Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

В листопаді 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив відновити порушене право позивача користуватись та розпоряджатись своїми коштами шляхом накладення на відповідача зобов'язання здійснити переказ коштів або повернути кошти позивачу у розмірі 40 015 доларів США на вимогу позивача та визнати дії відповідача по утриманню коштів позивача незаконними; покласти на відповідача вимушені витрати позивача у зв'язку з виконанням вимог відповідача щодо розблокування коштів у розмірі 30 000 грн. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 10 лютого 2014 року між [PERSON] та регіональним відділенням АР Крим ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено Договір депозитного вкладу № SAMONWFD0070073984000, згідно умов якого позивач вніс на депозит 40 000 доларів США строком на 366 днів до 10 травня 2014 року включно під 8 % річних. 12 лютого 2014 року позивач звернувся до Банку з вимогою про дострокове розірвання договору та повернення грошових коштів. Відповідач грошові кошти не повернув мотивуючи це їх відсутністю та 28 лютого 2014 року позивачем за пропозицією працівників Банку було оформлено картку міжнародного переказу коштів задля переказу грошових коштів з поточного валютного рахунку на інший рахунок, тобто здійснення термінового міжнародного переказу коштів. Однак, кошти повернуті позивачеві не були, що стало підставою для звернення [PERSON] до суду із відповідним позовом. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову з тих підстав, що позивачем не надано до суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження оформлення ним карти для виплат для здійснення безготівкового валютного переказу грошових коштів. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено і це вбачається із матеріалів справи, що 10 лютого 2014 року [PERSON] та регіональне відділення АР Крим ПАТ КБ «Приватбанк» уклали Договір №SAMONWFD0070073984000. У відповідності до умов залишок по вкладу станом на 10 лютого 2014 року становить 40 000 доларів США, вклад оформлений на 366 днів по 10 травня 2014 року включно. На суму вкладу нараховуються проценти за ставкою 8 % річних. Мінімальний строк вкладу - 3 місяці. У відповідності до п. 10 Договору у [PERSON] та Банку є право достроково розірвати договір, повідомивши про це одне одного за два банківських дні до розірвання договору. Позивач зазначив, що користуючись своїм правом, яке передбачене п. 10 Договору, 12 лютого 2014 року звернувся до банку з вимогою про дострокове розірвання договору та зняття коштів, проте, вказані грошові кошти ним отримані не були через відсутність потрібної суми у відповідача. Як вбачається із Довідки №150305/545 від 05 березня 2015 року залишок грошових коштів на рахунку [NUMBER], який належить [PERSON], становить 40 015,34 доларів США. Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. За ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Як передбачено ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Грошові кошти згідно укладеного договору депозиту належать позивачеві на праві приватної власності. Згідно ст. 317 ЦК України змістом права власності є права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Як зазначено у ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. За змістом ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Дії Банку є незаконними та такими, що порушують право вільно розпоряджатися грошовими коштами відповідно до умов Договору. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повинен повернути позивачеві суму грошових коштів у розмірі 40 015 доларів США. За таких обставин, судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що дії банку та є такими, що порушують право вільно розпоряджатися грошовими коштами позивачем. Як роз'яснив Верховний суд України у постанові від 18 грудня 2009 року № 14 згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Станом на 26 березня 2015 року офіційний курс гривні до долару США становить: 1 дол. США = 23,56 грн. Таким чином, 40 015 доларів США * 23,56 грн. = 942 753,40 грн. Разом з тим, позовна вимога позивача щодо відшкодування вимушених витрат позивача у розмірі 30 000 грн. у зв'язку із виконанням вимог відповідача є недоведеною з огляду на ст.ст. 58-60, та за таких обставин задоволенню не підлягає. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З огляду на зазначене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial