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В період шлюбу, за спільні кошти за договором купівлі-продажу від 8 липня 2006 року, на ім'я відповідача, сторонами була придбана земельна ділянка площею 0,0324 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована по [ADDRESS]. У 2004 році, ще до купівлі земельної ділянки, зі згоди тогочасної власниці - матері позивачки [PERSON], на вказаній земельній ділянці вони з чоловіком розпочали будівництво житлового будинку, який до цього часу недобудований та непридатний для житла. Оскільки у добровільному порядку сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу вказаного майна, яке є спільною сумісною власністю їх подружжя, то просила в порядку розділу майна на підставі ст.60-63,68-71 СК України визнати зазначену земельну ділянку та будівельні матеріали, витрачені на недобудований житловий будинок на цій земельній ділянці спільною частковою власністю (по ? частині у кожного) [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] позов підтримали і викладене підтвердили. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, суду пояснили, що спірна земельна ділянка була придбана відповідачем за свої власні кошти, отримані від продажу належної йому ще до шлюбу ? частини квартири в смт.Буча. За ці ж кошти від продажу частини квартири, а також за інші кошти, які йому передавала мати, він здійснював будівництво будинку, позивачка коштів на будівництво не надавала. Крім того, позивачкою пропущено строк позовної давності, так як вона в 2013 році вже зверталась до суду щодо розподілу даного майна та її позов був залишений без розгляду. Вислухавши сторони та їх представників, покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 1 лютого 2003 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Бородянського районного суду Київської області від 4 лютого 2014 року, і від цього шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується матеріалами справи (а.с.9-12) та визнається сторонами. За час перебування сторін у шлюбі, за договором купівлі-продажу від 8 липня 2006 року, ними на ім'я відповідача була придбана земельна ділянка площею 0,0324 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована по [ADDRESS] (а.с.4-5,43). Як вбачається з матеріалів справи (а.с.6,36-37), показів свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та що визнається сторонами, ще до придбання цієї земельної ділянки, сторони в 2004 році самовільно розпочали будівництво на ній жилого будинку, який до цього часу недобудований. При цьому, як засвідчили свідки кошти на будівництво надавали як сторони, так допомагали і їх рідні. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.3 ст.331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В обгрунтування своїх заперечень щодо належності йому спірного майна на праві особистої власності відповідач посилається на те, що це майно було придбане за його особисті кошти, в тому числі отримані від продажу належної йому частини квартири в м.Буча. Однак, дані обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та суперечать зібраним по справі доказам, зокрема, самому договору купівлі-продажу частини квартири, який був укладений 13 вересня 2006 року (а.с.102), тобто, вже після придбання земельної ділянки 8 липня 2006 року. Крім того, відповідачем не надано суду жодних доказів вкладення ним будь-яких особистих коштів, в тому числі і отриманих від продажу вказаної частини квартири, як в придбання земельної ділянки, так і в придбання будівельних матеріалів на будівництво на цій ділянці будинку. За таких обставин, суд вважає, що вказана земельна ділянка та будівельні матеріали належать сторонам на праві спільної сумісної власності, так як були набуті ними за час їх шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Так як підстав для відступлення від рівності часток не вбачається, то суд вважає, що частки сторін в їх спільному майні є рівними. Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає за необхідне, задовольняючи позов, розділити спільне сумісне майно бувшого подружжя сторін, визнати за [PERSON] і [PERSON] право власності, по ? частині за кожним, на земельну ділянку площею 0,0324 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в [ADDRESS], та будівельні матеріали, які були використані в процесі будівництва недобудованого житлового будинку, що знаходиться на вказаній земельній ділянці. При цьому суд вважає, що позов подано [PERSON] в межах строку позовної давності, так як шлюб між сторонами було розірвано за рішенням Бородянського районного від 4 лютого 2014 року, яке набрало чинності 25 лютого 2014 року, а позов подано 16 лютого 2017 року, спірною земельною ділянкою та будинком користується до цього часу. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1242,32 грн. та на відшкодування витрат на правову допомогу - 2000 грн.

Outcome: approved