Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

В квітні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просив визнати за ним право власності на садовий будинок «А» площею 79 кв.м., навіс «а» площею 9,9 кв.м., сарай «Б» площею 16,6 кв.м., літній душ «В» площею 1 кв.м., вбиральня «Г» площею 1 кв.м., ворота № 1, огорожа № 2, хвіртка № 3, хвіртка № 4, які розташовані на ділянці № 19, загальною площею 0,04 га, що знаходиться на території с/т «Меліоратор» в смт. Ювілейне Дніпропетровського району Дніпропетровської області. В обґрунтування позову вказав, що з 01 січня 1987 року він вступив до садівничого товариства «Меліоратор», внаслідок чого за ним була закріплена земельна ділянка № 19 площею 0,04 га. На даній земельній ділянці, є будинок, який був побудований в 1991 році та знаходиться в його законному користуванні і це не суперечить положенням Статуту «Садівничого товариства «Меліоратор». 26 листопада 2012 року Дніпропетровською районною державною адміністрацією було винесено розпорядження про надання йому дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для ведення садівництва за рахунок земель садівничого товариства «Меліоратор» за межами населеного пункту на території Ювілейної селищної ради. 01 серпня 2013 року техніком з інвентаризації нерухомого майна було проведено технічну інвентаризацію даного обєкта нерухомого майна. Згідно листа № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справа про судову практику розгляду цивільних справ і кримінальних справ: по обєктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Вбачається зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. За таких обставин позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача за довіреністю [PERSON] надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області у судове засідання не зявився, надав суду заяву в якій просив розглядати справу без їх участі. Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України - право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Крім того, ч. 5 ст. 376 ЦК України передбачено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Судом встановлено, що з 01 січня 1987 року [PERSON] є членом Садівничого товариства «Меліоратор», що підтверджується членською книжкою садовода (а.с.8), внаслідок чого за позивачем була закріплена земельна ділянка № 19 площею 0,04 га, що розташована в Садовому товаристві «Меліоратор» (а.с.39). Так, в 1991 році [PERSON] власними зусиллями та за власні кошти самостійно збудував садовий будинок, що підтверджується Технічним паспортом, виготовленим станом на 01 серпня 2013 року (а.с.4-7). Відповідно до розпорядження голови районної державної адміністрації № 2119-р від 26 грудня 2012 року «Про надання дозволу [PERSON] на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для ведення садівництва», [PERSON] було надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку № 19 площею 0,04 га, у власність для ведення садівництва за рахунок земель садівничого товариства «Меліоратор» за межами населеного пункту на території Ювілейної селищної ради (а.с.11). Садовий будинок та допоміжні будівлі та споруди знаходяться в задовільному стані, права інших осіб не порушені. З роз'яснень наданих державною архітектурно-будівельною інспекцією України в Листі № 40-12-2409 від 01.09.2011 року «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 05.08.1992 року» вбачається, що 05.08.1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва Постановою КМУ від 05.08.1992 року № 449, тобто до 05.08.1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та ЦК України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05.08.1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. Крім того, з листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України № 40-19-5376 від 30.07.2012 року «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів» видно, що документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. На теперішній час є чинним Порядок прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затверджений Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 року № 91, в редакції від 13.06.2012 року. Згідно з п.1.1, п.3.1 Порядку передбачається прийняття в експлуатацію усіх закінчених будівництвом об'єктів, збудованих до 31.12.2009 року без дозволу на виконання будівельних робіт, заяви про прийняття в експлуатацію яких подано до 31.12.2012 року, за винятком закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них. За приписами абзацу 2 п.3.1 Порядку документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Таким чином, на час будівництва та завершення будівництва садового будинку (згідно Технічного паспорту - 1991 року), що є предметом спору, реєстрація права власності на нього не вимагалась. В свою чергу, в листі ВССУ № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» викладено наступну правову позицію: «Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку передбаченому цим Законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення». Крім того, у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. Крім того, згідно ч. 1 ст. 3 ГПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Оскільки право власності позивача на споруди є невизнаним правом, а тому позивач має право на звернення до суду з даними вимогами. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема - визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Таким чином, оскільки будівництво садового будинку здійснено за власні кошти позивача в межах земельної ділянки, повноправним користувачем якої є позивач, та дані будівлі не порушують прав інших осіб, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на садовий будинок та допоміжні споруди, які розташовані на території с/т «Меліоратор» в смт. Ювілейне Дніпропетровського району Дніпропетровської області. На підставі викладеного,

Outcome: approved