Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

В квітні 2021 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про визнання за нею права особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що в період шлюбу з відповідачем придбала вищевказану квартиру за особисті кошти, які отримала від продажу успадкованої нею іншої квартири. Вказавши на те, що відповідач не визнає її право приватної власності на заявлену квартиру. В судовому засіданні позивачка та її представник - адвокат підтримали позов за обставин на його обґрунтування. Причиною звернення до суду зазначила намір сторін відчужити квартиру. щодо надання згоди відповідачем при придбані даної квартири пояснила, що вважала її формальною процедурою нотаріального посвідчення договору, яка по суті не відповідала дійсності. Відповідач в підготовчому засіданні визнав позов, вказав на наявність між ними на даний час домовленості про визнання заявленої квартири особистою приватною власністю позивачки. Зазначив, що зареєстрований та проживає разом з позивачкою, останнім часом їздить на заробітки за кордон. Також повідомив, що для придбання квартири, яка є предметом даної справи, з відома та за згодою сторони взяли та погашали кредит. Представник відповідача в судовому засіданні також підтримала позов з уточненням позиції відповідача, яку він їй особисто висловив після підготовчого засідання та перед судовий засіданням, щодо того, що він не сплачував кредит, взятий на придбання квартири, оскільки сума кредиту була незначною. Задля спрощення процедури укладення в майбутньому продажі даної квартири стосовно надання ним письмової згоди, як подружжя, на її відчуження, також на необхідність в подальшому пояснювати походження коштів від її відчуження, з урахуванням того, що у нього є інше успадковане ним житло, визнає заявлену позивачкою квартиру її особистою приватною власністю. Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. З 06 червня 2002 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі (свідоцтво про одруження серії [NUMBER] , видане Летавською сільською радою Чемеровецького району Хмельницької області 06 червня 2002 року). Сторони зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Дана квартира придбана 05 червня 2019 року, про що приватним нотаріусом Старокостянтинівського нотаріального округу Хмельницької області Сарело Т.П., за р. № 1085 посвідчено договір купівлі-продажу, де покупцем виступала [PERSON] . Зі змісту договору вбачається, що сторони договору, в тому числі подружжя [PERSON] , уклали правочин, усвідомлюючи та розуміючи значення своїх дій, за добровільного волевиявлення, з наміром на настання наслідків його укладення. Зокрема, в п. 9.6 договору зазначено, що даний договір укладено за згодою подружжя [PERSON] - [PERSON] , викладеною у вигляді заяви, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Хмельницької області Сарело Т.П. 05 червня 2019 року за р. №1084, зміст якої доведено до відома продавця. В своїй заяві [PERSON] , як подружжя, підтвердив, що грошові кошти, які витрачаються на придбання квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , є їхньою спільною сумісною власністю та придбана нерухомість буде їхньою спільною сумісною власністю, як така, що набута ними у період перебування у зареєстрованому шлюбі. Також зазначив, що договір укладається його дружиною в інтересах їхньої сім`ї та на умовах, які вони попередньо обговорили і вважають вигідними для них, і що укладення цього договору відповідає їхньому спільному волевиявленню, та відповідає їхнім дійсним намірам і не носить характер фіктивного та удаваного правочину. Дана заява ним прочитана, схвалена та підписана. Так, за змістом статей 60, 61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Аналогічні положення містить і частина 3 статті 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Презумція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 9 червня 2019 року (справа № 643/822/17), від 6 лютого 2018 року (справа № 235/9895/15-ц), від 5 квітня 2018 року (справа № 404/1515/16-ц). Суд критично оцінює посилання позивачки на договір купівлі-продажу успадкованої нею квартири по [ADDRESS] , посвідченого 05 червня 2019 року [PERSON] , приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Хмельницької області за р. № 797, як джерело походження коштів на придбання квартири, заявленої як особистою приватною власністю. Так, продаж успадкованої квартири та купівля нової квартири відбувався за різної суми вартості, сторони підтвердили отримання кредиту для придбання квартири, у зв`язку з недостатністю наявної у них суми коштів. При посвідчені договору купівлі-продажу квартири, яка є предметом даного позову, сторони заявили про її придбання за спільні сумісні кошти подружжя і про те, що вона є спільним сумісним майном подружжя. Даний правочин та нотаріально посвідчену заяву відповідача щодо даних обставин сторони не оспорюють, вони є чинними. Під час судового розгляду позивачка не надала допустимих, належних та достовірних доказів, які б беззастережно доводили факт придбання заявленої нерухомості не за спільні кошти подружжя, а за особисті її кошти. Щодо отримання та сплати кредиту на придбання заявленої квартири, суд зауважує, що, якщо навіть на час придбання в шлюбі майна використовувалися запозичені кошти одним із подружжя, вони вважаються використаними в інтересах сім`ї і не є особистою власністю подружжя, оскільки доходи кожного із подружжя, як і їхні борги являються спільною власністю подружжя. Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed