Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

В квітні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою в якій просив визнати неправомірною та скасувати державну реєстрацію права власності (номер запису: 35472874) на житловий будинок загальною площею 193,2 кв.м., житловою площею 91 кв.м, що складається з житлового будинку літ. А-2, літня кухні літ. Б, вбиральня літ. Д, гараж літ. Е, споруди № 1, огорода № 2-4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2030209148101) та розташований за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON] на праві приватної власності. Як на підставу позовних вимог вказав, що сторони по справі є спадкоємцями померлої [PERSON] , після смерті якої успадкували по 1/2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Згідно рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 21.10.2015 у справі №489/3887/15-ц за позивачем в порядку спадкування за законом визнано право власності на 1/2 частку вказаного будинку з усіма прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, яке він не зареєстрував через обмеження відповідачем йому доступ до будинку та документації. Не бажаючи поділу спадкового майна, без його відома, відповідач [PERSON] , змінила адресу спадкового будинку з [ADDRESS] , та надавши державному реєстратору неправдиві відомості зареєструвала спадкове майно за новою адресою виключно за собою особисто в цілій частині. Так як наведені дії відповідача унеможливлюють позивачу реалізувати своє право на державну реєстрацію права власності на спадкове майно він вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 16.04.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 25.11.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання, призначене на 23.04.2021, сторони повторно не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач надав до суду письмову заяву в якій заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить справу розглянути за його відсутності, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач причин неявки суду не повідомила та правом на подання відзиву не скористалась. Направлена на її адресу судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що [INFO] померла [PERSON] , яка є бабусею позивача, а відповідачу матірю. Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] спадщина прийнята її дочкою [PERSON] , відповідачем у справі, та позивачем [PERSON] , як спадкоємцем за представленням після смерті свого батька, якому для прийняття спадщини було встановлено додатковий строк в один місяць рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 13.05.2010 у справі № 2-4978/09 (а.с. 32 - 34). Відповідно до заочного рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 21.10.2015 за позивачем [PERSON] визнано право власності у порядку спадкування за законом на 1/2 частку будинку [ADDRESS] , з усіма прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 35 - 37). Вищезазначене рішення набрало законної сили, тому, відповідно до положень частини четвертої статті 82 ЦПК України, встановленні в ньому обставини не потребують доказування. Із Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 19811664, виданому на ім`я відповідача [PERSON] 07.08.2008, який наявний у матеріалах цивільної справи № 2-4978/09 за позовом [PERSON] до [PERSON] про надання додаткового строку для прийняття спадщини та наявного в матеріалах даної справи вбачається, що житловий будинок по [ADDRESS] належав спадкодавцю [PERSON] на праві приватної власності. Загальна площа якого становить 183,0 кв. м. , житлова 79,8 кв.м., площа земельної ділянки 516,0 кв.м. Опис об`єкта: житловий будинок літ. А, сарай літ. Б, вбиральня, літ.Д, гараж літ. Е, котельня літ К, горожа № 8,9, 10, 11, 12,13, басейн № 4. Самовільно побудовано: житлова надбудова літ. А, житловою площею 57,4 м.кв, вбиральня літ. Д, гараж літ Е., котельня літ. К., в житловому будинку літ. А, житлова площа зменшена на 24,7 м.кв. в зв`язку із зносом житлової прибудови та внутрішнього перепланування. Самовільний захват земельної ділянки 29 м.кв. (а.с. 67). Із змісту позову та наведеного вище рішення вбачається, що між сторонами мають місце неприязні відносини, внаслідок чого позивач позбавлений доступу до домоволодіння, в нього відсутні правовстановлюючі документи на спільне майно та відповідач перешкоджає йому в отриманні і оформленні спадщини. Також з матеріалів справи вбачається, що ні позивач, ні відповідач, своє право щодо державної реєстрації права власності на належні їм частки домоволодіння по [ADDRESS] , не реалізували. Зазначені обставини підтверджуються Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 206284582 від 07.04.2020 (а.с. 48 - 49). Разом з тим, згідно інформаційної довідки за [PERSON] 12.02.2020 державним реєстратором відділу адміністративно-дозвільних процедур Вітовської районної державної реєстрації Бугайовою Л.А. зареєстровано право власності на житловий будинок загальною площею 193,2 кв.м., житловою площею 91 кв. м., матеріали стін: камінь, опис: житловий будинок літ. А-2; літня кухня літ. Б; вбиральня літ. Д; гараж літ. Е; споруди №1; огорожа №2-4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2030209148101, номер запису про право власності: 35472874), який розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до наданих Центром надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради на вимогу суду документів, підставою для державної реєстрації права власності за [PERSON] на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , стали: заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, поданої [PERSON] 12.02.2020; витяг з рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради №877 від 15.08.2019 «Про зміну та надання адрес і внесення змін до рішень виконкому міської ради»; Технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовлений 12.07.2019 ТОВ «Нік-Експерт» разом з додатком щодо технічних характеристик об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] (а.с. 160 - 177). Із наявного в реєстраційній справі витягу з рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради №877 від 15.08.2019 «Про зміну та надання адрес і внесення змін до рішень виконкому міської ради» вбачається, що це рішення містить пункт 28-1, відповідно до якого житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами (літ. А-2 житловий будинок, загальною площ. 193,2 кв.м., житловою площею 91 кв. м.; літ. Б літня кухня; літ. Д вбиральня; літ. Е гараж; споруди №1; огорожа №2-4), що належать [PERSON] , вирішено надати нову адресу: [ADDRESS] . Проте, відповідно до листа Виконавчого комітету Миколаївської міської ради №Г-73/02.02.03-09 від 15.04.2020, наданого на запит [PERSON] , у рішенні Виконавчого комітету Миколаївської міської ради №877 від 15.08.2019 «Про зміну та надання адрес і внесення змін до рішень виконкому міської ради» пункт 28-1 відсутній та звернень від [PERSON] до міської ради з питання надання окремої поштової адреси домоволодінню, розташованому по [ADDRESS] , не надходило і рішень виконавчого комітету не приймалось (а.с. 114). Наведене підтверджується інформацією, яка міститься на офіційному сайті Миколаївської міської ради в розділі «Рішення Виконавчого комітету», згідно якої 15.08.2019 прийнято рішення №877 «Про зміну та надання адрес і внесення змін до рішень виконкому міської ради», повний текст рішення долучено позивачем до матеріалів справи, яке не містить пункту 28-1. Отже, пункт 28-1 Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради у рішенні №877 від 15.08.2019 «Про зміну та надання адрес і внесення змін до рішень виконкому міської ради», яким житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами (літ. А-2 житловий будинок, загальною площею 193,2 кв.м., житловою площею 91 кв. м.; літ. Б літня кухня; літ. Д вбиральня; літ. Е гараж; споруди №1; огорожа №2-4), що належать [PERSON] , вирішено надати нову адресу: [ADDRESS] , не приймався. За викладених обставин, суд приходить до висновку, що державна реєстрація права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (літ. А-2 житловий будинок, заг. площ. 193,2 кв.м., жит. площ. 91 кв. м.; літ. Б літня кухня; літ. Д вбиральня; літ. Е гараж; споруди №1; огорожа №2-4) за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] проведена на підставі пункту рішення, який не приймався Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради у передбачений законом спосіб. У наданій Комунальним підприємством «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» (далі - КП МБТІ) на адвокатський запит відповіді від 09.04.2021 № 873, яка долучена до справи за клопотанням позивача, вбачається, що надати інформацію або копії документів щодо нерухомого майна за адресою [ADDRESS] не уявляється можливим в зв`язку з тим, що за обліком КП ММБТІ об`єкту нерухомого майна з такою адресою не існує. Технічну інвентаризацію нерухомого майна за вказаною адресою фахівцями бюро не проводилося, право власності, в період здійснення КП ММБТІ повноважень з реєстрації прав власності на нерухоме майно (до 01.01.2013) не проводилося. У відповіді також зазначено, що інвентаризаційна та реєстраційна справи на об`єкт нерухомого майна за адресою [ADDRESS] на теперішній час у КП ММБТІ відсутні з невідомих обставин. Наведене відповідає відповіді КП ММБТІ від 17.03.2021 № 450, наданої на запит суду (а.с. 203). До відповіді КП ММБТІ від 09.04.2021 додано копію схеми плану будівельного кварталу № 453 в якому територіально розташоване нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] . Повна фотокопія будівельного кварталу № 453 також була надана суду з клопотанням позивача від 16.04.2020 (а.с. 123 - 139). Із схеми плану будівельного кварталу № 453 та технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який був наданий відповідачем [PERSON] державному реєстратору вбачається, що житловий будинок по [ADDRESS] та по про [ADDRESS] , розташовані на одній і тій же земельній ділянці та мають одних і тих же суміжних власників (користувачів). Зазначені обставини також підтверджується відповідями МКП «Миколаївводоканал» від19.03.2021 № 522, АТ «Миколаївгаз» від 15.04.2021 № 540007-ЛВ-7671-0421, ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» від 19.03.2021 № 01-12/1174, які надані на адвокатський запит, згідно яких особові рахунки відкриті за адресою [ADDRESS] відсутні. При цьому, власником особових рахунків, відкритих МКП «Миколаївводоканал», АТ «Миколаївгаз» вказано спадкодавця [PERSON] , а особового рахунку з постачання електроенергії - відповідача [PERSON] , на яку він оформлений з 01.01.2019. Наведене дає достатні підстави суду вважати, що вказане нерухоме майно і є об`єктом спадкування сторін, оформлення якого неможливе позивачем через неправомірні дії відповідача, яка оформила його на себе в цілому. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями частини першої статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 12 ЦПК України та відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом статті 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права і охоронювані законом інтереси. Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності (частина друга статті 26 Закону України в «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Вказаний правова позиція відповідає висновкам викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 915/127/18 (провадження № 12-184гс18). Відповідно до частин першої, другої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За встановлених обставин, оцінивши наявні у справі докази суд вважає, що оскільки державна реєстрація права власності на житловий будинок із допоміжними спорудами за адресою: [ADDRESS] , проведена на підставі пункту 28-1 рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 15.08.2019 №877 «Про зміну та надання адрес і внесення змін до рішень виконкому міської ради», який виконавчим комітетом міської ради у передбачений законом спосіб не приймався; спірне домоволодіння фактично розташовано по [ADDRESS] та є об`єктом спадкування обох сторін; а повна реалізація позивачем спадкових прав (оформлення права власності на успадковану частку) не можлива через неправомірні дії відповідача, яка здійснила державну реєстрацію своїх прав на спадкове майно в цілому за іншою адресою, тому ефективним та таким, що не суперечить закону способом захисту порушених прав та законних інтересів позивача є визнання неправомірною та скасування запису про державну реєстрацію права власності відповідача на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва суду від 16.04.2020 за клопотанням позивача забезпечено позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно за адресою по [ADDRESS] та встановлено заборону державному кадастровому реєстратору вчиняти будь-які дії щодо державної реєстрації земельної ділянки за вказаною адресою. Так як позовні вимоги задоволено, відповідно до частини сьомої статті 158 ЦПК України встановлені судом заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дати набрання цим рішенням законної сили та можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Так як позовні вимоги задоволено повністю, на підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн., сплачений за подання позовної заяви.

Outcome: approved