Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

В квітні 2017 року позивачка звернулась до суду із позовом в якому зазначає, що 12.02.2016 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського району м. Запоріжжя було зроблено актовий запис - № 25. Спір про поділ майна, як вказує позивач відсутній. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] 03.04.2016 року. Посилаючись на те, що подружнє життя не склалося, позивач та відповідач мають різні погляди на подружнє життя, подальше спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим, позивач просить суд розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем [PERSON], що шлюбні стосунки з відповідачем фактично припинені у березні 2016 року. 01.06.2017 року в судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечував проти розірвання шлюбу посилався на ті обставини, що між ним та позивачкою [PERSON], ще наявні почуття, він бажає зберегти сімю. За клопотанням відповідача судом надано сторонам час на примирення. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні 04.09.2017 року наполягала на розірванні шлюбу з відповідачем [PERSON], вказувала, що вона близько 5 місяців поспіль проживає окремо, відновлювати стосунки категорично не бажає і вважає, що подальше перебування у шлюбі з відповідачем шкодить її законним інтересам, просила суд задовольнити позовні вимоги. Відповідач, не брав участі у судовому засіданні, зявився до суду з запізненням. Про час та місце розгляду справи був повідомлений особисто та завчасно. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. З наданої до матеріалів справи копії свідоцтва про одруження вбачається, що 03.04.2016 року між сторонами було зареєстровано шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського району м. Запоріжжя було зроблено актовий запис - № 25. Згідно ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлено одним із подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подальше спільне життя та збереження шлюбу між сторонами не можливе, оскільки шлюбні відносини між сторонами припинені у 2016 році, сторони спільного господарства не ведуть, примирення не можливе, сторони проживають окремо. На думку суду, шлюб між сторонами не може бути збережений, їх взаємини свідчать про відсутність ознак сімї, примирення між ними не відбулося і вони проти цього заперечують. Факти, встановлені судом, приводять до висновку, що шлюб між сторонами розпався остаточно, спільне життя сторін як подружжя не поновлено, а збереження шлюбу можливо на паритетних засадах, почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу і між сторонами втрачено. Конкретні обставини даної справи та категоричне небажання сторін примиритися вказують на те, що позивач не має наміру відновлювати шлюбні стосунки, а відповідач хоча і наполягає на їх збереженні, проте фактично не вживає дієвих заходів. За таких обставин подальше формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу сторін та порушує їх особисті інтереси, що мають істотне значення, протирічить ч.1 ст.51 Конституції України про добровільну згоду жінки та чоловіка на перебування в шлюбі. Судом встановлено, що на час розгляду справи в суді дитина проживає з позивачкою. Крім того, напружені взаємини\~ між батьками негативно впливають на розвиток дитини подружжя, порушує її право на виховання в сімї в умовах взаємоповаги та любові.

Outcome: approved