Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

В липні 2018 року [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить визнати [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він являється власником квартири [ADDRESS] що підтверджується договором дарування частки житлового будинку від 26.07.2016 року. За вказаною адресою зареєстровані він, його син, мати, племінниця та сестра [PERSON]. 06.11.2000 року. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 08.06.2012 року [PERSON] позбавили батьківських прав відносно її неповнолітньої дитини [PERSON], опікуном якої з 14.06.2016 року призначено матір позивача - [PERSON]. Відповідач по справі за адресою реєстрації не проживає з 2003 року, забрала свої речі, залишила ключ від квартири та виїхала. До 2014 року відповідач інколи навідувалась до їх у гості, але з 2014 року вони не бачили та нічого про неї не знають, її речей в квартирі немає, витрат по утриманню квартири вона не несе, добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає, що створює суттєві перешкоди для здійснення його прав, як власника квартири, тому вимушений звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не з`вився, подав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю та не заперечував щодо винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, тому суд вважає за необхідне провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 280 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до наявної у справі копії договору дарування частки житлового будинку від 26.07.2016 року, [PERSON] являється власником 7/20 часток житлового будинку з відповідною частиною господарських і побутових будівель та споруд [ADDRESS] Згідно довідки про місце проживання та склад сім`ї від 09.07.2018 року № 853, виданої Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Разом з ним за вказаною адресою зареєстровані: мати [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], сестра [PERSON], [INFO] та племінниця [PERSON], [INFO]. 10.09.20018 року Комунальним підприємством БМР ЖЕК № 6 складено акт № 171 про фактично проживаючих осіб, відповідно до змісту якого із числа зареєстрованих осіб з 2003 року за вищевказаною адресою відсутні - [PERSON]. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовуватися житлом для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи з наведеного, при доведеності не проживання без поважних причин відповідача більше року у будинку він може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням, на підставі цієї статті. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім'ї власника права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності. Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідачу чиняться будь-які перешкоди у проживанні в спірному будинку, а також відсутні дані про наявність будь-якої домовленості між сторонами щодо користування вказаним житлом, відсутні також і докази поважності причин непроживання в будинку понад встановлений строк, тому вимоги позовної заяви про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.

Outcome: approved