Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

В квітні 2015 року [PERSON] звернувся до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовом до [PERSON], третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання заповіту недійсним. В обґрунтування позову зазначив, що 18 листопада 2014 року померла його мати [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на квартиру №18 в буд.24 на ж/м Тополя-3 у м.Дніпропетровську, яка належала їй на праві приватної власності. Звернувшись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини позивачу стало відомо, що 15 лютого 2012 року його мати склала заповіт, відповідно до якого вищезазначену квартиру заповіла [PERSON] Вважає, що під час посвідчення заповіту волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Через поганий зір його мати не мала змоги самостійно прочитати заповіт (що відображено в самому заповіті), у звязку з чим текст заповіту їй було прочитано нотаріусом вголос. Відповідно до ст.ст.1253, 1248 ЦК України якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках, чого при посвідченні заповіту зроблено не було, що відповідно до ст. 1257 ЦК України є підставою для визнання заповіту недійсним. Крім того, його мати майже нічого не чула. На момент складання заповіту їй виповнилося 90 років. В судовому засіданні\~\~ представники позивача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав вказаних в позові. Відповідач в судове засідання не зявився по невідомим суду обставинам, про судове засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала суду письмові заперечення та просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору\~приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилась по невідомим суду обставинам, про судове засідання повідомлявся належним чином. Надала заперечення проти позову в якому зазначила, що посвідчений нею заповіт повністю відповідає вимогам законодавства України. Похилий вік та поганий зір не є фізичними вадами, і присутність свідків при посвідчені заповіту в цьому випадку не обовязковою. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, давши оцінку доказам, що мають значення для справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги\~\~задоволенню не підлягають. У відповідності до\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Спірні правовідносини між сторонами пов'язані зі спадкуванням регулюються нормами\~Цивільного кодексу України, що діяв на час їх виникнення. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть, виданого повторно відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 03 лютого 2015 року, 18 листопада 2014 року померла [PERSON]. 15 лютого 2012 року [PERSON] склала заповіт, яким квартиру, розташовану за адресою: м.Дніпропетровськ, ж/м Тополя-3[ADDRESS] заповіла [PERSON] Відповідно до\~\~ст. 1233 ЦК України\~\~ заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені\~\~ст.ст. 1247, 1248 ЦК України. Так, згідно\~ст. 1248 ЦК України\~\~нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Відповідно до абз.3 ч.2 ст.1248 ЦК України, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253\~\~\~\~цього Кодексу). Статтею 1253 ЦК України\~передбачено що у випадках, встановлених\~\~\~\~абзацом третім частини другої статті\~1248\~і статтею\~1252\~цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків. В тексті оспорюваного заповіту зазначено, що на прохання [PERSON] заповіт виготовлено нотаріусом за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У звязку з неможливістю [PERSON] особисто прочитати заповіт через поганий зір, текст заповіту прочитано їй вголос нотаріусом, та власноручно підписано [PERSON] у присутності нотаріуса. Приймаючи до уваги той факт, що нотаріусом під час посвідчення заповіту було встановлено, що через поганий зір [PERSON] не мала змоги прочитати текст заповіту, його посвідчення відповідно до ст. 1253 ЦК України повинно було здійснюватись при обовязковій присутності не менш як двох свідків. Як вбачається із копії заповіту, матеріалів спадкової справи, дослідженої судом в судовому засіданні, та не заперечується сторонами, в тексті заповіту відсутні посилання на посвідчення його при свідках. Таким чином, суд вважає, що посвідчення заповіту [PERSON] відбулося з порушенням законодавства України, оскільки через фізичні вади зору заповідач не мала змоги самостійно прочитати заповіт, а тому у відповідності до ч.2\~ст.1248 ЦК України, посвідчення заповіту мало відбуватися при свідках, чого при посвідчені заповіту зроблено не було. Посилання приватного нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] на Закон України «Про освіту осіб з обмеженими можливостями здоров'я (спеціальну освіту)» як на нормативно-правовий акт який законодавчо встановлює визначення «фізичні вади» є безпідставними, оскільки даний документ є лише проектом Закону України «Про освіту осіб з обмеженими можливостями здоров'я (спеціальну освіту)», що знаходиться на розгляді у Верховній раді України. Крім того, суд не бере до уваги посилання приватного нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] на п.6 Глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, відповідно до якого, якщо особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, має вади зору або з інших причин не має змоги самостійно прочитати документ, нотаріус вголос прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка, з огляду на те, що вищезазначений Порядок набрав чинності 22 лютого 2012 року, тобто після посвідчення заповіту, яке відбулось 15 лютого 2012 року. Пунктом 158 Глави 17 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року N 20/5, яка діяла на момент посвідчення заповіту зазначено, що на бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках. Присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. Підстави недійсності заповіту викладені у\~ст. 1257 ЦК України. Так, згідно ч. 1\~ст. 1257 ЦК України\~заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. У звязку з тим, що заповіт складений з порушенням вимог ст.ст. 1248, 1253 ЦК України, які регулюють вимоги щодо його посвідчення, суд приходить до висновку, що даний заповіт на підставі ч.1 ст.1257 ЦК України є нікчемний. Разом з тим, звертаючись до суду з позовними вимогами про визнання заповіту недійсним позивач як підставу позову зазначає, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його волі. Вимоги про визнання заповіту недійсним обґрунтовані тим, що\~волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, оскільки через поганий зір [PERSON]К текст заповіту було прочитано нотаріусом вголос без присутності двох свідків, що на відповідно до ч. 2\~ст. 1257 ЦК України є підставою для визнання заповіту недійсним. Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні підстав які б свідчили про те що, волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його волі не встановлено. Посилання позивача на факт відсутності свідків під час посвідчення заповіту як на підставу того, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його волі суд не приймає до уваги, оскільки даний факт підтверджує лише порушення вимог посвідчення заповіту, що є підставою для встановлення нікчемності правочину якщо б така вимога заявлялась. Пунктом 17 абз.2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~звернуто увагу на те, що заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ч.1\~ст.1257 ЦК України\~є нікчемним, тому на підставі\~ст.215 ЦК\~визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. Однак за змістом п.5 постанови Пленуму Верховного Суду від 6.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога щодо встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Разом з тим, вимога про встановлення нікчемності правочину позивачем заявлена не була. Обравши способом захисту пред'явлення позову про визнання заповіту недійсним з огляду на заявлені підстави для цього, позивачем не враховані зазначені вище вимоги закону та роз'яснення судів вищих інстанцій. Як роз'яснено в пункті 3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у\~\~цивільній справі», відповідно до положень статей\~10\~і\~11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до\~статті 19 Конституції України,\~статті 1 ЦПК України\~та з урахуванням положення частини четвертої\~статті 10 ЦПК України, вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. Наприклад, суд має право вийти за межі заявлених вимог і з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину одночасно з позбавленням батьківських прав (частина 2статті 166 Сімейного кодексу України); застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину (частина 5\~статті 216 Цивільного кодексу України. Виходячи з вимог закону та конкретних обставин справи, розглянувши її в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів, суд вбачає, що підстав для задоволення позову немає.

Outcome: dismissed