overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

В листопаді 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На обґрунтування свої позовних вимог позивач зазначив, що є власником вказаного вище будинку. У вказаному будинку його син [PERSON] зареєстрований, але з 2012 року забрав свої власні речі та припинив проживати за вказаною адресою, що підтверджується довідкою Стуфчинецької сільської ради №395 від 29.10.2013 року. Відповідач добровільно знятись з реєстрації не бажає, таким чином, позивач змушена звернутись до суду з позовом. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав в тому обсязі, що визначений у позовній заяві, у випадку неявки відповідача, не заперечив, щодо винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, заяви про розгляд справи без його участі не надсилав, про причини неявки суд не повідомив. Із письмової згоди позивача суд ухвалив заочний розгляд справи відповідно до ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач відповідно до договору дарування житлового будинку [PERSON] є власником є власником будинку що знаходиться за адресою: [ADDRESS],. У вказаному будинку зареєстрований його син [PERSON], відповідно до довідки №399 від 30.10.2013р. виданою Стуфчинецькою сільською радою відповідач за вказаною адресою зареєстрований до цього часу. На сьогоднішній день відповідач в добровільному порядку звернутись із заявою про зняття з реєстрації відмовляється, що створює перешкоди у користуванні помешканням та розпорядженні ним на власний розсуд. Факт не проживання за місцем реєстрації підтверджується довідкою відповідно до якої відповідач не звертався до Стуфчинецької сільської ради про збереження за ним місця проживання за адресою реєстрації. Відповідно до ч.1 ст.71 Житлового кодексу Української, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 Житлового кодексу Української визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи зазначене вище, позовні вимоги є обгрунтованими. Судові витрати слід покласти на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

В листопаді 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивач вказав, що 05 лютого 1988 року вони з відповідачем уклали шлюб, зареєстрований Матвіївською селищною радою м. Миколаєва. Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Позивач пояснив, що спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів, відсутність спільних поглядів на життя та сім'ю що призвело до нерозуміння одне одного та постійних сварок, з огляду на вище викладене позивач просив позов задовольнити. В судове засідання сторони не з'явились, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, позивач надав заяву про слухання справи за його відсутності. В поданій заяві позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти прийняття заочного рішення не заперечує. У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, суд в порядку статті 169 ЦПК України за згодою позивача ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали та проаналізувавши обставини справи, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Факт перебування сторін у шлюбі підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], актовий запис №2. Суд враховує, що позивач з відповідачем подружні стосунки не підтримує, і підтримувати їх в подальшому наміру не має, примиритися не бажає, в зв'язку з чим сім'ю зберегти немає можливості, суд за вимогою позивача розриває шлюб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

В листопаді 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сім'я розпалась, і в судовому засіданні наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, згідно слідуючих підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 13.05.1995року, від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей. Протягом двох років сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть і в наданий судом для примирення строк не помирились. Дані факти підтверджуються: свідоцтвом про одруження, свідоцтвами про народження, поясненнями сторін і ніким не оспорюються. За таких обставин по справі суд приходить до висновку, що сім'я сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. На розподілі судових витрат позивач не наполягає.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

В листопаді 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сім'я розпалась, і тривалий час сторони не підтримують подружні стосунки. В судовому засіданні позивач та його представник наполягають на задоволенні позовних вимог. Відповідач позов визнавала, а в останнє судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Заслухавши учасника процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, згідно слідуючих підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 22.09.2001 року, від якого мають малолітніх дітей, сина [PERSON] [INFO] та доньку [PERSON] [INFO]. Протягом тривалого часу сторони не підтримують подружні стосунки, спільного господарства не ведуть, за час, наданий судом для примирення не помирилися. Дані факти підтверджуються: свідоцтвом про одруження, свідоцтвами про народження, показаннями позивача і ніким не оспорюються. За таких обставин по справі суд приходить до висновку, що сім'я сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. На розподілі судових витрат позивач не наполягає.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

В листопаді 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись при цьому, що спільне життя з відповідачкою не склалося. На теперішній час шлюб носить формальний характер, тому подальше сумісне життя з відповідачкою та збереження сім'ї неможливі. Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримав. Відповідач у судове засідання не з'явився, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заперечень проти позову не надала. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності учасників процесу, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини звернення за розірванням шлюбу та інші обставини життя подружжя, суд вважає, що шлюб підлягає припиненню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 15 листопада 1997 року у Відділі реєстрації одружень м. Миколаєва, актовий запис № 1286, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] Шлюб у позивача первинний, від шлюбу мають [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER], актовий запис №1097, фактичні шлюбні відносини припинені, спільне домогосподарство не ведеться. Причиною розірвання шлюбу стала відсутність взаєморозуміння між сторонами та несхожість характерів. За таких обставин збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечить інтересам сім'ї та унеможливлює примирення сторін. В силу статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Виниклі між сторонами правовідносини регулюється статтею 112 Сімейного Кодексу України, відповідно до якої, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. При таких обставинах, суд вважає, що за відсутності вільної згоди на шлюб подружжя, сім'я між сторонами розпалася остаточно і не може бути відновлена. Подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

В листопаді 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись при цьому, що спільне життя з відповідачкою не склалося. На теперішній час шлюб носить формальний характер, тому подальше сумісне життя з відповідачкою та збереження сім'ї неможливі. Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримав. Відповідач у судове засідання не з'явився, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності учасників процесу, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини звернення за розірванням шлюбу та інші обставини життя подружжя, суд вважає, що шлюб підлягає припиненню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 09 жовтня 2004 року у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Миколаївського обласного управління юстиції, актовий запис № 1076, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. Шлюб у позивача первинний, від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER], актовий запис №893, фактичні шлюбні відносини припинені, спільне домогосподарство не ведеться. Причиною розірвання шлюбу стала відсутність взаєморозуміння між сторонами та несхожість характерів. За таких обставин збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечить інтересам сім'ї та унеможливлює примирення сторін. В силу статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Виниклі між сторонами правовідносини регулюється статтею 112 Сімейного Кодексу України, відповідно до якої, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. При таких обставинах, суд вважає, що за відсутності вільної згоди на шлюб подружжя, сім'я між сторонами розпалася остаточно і не може бути відновлена. Подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

В листопаді 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], просив визнати її такою, яка втратила право користування житловим приміщенням по [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивач послався на ті обставини, що з кінця серпня 2012 року відповідач з власної ініціативи зібрала свої речі та виїхала з будинку та виїхала у невідомому напрямку, з того часу зв'язку з житлом не підтримує, ним не користується, її речей у житлі немає. Як на правові підстави позову позивач послався на ст. 71,72 та 163 ЖК України, ст. 405 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, підтвердив викладені в позовній заяві обставини. Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - [PERSON] - вважав позов таким, що підлягає задоволенню з підстав, указаних в позовній заяві. Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Відомостей про поважність причин неявки [PERSON] матеріали справи не містять. Відповідач та її представник проти позову заперечували, у більшій частині визнали обставини, викладені в позовній заяві. Разом з тим суду пояснили, що вона ([PERSON].) вимушена була залишити єдине місце свого постійного проживання через систематичні погрози заподіяння шкоди здоров'ю, у разі якщо вона не залишить житло, що надходили з боку дружин третіх осіб та третьої особи - [PERSON] З письмовими заявами до органів внутрішніх справ з цього приводу не зверталась побоюючись за власне життя. Дільничним інспектором ОВС, до якого відповідач зверталась усно, проводилась профілактична бесіда яка результатів не дала. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] також підтвердив факт непроживання відповідача у спірному житлі з кінця 2012 року. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. З рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, постановленого 03 червня 2014 року в цивільній справі № 490/2378/14-ц слідує наступне. [PERSON] та [PERSON] з 18 липня 1992 року по 10 жовтня 2013 року перебували у шлюбі, спільних дітей не мають. В той же час [PERSON] на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] в якому зареєстровані сторони та треті особи у встановленому законом порядку. Цим же рішенням судом установлено, що [PERSON] має право на проживання та користування житловим будинком, а відповідач, в свою чергу перешкоджає їй в цьому. Цим же рішенням [PERSON] вселена у спірне житло. Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили. Таким чином, позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

В листопаді 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], просив про стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 18360,00 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на момент звернення до суду складало 146751 грн. 48 коп. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилався на обставини укладення з відповідачем у 2012 році договору позики, за яким свій обов'язок з повернення коштів відповідач не виконав. У судове засідання позивач не з'явився, свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відомості про поважність причин неявки у судове засідання матеріали справи не містять. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування такої позиції посилався на обставини, викладені в раніше наданих відповідачем запереченнях, а саме на те, що договір позики між сторонами не укладався. Згідно розписки від 17 жовтня 2012 року, долученої до матеріалів справи, [PERSON] є свідком правовідносин, що склались між відповідачем та [PERSON], тобто, на думку відповідача, є неналежним позивачем у даній справі. Крім того, відповідач також вказував на невідповідність даної розписки вимогам закону. Отже вважав позов безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Суд ухвалив про розгляд справи за відсутності осіб, які не з'явились. Вислухавши представника відповідача, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно розписки від 17 жовтня 2012 року [PERSON] отримав від [PERSON] в борг грошові кошти в розмірі 9000,00 дол. США, які зобов'язався повернути в повному обсязі до 17 жовтня 2013 року, також боржник зобов'язався сплатити кредитору без врахування основної суми боргу, грошову винагороду в розмірі 720,00 дол. США щомісячно на термін дії розписки, тобто до 17 жовтня 2013 року (а.с. 5) Крім того, з розписки слідує, що сторони домовились про вищезазначені обставини в присутності свідка - [PERSON] З викладеного, суд робить висновок про те, що в даному випадку правовідносини [PERSON] та [PERSON] є договірними та регулюються ст. 1046 ЦК України, тобто мають всі ознаки договору позики. Проте, в силу ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання свого обов'язку. А ст. 510 ЦК України передбачено, що сторонами у зобов'язанні є боржник та кредитор. У спірних правовідносинах позивач є свідком, відомості про обставини наявності у [PERSON] права вимоги за договором позики від 17.10.2012 року матеріали справи не містять. Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити. В силу ст. 88 ЦПК України у зв'язку з відмовою у позові судовий збір стягненню з відповідача на користь позивача не підлягає.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

В листопаді 2013 року [PERSON] звернувся до суду із заявою, в який просив визнати недієздатною свою мати [PERSON], [INFO], вказав, що вона на протязі останніх років страждає на психічне захворювання, потребує стороннього догляду, постійно знаходиться на обліку, під наглядом та на лікуванні у лікаря психіатра, визнання мати недієздатною потрібно для представництва її інтересів у державних закладах та оформлення опіки. В судовому засіданні заявник підтримав вимоги, викладені в заяві, представник заінтересованої особи не заперечував проти заявлених вимог, вважав за доцільне призначити [PERSON] опікуном над [PERSON] Вивчивши матеріали справі, суд дійшов висновку, що заява [PERSON], заінтересована особа - Виконком Жовтневої районної у місті ради м. Кривого Рогу про визнання фізичної особи недієздатною та встановлення опіки підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.39 ЦК України суд може визнати фізичну особу недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу нездатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Судом встановлено, що заявник є рідним сином [PERSON], [INFO] (а.с.4). З висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 13.02.2014 року вбачається, що [PERSON] страждає хронічним стійким психічним розладом - Деменцією, обумовленою хворобою Альцгеймера (F00, згідно МКБ-10), за своїм психічним станом не може розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с.25-29). Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання недієздатною [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Вирішуючи питання щодо призначення опікуна над [PERSON], враховуючи подання органу опіки та піклування - Виконкому Жовтневої районної у місті ради м. Кривого Рогу від 26.03.2014 року № 7/29-977 щодо можливості призначити [PERSON], опікуном над недієздатною [PERSON], також додані докази - відомості про місце проживання, родинні зв'язки, виробничу характеристику на [PERSON], згідно якої він позитивно характеризується за місцем роботи (а.с.8.) Таким чином, суд вважає за необхідне призначити опікуном над недієздатною [PERSON] її сина - [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

В листопаді 2013 року [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт належності йому правовстановлюючого документу на нерухомість. Встановлення згаданого факту обґрунтовує необхідністю усунення перешкод в подальшому користуванні та розпорядженні належним йому майном. До суду сторони не зявились. Заявник відповідною довіреністю уповноважив [PERSON] представляти свої інтереси в суді, яка направила заяву про розгляд справи у її відсутність, на задоволенні вимог наполягає з підстав, наведених в заяві, представник зацікавленої особи проти задоволення вимог [PERSON] не заперечує. Суд, дослідивши представлені у справі письмові докази, встановив наступне: 19 травня 1999 року державним нотаріусом Комсомольської державної нотаріальної контори був посвідчений договір купівлі-продажу нерухомого майна, у відповідності до умов якого [PERSON] продав, а [PERSON] /від імені і в інтересах якого діяла мати [PERSON]І./ купив квартиру [ADDRESS] (а.с. 6). Імя заявника в тексті договору було зазначене українською як «Євген», що не збігається з його іменем, зазначеним у паспорті (а.с. 4) Через невідповідність імені заявника в документах, що посвідчують особу та правовстановлюючому документі на нерухомість, останній позбавлений можливості розпоряджатися належним йому майном за власним розсудом. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості заявлених вимог, суд виходить з наступного: Відповідно до положень ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Факт належності [PERSON] правовстановлюючого документу підтверджений по справі доказами, які не викликають сумніву в своїй достовірності, що у відповідності до положень ст.ст. 58, 59 ЦПК України, які визначають поняття належності та допустимості доказів, дає суду підставу для задоволення вимог заявника та встановлення факту належності йому правовстановлюючого документу на нерухомість. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

В листопаді 2013 року [PERSON] звернулась в суд з вищеназваним позовом. В своїй позовній заяві вказувала, що 18.04.2009 року вона, [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON]. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сімейно-шлюбні відносини між ними були припинені в травні 2013 року по причині, того, що, сторони мають різні погляди на життя та на вирішення сімейних проблем внаслідок чого в сім'ї виникали сварки, які призвели до втрати почуття любові та взаємної поваги. А тому позивач просила суд шлюб розірвати. Місце проживання малолітньої дитини визначити з нею, стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей, в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, просила суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував, позовні вимоги визнав. Суд, заслухавши пояснення сторін, давши аналіз і оцінку наданим доказам, знаходить, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч. 1 ст. 183 цього Кодексу частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину визначається судом. Судом встановлено, що сторони 18.04.2009 року зареєстрували шлюб, котрий для обох є першим. Від даного шлюбу мають двоє малолітню дитину: сина [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні стосунки між ними були припинені в травні 2013 року, і з цього часу вони ніяких сімейних стосунків не підтримують. Небажання підтримувати сімейні стосунки, викликане не випадковими причинами і підтверджено в судовому засіданні належними та допустимими доводами. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги позивачеві на утримання сина не надає, інших дітей не має. На підставі встановлених фактів суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя сторін по справі і збереження їх шлюбу суперечило б інтересам позивача по справі. Суд вважає за необхідне місце проживання малолітньої дитини сторін, [PERSON], [INFO], визначити разом з позивачем - [PERSON]. З відповідача на користь позивача необхідно стягнути кошти на утримання малолітньої дитини: сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06.11.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Крім того стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн. та 60 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 114 грн. 70 коп.

Outcome: approved