Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

В квітні 2015р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача Остерської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Козелецького районного нотаріального округу Чернігівської області Рожець А.П., в якому просив суд: визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на нежиле приміщення №1 (один)(групи приміщень 89) - вхідна група до магазину, загальною площею 29,70 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що складає 6/100 частин від нежилих приміщень, площею 473,40 кв.м. (надалі - нежиле приміщення), належне на праві власності [PERSON] на підставі рішення Шевченківського районного суду міста Київ від 25 листопада 2013 р., яке набрало законної сили 30 грудня 2013 року, після смерті [PERSON], який помер [INFO] Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є єдиним спадкоємцем [PERSON] за заповітом, посвідченим [PERSON], секретарем виконавчого комітету Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області 16 липня 2014 р., зареєстрованого у реєстрі за № 8. Як спадкоємець за заповітом він прийняв спадщину звернувшись до третьої особи, яка відкрила спадкову справу № 56669351. До складу спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON], зокрема, входить нежиле приміщення №1 (один)(групи приміщень 89) - вхідна група до магазину, загальною площею29,70 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що складає 6/100 частин від нежилих приміщень, площею 473,40 кв.м. Право власності на це нежиле приміщення було набуте [PERSON] на підставі рішення Шевченківського районного суду міста Київ від 25 листопада 2013 р., яке набрало законної сили. Проте, у зв'язку з тим, що державна реєстрація прав на це нежиле приміщення була здійснена в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28 липня 2014 р., що підтверджується витягом за № 25669479, тобто після смерті [PERSON] 25 березня 2015р. третя особа винесла постанову про відмову у видачі на ім'я позивача свідоцтва про право на спадщину за заповітом на це нежиле приміщення, а тому позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просила суд позов задовольнити, в подальшому стороною позивача було подано клопотання про розгляд справи у відсутність сторони позивача. Відповідач, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, свого представника до суду не направив, а надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони відповідача, щодо задоволення позову не заперечує. Третя особа, у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, направила суду заяву про розгляд справи у її відсутність, щодо задоволення позову не заперечувала. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2013р., по цивільній справі № 761/22855/13-ц (провадження № 2/761/7720/2013), яке набрало законної сили, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №СМ-SME009/150/2008 року від 27 березня 2008 р., договором про відступлення права вимоги від 25 квітня 2013 р. в сумі 387407,25 дол. США, що еквівалентно 3099258,0 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на: - нежиле приміщення №1 (один) (групи приміщень №89) - вхідна група до магазину, загальною площею 29,70 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що складає 6/100 частин від нежилих приміщень площею 473,40 кв.м, належне на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 26 вересня 2006 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М, реєстровий номер 1641, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 05 жовтня 2006 р., реєстровий номер 1369п в реєстровій книзі д.3п-191 і зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за №1596832 від 26 вересня 2006 р.; - частину нежилого приміщення №89 (вісімдесят дев'ять) в літ. А' (з пр.2 по пр.8), загальною площею 176,20 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], складає 37/100 частин від нежилих приміщень площею 473,40 кв.м, належне на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 26 вересня 2006 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М., реєстровий номер 1637, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 05 жовтня 2006 р., реєстровий номер 1369 п в реєстровій книзі д.3п-191 і зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за №1596964 від 26 вересня 2006 р., за вартістю відповідно до звіту про оцінку майна від 2 липня 2013 р. 2503200,0 грн. Визнано за [PERSON] право власності на: - нежиле приміщення №1 (один) (групи приміщень №89) - вхідна група до магазину, загальною площею 29,70 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що складає 6/100 частин від нежилих приміщень площею 473,40 кв.м, належне на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 26 вересня 2006 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М, реєстровий номер 1641, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 05 жовтня 2006 р., реєстровий номер 1369п в реєстровій книзі д.3п-191 і зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за №1596832 від 26 вересня 2006 р.; - частину нежилого приміщення №89 (вісімдесят дев'ять) в літ. А' (з пр.2 по пр.8), загальною площею 176,20 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], складає 37/100 частин від нежилих приміщень площею 473,40 кв.м, належне на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 26 вересня 2006 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М., реєстровий номер 1637, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 05 жовтня 2006 р., реєстровий номер 1369 п в реєстровій книзі д.3п-191 і зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за №1596964 від 26 вересня 2006 р., за вартістю відповідно до звіту про оцінку майна від 2 липня 2013 р. 2503200,0 грн. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Виконавчим комітетом Остерської міської ради Козелецького району 21 липня 2014 р., актовий запис № 53. Згідно з вимогами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] розпорядився своїм майно на випадок смерті шляхом складання заповіту на користь позивача, посвідченого [PERSON], секретарем виконавчого комітету Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області 16 липня 2014 р., зареєстрованого у реєстрі за № 8, дублікат якого виданий [PERSON], секретарем виконавчого комітету Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області, 20 жовтня 2014 р., зареєстрованого у реєстрі за № 10. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як встановлено судом, 18 жовтня 2014 р. позивачем було подано заяву до третьої особи про прийняття спадкового майна після смерті спадкодавця [PERSON], тобто в строк передбачений ст. 1270 ЦК України. Третьою особою було відкрито спадкову справу № 56669351, яка зареєстрована у Спадковому реєстрі за № 38669397 від 18 жовтня 2014 р. Разом з тим, 25 березня 2015 р. третьою особою винесено постанову про відмову у видачі на ім'я позивача свідоцтва про право на спадщину за заповітом на нежиле приміщення №1 (один)(групи приміщень 89) - вхідна група до магазину, загальною площею 29,70 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (дев'ять), що складає 6/100 частин від нежилих приміщень, площею 473,40 кв.м. в якій зазначила, що свідоцтво про право на спадщину на зазначене майно не може бути видано, оскільки державна реєстрація цього майна була здійснена 28 липня 2014 р., тобто після смерті спадкодавця19 липня 2014 р. Так, відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. При цьому, відповідно до роз'яснень, наданих у п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого.2014 р. № 5, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Також слід зазначити, що відповідно до п.п. 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 р. № 296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Як встановлено судом, після ухвалення Шевченківським районним судом м. Києва рішення від 25 листопада 2013 р. по цивільній справі № 761/22855/13-ц (провадження № 2/761/7720/2013) про визнання за спадкодавцем права власності на нежиле приміщення №1 (один)(групи приміщень 89) - вхідна група до магазину, загальною площею29,70 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (дев'ять), що складає 6/100 частин від нежилих приміщень, площею 473,40 кв.м., право власності на це нежиле приміщення за спадкодавцем належним чином зареєстровано не було. При цьому, як вбачається з вищезазначеного рішення суду, спадкодавець набув право власності на зазначене нежиле приміщення, проте за час свого життя не здійснив його відповідну державну реєстрацію, оскільки ця реєстрація була здійснена після його смерті, а позивач в свою чергу на сьогодні не має правових підстав зареєструвати право власності на це нежиле приміщення, яке належало спадкодавцю, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки таким правом наділенні лише безпосередні власники нерухомого майна. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 р. № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи, що відповідно до вимог ст. 1223 ЦК України позивач є спадкоємцем за заповітом, в силу ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє його як спадкоємця за заповітом права на спадщину на нежиле приміщення, а відтак його право підлягає захисту в суді, оскільки відсутні умови для одержання в нотаріальній конторі на його ім'я свідоцтва про право на спадщину на нежиле приміщення. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2800,93 грн.

Outcome: approved