Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

В квітні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, вимоги якого в ході судового розгляду уточнив та просив суд винести рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь інфляційні витрати за порушення грошового зобовязання задоговором безпроцентної позики від 25.10.2010 року за період з 15.06.2012 року по 08.08.2016 рік в розмірі 36686,82 грн., а також 13% річних за 1516 днів прострочення невиконання зобовязання в сумі 22610,21 грн., а також судові витрати. В обґрунтування вказаних вимог зазначив, що 25.06.2010 року між ним та [PERSON] (далі - Відповідач) було укладено договір безпроцентної позики. За яким він позичив відповідачу грошові кошти в розмірі 4700 доларів США, які останній зобов'язався повернути до 25.06.2012 року. Однак у визначений строк відповідач грошові кошти не повернув. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.06.2012 року стягнуто з відповідача на його користь заборгованість за вказаним договором позики у розмірі 41875,00 гривень. Однак на даний час вказане рішення суду залишається не виконаним, відповідач борг не повернув. Тому він вважає, що оскільки в розумінні ч.1 ст.625 ЦК України відповідач не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, він має також сплатити відповідні інфляційні витрати за період з дня винесення судового рішення до дня подачі уточнюючого позову, а також 13% річних які передбачені пунктом договору позики, тому дана обставина змусила його звернутись до суду. Позивач в судове засідання не зявився, направив суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, та не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, відповідно до ст.74, ч.2 ст.77 ЦПК України, письмових заперечень проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, суду не надав, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутністю сторін, за наявними у матеріалах справи доказами.\~\~За згодою представника позивача суд ухвалює заочне рішення по справі у відповідності до вимог ст.ст. 224 - 226 ЦПК України. Суд, дослідив, проаналізував та оцінив всі зібрані по справі докази у їх сукупності виходячи з їх допустимості, та прийшов до висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 25.06.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір безпроцентної позики. За умовами договору позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 4700 доларів США, при цьому останній зобов'язався повернути суму позики в грошовій формі не пізніше 25.06.2012 року(а.с.10-11). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом було встановлено, що після спливу терміну, на який була надана позика, відповідач суму боргу позивачу не повернув. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.06.2012 року стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за вказаним договором позики у розмірі 41875,00 гривень (а.с.12-13). Рішення набуло законної сили 16.07.2012 року. 09.08.2012 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві [PERSON] було відкрито виконавче провадження по виконання вказаного рішення суду (а.с.14). 17.09.2015 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві [PERSON] було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, у зв'язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення (а.с.15). Таким чином, не зважаючи на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області, відповідач борг не повернув, чим порушив (прострочив) виконання грошового зобов'язання. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання, виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановленні договором, або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором, або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання (постанова Верховного Суду України від 15.11.2010 року у справі №3-11гс10). Згідно п. 5 укладеного договору позики, в разі прострочення терміну повернення позики відповідач зобовязується сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 13% річних від простроченої суми. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. При цьому чинне законодавство не пов'язує припинення грошового зобов'язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми чи відкриття виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення (постанова ВСУ від 04.07.2011 р. №13/210/10 та від 12.09.2011 р. №6/433-42/183 і постанови Вищого господарського суду України від 16.03.2011 №11/109 Оскільки відповідач не виконав свої зобовязання за договором, рішення суду також залишається не виконаним, тому він зобов'язаний сплатити інфляційні витрати та 13% річних за період з 15.06.2012 року (дата винесення рішення Бориспільським міськрайонним судом Київської області) по 08.08.2016 року з суми 41875 гривень, присудженої Бориспільським міськрайонним судом Київської області. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Що визначено постановою Вищого господарського суду України від 05.04.2011 р. № 23/466 та листом Верховного Суду України Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997р. № 62-97р. З наданих розрахунків, які містяться в матеріалах справи (а.с.48-49,50), за період з 15.06.2012 по 08.08.2016 при сумі заборгованості 41875 гривень відповідач зобов'язаний сплатити інфляційні витрати, що складають 36 686 гривень 82 копійки та 13% річних за 1516 днів прострочення, що складає 22610 гривень 21 копійки. Відповідно до вимог ст. 10,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають істотне значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, що спростовують доводи позивача. Таким чином, аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Згідно наданих квитанцій, позивач поніс судові витрати в сумі 631,21 грн.(а.с.2, 29, 42), які підлягають стягненню з відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved