overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

В листопаді 2014 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в обґрунтування якого вказала, що з відповідачем є батьками неповнолітньої [PERSON] [INFO]. В даний час з відповідачем не проживають, відповідач переїхав на інше місце проживання, допомоги у вихованні дитини не надає. У зв'язку з відмовою відповідача добровільно надавати допомогу на дитину, позивач просить стягувати з нього аліменти щомісячно в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу). В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, та просила задоволити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, надав суду пояснення в яких вказав, що сплачує аліменти на утримання дитини від першого шлюбу в розмірі 1/4 частки заробітку, а тому не може платити аліменти на другу дитину більш ніж 300грн. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково. Суд встановив, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER]. Неповнолітня дитина проживає разом з матір'ю. Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач не надав суду докази добровільного надання допомоги на утримання дитини, тому аліменти підлягають стягненню з нього в примусовому порядку. Стягуючи аліменти та визначаючи їх розмір, суд враховує стан здоров'я дитини, відповідача, який працює і його середньомісячна заробітна плата становить 1265грн., на утримання дитини від першого шлюбу сплачує аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку. В зв'язку з наведеним, суд вважає можливим стягнути з [PERSON] аліменти на дитину у розмірі 1/5 частки з усіх видів заробітку (доходу) на місяць. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути у доход державного бюджету судовий збір у сумі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

В листопаді 2014 року [PERSON] звернулася в суд з вищеназваним позовом про розірвання шлюбу. В своїй позовній заяві вказувала, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 09 липня 1977 року. Від шлюбу малолітніх чи неповнолітніх дітей не мають. Шлюбно-сімейні відносини між позивачем та відповідачем по справі припинилися через втрату всіх духовних та фізичних зв'язків. Ведення спільного господарства припинено. Посилаючись на вищевикладені обставини позивач [PERSON], просила суд шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, надала до суду клопотання, відповідно до якого просила справу розглядати за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, надав до суду клопотання, відповідно до якого просив справу розглядати за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд, давши аналіз та оцінку наданим доказам, знаходить, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом достовірно встановлено, що сторонами 09 липня 1977 року зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану міста Кременчука та зроблено відповідний запис у книзі реєстрації шлюбів за №590, що підтверджується оригіналом свідоцтва про укладення шлюбу долученого до матеріалів справи. Від шлюбу сторони не мають малолітніх чи неповнолітніх дітей. Між сторонами відсутній спір щодо поділу спільного майна. Шлюбно-сімейні стосунки між сторонами були припинені в січні 2013 року через втрату всіх духовних та фізичних зв'язків між сторонами. Ведення спільного господарства припинено. На підставі встановлених фактів суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя і збереження їх шлюбу суперечило б інтересам сторін по справі. Суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу між сторонами за згодою позивача встановити [PERSON] - [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

В листопаді 2014 року [PERSON] звернулася в суд з вищеназваним позовом про розірвання шлюбу. В своїй позовній заяві вказувала, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 10 грудня 2011 року. Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні відносини між позивачем та відповідачем по справі припинилися через втрату всіх духовних та фізичних зв'язків. Ведення спільного господарства припинено. Посилаючись на вищевикладені обставини позивач [PERSON], просила суд шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, надала до суду заяву, відповідно до якої просила справу розглядати за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, надав до суду заяву, відповідно до якої просив справу розглядати за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд, давши аналіз та оцінку наданим доказам, знаходить, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом достовірно встановлено, що сторонами 10 грудня 1977 року зареєстровано шлюб Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області та зроблено відповідний запис у книзі реєстрації шлюбів за №1224, що підтверджується оригіналом свідоцтва про укладення шлюбу долученого до матеріалів справи. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні стосунки між сторонами були припинені в липні 2014 року через те, що в сімї неодноразово виникали непорозуміння та сварки, причиною чого була несумісність характерів, різні погляди на життя, ведення домашнього господарства. На підставі встановлених фактів суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя і збереження їх шлюбу суперечило б інтересам сторін по справі. Суд з урахуванням матеріалів справи в їх сукупності та фактичних обставин даної справи, а також віку спільної малолітньої доньки, беручи до уваги вимоги позивача [PERSON], та думку відповідача [PERSON] стосовно позовних вимог, вважає необхідним визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] з матір'ю [PERSON], тобто позивачем по справі. Суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу між сторонами за згодою позивача встановити [PERSON] прізвище - [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

В листопаді 2014 року [PERSON] звернулася в суд з вищеназваним позовом про розірвання шлюбу. В своїй позовній заяві вказувала, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 16.01.1998 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей не мають. Шлюбно-сімейні відносини між нею та чоловіком були припинені в листопаді 2014 року, в зв'язку з тим, що сторони мають різні погляди на життя та на вирішення сімейних проблем, внаслідок чого в сім'ї часто виникали сварки, які в свою чергу призвели до втрати почуття любові та взаємної поваги, що призвело до розпаду сім'ї, примирення вважає не можливим. А тому позивач просила суд шлюб розірвати. Посилаючись на вищевикладені обставини позивач [PERSON] просив суд шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибув, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, надала суду заяву, в якій позов визнала, проти задоволення позову не заперечувала. Суд, вислухавши пояснення сторін, давши аналіз та оцінку наданим доказам, знаходить, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 2 ст. 110 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред'являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом достовірно встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 16.01.1998 року. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Шлюбно-сімейні стосунки між сторонами були припинені в листопаді 2014 року по причини різних поглядів на життя та на вирішення сімейних проблем, внаслідок чого між сторонами виникли непримиримі протиріччя щодо укладу життя, ведення спільного господарства та виховання дитини, що в свою чергу призвело до розпаду сім'ї. З листопада 2014 року сторони ніяких сімейних стосунків не підтримують. Небажання підтримувати сімейні стосунки, викликане не випадковими причинами і підтверджено в судовому засіданні серйозними доводами. На підставі встановлених фактів суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя сторін по справі і збереження їх шлюбу суперечило б інтересам сторін по справі. Суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу між сторонами за згодою відповідача встановити [PERSON] прізвище - [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

В листопаді 2014 року [PERSON] звернулася в суд з заявою про встановлення факту родинних відносин та належності правовстановлюючого документу. В заяві він вказав, що після смерті його батька [PERSON], який помер [INFO], йому необхідно оформити спадщину. Для оформлення документів, необхідно подати документ, який посвідчує родинні відносини між ним та батьком. Оскільки свідоцтві про його народження батько записаний як [PERSON], а в свідоцтві про його смерть записаний як [PERSON], що перешкоджає в оформленні спадщини після смерті батька, просить встановити факт родинних відносин, а саме, що померлий [INFO] [PERSON] був його батьком. Крім того, він вказав, що в свідоцтві про право власності на житловий будинок, виданого 21 червня 2002 року за №10 виконкомом Коцюбинчицької сільської ради Чортківського району зазначено, що 1/6 частина житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд в [ADDRESS] належить [PERSON], що також перешкоджає в оформлені спадщини після смерті батька, просить встановити факт належності правовстановлюючого документу свідоцтва про право власності на житловий будинок виданого 21 червня 2002 року за №10 виконкомом Коцюбинчицької сільської ради Чортківського району де зазначено, що 1/6 частина житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд в [ADDRESS] є власністю [PERSON], належить [PERSON], який помер [INFO]. Заявник [PERSON] заяву підтримує, просить її задовольнити. Суд заслухавши пояснення заявника, свідків [PERSON], [PERSON], які ствердили родинне споріднення заявника як сина та батька з [PERSON], який помер 26.06.2014 року, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що заяву слід задовольнити з наступних мотивів. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] в с. Коцюбинчики Чортківського району, в графі батько вказаний «[PERSON]». Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] виданого 01.07.2014 року, [PERSON] помер [INFO] в м. Чорткові Тернопільської області. Згідно свідоцтва про право власності виданого 21 червня 2002 року виконкомом Коцюбинчицької сільської ради Чортківського району зазначено, що 1/6 частина житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд в [ADDRESS] належить [PERSON]. Відповідно до ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Згідно ст.1261 Цивільного кодексу України позивач являється спадкоємцем за законом після смерті батька. Видача свідоцтва про право на спадщину, яка підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. Таким чином, заява є підставною і підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

В листопаді 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявленого позову вказує, що 18 жовтня 2008 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, від спільного проживання мають двох дітей: доньку - [PERSON], [INFO] та сина - [PERSON], [INFO].. Зазначає, що сімейне життя між ними не склалося, відповідач безвідповідально відноситься до своїх сімейних і батьківських обов'язків, вони не мають бажання бути разом, живуть кожен своїм життям. Діти проживають разом з матір'ю. Позивачка подала заяву про слухання справи у її відсутності, позивні вимоги підтримує повністю. Відповідач подав заяву про слухання справи у його відсутності, позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в порядку, передбаченому ст.174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 18 жовтня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, яке видано відділом реєстрації актів цивільного стану Старокостянтинівського районного управління юстиції Хмельницької області. Оскільки між сторонами тривалий час існують непорозуміння та суперечки, тривалий час подружніх стосунків вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, а також враховуючи визнання відповідачем даного позову, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя є неможливим. При цьому суд також враховує, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивачки, й розірвання шлюбу не призведе до порушення особистих та майнових прав сторін. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] є неможливе, а збереження шлюбу суперечить їх інтересам та їхнім дітям.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

В листопаді 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявленого позову вказує, що 18 листопада 2000 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, від спільного проживання мають двох дітей: сина - [PERSON], [INFO] та доньку - [PERSON], [INFO]. Зазначає, що сімейне життя між ними не склалося, між ними відсутнє взаєморозуміння, вони не мають бажання бути разом, живуть кожен своїм життям. Позивачка подала заяву про слухання справи у її відсутності, позивні вимоги підтримує повністю. Відповідач подав заяву про слухання справи у його відсутності, позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в порядку, передбаченому ст.174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 18 листопада 2000 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, яке видано Іршиківською сільською радою Старокостянтинівського районну Хмельницької області. Оскільки між сторонами тривалий час існують непорозуміння та суперечки, тривалий час подружніх стосунків вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, а також враховуючи визнання відповідачем даного позову, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя є неможливим. При цьому суд також враховує, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивачки, й розірвання шлюбу не призведе до порушення особистих та майнових прав сторін. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] є неможливе, а збереження шлюбу суперечить їх інтересам та їх дітям.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

В листопаді 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявленого позову вказує, що 25 липня 1992 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, від спільного проживання мають двох дітей: повнолітню доньку - [PERSON], [INFO] та сина - [PERSON], [INFO]. Зазначає, що сімейне життя між ними не склалося, між ними відсутнє взаєморозуміння, вже на протязі чотирьох років вони не ведуть спільного господарства і проживають окремо, вони не мають бажання бути разом, живуть кожен своїм життям. Позивачка подала заяву про слухання справи у її відсутності, позивні вимоги підтримує повністю. Відповідач подав заяву про слухання справи у його відсутності, позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в порядку, передбаченому ст.174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 25 липня 1992 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, яке видано відділом реєстрації актів громадського стану Старокостянтинівського районного управління юстиції Хмельницької області. Оскільки між сторонами тривалий час існують непорозуміння та суперечки, тривалий час подружніх стосунків вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, а також враховуючи визнання відповідачем даного позову, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя є неможливим. При цьому суд також враховує, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивачки, й розірвання шлюбу не призведе до порушення особистих та майнових прав сторін. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя є неможливе, а збереження шлюбу суперечить їх інтересам та їх дитині.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

В листопаді 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявленого позову вказує, що 26 січня 2002 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, від спільного проживання мають одну дитину: сина - [PERSON], [INFO]. Зазначає, що сімейне життя між ними не склалося, близько одного року не підтримують стосунки, між ними відсутнє взаєморозуміння, вони не мають бажання бути разом, живуть кожен своїм життям. Позивачка подала заяву про слухання справи у її відсутності, позивні вимоги підтримує повністю. Відповідач подав заяву про слухання справи у його відсутності, позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в порядку, передбаченому ст.174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 26 січня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, яке видано відділом реєстрації актів громадянського стану Старокостянтинівського районного управління юстиції Хмельницької області. Оскільки між сторонами тривалий час існують непорозуміння та суперечки, тривалий час подружніх стосунків вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, а також враховуючи визнання відповідачем даного позову, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя є неможливим. При цьому суд також враховує, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивачки, й розірвання шлюбу не призведе до порушення особистих та майнових прав сторін. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] є неможливе, а збереження шлюбу суперечить їх інтересам та їх дитині.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-16 00:00:00

В листопаді 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 12 вересня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Старокостянтинівського районного управління юстиції Хмельницької області (актовий запис № 194). На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що в шлюбі вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], проте спільне життя не склалося через взаємне непорозуміння, внаслідок чого їх шлюбні стосунки припинені і вони мешкають окремо, а збереження сім'ї є неможливим. Позивачкою подано до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив. За таких обставин судом ухвалюється заочне рішення, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі докази суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.2 ст.115 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставляння відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що 12 вересня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Старокостянтинівського районного управління юстиції Хмельницької області було зареєстровано шлюб між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб (актовий запис №194) від 12 вересня 2003 року. Також, в шлюбі вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Однак, спільне сімейне життя сторін не склалося через взаємне непорозуміння, внаслідок чого їх шлюбні стосунки припинені, а збереження сім'ї є неможливим. Майнових спорів у подружжя немає.

Outcome: approved