Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

В обґрунтування заявленого позову представник позивача [PERSON] вказувала, що житловий будинок, що розташований за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Слобожанська, 195, збудували батьки позивача [PERSON] та [PERSON], однак право власності так і не оформили. Крім того за вказаною адресою зареєстровано право власності на житловий будинок, який було знесено, за дідом позивача [PERSON]. В звязку з тим, що батьки позивача право власності на житловий будинок не зареєстрували, то позивач після їхньої смерті не може оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі. Саме тому він був змушений звернутися з даним позовом до суду. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявилася, але подала до суду письмову заяву, в якій вказувала, що повністю підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити, а також просила справу розглядати за її відсутності. Люботинська міська рада Харківської області до суду подала заяву, в якій просить проводити розгляд справи за позовом [PERSON] до Люботинської міської ради про припинення права власності та визнання права власності на житловий будинок без участі її представника. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне. На земельній ділянці за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Слобожанська, 195 був розташований житловий будинок, який належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 14 січня 1955 року, виданого Люботинською міською радою Харківської області на підставі рішення виконавчого комітету від 07 січня 1955 року, зареєстрованого за реєстровим номером №3147 в книзі 29, що підтверджується довідкою КП «Люботинське БТІ» №40 від 15 лютого 2018 року. 25 липня 1963 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія IV-ЯР №396971, виданого Люботинським міським бюро ЗАГС 25 липня 1963 року. Враховуючи, що [PERSON] помер 25 липня 1963 року, тобто в період дії Цивільного кодексу України 1963 року, суд вважає за доцільне керуватися нормами ЦК України в редакції 1963 року, так як відповідно до п.4 Перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, Цивільний кодекс України 2003 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відносно цивільних правовідносин, які виникли до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, його положення застосовуються до тих прав і обовязків, які виникли та продовжують існувати після вступу його в силу. В звязку з тим, що вказані правовідносини виникли та продовжували існувати до 01 січня 2004 року, тобто до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, суд вважає за необхідне застосувати до правовідносин між сторонами по справі правові норми, передбачені Цивільним кодексом України в редакції 1963 року. Згідно зі ст. 525 ЦК України (в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Тобто спадщина, яка складається з житлового будинку, розташованого за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Слобожанська (колишня вул. Радянська), 195, після смерті [PERSON] відкрилася 25 липня 1963 року. Відповідно до довідки Харківського обласного державного нотаріального архіву № 823/01-21 від 27 березня 2018 року та довідки Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області №390/01-16 від 22 березня 2018 року за наявними в архіві даними, згідно із записами в алфавітних книгах обліку спадкових справ Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області в період 1963-1995 років заяви про прийняття спадщини, відмову від спадщини та про видачу свідоцтв про право на спадщину від спадкоємців померлого 25 липня 1963 року [PERSON] до нотаріальної контори не надходили, спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Згідно з ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємець, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав в нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вказаний житловий будинок був знесений, а на його місці в 1971 році був збудований новий, який не є самочинним, але право власності на який не оформлено, що також підтверджується довідкою КП «Люботинське БТІ» №40 від 15 лютого 2018 року. Тому у суду не виникає сумнівів з приводу того, що спадщину у виді житлового будинку, що був розташований за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Слобожанська (колишня вул. Радянська), 195, прийняв син спадкодавця [PERSON], оскільки зруйнував старий житловий будинок та збудував новий. Відповідно до технічного паспорту, виготовленого на замовлення [PERSON] КП «Люботинське бюро технічної інвентаризації» від 15 лютого 2018 року на земельній ділянці, що розташована за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Слобожанська, 195, в 1971 році був побудований житловий будинок літ. «Б-1» з верандою літ. «б», ганком літ. «б1», загальною площею 50,20 кв.м., із них житловою площею 31,30 кв.м., підсобною площею 12,20 кв.м., холодною площею 6,70 кв.м.. Станом на 1971 рік питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Таким чином, з моменту завершення будівництва житлового будинку [PERSON] набув статусу власника житлового будинку та він набув право в межах, установлених законом, володіння, користування й розпорядження цим майном. 12 грудня 1974 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-ВЛ №386682, виданого Люботинським міським бюро ЗАГС 14 грудня 1974 року. Відповідно до довідки Харківського обласного державного нотаріального архіву № 709/01-21 від 16 березня 2018 року та довідки Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області №390/01-16 від 22 березня 2018 року за наявними в архіві даними, згідно із записами в алфавітних книгах обліку спадкових справ Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області в період 1974-1995 років заяви про прийняття спадщини, відмову від спадщини та про видачу свідоцтв про право на спадщину від спадкоємців померлого 12 грудня 1974 року [PERSON] до нотаріальної контори не надходили, спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Спадкоємцями на відкриту після смерті [PERSON] спадщину є його дружина [PERSON] та син [PERSON], що відповідає ст. 529 ЦК України, відповідно до вимог якої при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є діти, той з подружжя котрий залишився, батьки померлого. Спадщину у виді житлового будинку, що розташований за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Слобожанська (вул. Радянська), 195, після смерті [PERSON] прийняли його дружина [PERSON] та син [PERSON] в рівних частинах, оскільки фактично вступили в управління або володіння спадковим майном, та використовувала житловий будинок для проживання. Таким чином суд приходить до висновку, що житловий будинок за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Слобожанська (колишня вул. Радянська), 195, став належати [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині кожному. Факт родинних відносин між спадкодавцем [PERSON] та спадкоємцями [PERSON], [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про одруження серія ЯТ №850843, виданого Люботинським міським бюро ЗАГС 08 вересня 1951 року та копією про народження серія ЯЖ №159733, виданого Люботинським бюро ЗАГС 16 серпня 1955 року. 17 травня 2000 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-ВЛ № 239607, виданим 17 травня 2000 року Люботинським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, про що зроблений відповідний актовий запис № 270. Спадкоємцем на відкриту після смерті [PERSON] спадщину є її син [PERSON], що відповідає ст. 529 ЦК України, відповідно до вимог якої при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є діти, той з подружжя котрий залишився, батьки померлого. Відповідно до довідки Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області № 332/01-16 від 14 березня 2018 року після смерті [PERSON], померлої 17 травня 2000 року, до нотаріальної контори в шестимісячний строк із заявами про прийняття спадщини або про відмову від спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину нікому не видавалися. Спадщину у виді 1/2 частини житлового будинку, що розташований за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Слобожанська (колишня вул. Радянська), 195, після смерті [PERSON] прийняв її син [PERSON], оскільки фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, та використовував житловий будинок для проживання, що підтверджується копією національного паспорту серія МН 060354, виданим Люботинським МВУМВС України в Харківській області 01 серпня 2001 року, з якого вбачається, що [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою з 20 червня 1974 року. Таким чином суд приходить до висновку, що [PERSON] як спадкоємець першої черги успадкував житловий будинок, що розташований за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Слобожанська (колишня вул. Радянська), 195, в порядку спадкування за законом після смерті свого батька [PERSON] та матері [PERSON], а тому суд задовольняє позов повністю та визнає за ним право власності на вказаний житловий будинок в цілому. На підставі викладеного,

Outcome: approved