Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

В інтересах [PERSON] до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Другого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Одеса) про зняття арешту з майна, звернувся адвокат Далбуз Микола Георгійович. В обґрунтування позовної заяви представник зазначив, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , після його смерті відкрилась спадщина на 1/3 частину квартири [ADDRESS] . Позивач звернувся до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва з підстав наявності арешту на зазначену квартиру. На теперішній час, виконавчі провадження в рамках яких накладено арешт знищено, тому скасувати арешт з майна та заборону його відчуження державний виконавець не в змозі. У зв`язку з тим, що вирішити питання про скасування обтяження в рамках виконавчих проваджень не можливо, [PERSON] вимушений звернутись до суду з відповідною позовною заявою. Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 25 серпня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам було надіслано копію ухвали суду, та запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву. Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 16 листопада 2020 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] (а.с 27). В судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, при цьому представник позивача Далбуз Микола Георгійович звернувся до суду з заявою про проведення судового засідання у відсутність позивача та його представника, також зазначив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.49). Представник Другого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Одеса) в судове засідання також не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, шляхом направлення судової повістки на електронну адресу (а.с.47-48), звернувся до суду з листом в якому зазначив, що заперечує проти зняття арешту, та просить суд залучити до участі в справі [PERSON] (а.с.41). Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомся у встановленому законом порядку (а.с. 33, 48), з будь-якими заявами не звертався, на адресу повернувся поштовий конверт з відміткою працівника поштового зв`язку «адресат відсутній за зазначеною адресою». Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/3 частина квартири [ADDRESS] , та 1/3 частини зазначеної квартири на праві спільної часткової власності зареєстрована за [PERSON] (а.с.8,9). Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , актовий запис № 2370, свідоцтво про смерть видане Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.10). [PERSON] , звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Одеської області Гребенюк І.М. із заявою про відкриття спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.11,12). Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 58868798, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Гребенюк І.М., зареєстровано спадкову справу за номером у спадковому реєстрі 65290737, номер у нотаріуса 65/2019, спадкодавець [PERSON] (а.с.12). Позивач зазначає, що отримати свідоцтво про право на спадщину, що відкрилась після смерті батька не може, оскільки постановою Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у м. Одеса про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14.12.2007 року серія АА № 034801, а також постановою Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.08.2008 року серії АН № 339806 накладено арешт на все його майно. Згідно листа Другого Суворовського відділу ДВС у м. Одесі від 12.08.2020 р. № 40445, вбачається що на виконанні Другого Суворовського відділу ДВС перебувало виконавче провадження з примусового виконання судового наказу від 14.02.2008 року № 2-н-10578, який було видано Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення з [PERSON] , на користь ЗАТ «УМЗ» грошової суми у розмірі: 1 693 грн. 32 коп., а також виконавче провадження з виконання виконавчого листа від 08.11.2007 року у справі № 2-3093/07 про стягнення з [PERSON] , боргу у розмірі: 129 991 грн. 54 коп., на користь [PERSON] , борги за виконавчими листами не сплачено, виконавчі провадження завершено, паперові матеріали знищено (а.с.16). Відповідно до положення ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (що діяв на час виникнення правовідносин між сторонами) передбачено: 1. Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб) уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом. З огляду на викладене, слід зазначити, що відповідно до матеріалів справи (№2-3093/2007) виконавчий лист у справі стягувачем було отримано 07.11.2007 року, згідно відомостей зазначених у листі виконавче провадження було відкрито 08.11.2007 року, таким чином з досліджених документів вбачається, що з часу пред`явлення виконавчого документа на примусове виконання та звернення до суду з позовними вимогами про зняття арешту з майна минуло 13 років та відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (що діяв на час виникнення правовідносин) державний виконавець зобов`язаний вжити всіх передбачених цим Законом заходів з примусового виконання рішення суду, а саме: своєчасно і в повному обсязі вчинити виконавчі дії щодо примусового виконання рішення суду. Таким чином, дослідивши матеріали справи та викладені в них обставини, аналізуючи представлені суду докази не вбачається обґрунтованих підстав для подальшого існування обтяжень, які були накладені у 2007 та 2008 роках та наявність яких, фактично позбавляє позивача реалізувати свої права щодо оформлення спадщини після смерті батька - [PERSON] , який помер [INFO] . Так, згідно ч. 1, 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» ( 606-ХІV що діяв до 05.01.2017 р.) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (1404-VІІІ набрав чинності з 05.01.2017 р.) передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. При цьому, ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно п. 9.9. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.08 № 2274/5 передбачено, що строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік, обчислення строків зберігання документів проводиться із 1 січня року, який іде за роком завершення їх діловодством, а відповідно п. 9.10 цього ж Порядку - виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню після затвердження акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплюється печаткою. Таким чином, враховуючи відсутність виконавчих проваджень відносно [PERSON] на виконанні у Другому Суворовському відділі Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Одеса), в межах яких було накладено арешт на належне йому майно, знищення матеріалів виконавчого провадження, наявність арешту порушує його право власності, та позбавляє його можливості вільно розпоряджатися майном. Інститут права власності в Україні регулюється приписами статті 41 Конституції України. У відповідності до ч. 1 даної статті, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частина 4 ст. 41 Конституції України встановлює принцип непорушності приватної власності. Як слідує зі ст. 316 ЦК України, право власності являє собою право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яким він розпоряджається на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно приписів ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених законом та у встановленому законом порядку. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння (ст. 391 ЦК України). У відповідності до пункту 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Системний аналіз вищенаведених норм законодавства України про виконавче провадження, дає змогу дійти висновку, що виключно закінчені виконавчі провадження передаються до архіву і в послідуючому знищуються по завершенню терміну зберігання. Завершення (закінчення) виконавчого провадження є безумовною підставою для зняття арешту з майна боржника із метою недопущення протиправного обмеження його у здійсненні цивільних прав. Враховуючи наявність накладеного арешту на нерухоме майно та заборони здійснення відчуження майна, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право не може, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог [PERSON] та необхідність зняття такого арешту та заборони його відчуження.

Outcome: approved