Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

В липні 2018 року [PERSON] звернувся до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовом до КП Житлово-комунальна контора при Дніпровській міської ради про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги та щомісячної заборгованості по страхових внесках за час роботи. В обґрунтування позову зазначив, що позивач працював уКП Житлово-комунальна контора при Дніпровській міської ради на посаді слюсар-сантехника з 03 вересня 2017 року по 20 червня 2018 року. 20 червня 2018 року позивач був звільнений на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. При цьому, на день звільнення, відповідач мав перед позивачем заборгованість по сплаті нарахованої заробітної плати в сумі 19765,11 грн. Також при звільнені позивачу не було виплачено компенсацію за невикористану відпустку за 24 дні, що становить 1588,58 грн. та вихідної допомоги в сумі 2124,21 грн. Крім того, за весь період роботи позивача, відповідач нараховував, однак не відправляв до управління Пенсійного фонду України необхідні соціальні внески, від яких залежить розмір доплати до пенсії позивача. Відмову виплатити заробітну плату відповідач обґрунтував відсутністю грошей на підприємстві. На підставі викладеного, посилаючись на ст.ст.47, 115-117 КЗпП України просить суд стягнути з відповідача на його користь: заробітну плату в сумі 19765,11 грн.; компенсацію за невикористану відпустку за 24 дні в сумі 1588,58 грн.; вихідну допомогу в сумі 2124,21 грн.; середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати на день розрахунку та перечислити щомісячні страхові внески до Управління пенсійного фонду України з період з 2015 по 2018 роки. В судове засідання позивач не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник КП Житлово-комунальна контора при Дніпровській міської ради у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив, у зв'язку із чим, враховуючи заяву позивача, суд відповідно до ст.ст. 280,289 ЦПК України ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 03 вересня 2007 року по 20 червня 2018 року працював на посаді слюсар-сантехник у Комунальному підприємстві «Житлово-комунальна контора» Дніпропетровської міської ради, що підтверджується копією трудової книжки позивача та довідкою, виданої КП «ЖКО» Дніпропетровської міської ради №37 від 25 червня 2018 року. Наказом КП «ЖКО» Дніпропетровської міської ради №15-к від 20 червня 2018 року [PERSON] був звільнений з посади слюсар-сантехник на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Згідно ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Судом також встановлено, що на час звільнення відповідач мав заборгованість перед позивачем по заробітній платі у розмірі 23477,90 грн. (в тому числі компенсація за невикористану відпустку 1588,58 грн., вихідна допомога - 2124,21 грн., що підтверджується довідкою Комунального підприємства «Житлово-комунальна контора» Дніпропетровської міської ради №37 від 25 червня 2018 року. Станом на день розгляду справи в суді, доказів сплати позивачу вищезазначеної заборгованості по виплаті заробітної плати, суду надано не було. Статтею 116 КЗпП України, передбачено що при звільненні працівника виплата всіх сум, належних йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що на час розгляду справи позивачу заборгованість по заробітній платі не виплачена суд приходить до висновку про стягнення з КП «ЖКО» Дніпропетровської міської ради на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 23477,90 грн. (в тому числі компенсація за невикористану відпустку 1588,58 грн., вихідна допомога - 2124,21 грн.) В силу п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки заробітної плати на день розрахунку, суд виходить з наступного. Згідно ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, законодавець чітко визначив, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, власник повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Разом із цим, позивачем суду не наданий розмір його середнього заробітку, який необхідний суду для визначення розміру його стягнення за час затримки заробітної плати. довідка КП «ЖКО» Дніпропетровської міської №37 від 25 червня 2018 року не є належним доказом визначення середнього заробітку позивача, оскільки відображає лише заборгованість по заробітної плати, а не її розмір. При цьому, відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного позовні вимоги позивач щодо стягнення середнього заробітку за час затримки заробітної плати на день розрахунку задоволенню н підлягають через їх недоведеність. Щодо позовних вимог про перечислення щомісячних страхових внесків до Управління пенсійного фонду України з період з 2015 по 2018 роки, суд зазначає наступне. В судовому засіданні було встановлено, що відносно [PERSON] за період з 2015 по 2018 роки відповідачем - Комунальним підприємством «Житлово-комунальна контора» Дніпропетровської міської ради не були перечисленні щомісячні страхові внески до Управління пенсійного фонду України. Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон). Порядок обчислення і сплати єдиного внеску регулюється статтею 9 Закону, відповідно до якого сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону органи доходів і зборів мають право: проводити перевірки на підприємствах, в установах і організаціях, у осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичних осіб - підприємців бухгалтерських книг, звітів, кошторисів та інших документів про нарахування, обчислення та сплату єдиного внеску, достовірності відомостей, поданих до Державного реєстру, отримувати необхідні пояснення, довідки і відомості (зокрема письмові) з питань, що виникають під час такої перевірки; вимагати від керівників та інших посадових осіб підприємств, установ і організацій, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а також від фізичних осіб - підприємців усунення виявлених порушень законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску; стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску; у разі виявлення фактів порушення порядку нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску звертатися в установленому законом порядку до відповідних правоохоронних органів; Крім того, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 13-1 Закону Пенсійний фонд та його територіальні органи мають право, зокрема, у разі виявлення за результатами перевірки поданих страхувальником недостовірних відомостей про застрахованих осіб видавати приписи щодо усунення цих порушень, у разі їх невиконання у місячний строк - вносити відповідні зміни до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру. Відповідно до ст. 25 Закону рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Крім того, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату, яка є виконавчим документом. Проте, в судовому засіданні позивачем не було доведено, що він звертався до уповноважених органів з приводу проведення перевірки достовірності відомостей про нього як про застраховану особу, а органом доходів із зборів було проведено перевірку уКП «ЖКО» Дніпропетровської міської ради щодо дотримання вимог законодавства про збір та облік єдиного внеску. Також не було доведено, що відносно відповідача виносився припис на усунення цих порушень. Суд враховує, що відповідно до ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в разі ухилення страхувальника чи його посадових осіб від надання територіальному органу Пенсійного фонду звітності чи інших документів про сплату страхових внесків ці страхові внески обчислюються територіальним органом Пенсійного фонду в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Виходячи з того, що законодавством України передбачений порядок сплати ЄСВ, відповідно до якого сплата єдиного внеску здійснюється шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині перечислення щомісячних страхових внесків до Управління пенсійного фонду України з період з 2015 по 2018 роки. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач на підставі п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає сплаті судовий збір у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial