Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~В лютому 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказала, що 20 липня 2007 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб в Центрально-Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 374. Від спільного подружнього життя в них дітей немає. \~ \~ \~ \~Причиною є постійні сварки та суперечки, відповідач зловживає спиртними напоями. Подружні відносини припинені у вересні 2017 року. Їх сімя розпалася, існує лише формально, сторони втратили почуття поваги та любові один до одного, тому [PERSON] прийшла до висновку про необхідність розірвання шлюбу. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, через оголошення на веб-порталі. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що з 20 липня 2007 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували в Центрально-Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 374. Від спільного подружнього життя в них дітей немає. Сторони разом не проживають з вересня 2017 року, спільного господарства не ведуть. Причиною є постійні сварки та суперечки, відповідач зловживає спиртними напоями. Їх сімя розпалася, існує лише формально, сторони втратили почуття поваги та любові один до одного. Миритись не бажають. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved