Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

Володимир-Волинська місцева прокуратура в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області звернулася в суд із заявою про встановлення факту припинення права постійного користування земельною ділянкою. Вимоги заяви мотивує тим, що рішенням Горохівської районної ради Горохівського району Волинської області №15/6 від 21 вересня 2001 року [PERSON] передано в постійне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 9 га, яка розташована на території Перемильської сільської ради Горохівського району Волинської області і призначена для ведення селянського (фермерського) господарства. В подальшому, [PERSON] отримав Державний акт на право постійного користування землею серії ІІІВЛ № 000545, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №53. 15 січня 2002 року [PERSON] зареєстрував селянське (фермерське) господарство «Берест». [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується актовим записом про смерть №2 від 16 січня 2005 року. Проведеною перевіркою встановлено, що вищезгадана земельна ділянка на даний час не обробляється, на ній ростуть чагарники та багаторічні насадження, які не використовуються. Вважають, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право, будь-яких цивільно-правових угод щодо користування відповідною земельною ділянкою не укладались. З огляду на це, заявник просить суд встановити факт припинення права постійного користування земельною ділянкою [PERSON] , загальною площею 9 га, яка розташована на території Перемильської сільської ради Горохівського району, наданою для ведення селянського (фермерського) господарства на підставі державного акта на право постійного користування землею серії ІІІВЛ №000545, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №53. Прокурор в судовому засіданні вимоги заяви підтримала повністю, просила її задовольнити. Представник ГУ Держгеокадастру у Волинській області в судове засідання не з`явився, однак подав письмову заяву в якій просив розгляд справи проводити у його відсутність, просив заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи - Перемильської сільської ради Горохівського району Волинської області, в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, не заперечує щодо задоволення даної заяви. Суд заслухавши думку прокурора, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що заява підставна та підлягає до задоволення. Відповідно до ст.293 ЦПК України, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає в порядку окремого провадження. Згідно з ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що рішенням Горохівськогої районної ради Горохівського району Волинської області №15/6 від 21 вересня 2001 [PERSON] передано в постійне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 9 га, для ведення селянського (фермерського) господарства. На підставі вказаного рішення [PERSON] отримав Державний акт на право постійного користування землею серії ІІІВЛ № 000545. Площа земельної ділянки, переданої у постійне користування [PERSON] , відповідно Державного акту на право постійного користування землею становить 9 га. Як вбачається з актового запису про смерть №02 від 16 січня 2005 року, [PERSON] помер [INFO] . Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про фермерське господарство» та відповідно до ч.1 ст.31 ЗК України землі фермерського господарства складаються із: а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство (ч.2 ст.12 Закону). Пунктом 6 Перехідних положень ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Отже, земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування. Відповідно до статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному ч.1 ст.128 ЗК України. Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі ст.ст.116, 118 ЗК України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ч.1 ст.125 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно із ч.1 ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст.131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до ЦK України з урахуванням вимог цього Кодексу. Відповідно до статті 1225 ЦK України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням) її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Згідно із ч.1 ст.407 ЦK України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Відповідно до частини другої статті 407 ЦК України (у редакції, що діяла на час відкриття спадщини), та частини другої статті 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №648/829/15-ц, від 18 березня 2019 року у справі №472/598/16-ц. Згідно інформації ГУ Держгеокадастру у Волинській області №10-3-0.4-2769/2-20 від 17 квітня 2020 року, а також акта перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту - земельної ділянки №652-ДК/706/АП/09-01-19 від 11 грудня 2019 року, в результаті здійснених заходів контролю за використанням земельної ділянки на території Перемильської сільської ради Горохівського району Волинської області встановлено, що земельна ділянка перебувала у користуванні [PERSON] на підставі Державного акта на право постійного користування землею зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування від 22 жовтня 2001 року №53, не використовується. Вищезазначена земельна ділянка заросла чагарником, багаторічні плодові дерева у занедбаному стані. Згідно з Інформаційної довідки з викопіюванням з кадастрової карти Відділу у Горохівському районі Міжрайонного управління у Горохівському та Локачинському районах Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 12 грудня 2019 року за №НВ-0708833802019 зазначено, що земельна ділянка площею 9,0021 га перебуває у державній власності. [PERSON] за життя не переоформив у встановленому законом порядку надане йому право постійного користування вказаною земельною ділянкою. Статтею 1225 ЦК України не передбачено можливість успадкування права постійного користування земельною ділянкою, а ч.1 ст.407 ЦК України та ст.102-1 ЗК України передбачено лише договірний порядок емфітевзису та не передбачено судового порядку його встановлення. Статтею 141 ЗК України встановлений вичерпний перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою, який не передбачає правових наслідків, які наступають у разі смерті особи, а тому встановлення факту припинення права постійного користування померлою особою дасть можливість для подальшого законного розпорядження земельною ділянкою. Згідно з ч.4 ст.25 ЦК України вбачається, що цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що право постійного користування земельною ділянкою [PERSON] площею 9 га, розташованої на території Перемильської сільської ради Горохівського району Волинської області, наданої для ведення селянського (фермерського) господарства на підставі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серії ІІІВЛ № 000545 припинилося у зв`язку із його смертю. Враховуючи вищевикладене, те, що представлені заявником докази на підтвердження факту припинення права постійного користування земельною ділянкою в контексті положень ст.ст.76-80 ЦПК України є належними, допустимими, достовірними та достатніми, спір щодо даної земельної ділянки відсутній, суд дійшов висновку, що заява є підставною та підлягає до задоволення. Даний факт встановлюється з метою надання ГУ Держгеокадастру у Волинській області можливості здійснювати повноваження уповноваженого органу щодо розпорядження зазначеною земельною ділянкою.

Outcome: approved