Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

В квітні 2016 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, в якому просила стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання сина - [PERSON], [INFO], 30% від усіх доходів щомісяця, до досягнення ним повноліття та просила стягнути з [PERSON] матеріальну допомогу на навчання дочки [PERSON], [INFO], в Комунальному вищому навчальному закладі Полтавської обласної ради «Полтавське музичне училище ім. Лисенка» до моменту закінчення навчання. 01 червня 2016 року позивачка [PERSON] подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON], [INFO], до досягнення нею 23 річного віку за умови продовження навчання, в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частини фактично понесених додаткових витрат на доньку [PERSON], [INFO] у розмірі 3413 грн. 00 коп.. Позивачка в ході судового розгляду справи уточнені позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні, в судове засідання призначене на 27 грудня 2016 року остання не з'явилась, але надала на адресу суду заяву, в якій прохала проводити судовий розгляду справи у її відсутність, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] за нотаріально посвідченою довіреністю [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Третя особа на стороні позивачки - [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог, при цьому вказувала, що батько приймає активну участь у її вихованні, та постійно надає допомогу на її утримання, придбає одяг та інші речі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнав частково, в обґрунтування своїх тверджень вказував, що аліменти ним сплачуються систематично на утримання неповнолітньої дитини, а повнолітня донька отримує від нього в добровільному порядку грошові кошти і фактично він її утримує. При цьому, вказував, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення додаткових витрат на повнолітню дитину у виді витрат на навчання, не відносяться до додаткових витрат та даний вид витрат передбачений лише для неповнолітніх дітей. Суд, вислухавши сторін по справі, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення за наступних обставин. Судом встановлено, що згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 18 квітня 2012 року, шлюб зареєстрований 27 квітня 1996 року у відділі реєстрації актів громадського стану Полтавського міськвиконкому, актовий запис № 452, між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] - розірвано. Прізвище [PERSON] після розірвання шлюбу змінено на - [PERSON] ( а.с.10). Судом встановлено, що сторони від шлюбу мають дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Так, згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 08 квітня 2011 року, стягнуто з [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 11 лютого 2011 року, на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], до досягнення ними повноліття. Дані обставини не заперечувались сторонами по справі. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в його утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як пояснила в судовому засіданні позивачка та її представник, на даний час діти проживають з матір'ю та перебувають на її утриманні. При цьому, в обґрунтування позовних вимог вказувала про те, що старша донька досягла віку повноліття та на її утримання аліменти не стягуються. В свою чергу, відповідач звільнився з попереднього місця роботи і припинив виконувати обов'язки по сплаті аліментів на утримання неповнолітнього сина, та не бере участі у фінансуванні витрат на повнолітню доньку, яка продовжує навчання в Комунальному музичному училищі ім. М.В. Лисенка за спеціальністю «акторське мистецтво» на платній основі. Позивачкою також вказувалось про те, що в серпні 2014 року між Комунальним вищим навчальним закладом Полтавської обласної ради «Полтавське музичне училище ім. М.В. Лисенка» та нею був укладений договір про надання освітньої послуги. Згідно договору загальна вартість навчання становить 54 604 грн. 00 коп.. Термін навчання - 3 роки 10 місяців. Дана сума є досить значною для неї тому, відповідач, як батько дитини, повинен виконувати свій обов'язок по утриманню дитини. Так, згідно п. 1 Договору на надання освітньої послуги, укладеного в серпні 2014 року між Комунальним вищим навчальним закладом Полтавської обласної ради «Полтавське музичне училище ім. М.В. Лисенка» та [PERSON], визначено, що виконавець бере на себе зобов'язання за рахунок коштів замовника здійснити навчання, далі освітня послуга, а саме: [PERSON], форма навчання - денна; за освітньо кваліфікаційним рівнем «молодший спеціаліст», зі спеціальності 5.02020101 «Акторське мистецтво», спеціалізації «Акторська майстерність». Місце надання освітньої послуги - м. Полтава, вул. Жовтнева, 11. Строк надання освітньої послуги з навчання згідно з діючим навчальним планом - 3 роки 10 місяців. У відповідності до п. 4.1 Договору, розмір оплати встановлюється за весь строк надання освітньої послуги. Пунктом 4.2 договору визначено, що загальна вартість освітньої послуги становить 54604 грн. 00 коп.. Відповідно до п.4.3 договору, замовник вносить плату безготівково на розрахунковий рахунок виконавець за кожен почтовий навчальний рік або посеместрово ( відповідно до 01.09. та до 10.01.у порядку: І курс - 13 651,00 грн.; ІІ курс -13651,00 грн.; ІІ курс - 13651,00 грн.; ІV курс - 13651,00 грн.(а.с.13). При цьому, судом встановлено та підтверджується довідкою від 30.09.2016 року № 218, виданою Полтавським музичним училищем ім. М.В. Лисенка», про те, що [PERSON] є студенткою ІІІ курсу спеціальності «Акторське мистецтво» Полтавського музичного училища ім. М.В. Лисенка, денна форма навчання, навчається за контрактом. Термін навчання становить з 01 вересня 2014 року - червень 2018 року ( а.с.96). В судовому засіданні стороною позивача вказувалось про те, що нею станом на дату звернення до суду з позовом про стягнення аліментів та додаткових витрат було сплачено кошти за навчання на загальну суму 24851,00 грн., про що надано підтверджуючі документи, а саме квитанції про оплату навчання. Так, судом встановлено, що позивачкою [PERSON] було проведено ряд оплат за навчання, а саме: 30.08.2014 року на суму 2826,00 грн.; 30.08.2014 року на суму 4000,00 грн.; 26.02.2015 року на суму 1138,00 грн.; 01.04.2015 року на суму 1138,00 грн.; 05.05.2015 року на суму 1138,00 грн.; 26.05.2015 року на суму - 1138,00 грн.; 20.08.2015 на суму 1300,00 грн.; 16.11.2015 року на суму 2600,00 грн.; 25.11.2015 року -2273,00 грн.; 28.09.2015 року на суму 1300,00 грн.; 30.10.2015 року на суму 1300,00 грн.; 30.01.2016 року на суму 1000,00 грн.; 29.02.2016 року на суму 1000,00 грн.; 15.04.2016 року на суму 1500,00 грн.; 28.05.2016 року на суму 1200,00 грн., всього на суму 24 851,00 грн. ( а.с.35-38). Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, ч.ч.1,2 ст. 27 держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного та морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод із змінами внесеними Протоколом №11 - стаття 5 про рівноправність кожного з подружжя - кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користуються рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюбу, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідним в інтересах дітей. Тому, зважаючи на вказані обставини, сторона позивача вказувала, що відповідач має можливість сплачувати на утримання повнолітньої доньки аліменти у розмірі ? частини з усіх видів доходів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та сплатити ? частину фактично понесених витрат на навчання. Судом встановлено, що згідно наказу Головного управління Національної поліції в Полтавській області № 44о/с від 18.12.2015 року старого сержанта поліції [PERSON], поліцейського - водія Київського відділення поліції Октябрського відділу поліції ГУНП - звільнено у відповідності до ЗУ «Про національну поліцію» за п. 2 ч.1 ст. 77 (через хворобу) ( а.с.61). Згідно довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії АГ № 0005047, визначено, що ступінь втрати працездатності у [PERSON] становить 40% та останньому встановлено ІІІ групу інвалідності ( а.с.64, 65,66,67). При цьому, стороною позивачки вказувалось про те, що відповідач звільнившись з роботи припинив виконувати свої обов'язки по сплаті аліментів на утримання неповнолітнього сина, та не бере участі у фінансуванні витрат на повнолітню доньку, яка продовжує навчання . В обґрунтування даних тверджень позивачкою в позові вказувалось про те, що постановою державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Полтави Пилипенко А.В. від 14.07.2016 року ВП № 26464483, вказано, що [PERSON] отримує пенсію у Головному територіальному управлінні Пенсійного фонду у Полтавській області та зокрема постановлено звернути стягнення на пенсію та інші доходи боржника, провести утримання у розмірі 50% доходу, після відрахувань боргу провести утримання у розмірі 50% доходу, після відрахувань боргу провести стягнення у розмірі 1/6 від всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, борг рахувати 19.12.2015 року. Згідно довідки визначено, що розмір боргу [PERSON] по сплаті аліментів становить, станом на 01.10.2016 року, в розмірі 751,04 грн. ( а.с.89). Судом встановлено, що відповідач [PERSON], перебуває на обліку в Головному управлінню ПФУ в Полтавській області та отримує пенсію по інвалідності з 19.12.2015 року, сума пенсії за період з 19.12.2015 року по 30.11.2016 року становить 26 982,72 грн.. Сума сплачених аліментів згідно постанови державного виконавця ВП № 26464483 від 14.07.2016 року на користь [PERSON] в розмірі 1/6, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за період з 19.12.20145 року по 30.11.2016 року становить: 5144,15 грн. (а.с.142). Згідно довідки Полтавського міського центру зайнятості від 16.11.2016 року, вказано, що [PERSON] перебуває на обліку у Полтавському міському центрі зайнятості , як безробітній з 22 лютого 2016 року, та розмір доходу у період з 22 лютого 2016 року по 08 листопада 2016 року становить 13 687,16 грн. ( а.с.145). Як вбачається з матеріалів справи, а саме довідки, виданої Полтавським об'єднаним управлінням пенсійного фонду України Полтавської області від 21.11.2016 року за вих. № 2044, [PERSON], перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Полтавській області та одержує пенсію згідно ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» по інвалідності, третя група, інвалідність в період проходження військової служби, пенсію призначено розмірі 2373,73 грн. з 19.12.2015 року ( а.с.148). При цьому, судом встановлено та підтверджується довідкою з Головного управління Національної поліції в Полтавській області управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку від 23.11.2016 року за № 2050/115/29/01/2016, вказано, що колишньому працівнику Київського відділення поліції Октябрського ВП ГУНП в Полтавській області [PERSON] в травні 2016 року виплачено, одноразову грошову допомогу при звільненні за 20 років служби в сумі 37 233,00 грн. ( а.с.150). Викладені вище обставини зазначені суду позивачкою, як обґрунтування своїх позовних вимог, не заперечувалися і самим відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положення ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки, зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Частиною 1 ст. 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і ( або) у частці від заробітку ( доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що обов'язок батьків утримувати повнолітню доньку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але не менше 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, підлягає до часткового задоволення. Судом беззаперечно встановлено, що відповідач [PERSON] має можливість надавати допомогу з врахуванням доходів, які останній отримує, як безробітний та такий, що є пенсіонером та отримує пенсію по інвалідності, та приймаючи той факт, що фактично відповідач приймає участь у вихованні дитини, що було підтверджено безпосередньо донькою - [PERSON] в судовому засіданні та фактично сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходів заробітку з терміном стягнення аліментів до закінченням навчання строком до червня 2018 року. Визначаючи розмір аліментів судом насамперед враховано наявність призначених аліментів з [PERSON] на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], котрі відповідач сплачу і на даний час, а тому вимоги позивача про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини на утримання повнолітньої доньки є безпідставними. Крім того, відповідно до Договору про надання освітньої послуги чітко визначено термін навчання [PERSON] котрий закінчується до досягнення нею 23 років, атому вимоги позивачки про стягнення аліментів до виповнення останній 23 років є по своїй природі такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і заявлені на майбутнє без надання підтверджуючих документів про навчання [PERSON] до досягнення нею 23 років, в зв'язку з чим вимоги про стягнення аліментів а утримання повнолітньої доньки до досягнення останньою 23 років за умови подальшого навчання є необґрунтованими та безпідставними. При цьому, позивачкою [PERSON] ставилась вимога про стягнення з [PERSON] додаткових витрат на доньку [PERSON], у вигляді 1/2 частини фактично понесених додаткових витрат на доньку, в обґрунтування даних вимог вказувала, що нею було сплачено до досягнення донькою повноліття безпосередньо за її навчання в сумі 6826,00 грн., а саме 30.08.2014 року - 2826,00 грн., 30.08.2014 року - 4000,00 грн., тому вважала, що дані витрати підлягають віднесенню їх до додаткових та відповідач зобов'язаний відшкодувати витрати на навчання. Положенням ст.ст. 180,183,185,193,198,199 СК України визначено декілька видів виконання цього обов'язку, зокрема, утримання неповнолітньої дитини, яка стягується в частках або твердій грошовій сумі ( ст.ст. 180,183 СК України); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (ст. 185 СК України); утримання дитини, що знаходиться в установі охорони здоров'я, навчальному закладі або іншому закладі, в разі якщо батьки не беруть участі в утримання дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах ( ст.193 СК України); батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, якщо батьки можуть надавати таку допомогу ( ст. 198 СК України). Відповідно до частини першої статті 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до якого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, його хворобою, каліцтвом, тощо). Таким чином, виходячи з аналізу ст. 185 СК України визначено, що додаткові витрати присуджуються дитині при наявності у одного з батьків, з ким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності у нього здібностей, талантів, в зв'язку з його хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат повинен довести позивач. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, одержуваних одним з батьків на утримання дитини. Статтею 199 СК України передбачено, обов'язків утримувати повнолітніх дітей, які прожовують навчання, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягненням аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Таким чином, на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов'язків батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються Главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, способом сплати аліментів у відповідності до положень ст.ст. 199, 200, 201 СК України. Законодавцем врегульовує, що у визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійних, окремих від аліментів зобов'язань, обов'язків батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, викликаних особливими обставинами. Судом встановлено, що [PERSON] навчається лише в одному освітньому закладі, на оплату навчання в якому було витрачено позивачкою вказані кошти. Зазначені витрати не були зумовлені особливими обставинами. В зв'язку з цим, кошти витрачені одним із батьків безпосередньо на навчання дитини не можуть вважатися додатковими витратами, викликані особливими обставинами. Поряд з цим, позивачем взагалі не вказано та не доведено перед судом існування особливих обставин за наявності яких виникає право вимоги понесених додаткових витрат з іншого з батьків, що також вказує про безпідставність та недоведеність вимог позивачки в даній частині. Таким чином, з аналізу вказаних вище норм, вбачається, що у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги в зв'язку з навчанням до досягнення нею 23 років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються ст. 199 СК України, що свідчить про безпідставність вимог [PERSON] в частині стягнення з відповідача додаткових витрат саме на навчання. Крім того, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів, але не більше ніж за один місяць. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України визначено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, оскільки позивачка [PERSON] у відповідності до положень Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при подачі позову, який виник у справах про стягнення аліментів, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача у відповідності до ставок визначених ЗУ «Про судовий збір», які діяли на момент звернення позивачки до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial