Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

В квітні 2015 р. позивач звернувся до районного з позовною заявою, в якій позивач просить зняти арешт, накладений ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві в межах виконавчого провадження, на придбаний ним з прилюдних торгів автомобіль марки «CHEVROLET» моделі AVEOSF69Y, реєстраційний номер [NUMBER], тип кузову - легковий седан-В, чорного кольору, 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER]. Позов обґрунтовує тим, що 07 червня 2013 року, відповідно до Протоколу № 11-0652/13 проведення аукціону по реалізації рухомого майна, яке належить [PERSON], позивача було оголошено переможцем аукціону щодо лоту №2, а саме - автотранспортний засіб марки CHEVROLET, моделі AVEOSF69Y, реєстраційний номер [NUMBER], тип кузову - легковий седан-В, чорного кольору, 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER], який позивачем було придбано за 25 600, 00 ( двадцять п'ять тисяч шістсот гривень) 00 коп. Постановою ВДВС Подільського РУЮ по виконавчому провадженню № ВП 32086458 від 19.07.2013 р. було звільнено з під арешту та припинено чинність розшуку - автотранспортного засобу, а також направлено до УДАІ ГУМВС України в м. Києві для зняття транспортного засобу з реєстраційного обліку. Коли позивач звернувся до ГУ в м. Києві УДАІ для здійснення реєстрації придбаного позивачем автотранспортного засобу, листом від 22 вересня 2014 року №10/Ш-1855вх позивача було повідомлено, що згідно даних автоматизованої інформаційно-пошукової системи УДАІ ГУМВС України в місті Києві та НАІС ДДАІ МВС України, станом на 18.09.2014 року, арешт, що накладався на автомобіль знято, та на вищезазначений транспортний засіб накладено арешт на підставі постанови ВДВС Подільського РУЮ міста Києва від 31.08.2008 року №724/8 (постанова Оболонського районного суду міста Києва №3-45879 від 05.12.2007 АА392195, АК202543 державним виконавцем Андрущенко). В судовому засіданні представник за довіреністю [PERSON] підтримав позовні вимоги та дав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставини, вказавши, що позивач звернувся до ВДВС Подільського РУЮ міста Києва з листом щодо направлення йому постанови про зняття арешту з транспортного засобу по виконавчому провадженню виконання постанови Оболонського районного суду міста Києва №3-45879 від 05.12.2007 року. Листом №038292 від 11.11.2014 року відповідач повідомив позивача про те, що позивач не є стороною виконавчого провадження та відповідача відсутні правові підстави для надання позивача такої постанови. 23.02.20015 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив скасувати обтяження, що були накладені на автомобіль, відповідач до цього часу відповіді на заяву не надав, а заявлених вимог не виконав. Додав, що штраф, який був накладений Оболонським судом м.Києва за постановою по справі про адміністративне правопорушення № 3-45879 від 05.12.2007 р. и в межах примусового виконання якого було накладено обтяження оралом ДВС в 2008 р., було сплачено в березні 20015 р. повністю. Вважає, що ніяких підстав для перебування придбаного ним у власність автомобіля під арештом на теперішній час не має. В зв'язку з перебуванням автомобілю під обтяженням він не має можливості зареєструвати його, як свою власність, у встановленому законом порядку, отримати держаний реєстраційний номер, без якого неможливо користування. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, своє право на участь у судовому засіданні не використав, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Повідомлення про причини неявки до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв'язку з цим, суд на підставі ст.ст.169 ч.4, 224 ч.1 ЦПК України постановляє заочне рішення. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, суд приходить до висновку. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. В судовому засіданні встановлено, що 07.06.2013 р. автомобіль марки «CHEVROLET» моделі AVEOSF69Y, реєстраційний номер [NUMBER], тип кузову - легковий седан-В, чорного кольору, 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] відповідно до Протоколу №11-0652/13 проведення аукціону по реалізації рухомого майна, яке належить [PERSON], був придбаний позивачем. Кошти за придбане на аукціоні майно було внесено позивачем в повному обсязі на депозитний рахунок відділу ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві. Як вбачається з матеріалів справи, позивач повністю розрахувався за придбане майно та отримав від заступника начальника ВДВС Подільського РУЮ акт про придбання транспортного засобу з прилюдних торгів. Згідно листа УДАІ ГУМВС України в місті Києві від 22.09.2014 р. № 10/Ш-1855вх на вищезазначений транспортний засіб значиться накладеним арешт на підставі постанови ВДВС Подільського РУЮ міста Києва від 31.08.2008 року №724/8 (постанова Оболонського районного суду міста Києва №3-45879 від 05.12.2007 АА392195, АК202543 державним виконавцем Андрущенко). Згідно ст.60 ч.1 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно до положень ч.4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Права власності є непорушним. Частина 1 статті 321 ЦК України наголошує на тому, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно положень ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно положень ч.2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Отже, накладення арешту на майно позивача обмежує його законі права як власника, щодо вільного користування та розпорядження придбаним ним автомобілем. І в с судовому засіданні достовірно встановлено, що в зв'язку з наявністю накладеного арешту на транспортний засіб позивач з липня 2013 р. позбавлений права володіння, користування та розпорядження вказаним майном,придбаним на законних підставах . Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Представником позивача в судовому засіданні надані три квитанції від 24.03.2015 р. про сплату на ім'я [PERSON]адміністративного штрафу в розмірі 136,0 грн., та виконавчих зборів в розмірі 13,6 грн. і 116,82 грн. Порядок зняття арешту визначений статтею 60 Закону України « Про виконавче провадження», і, відповідно до частини 5 вказаної статті, у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження, арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Згідно із ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є заснованими на законі, обґрунтованими, доведені в судовому засіданні, тому і підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст.41 ч.4 Конституції України, ст.ст.317, 319, 321, 328 ЦК України, ст.60 Закону України «Про виконавче провадження,

Outcome: approved