Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

В квітні 2014 року позивач [PERSON] звернувся з позовом в Миколаївський районний суд Миколаївської області до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивач мотивував тим, що [INFO] року померла його мати - [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки, яку прийняли він та його брати - [PERSON] та [PERSON] Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.12.2011 року кожен прийняв у спадщину 1/3 частину вказаної земельної ділянки, а саме по 1,7186 га. [INFO] року помер його брат - [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина у вигляду земельної ділянки площею 1,7186 га в межах Ковалівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області. Окрім його спадкоємцем є також його брат [PERSON], який відмовився від спадщини на його користь. Він своєчасно звернувся із заявою до нотаріальної контори, однак нотаріус відмовив йому у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з тим, що його брат не встиг переоформити спадкову земельну ділянку на своє ім`я. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак, подав заяву про підтримання позову та розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак направив до суду заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Дослідивши докази по справі, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 1,7186 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Ковалівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області. Спадкоємцями померлого є позивач [PERSON] та відповідач - [PERSON] Відповідно до заяви від 21.06.2013 року, яка міститься в матеріалах спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] вбачається, що [PERSON] відмовився від прийняття спадщини за законом після померлого брата - [PERSON] на користь брата спадкодавця [PERSON] Згідно ст. 126 Земельного Кодексу України, який діяв на час виникнення вказаних правовідносин, свідоцтво про право на спадщину є документом, який підтверджує право власності на земельну ділянку. Відповідно до ч.6 ст. 126 Земельного Кодексу України при набутті права власності на земельну ділянку на підставі свідоцтва про право на спадщину, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку, в кожному такому випадку відчуження земельної ділянки. На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про відчуження земельної ділянки із зазначенням документа, на підставі якого відбулося відчуження. Орган, який здійснює реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, робить відмітку про реєстрацію прав на земельну ділянку на підставі документа про її відчуження, складеного та посвідченого в порядку, встановленому законом, протягом 14 календарних днів з дня подання до цього органу зазначеного документа. Як встановлено судом спадковим майном є 1/3 частка земельної ділянки наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 5,15 га , що розташована в межах території Ковалівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області. Вищезазначена 1/3 частка земельної ділянки, яка є спадковим майном, належала спадкодавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого [PERSON], державним нотаріусом Четвертої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області 05.12.2011 року, після померлої [INFO] року його матері [PERSON]. Додатком до вищезазначеного свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого на ім`я [PERSON] є Державний акт серії МК № 083518 на право власності на земельну ділянку, виданий Миколаївською районною державною адміністрацією Миколаївської області 14 січня 2003 року за № 5- 179, на якому нотаріусом, яким було видано свідоцтво про право на спадщину, зроблено відмітку про перехід права на 1/3 частку земельної ділянки до спадкодавця із зазначенням документу, на підставі якого відбувся такий перехід. Відмітка органу, який здійснював державну реєстрацію прав на земельні ділянки на час виникнення вказаних правовідносин, а саме територіального органу Держземагенства про перехід права власності на вищевказаному державному акті - відсутня. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку [PERSON] належала земельна ділянка площею 1,7186 гектара, надана для товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться в межах території Ковалівської сільської ради Мколаївського району Миколаївської області, (кадастровий номер 482 428 1200:01:000:0268). Отже, з системного аналізу вищезазначених вимог Закону, які діяли на час виникнення вказаних правовідносин, вбачається, що померлий [PERSON] не зареєстрував своє право власності на спадкове майно у встановленому законом порядку, який діяв на час виникнення вказаних правовідносин. Згідно п. 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №703 від 22 червня 2011 року документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом, державний акт на право власності на земельну ділянку, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Разом з цим, згідно вимог ст. 328 Цивільного Кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно статті 15 Цивільного Кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до вимог статті 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути також і визнання права. З врахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що спадкодавець [PERSON] правомірно набув право власності на вказане спадкове майно в порядку спадкування за законом і відповідно позивач [PERSON] має право на отримання вказаного спадкового майна, а тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved