Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

В липні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 15 серпня 2013 року між ним та відповідачем було укладено договір № б/н за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки відповідач свої зобов'язання за умовами договору виконує неналежно, то станом на 31 травня 2017 року в нього виникла заборгованість перед банком на загальну суму 12 458,84 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 161,53, заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 8 127,84 грн., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3 100,00 грн., фіксованої частини штрафу в розмірі 500,00 грн. та процентної складової штрафу в розмірі 569,47 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь вказану заборгованість та судовий збір в розмірі 1 600,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 15 серпня 2013 року, судовий збір в розмірі 1 600,00 грн. та витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у розмірі 420,00 грн. Відповідач в судове засідання не з'явився, в силу вимог ч.5 та ч.9 ст. 74 ЦПК України повідомлений належно, оскільки викликався за адресою, зазначеною позивачем, у судове засідання на 23.08.2017 року, 12.09.2017 року та через оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» на 02.10.2017 року, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. За згодою позивача суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки для цього наявні всі умови, передбачені ч.1 ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд приходить до слідуючих висновків. Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Судом встановлено, що 15 серпня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказаний договір складається з анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 15 серпня 2013 року, «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою», які затверджені наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті. Відповідач своїм підписом у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 15 серпня 2013 року підтвердив факт укладення договору між ним та позивачем. Пунктом 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт дає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Умови та Правила надання банківських послуг передбачають, зокрема: за користування кредитом та овердрафтом банк нараховує проценти в розмірі, встановленому тарифами банку, із розрахунку 360 календарних днів на рік - п. 2.1.12.6; при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити баку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитом з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій - п. 2.1.1.7.6. Судом встановлено, що позивач свої зобов'язання виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит в сумі 300,00 грн. на умовах, встановлених в договорі, однак відповідач в порушення п. 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг свої зобов'язання щодо сплати кредиту і відсотків за користування ним та інших платежів виконував неналежно. За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Так, з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 15.08.2013 року, укладеного між позивачем та відповідачем, вбачається, що відповідач за період з 15.08.2013 року по 31.05.2017 року не здійснював належним чином погашення наданого кредиту, останній платіж здійснив 22.08.2014 року, а тому в нього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 12 458,84 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 161,53, заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 8 127,84 грн., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3 100,00 грн., фіксованої частини штрафу в розмірі 500,00 грн. та процентної складової штрафу в розмірі 569,47 грн. На підставі п. 1.1.3.2.2 Умов та правил надання банківських послуг у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або у разі виникнення овердрафту банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленою банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою своїх боргових обов'язків та інших обов'язків за договором. У відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконує, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у розмірі 161,53 грн. та заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 8 127,84 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача пені та штрафів за несвоєчасне виконання зобов'язань, то суд виходить з наступного. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати один рік (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України) і належні докази щодо погодження сторонами збільшення вказаного терміну позивачем суду не надано. Таким чином сума пені, що підлягає стягненню з відповідача складає 1200,00 грн. Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Тобто, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині 3 статті 509 та частинах 1, 2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати. Як встановлено судом, заборгованість відповідача за кредитом складає 161,53 грн. Позивачем, починаючи з 30.11.2014 року, нараховано відповідачу пеню за несвоєчасне виконання зобов'язання в розмірі 3 100,00 грн., а також штрафи в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 569,47 грн. (процентна складова). Разом із тим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Отже, приймаючи до уваги розмір завданих збитків, стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, які майже у 50 разів перевищують заборгованість за тілом кредиту, що є істотною обставиною, виходячи із засад справедливості та розумності, суд вважає, що розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, слід зменшити до 500,00 грн., що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 03 вересня 2014 року по справі № 6-100цс14. Крім того, оскільки пеня та штраф є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором є порушенням положень, закріплених у статті 61 Конституції України в частині заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, на що вказав Верховний Суд України в своїй постанові від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-2003цс15, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог у частині стягнення з відповідача фіксованої частини штрафу в розмірі 500,00 грн. та процентної складової штрафу в розмірі 569,47 грн. необхідно відмовити. Таким чином, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню на суму 8 789,37 грн., яка складається з наступного: 161,53 грн. - заборгованість за кредитом; 8 127,84 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 500,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Згідно з ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1600 грн. Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Відповідач [PERSON] викликався у судове засідання через оголошення у пресі, а саме - через оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» від 28 вересня 2017 року. Витрати пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача по справі понесені позивачем, що згідно платіжного доручення № BOK35B13FV від 25 вересня 2017 року складає 420,00 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» необхідно стягнути витрати, пов'язані із сплатою судового збору та витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у розмірі 1424,91 грн. (70,54%). На підставі викладеного,

Outcome: partial