Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

В листопаді 2020 року позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] , у якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що володіє будинком за вказаною адресою про що свідчить виписка із по господарської книги, виданою Глинівською сільською радою №11160 від 21.10.2020 року. У цьому будинку зареєстровані він з дружиною, син [PERSON] , невістка [PERSON] , внуки [PERSON] , [PERSON] , та сваха [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що [PERSON] не проживає в будинку з жовтня 2011 року, не бере участі у веденні господарства та утриманні житла, переїхала проживати в інший населений пункт. Факт непроживання відповідачки за спірною адресою понад шість місяців без поважних причин підтверджується довідкою Глинівської сільської ради про склад сім`ї №11159 від 21.10.2020 року. Позивач також посилається на те, що він, як власник будинку, не може розпоряджатися своїм майном, отримати передбачені права та пільги по утриманню будинку. Ухвалою судді Рокитнівського районного суду Рівненської області від 19.11.2020 року відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. Підготовче засідання призначено на 01.12.2020 року (арк. спр. 15). 15.12.2020 року ухвалою Рокитнівського районного суду Рівненської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 21.01.2020 року (арк. спр. 24). Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву в якій просить суд розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Згідний на ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином через оголошення про її виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України. Оскільки відповідач, яка була обізнана про розгляд даної справи, не зазначила адреси для надсилання їй поштової кореспонденції, та не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин, що в розумінні ч. 3 ст.131 ЦПК України вважається неявкою без поважних причин, суд відповідно до вимог ч.1 ст.223 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача [PERSON] .. У зв`язку із неявкою відповідача, який був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, без поважних причин в судове засідання, оскільки про поважність причин неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, то зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ст.280 ЦПК України. Згідно з ч.2 ст.247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено з матеріалів справи, позивач [PERSON] є власником будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується випискою із по господарської книги, виданою Глинівською сільською радою №11160 від 21.10.2020 року (арк. спр. 10). Згідно з Актом від 21 січня 2021 року с. Глинне Сарненського району Рівненської області, комісія виявила, що в господарстві [PERSON] була зареєстрована [PERSON] , 1969 р.н. від 17.10.2011 року, але фактично не проживала з дати реєстрації по даний час. На даний час місце знаходження [PERSON] невідомо (арк. спр.35). Відповідно довідки про склад сім`ї та місця реєстрації №11159 від 21.10.2020 року в [ADDRESS] до складу сім`ї [PERSON] входять та зареєстровані він з дружиною, син [PERSON] , невістка [PERSON] , внуки [PERSON] , [PERSON] , та сваха [PERSON] [INFO] зареєстрована, але фактично не проживала і не проживає на території сільської ради з 17.10.2011 року (арк. спр. 11). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина 1 ст.89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ч. 1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 71 ЖК України передбачає, що суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Відповідно до ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Згідно із ч. 2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Наведене також узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року, де зазначено про те, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; статті 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, рішення суду є окремою безпосередньою підставою зняття з реєстрації особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Суд враховує те, що відповідач [PERSON] не проживає у будинку понад встановлений законом строк збереження права користування житлом, не несе витрат по утриманню житлового будинку та не бере участі в спільному побуті. Суд бере до уваги твердження позивача про те, що реєстрація відповідача за вказаною вище адресою, позбавляє його права, як власника будинку, належно розпоряджатися своїм майном, отримати передбачені законом права та пільги по утриманню будинку. За наведених обставин, враховуючи, що позивач не може розпоряджатися, володіти та управляти своїм майном на власний розсуд у зв`язку з реєстрацію в будинку відповідача, суд приходить до висновку про задоволення позову та визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Як встановлено з матеріалів позовної заяви, позивачем було сплачено при поданні позову до суду судовий збір у сумі 840,40 грн. А тому, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 840 (вісімсот сорок) грн. 40 коп. судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову.

Outcome: approved