Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-28 00:00:00

В квітні 2021 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі укладеного договору купівлі-продажу вищеозначеної квартири між позивачкою та [PERSON] . З часу продажу квартири відповідач не проживав в зазначеній квартирі, забрав свої речі та залишив помешкання, на прохання знятись з реєстрації в квартирі, відповідач не реагує, на зв`язок не йде. В судовому засіданні позивачка та представниця позивачки [PERSON] підтримали позовну заяву та просили її задовольнити. Крім цього зазначили, що не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вислухавши позивачку та представника позивачки, вивчивши матеріали справи та допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню в повному обсязі по наступним підставам. Судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, який було складено 03 червня 2019 року та засвідчено нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Крупською Ларисою Вікторівною (а.с. 10). За адресою даної квартири зареєстровано місце проживання відповідача. Судом встановлено, що відповідач залишив квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS] , у вказаному житлі не проживає, але з реєстраційного обліку за цією адресою не знявся, що підтверджується актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 01 червня 2020 року, який підписано свідками (а.с. 14). Крім того, вищевказані обставини, щодо не проживання відповідача за місцем своєї реєстрації з моменту вселення позивачки, підтвердила допитана в судовому засіданні свідок - [PERSON] . Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, суд прийшов до висновку, що відповідач дійсно не проживає за місцем своєї реєстрації з червня 2019 року, а належних доказів зворотного суду не представлено. Відповідно до умов пункту 13 договору купівлі-продажу квартири від 03.06.2019 року відповідач зобов`язується звільнити квартиру до 10 червня 2019 року, зняти з реєстраційного обліку всіх зареєстрованих осіб у відчужуваній квартирі, сплатити всі комунальні послуги за час користування квартирою, а також не демонтувати сантехнічне, електротехнічне обладнання, вікна, двері, вбудовані меблі, наявні у квартирі на момент огляду. В разі виявлення пошкодження лічильників, продавець сплачує відповідні штрафи. Але вказана умова договору продавцем не виконана. Тому збереження реєстрації місця проживання відповідача за адресою належної позиваці квартири в той час, як він фактично залишив вказану квартиру, порушує право позивачки на вільне володіння, користування та розпорядження належним їй майном. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved