Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

В лютому 2020 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідачки [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. В позовній заяві позивачка вказала, що вона є власником власником квартири [ADDRESS] . Крім позивачки, за даною адресою є зареєстрованою її племінниця [PERSON] , яка за вказаною адресою фактично не проживає більше 5 років, з часу повноліття, житлом не користується. Тому позивачка змушена звернутися до суду для захисту законних прав та інтересів власника нерухомого майна шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, в своїй заяві просила справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Вивчивши та дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Позивачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що стверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим 12 листопада 2012 року Чортківською міською радою, на підставі рішення виконкому Чортківської міської ради за №413 від 01.08.2012 року. Згідно копії будинкової книги та довідки №758 від 18.02.2020 року про реєстрацію місця проживання особи відділу з питань державної реєстрації Чортківської міської ради в квартирі [ADDRESS] з 06 травня 2011 року зареєстрована відповідачка [PERSON] , яка є племінницею позивачки. Відповідачка за вказаною адресою фактично не проживає більше 5 років, з часу повноліття, житлом не користується, про що свідчать акти про не проживання від 04 вересня 2019 року, 20 листопада 2019 року, 19 лютого 2019 року, складені компетентною комісією. Факт реєстрації [PERSON] створює позивачці зайві клопоти з комунальними платежами, оформленням житлової субсидії, обмежує права власника квартири на володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин. Згідно ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред`явлення позову про позбавлення права власності або визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Така позиція підтверджується висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 у якій зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідачка [PERSON] не проживає за місцем реєстрації більше року, є повнолітньою, живе своїм власним життям, значну частину часу перебуває за межами України, не є членом сім`ї позивачки, а тому по рішенню суду вона може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням по [ADDRESS] . Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що відповідачка не користується житлом понад один рік. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачкою позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Outcome: approved