Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

В листопаді 2017 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказав, що йому в рахунок погашення заборгованості [PERSON] на підставі Постанови та Акту про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 22.05.2017 року №13314950, передано 1/6 частку квартири [ADDRESS]. Постановою приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Сахової М.А. від 22.09.2017 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги не відбулись, у зв'язку з відсутністю реєстрації права власності [PERSON] на вказану частку квартири. Також, [PERSON] належить 1/4 частка вказаної квартири відповідно до Свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів від 03.08.2011 року. Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 06.04.2012 року був визначений порядок користування квартирою квартири [ADDRESS], виходячи із належності позивачу 1/4 її частки. На підставі викладеного позивач був вимушений звернутись до суду та просив визнати за ним право власності на 1/6 частку квартири за вказаною адресою, змінити порядок користування квартирою, виділивши позивачу в користування кімнати площею 12,6кв.м та 8,9кв.м, вбудовану шафу площею 1,3кв.м, залишити в користуванні відповідачів жилі кімнати площею 17,5кв.м та 12,2кв.м, вбудовані шафи площею 0,4кв.м і 0,3кв.м, в спільному користуванні залишити кухню площею 8,1кв.м, вбиральню площею 1,3кв.м, ванну кімнату площею 2,8кв.м, коридор площею 12,4кв.м. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON], який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідачка [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах [PERSON], в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідачів [PERSON], яка діє на підставі ордеру, в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити, надала письмові заперечення, в яких вказала, що постанову нотаріуса позивачем оскаржено не було. На теперішній час сторона відповідача звернулась зі скаргою до Головного територіального Управління юстиції в Донецькій області з питанням скасування Постанови та Акту про передачу майна [PERSON] в рахунок погашення боргу від 22.05.2017 року, у зв'язку з відсутністю реєстрації права власності за [PERSON] Фактично [PERSON] частково розплатився з позивачем передавши йому у власність 1/4 часку спірної квартири. На теперішній час на думку представника відповідача заборгованість складає 6448,00грн., яку відповідачі згодні виплатити добровільно. Представник третьої особи до судового засідання не з'явився, на адресу суду надійшла заява з проханням розглянути справу за їх відсутності. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступних висновків. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст.1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Як вбачається з Постанови та Акту Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області №13314950 від 22.05.2015 року, на примусовому виконанні у виконавчій службі перебуває зведене виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] загальну суму боргу в розмірі 37872,17грн. Боржнику [PERSON] належить 1/6 частка [ADDRESS] Вказану частку було виставлено на електронні торги у Державному підприємстві «СЕТАМ». Згідно протоколу проведення електронних торгів №245349 торги не відбулись. Від стягувача надійшла письмова заява про згоду залишити за собою нереалізоване на прилюдних торгах майно. На підставі викладеного постановлено передати [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом №2-1304 від 10.06.2009 року 1/6 частку [ADDRESS] Згідно звіту про оцінку майна станом на 28.11.2016 року ринкова вартість [ADDRESS] складає 216276,00грн., вартість 1/6 частини- 36046,00грн. Ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 31.10.2012 року визначено, що [PERSON] є власником 1/6 частки [ADDRESS] Постановою приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Сахової М.А. від 22.09.2017 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, які не відбулись. Відмова обґрунтована тим, що право власності на 1/6 частку спірної квартири не зареєстроване в Бюро технічної інвентаризації, також відсутня інформація відносно реєстрації права власності у Реєстрі прав на нерухоме майно. Позивачу на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів №2247 від 03.08.2011 року належить на праві приватної власності 1/4 частка [ADDRESS], що також підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 09.08.2011 року. Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 06.04.2012 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 05.06.2012 року, встановлено порядок користування спірною квартирою, виділено [PERSON] в користування кімнату площею 12,6кв.м та вбудовану шафу площею 1,3кв.м, залишено в користуванні [PERSON], [PERSON], [PERSON] жилі кімнати площею 17,5кв.м, 8,9кв.м, та 12,2кв.м, вбудовані шафи площею 0,4кв.м і 0,3кв.м, в спільному користуванні залишено кухню площею 8,1кв.м, вбиральню площею 1,3кв.м, ванну кімнату площею 2,8кв.м, коридор площею 12,4кв.м. Згідно рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 23.08.2001 року [PERSON] визнано недієздатним, рішенням колегії Іллічівської районної адміністрації №275 від 27.10.2004 року опікуном над [PERSON] призначено [PERSON] Загальний порядок реалізації нерухомого майна з прилюдних торгів визначено нормами Закону України «Про виконавче провадження» та Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року за №2831/5. Цим порядком визначено, що електронні торги- це продаж майна за принципом аукціону засобами системи електронних торгів через Веб-сайт, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно п.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Частиною 1 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Відповідно до вимог глави 13 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, якщо прилюдні торги (аукціон) оголошено такими, що не відбулися, нотаріус видає відповідне свідоцтво про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта із зазначенням того, що прилюдні торги (аукціон) не відбулися. В акті про те, що прилюдні торги (аукціон) не відбулися, має бути зазначено: ким, коли і де проводилися прилюдні торги (аукціон); коротка характеристика майна; прізвище, ім'я, по батькові (найменування юридичної особи), місце проживання/місцезнаходження кожного покупця; дані про документи, що посвідчували право власності боржника на майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку: назва документа, ким виданий, посвідчений (для нотаріусів зазначаються прізвище, ім'я, по батькові, нотаріальний округ), дата видачі, посвідчення, номер за реєстром, орган реєстрації, дата та номер реєстрації; підстави, з яких прилюдні торги (аукціон) не відбулися. Таким чином, [PERSON] набув право власності на майно, передане в рахунок погашення боргу на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта із зазначенням того, що прилюдні торги (аукціон) не відбулися, проте не може оформити своє право власності. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, судом є встановленим, що іншого способу захисту своїх майнових прав, окрім судового, у позивача немає, Посилання представника відповідача про наявність меншого розміру заборгованості, ніж той, який зазначений в постанові Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області №13314950 від 22.05.2015 року жодним належним доказом не підтверджені. Отже, аналізуючи вищевикладене, суд вважає позов в частині визнання права власності на частку спірної квартири обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. Що стосується вимог про зміну порядку користування квартирою. За вимогами ст.383 ЦК України громадяни, що мають у приватній власності квартиру (будинок) користуються нею для особистого проживання та проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно з п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.95р. квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до вимог ст.ст.356, 358 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частки майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Зазначені норми законодавства свідчать про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Зазначена правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України по справі №6-1500цс15. Зважаючи на те, що розмір частки у праві власності позивача на квартиру збільшено, а сторони не можуть добровільно визначити порядок користування квартирою, суд вважає, що він має бути встановлений в судовому порядку за варіантом запропонованим позивачем, а саме виділивши позивачу в користування кімнати площею 12,6кв.м та 8,9кв.м, вбудовану шафу площею 1,3кв.м, залишити в користуванні відповідачів жилі кімнати площею 17,5кв.м та 12,2кв.м, вбудовані шафи площею 0,4кв.м і 0,3кв.м, в спільному користуванні залишити кухню площею 8,1кв.м, вбиральню площею 1,3кв.м, ванну кімнату площею 2,8кв.м, коридор площею 12,4кв.м. Встановлюючи такий порядок, суд відповідно до вимог ст.3 ЦК України керувався принципами справедливості, добросовісності та розумності, взяв до уваги раніше встановлений порядок користування квартирою та з урахуванням балансу інтересів сторін вирішив, що встановлення цього порядку не порушить житлових умов сторін. При цьому суд зважає й на те, що відповідачі не навели переконливих доводів на обґрунтування заперечення проти зазначеного порядку користування квартирою. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів [PERSON] та [PERSON] підлягає стягненню у дольовому порядку на користь позивача судовий збір у розмірі 426,67грн. з кожного. Враховуючи, що відповідач [PERSON] являється інвалідом першої групи, судовий збір в розмірі 426,67грн. підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та

Outcome: approved