Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з відповідачем вона перебувала в шлюбі, зареєстрованому 30 вересня 1988 року. 18 червня 2003 року шлюб було розірвано, після розірвання шлюбу вона змінила своє прізвище з «Андросова» на «Бонюк», неповнолітніх дітей вони з відповідачем не мають. Під час перебування у шлюбі вони з відповідачем 25 листопада 1996 року купили трикімнатну квартиру за адресою: 51500, [ADDRESS], яка була зареєстрована на імя відповідача. Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2009 року договір купівлі-продажу квартири від 25 листопада 1996 року, оформлений на Павлоградській товарній біржі, був визнаний дійсним. Ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 07 червня 2010 року була визнана мирова угода, укладена між [PERSON]І, [PERSON], [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони, за якою [PERSON] відмовився від належного йому права власності на 1/2 частку спірної трикімнатної квартири [ADDRESS] на її користь, та визнав право власності на вказану 1/2 частку спірної трикімнатної квартири [ADDRESS] за нею, а вона сплатила йому компенсацію вартості цієї частки квартири у розмірі 52000 грн. Оскільки спірна квартира була придбана нею та [PERSON] у шлюбі, то відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України вона має право на 1/2 її частку. У звязку з чим просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] загальною площею 57,8 кв.м., житловою площею 41,9 кв.м. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки в судове засідання суду не повідомив. Тому згідно ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення. У звязку з чим, згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений належним чином про час і місце судового засідання, та зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч.1 ст. 70Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 392 Цивільного Кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що з урахуванням положень\~частини першої статті 15\~та\~статті 392 ЦК\~власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Оскільки позови про визнання права власності, що пред'явлені на підставі статті 392 ЦК, пов'язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна, то на ці позови не поширюються правила про позовну давність. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні встановлено, що позивач перебувала з відповідачем в шлюбі, зареєстрованому Богданівською сільською радою Павлоградського району Дніпропетровської області 30 вересня 1988 року, актовий запис № 50 (а.с.12). Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 25 листопада 1996 року, зареєстрованого Павлоградською товарною біржею за реєстраційним № 11/10-НДТ, продавець [PERSON] продав, а покупець [PERSON] купив трикімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 57,8 кв.м., житловою площею 41,9 кв.м.(а.с.15). Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2009 року договір купівлі-продажу трикімнатної квартири [ADDRESS], укладений 25 листопада 1996 року між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON], зареєстрований Павлоградською товарною біржею за реєстраційним № 11/10-НДТ 25 листопада 1996 року, визнано дійсним. Зазначене рішення набрало законної сили 18.12.2009 року (а.с.16-17). Згідно рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 18 червня 2003 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, зазначене рішення набрало законної сили 18 липня 2003 року (а.с.13). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області 28 травня 2010 року, в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено актовий запис за № 21 від 05 березня 2009 року про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], після реєстрації розірвання шлюбу присвоюються прізвища: йому - [PERSON], їй [PERSON] (а.с.14). Ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 07 червня 2010 року була визнана мирова угода, укладена між [PERSON]І, [PERSON], [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони, за якою [PERSON] відмовився від належного йому права власності на 1/2 частку спірної трикімнатної квартири [ADDRESS] на користь [PERSON], та визнав право власності на вказану 1/2 частку спірної трикімнатної квартири [ADDRESS] за [PERSON], а [PERSON] сплатила [PERSON] компенсацію вартості цієї частки квартири у розмірі 52000 грн. Зазначена ухвала суду набрала законної сили 15.06.2010 року (а.с.18-19). Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні письмові докази, суд приходить до висновку, що спірна квартира була придбана сторонами по справі під час шлюбу, відповідач [PERSON] відмовився від належного йому права власності на 1/2 частку спірної трикімнатної квартири та визнав право власності на вказану 1/2 частку спірної трикімнатної квартири за [PERSON], тобто позивачем по даній справі, а оскільки наявність права власності за позивачем [PERSON] на іншу 1/2 частку спірної трикімнатної квартири не підтверджена документами, позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] загальною площею 57,8 кв.м., житловою площею 41,9 кв.м., підлягають задоволенню. У зв»язку з тим, що питання про відшкодування судових витрат стороною позивача не ставилося та остання не наполягає на їх стягненні з відповідача, суд при ухваленні рішення зазначене питання не розглядає. На підставі викладеного,

Outcome: approved