Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

В листопаді 2016 року [PERSON] та [PERSON] (далі по тексту окремо - позивач-1 і позивач-2, разом - позивачі), які діють в інтересах [PERSON] звернулись до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач-1), Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації (далі по тексту - відповідач-3), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про зобов'язання вчинити дії та скасування розпорядження. Позовні вимоги мотивовані тим, що 23.12.1987 року виконавчим комітетом Київської міської ради депутатів трудящих [PERSON] було видано ордер на право зайняття квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі проживали та були зареєстровані [PERSON] (власник особового рахунку), [PERSON] - дружина, [PERSON] - донька, [PERSON] - син та [PERSON] - син. Під час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] у подружжя народилось двоє дітей [PERSON] та [PERSON], які були також зареєстровані в квартирі [ADDRESS] 20.08.2009 року [PERSON] та відповідач-1 розлучились. Невдовзі відповідач-1 створив нову сімю, одружившись із [PERSON], з якою має спільну дитину [PERSON]. Позивачі зазначали, що з 2011 року відповідач-1 знявся з місця реєстрації у спірній квартирі та зареєструвався за постійним місцем реєстрації своєї нової дружини. В подальшому, [PERSON] вийшла заміж вдруге за [PERSON], від шлюбу з яким народила [PERSON], [INFO] [INFO] [PERSON] померла та єдиним опікуном [PERSON] залишився його батько позивач-1 [PERSON]. Позивачі зазначали, що відповідач-1 незаконно повторно зареєструвався у квартирі [ADDRESS] без згоди наймача [PERSON] Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 04.03.2015 року у справі № 761/372/14-ц було вселено малолітнього [PERSON] до квартири [ADDRESS] та зобов'язано [PERSON] не чинити перешкоди малолітньому [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS]. Позивачі зазначали, що відповідач-1 продовжує чинити перешкоди дитині [PERSON] у користуванні спірною квартирою. Також вказували, що оскільки позивач-1 взагалі не забезпечений будь-яким житлом в місті Києві та не є власником будь-якого іншого житла, суд має визначити місце проживання дитини з батьком та надати батьку право постійного проживання за місцем реєстрації сина, оскільки квартира, в якій зареєстрований неповнолітній Преслі - це єдине житло, в якому вони можуть проживати разом. Окрім того, посилались на вимоги статті 387 ЦК України, за якою власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Також вважали, що на підставі ст. 393 ЦК України, є підстави для скасування розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 12.09.2013 року № 543, яким було змінено договір найму [PERSON] на двокімнатну квартиру [ADDRESS], оскільки підстав для реєстрації відповідача-1 у квартирі не було. При цьому, позивачі зазначали, що 08.08.2013 року позивач-1 звертався до Шевченківського РВ ГУ ДМС України в місті Києві із заявою про реєстрацію за місцем проживання дитини та отримав дозвіл на реєстрацію, проте на час звернення до суду із позовом так і не був зареєстрований. Посилаючись на викладене, позивачі просили суд захистити права дитини: зобов'язати [PERSON] надати вільний та безперешкодний доступ Ебеату Крісу Чінеду та [PERSON] до квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], з метою виконання батьківських та бамівських обов'язків відносно малолітнього [PERSON], сина та онука позивачів. Визнати незаконним та скасувати Розпорядження від 12.09.2013 року № 543 Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації в частині зміни договору найму [PERSON] на двокімнатну квартиру [ADDRESS] з батька колишньої померлої дружини [PERSON] та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням/квартирою за адресою: [ADDRESS] з моменту розлучення з [PERSON]. Ухвалою суду від 19.01.2017 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 10.04.2017 року. 06.04.2017 року від відповідача-1 надійшли заперечення на позов, в яких він позов не визнав та просив суд відмовити у його задоволенні. При цьому зазначав, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 05.10.2016 року № 761/12694/15-ц вселення відповідача та реєстрація за адресою: [ADDRESS] були визнані законними. Крім того, [PERSON] не чинить жодних перешкод малолітньому [PERSON] у вселенні до квартири. Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 17.11.2017 року, у зв'язку із звільненням судді [PERSON], справу було передано на розгляд судді Рибаку М.А. Ухвалою суду від 20.11.2017 року, справу було призначено до судового розгляду на 21.03.2018 року. В судовому засіданні 21.03.2018 року було задоволено клопотання представника позивачів про виклик і допит свідків в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON], явку яких сторона позивача зобов'язалась забезпечити самостійно. Ухвалою суду від 21.03.2018 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті на 16.07.2018 року. Позивачі та їх представник в судовому засіданні позов підтримали та просили суд про його задоволення. При цьому, позивач [PERSON] зняла раніше заявлене клопотання про виклик свідків та не наполягала на їх викликові. Позивач [PERSON] не володіє мовою судового процесу та судом було неодноразово роз'яснено його право на перекладача, в тому числі і за рахунок держави. Проте, сам позивач та його представник відмовились від права скористатись послугами перекладача та вважали, що права особи забезпечені шляхом представництва в судовому процесі. В судовому засіданні відповідач-1 та його представник позов не визнали та заперечували проти його задоволення, при цьому зазначали, що [PERSON] не чинить жодних перешкод малолітньому [PERSON] у вселенні до квартири. Представник відповідача-2 в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. В судовому засіданні представник третьої особи заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на відсутність законних підстав для його задоволення. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.12.1987 року [PERSON] було видано ордер на житлове приміщення № 24956 серія Б для родини із п'яти осіб на квартиру [ADDRESS] (а.с. 7). Згідно із розпорядженням Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації № 543 від 12.09.2013 року, було змінено договір найму [PERSON] на двокімнатну квартиру [ADDRESS] з батька колишньої померлої дружини [PERSON]. При цьому зазначено, що [PERSON] за вказаною адресою зареєстрований з 2013 року з родиною з чотирьох осіб (він, син, дочка та син колишньої дружини) (а.с. 15). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 04.03.2015 року у справі № 761/372/14-ц за позовом [PERSON] в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON], треті особи прокурор Шевченківського району м. Києва, служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації про вселення та усунення перешкоди у користуванні квартирою, позов було задоволено та вселено малолітнього [PERSON] до квартири [ADDRESS]. Зобов'язано [PERSON] не чинити перешкоди малолітньому [PERSON] у користуванні [ADDRESS]. Разом із тим, жодних доказів на підтвердження того, що відповідач-1 ухиляється від виконання вказаного рішення суду позивачем суду не надано, як і не надано доказів, що відповідачем-1 у будь-який спосіб чиняться перешкоди у користуванні квартирою, або вселення до неї. Відповідно до листа Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 16.04.2014 року, наданого позивачем вбачається, що власник особового рахунку [PERSON] виписався з квартири [ADDRESS], передавши чергу в квартвідділі на отримання житла [PERSON], як колишній дружині. Згідно ордера, виданого Шевченківською районною в місті Києві державною адміністрацією 15.09.2009 року з квартири [ADDRESS] позивач виписалась разом з двома синами [PERSON] та [PERSON] для прописки за адресою: [ADDRESS]. В квартирі залишилась прописаною сімя [PERSON] в кількості чотирьох осіб (а.с. 10). Таким чином, станом на час розгляду даної справи, позивачі не являються наймачами квартири [ADDRESS]. Як і не є позивачі власниками вказаного житлового приміщення, яким відповідно до вимог закону належить право захисту права власності. З огляду на вказані обставини, за відсутності доказів щодо здійснення перешкод малолітньому [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS] після ухвалення рішення суду про його вселення, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про зобов'язання [PERSON] надати вільний та безперешкодний доступ Ебеату Крісу Чінеду та [PERSON] до квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], з метою виконання батьківських та бамівських обов'язків відносно малолітнього [PERSON], сина та онука позивачів, задоволенню не підлягають. Окрім того, суд також виходить з того, що позивачі, за відсутності права користування вказаною квартирою, не зазначили для виконання яких саме батьківських обов'язків їм необхідно забезпечити доступ до квартири [ADDRESS]. Також рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 05.10.2016 року у справі № 761/12694/15-ц в задоволенні позову [PERSON], законного представника [PERSON], до [PERSON], [PERSON], законного представника [PERSON], Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації та Шевченківського районного відділу Державної міграційної служби України в м.Києві, третя особа: служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання вселення і реєстрації в квартирі незаконним та про виселення було відмовлено. Вказаним рішенням суду було встановлено, що станом на час проведення реєстрації [PERSON] - 12.07.2013 року в [ADDRESS], де були зареєстровані його неповнолітні діти: [PERSON] та [PERSON], та [PERSON] Чінеду Крісович - син колишньої дружини [PERSON] - [PERSON]., батько та законний представник якого - [PERSON] не був зареєстрований у спірній квартирі, реєстрації місця проживання на території України не мав, а інших законних представників у [PERSON] не було, водночас останній протягом більш як року не проживав та не користувався спірною квартирою, тому суд дійшов висновку, що при проведенні вселення та реєстрації місця проживання [PERSON] було дотримано відповідний порядок. Таким чином, в судовому порядку було встановлено, що при проведенні вселення, а також реєстрації місця проживання [PERSON] було дотримано відповідний порядок. Позивачами також не доведено того, що розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 12.09.2013 року № 543 підлягає скасуванню у зв'язку із тим, що підстав для реєстрації відповідача-1 у квартирі не було. Так, вказаним розпорядженням було змінено договір найму [PERSON] на двокімнатну квартиру [ADDRESS] з батька колишньої померлої дружини [PERSON]. При цьому зазначено, що [PERSON] за вказаною адресою зареєстрований з 2013 року з родиною з чотирьох осіб (він, син, дочка та син колишньої дружини). Таким чином, реєстрація відповідача-1 у квартирі здійснювалась не на підставі зазначеного розпорядження, а раніше та наведеним розпорядженням було змінено договір найму. Разом із тим, позивачами не доведено жодного порушення їх прав спірним розпорядженням. Посилання щодо безпідставної реєстрації відповідача в квартирі не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, окрім того позивачі не оскаржують питання реєстрації, а ставлять питання про скасування розпорядження, проте [PERSON] не було зареєстровано в квартирі саме на підставі спірного розпорядження. За вимогами ч. 1 ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Згідно із повідомленням Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 16.04.2014 року, наданого позивачем вбачається, що відповідач-1 [PERSON] за адресою: [ADDRESS] зареєструвався 12.07.2013 року за місцем реєстрації своїх дітей. (а.с. 10). Така ситуація склалась після смерті матері дітей [PERSON], яка померла та була знята з реєстраційного обліку з 19.06.2012 року. Відповідно до ч. 1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Посилання позивачів з приводу застосування до спірних правовідносин ст. 393 ЦК України щодо визнання незаконним правового акта, що порушує право власності, судом відхиляються, оскільки позивачі не є власниками квартири [ADDRESS] З огляду на зазначене, в задоволенні позовних вимог щодо скасування Розпорядження від 12.09.2013 року № 543 Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації в частині зміни договору найму [PERSON] на двокімнатну квартиру [ADDRESS] з батька колишньої померлої дружини [PERSON], слід також відмовити. Стосовно позовних вимог позивачів з приводу визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням/квартирою за адресою: [ADDRESS] з моменту розлучення з [PERSON] слід зазначити наступне. Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно із ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Разом із тим, обґрунтовуючи свою вимогу про визнання відповідача-1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, позивачі зазначали, що його поведінка є неправомірною, оскільки він, не будучи власником спірної квартири, робить неможливим проживання в ній малолітнього Преслі, не пускаючи дитину до помешкання. Слід зазначити, що вказані посилання позивачів не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та не слугують підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Окрім того, позивачі також не є а ні наймачами житлового приміщення, а ні його власниками. Звертаючись до суду із вказаними позовними вимогами в інтересах дитини позивачі мають довести обставину відсутності відповідача-1 понад встановлений строк в житловому приміщенні. Інших підстав для визнання відповідача-1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням позивачами не наведено, а судом не встановлено. Посилання позивачів з приводу того, що позивач-1 не має власного житла, необхідного для забезпечення потреб дитини, не слугують безумовною підставою для задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, у зв'язку із чим відмовляє у їх задоволенні.

Outcome: dismissed