Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

В лютому 2018 року позивачка звернулась в суд із зазначеним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що на підставі розпорядження Красноокнянської райдержадміністрації від 08.09.2000р. №830 вона отримала Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РН №694844, розміром 4,50 в умовних кадастрових гектарах, що розташована на території Топалівської сільської ради Окнянського району Одеської області. За твердженням позивачки, на теперішній час вона має намір переукласти договір оренди земельної ділянки, в звязку з чим їй було розяснено про необхідність впорядкування документації по землі, однак, як виявилось, Сертифікат нею загублено і знайти його не вдалось, про що вона в місцевій газеті «Красноокнянський вісник» розмістила відповідне оголошення, яке надруковане в номері 43 від 24.11.2017р. З набуттям 01.01.2013р. чинності Закону України «Про державний земельний кадастр», як зазначила позивачка, Сертифікати про право на земельну частку (пай) та державні акти на право власності на землю не видаються і відновити втрачений документ можливості немає, а тому, з метою впорядкування всіх документів по земельній ділянці, виділення її в натурі та присвоєння кадастрового номеру, вона звернулась до Окнянської райдержадміністрації з проханням надати дозвіл на розроблення технічної документації, але 17.01.2018р. отримала відповідь, про необхідність подання документу, що посвідчує право власності на землю. При зверненні до Відділу в Окнянському районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області, як вказала позивачка, із заявою про видачу їй дублікату правовстановлюючого документу на землю, їй було повідомлено про виготовлення Сертифікату лише в одному екземплярі і неможливість надання його дублікату, а при наданні первинної правової допомоги було рекомендовано звернутись до суду, що і спонукало її до подачі даного позову. Пославшись на п.2 ч.3 ст.152 Земельного кодексу України, ч.2 ст.328, ст.392 Цивільного кодексу України, п.3 розділу ІІ Закону України від 06.09.2012р. №5245-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», який набрав чинності 01.01.2013р., ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», п.п.2, 4, 5 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», та вважаючи можливим захистити своє право лише в судовому порядку, позивачка просила визнати за нею право на земельну ділянку, розташовану на території Топалівської сільської ради Окнянського району Одеської області, розміром 4,50 умовних кадастрових гектарах. Учасники справи в судове засідання не зявились, надавши, відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, клопотання про розгляд справи у їх відсутності, а тому справа розглянута без їх присутності, що не суперечить положенням ст.223 ЦПК України. /ар.сп. 33, 35-37 / Всебічно та повно зясувавши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши всі докази, якими позивачка обґрунтувала свої вимоги, та проаналізувавши правові норми, що регулюють вказані правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи із наступного: згідно довідки від 30.01.2018р. №97-15-0.330-110/114-18, листів-відповідей №29-15.330-148-18 від 01.02.2018р. та №16-39/15 від 12.02.2018р., на адвокатські запити, та копій розпорядження РДА і витягу з протоколу від 19.02.2000р. рішення зборів КСП ім.Кірова, наданих Відділом в Окнянському районі Головного управління в Одеській області та Окнянською райдержадміністрацією, [PERSON], тобто позивачці, на підставі розпорядження Красноокнянської районної державної адміністрації від 08.09.2000р. №830, був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РН №694844, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель КСП ім.Кірова Топалівської сільської ради Окнянського району Одеської області, який 09.10.2000р. зареєстровано в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №820, а вартість вказаної земельної частки, станом на 30.01.2018р., складає 132 285,24грн.; /ар.сп. 9-10, 13-17 / із відповіді Окнянської райдержадміністрації Одеської області від 17.01.2018р. №4-10, на заяву позивачки від 12.01.2018р., видно, що остання, в звязку з втратою свого Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН №694844, звернулась з проханням надати дозвіл на виготовлення технічної документації для оформлення права власності на вказану земельну частку, на що їй було рекомендовано звернутись до суду з відповідним позовом, оскільки рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) є документом, що посвідчує право на земельну частку (пай); /ар.сп. 12 / із «викопіювання з плану використання земельної ділянки [PERSON] із земель приватної власності на території Топалівської сільської ради» вбачається, що земельна частка (пай), яка фактично вже виділена позивачці, значиться під №806, а її реальна площа складає 4,54га.; /ар.сп. 11 / відповідно до довідки №1360 від 12.12.2017р., наданої виконавчим комітетом Топалівської сільської ради Окнянського району Одеської області, позивачці, згідно результату розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) із земель, що належали КСП імені Кірова на праві колективної власності, належить земельна ділянка розміром 4,54га. за №806, у полі №35, яка розташована на території Топалівської сільської ради Окнянського району Одеської області; /ар.сп. 18 / наданий позивачкою примірник газети «Красноокнянський вісник» №43 від 24.11.2017р. цілком підтверджує факт втрати її Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН №694844, виданого на підставі розпорядження Красноокнянської райдержадміністрації від 08.09.2000р. №830; /ар.сп. 8 / на заяву позивачки від 30.01.2018р., щодо повторної видачі оригіналу сертифікату про право на земельну частку (пай), Відділ в Окнянському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, листом №97-15-0.330-232/114-18 від 09.02.2018р., повідомив про неможливість його надання, так як він видавався в одному ексземплярі та у Відділі відсутній; /ар.сп. 19-20 / ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру; ст.55 Конституції України гарантовано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом; згідно ч.1 ст.321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; ч.2 ст.328 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом; відповідно до ч.ч.1, 5 ст.25 Земельного кодексу України, при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, які мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай) в натурі (на місцевості); ч.2 ст.116 Земельного кодексу України визначено, що набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність; п.«а» ч.3 ст.152 Земельного кодексу України встановлено, що захист права громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання права; ч.3 ст.1 та п.3 ч.2 ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку, а документом, що посвідчує вказане право є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай); згідно п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; відповідно до п.2 Указу Президента України від 10.11.1994р. «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, кожному членові підприємства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі. Таким чином, позов, на переконання суду, підлягає задоволенню, виходячи з того, що позивачка про своє оспорюване право дізналась нещодавно, після отримання відповіді від райдержадміністрації на її звернення, тобто в січні 2018 року, а отже строк позовної давності в даному випадку не є порушеним. На думку суду, саме таке рішення відповідатиме ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентній практиці Європейського суду з прав людини, щодо справедливого розгляду справи та захисту прав громадянина. На підставі ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.55 Конституції України, ст.ст.321 ч.1, 328 ч.2 Цивільного кодексу України, ст.ст.25 ч.ч.1,5, 116 ч.2, 152 ч.3 Земельного кодексу України, ч.3 ст.1 та п.3 ч.2 ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.2 Указу Президента України від 10.11.1994р. «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» та

Outcome: approved