Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

В листопаді 2015 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою про стягнення матеріальної та моральної шкоди спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, який в червні 2016 року уточнила та просила суд стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 22 576 грн. 88 коп. та моральну шкоду у розмірі 150 000 грн. на її, [PERSON] користь. В обґрунтування позову позивачка вказала, що 23 березня 2014 року на вул. Піхотинській та вул. Пожарського в Центрально-Міському районі м. Кривий Ріг сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Мерседес Бенц 200», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який поблизу зупинки громадського транспорту «Лісництво» наїхав на пішохода [PERSON], внаслідок чого останній помер на місці ДТП. По факту ДТП Криворізьким МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області було відкрито кримінальне провадження за ст. 286 ч. 2 КК України. 15 травня 2014 року слідчим СВ Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Звьоздкіним С.О. прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, про що винесено відповідну постанову. 14 листопада 2014 року Центрально-Міським районним судом м. Кривий Ріг було прийнято ухвалу, згідно якої скасовано постанову слідчого СВ МУ ГУ УМВС України в Дніпропетровській області від 15 травня 2014 року про закриття кримінального провадження внесеного в ЄДР за №12014040230000169 від 24 березня 2014 року розпочатого за фактом ДТП, при якій був смертельно травмований [PERSON] Постановою від 25 травня 2015 року СВ Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області повторно було прийнято Постанову про закриття кримінального провадження. На цей час відбувається оскарження Постанови про закриття кримінального провадження у Центрально-міському районному суді м. Кривий Ріг. Дії відповідача [PERSON], пов'язані з керуванням транспортним засобом, призвели до смерті потерпілого [PERSON], який доводиться сином позивачу, та ці дії знаходяться у безпосередньому причинному зв'язку із заподіяною матеріальною та моральною шкоди. Нею, [PERSON] та її чоловіком були понесені матеріальні витрати у розмірі 37 237,98 грн., які складаються: з ритуального товару у сумі 7 428 грн., послуги автотранспорту у сумі 1275 грн., послуги бригади у сумі 670 грн., оформлення договору - замовлення на суму 916,74 грн., виготовлення та встановлення пам'ятника у розмірі 25 000 грн., та додаткових витрат: транспортні витрати пов'язані з поїздками до слідчого Відділу Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, та до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу під час оскарження Постанови про закриття провадження в сумі 1790,94 грн., та витрати щодо направлення листів та скарг в сумі 157,30 грн., а всього 1948,24 грн. Третьою особою СК «БРОКБІЗНЕС» їй, [PERSON] було сплачено 14 661 грн. відшкодування витрат на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника. З урахуванням різниці між фактичним розміром шкоди в сумі 37 237,98 грн. та сплаченого СК «БРОКБІЗНЕС» страхового відшкодування в розмірі 14 661 грн. відповідач [PERSON] повинен сплатити матеріальну шкоду у розмірі 22 576,88 грн. Підставами для відшкодування моральної шкоди позивач також вважає неправомірні дії відповідача [PERSON] під час ДТП та після. Вона, як мати зазнала значного обсягу душевних, моральних та психічних страждань, внаслідок чого погіршився її стан здоров'я, про що свідчить медична довідка. Ухвалюючи розмір моральної шкоди вона виходила з тих міркувань, що загинув її син, якій міг бути їй підтримкою та опорою. На протязі 2 років відбувається дослідження кримінального провадження, що спричиняло їй додаткові переживання, адже на час розгляду цивільної справи про стягнення матеріальної та моральної шкоди у суді відповідач порушив вимоги ст. 298 ЦК України, здійснивши дії направлені на глум місця поховання потерпілого. Діями відповідача спричинена моральна шкода, яку вона оцінює у розмірі 150 000 грн. В судовому засіданні адвокат позивачки за договором про надання правової допомоги [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 23 березня 2014 року на вул. Піхотинській та вул. Пожарського в Центрально-Міському районі м. Кривий Ріг сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля «Мерседес Бенц 200», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який поблизу зупинки громадського транспорту «Лісництво» наїхав на пішохода [PERSON] В результаті отриманих тілесних ушкоджень, на місці ДТП, [PERSON] помер, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 596 виданим 24 березня 2014 року (а.с.11). По факту ДТП Криворізьким МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області було відкрито кримінальне провадження за ст. 286 ч. 2 КК України, інформація про яке було внесено до ЄРДР 24.03.2014 року, про що свідчить витяг з кримінального провадження №12014040230000169 (а.с.9). 15 травня 2014 року слідчим слідчого відділу Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Звьоздкіним С.О. прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, про що винесено відповідну постанову (а.с.13-15). Однак, ухвалою Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу від 14 листопада 2014 року було скасовано постанову слідчого СВ КМУ ГУ УМВС України в Дніпропетровській області майора міліції Звьоздкіна С.О. від 15 травня 2014 року про закриття кримінального провадження внесеного в ЄДР за №12014040230000169 від 24 березня 2014 року розпочатого за фактом дорожньо-транспортної пригоди, при якій був смертельно травмований [PERSON] Постановою слідчого відділу Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Шматко Р.О від 25 травня 2015 року повторно було закрито кримінального провадження. Дії відповідача [PERSON] пов'язані з керуванням транспортним засобом призвели до смерті сина позивачки [PERSON], а тому позивачка в своєму позові просить зокрема стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 22576,88 грн., що є різницею між фактичними затратами та вже сплаченою страховою компанією шкодою, однак суд прийшов до висновку, що вони задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Встановлено, що ухвалою суду від 15 червня 2016 року в частині позовних вимог про стягнення матеріальної та маральної шкоди на користь [PERSON] провадження у справі було закрито в зв'язку з смертю позивача [PERSON], а тому зазначені у позовній заяві витрати на поховання, що здійснив [PERSON], що підтверджуються договором-замовлення № 243324 від 25.03.2014 року на організацію та проведення поховання на суму 916 грн. 74 коп., та придбані у ФОП [PERSON] на суму 7428 грн. предметів ритуального призначення за накладною без номеру від 25.03.2014 року не можуть бути стягнуті та враховані до суми матеріальних витрат [PERSON], так як позивачка не здійснювала такі витрати. Надані суду товарні чеки на загальну суму 3893,24 грн. не можуть бути належними доказами по справі,оскільки чинним законодавством не передбачено відшкодовування будь-яких інших витрат, окрім зазначених у ст. 1201 ЦК України, а тому витрати у сумі 3893,24 грн. не підлягають стягненню. Відповідно до Необхідного мінімального переліку вимог, щодо порядку організації поховання і ритуального обслуговування, затвердженого Наказом Держжитлокомунгоспом від 19 листопада 2003 року № 193, який розроблений та затверджений відповідно до Закону України «Про поховання та похорону справу» надання ритуальних послуг відповідно до необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг здійснюється ритуальними службами або за договором про надання ритуальних послуг суб'єктами господарювання інших форм власності, ритуальні послуги надаються за плату згідно з цінами , які діють на момент оформлення договору - замовлення про їх надання. Забороняється надання послуг без оформлення договору - замовлення. Наказом №194 від 19.11.2003 року зі змінами від 22.02.2012 року затверджена Єдина методика визначення вартості надання громадянам необхідного мінімального перелік окремих видів ритуальних послуг, реалізації предметів ритуальної належності, яка поширюється на суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність у сфері надання ритуальних послуг незалежно від форм власності. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про поховання та похоронну справу», організація діяльності в галузі поховання померлих здійснюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, іншими центральними органами виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та їх виконавчими органами. За ст. 10 цього ж Закону, надання ритуальних послуг відповідно до необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 8 цього Кодексу, здійснюється ритуальними службами або за договором суб'єктами господарювання інших форм власності. Вартість таких послуг встановлюється в порядку і в межах, встановлених законодавством, виконавчим органом сільської, селищної, міської ради. Надання ритуальних послуг, не передбачених зазначеним переліком, а також виготовлення предметів ритуальної належності здійснюється за цінами, встановленими за згодою сторін. Згідно Рішенням Дніпропетровської міської ради від 24.07.2012 року № 861, «Про встановлення вартості ритуальних послуг на території м. Дніпропетровська» загальна вартість повного комплексу послуг складає 1293 грн. 20 коп. куди включено копка могили, доставка товару, транспортування (катафалк), труна, ритуальна атрибутика, видача свідоцтва про поховання. Таким чином, порядок надання ритуальних послуг чітко встановлений законодавством. Приймаючи до уваги вищезазначене, доводи позивача не узгоджуються з встановленим порядком надання ритуальних послуг. Та матеріалами справи підтверджено, що позивачем не надано доказів щодо укладення Договорів-замовлень з ритуальними службами або за договором про надання ритуальних послуг суб'єктами господарювання інших форм власності на організацію та проведення поховання. Що стосується вимог позивачки про відшкодування витрат на пам'ятник та його встановлення, то вони також задоволенню не підлягають з огляду на наступне. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги і обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати. Витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож в даній місцевості. Вартість таких витрат визначена у постанові правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України «Про витрати на поховання та пов'язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» від 03 жовтня 2008 року № 45. З Додатку до постанови правління фонду № 45 від 03.10.2008 року вбачається, що витрати на поховання потерпілого та пов'язаних з цим ритуальних послуг по Дніпропетровські області складає 6905 гривень. Аналогічна позиція застосування ст. 1201 ЦК України щодо питання граничної вартості стандартного пам'ятника в даній місцевості на дату його виготовлення, є обов'язковою умовою для вирішення позову в частині відшкодування витрат на виготовлення та встановлення пам'ятника викладена в ухвалах Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 25 грудня 2013 року (справа 6-20368св13), 16 вересня 2015 року (справа №6-13941св15). Позивачем було додано до позовної заяви накладну № 34 від 12.05.2015 року, в якій зазначено, що пам'ятник гранітний розміром 1,5х0,7 з гранітною плитою надгробною, художня робота 1 шт. вартістю 13270 грн., плита гранітна 8м2 вартістю за 1 м2 1200 грн. разом складає 10000 грн, установка пам'ятника 1 шт. вартістю 1100 грн., ваза висотою 40 вартістю 660 грн., доставка на кладовище 650 грн., разом складає 25680 грн., з яких знижка 680 грн. Відповідно до фото таблиці, що міститься в матеріалах справи, встановлено, що розміри пам'ятника зовсім інші, а саме: 120 см. х 50см., розмір надгробної плити 100 см. х 50 см., а плита гранитна 8 м2 взагалі відсутня. Замість гранитної плити 8м2 покладена тротуарна плитка розміром 195 см х 125 см., що дорівнює 2,3м2. За такими розмірами у місті Дніпропетровську станом на березень 2016 року вартість такого пам'ятника дорівнює 12100 грн. Дана вартість підтверджується калькуляцією складеною фізичною особою підприємцем [PERSON], який займається виготовленням із каменю пам'ятників. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення вартості пам'ятника задоволенню не підлягають. У відповідності до вимог п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та ст. 1194 ЦК України, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність, як власника наземного транспорту, забезпечена полісом страхування Страхової компанії «Брокбізнес», яку повідомлено про настання страхового випадку, повинна відшкодовувати витрати у встановленому порядку. Згідно страхової справи, яка знаходить у матеріалах справи, Страхова компанія «Брокбізнес» за заявою позивачки відшкодувала витрати пов'язані з ритуальним обрядом з поховання у розмірі 14616,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 14616,00 грн., а всього на суму 29232,00 грн. (а.с.47). Відповідно до ст. 1201 ЦК України, особа, яка заподіяла шкоду смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила відповідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. При цьому законодавець не зобов'язує відшкодовувати будь-які інші витрати, окрім зазначених у ст. 1201 ЦК України. На підставі викладеного суд прийшов до висновку, що Страховою компанією позивачу компенсовано матеріальну шкоду, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 150 000 грн., суд прийшов до висновку, що вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю, згідно ч.2 ст. 1168 ЦК України. У судовому засіданні встановлено, що померлий [PERSON] доводиться позивачці рідним сином. [PERSON] разом з сином постійно проживали однією сім'єю, вони були пов'язані спільним побутом. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. За змістом частин 1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до абз. 2 ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року - при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов'язок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого. Пунктами 3,4 вищевказаної Постанови передбачено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Володілець джерела підвищеної небезпеки не відповідає за шкоду, заподіяну цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, а не з його вини. Згідно роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України, з подальшими змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Внаслідок втрати сина, [PERSON] зазнала моральних страждань, тому з урахуванням вимог розумності та справедливості, враховуючи характер порушення прав позивачки та глибину її душевних страждань, суд приходить до висновку, що необхідно частково задовольнити вимоги позивача та стягнути з відповідача [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 грн. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому з відповідача [PERSON] на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 551,20 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди завданої смертю члена сім'ї. На підставі викладеного,

Outcome: approved