Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

В квітні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном, заборону вчиняти певні дії в якому (з врахуванням подальших уточнень) зазначала, що вона є власником 7/18 часток незавершеного будівництвом житлового будинку [ADDRESS]. Співвласником майна, а саме власником інших 11/18 часток будинку є [PERSON] Також вказувала на те, що відповідач тривалий час порушує її права, як співвласника майна, зокрема самочинно, без погодження з позивачкою, замінив замки у вхідних дверях будинку та вхідних воротах до будинку, не допускає [PERSON] до житла, створив їй інші перепони в користуванні спільним майном. В зв'язку з цими обставинами [PERSON] просила зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні спільним майном шляхом забезпечення відповідачем позивачці безперешкодного доступу до будинку, співвласником якого вона є, способом заміни самочинно встановлених замків до дверей та воріт на попередні або зобов'язання його передати позивачці комплект ключів від нових замків, а також заборонити відповідачу в подальшому здійснювати заміну замків до дверей будинку та вхідних воріт і всіх господарських будівель, що є частиною будинку [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідач [PERSON] та його представники [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, судом належним чином про час та місце розгляду справи повідомлені, причини неявки суду не повідомили. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки позивачка та її представник не заперечували проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON], її представника [PERSON], показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що сторони є співвласниками незавершеного будівництвом житлового будинку [ADDRESS], а саме [PERSON] належить 7/18 часток будинку, [PERSON] - 11/18 часток цього майна. В судовому засіданні з показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та письмових доказів, а саме висновків дільничих Вознесенського РВ УМВС України в Миколаївській області (а.с. 12, 14) також встановлено, що в січні 2015 року [PERSON] самочинно, без погодження з позивачкою, замінив замки у вхідних дверях будинку та вхідних воротах до будинку, з цього часу не допускає [PERSON] до житла, відмовляється надати позивачці комплект ключів до нових замків, створив їй інші перешкоди в користуванні майном. Згідно ч. 1 ст. 316, ст. 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зокрема власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном незалежно від місця його проживання та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч.ч.1-3 ст. 319 ЦК України). Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Особливим видом права власності є право спільної часткової власності - власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у цьому праві. З положень ч.ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України вбачається те, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, тобто спільно з врахуванням думки кожного з них. Це жодним чином не може вказувати на звуження прав будь-кого зі співвласників майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України). В разі ж порушення його права власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Таким чином норми цивільного законодавства України в своїй сукупності вказують на те, що позивачка не може бути позбавлена права вільного та безперешкодного доступу та користування спільним будинком, а перешкоди, що створені їй [PERSON], підлягають усуненню у спосіб, найменш обтяжливий для відповідача, найбільш оптимальний та сприятливий для сторін, а саме шляхом забезпечення позивачці безперешкодного доступу до будинку з зобов'язанням [PERSON] передати [PERSON] комплект ключів від вхідних дверей до будинку та вхідних воріт до будинку. Проте не підлягають задоволенню вимоги позивачки про заборону відповідачу в майбутньому здійснювати заміну дверних замків, оскільки згідно ст. 15 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, що існує на момент розгляду справи. Дійсно, законодавство України (ч. 2 ст. 386 ЦК України) передбачає можливість охорони права власності й від майбутнього порушення, однак лише у випадку наявності реальної та невідворотної загрози такого порушення, що вимагає його судового захисту. Однак достатніх обставин, що свідчать про наявність такої загрози, судом не встановлено (наприклад повторення відповідачем аналогічних протиправних дій після примусового усунення порушення, висловлювання відповідача у відповідній формі з погрозами повторного вчинення таких дій тощо). В той же час, за відсутності реальної та невідворотної загрози, задоволення вказаної вимоги позивачки може призвести до негативних наслідків, зокрема у разі наявності об'єктивної, нагальної потреби в заміні замків (в разі виходу з ладу, ненавмисного їх пошкодження, необхідності встановлення нових замків з метою додаткового захисту житла за умови узгодження такої дії співвласниками тощо). В силу ст. 88 ЦПК України (з врахуванням обсягу задоволених вимог) з відповідача на користь позивачки слід стягнути половину понесених нею судових витрат, а саме 121,80 грн. судового збору. Тому,

Outcome: approved