Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

В обґрунтування позову представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» посилався на те, що з відповідачем 27 вересня 2019 року був укладений кредитний договір без номеру, за яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконував належним чином, внаслідок чого станом на 15 червня 2021 року виникла заборгованість за договором в загальному розмірі 247919,98 грн., яка складається з заборгованості за поточним тілом кредиту в сумі 120916,63 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 86305,05 грн., заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 9532,12 грн. та заборгованості за простроченими відсотками в сумі 31166,18 грн., яку позивач вимагає від відповідача повернути в повному обсязі. Ухвалою суду від 16 липня 2021 року будо відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України суд при розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а також заслуховує усні пояснення сторін та показання свідків. Копії ухвали про відкриття провадження в справі та позовної заяви з доданими до неї матеріалами відповідач [PERSON] отримав 31 липня 2021 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення. У визначений судом 15-денний строку відповідач [PERSON] відзив не подав. Розгляд справи по суті був призначений на 09-30 год. 24 вересня 2021 року. Представником позивача Єрмоловим Є.М. разом з позовною заявою було подано клопотання про розгляд справи за його відсутності. Розпочавши розгляд справи по суті, суд вимушений був оголосити в судовому розгляді перерву до 14-30 год. 18 жовтня 2021 року з метою виклику представника позивача Єрмолова Є.М. для дачі пояснень під час розгляду цивільної справи № 630/554/21 за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 27 вересня 2019 року, оскільки вирішення справи не було можливості завершити в даному судовому засіданні. Але представник позивача Єрмолов Є.М. , який завчасно та у належний спосіб був повідомлений про необхідність особистої явки в судове засідання, для дачі особистий пояснень щодо обставин, викладених у позові та документах, поданих на обґрунтування обставин виникнення заборгованості, в судове засідання, призначене на 18 жовтня 2021 року, не з`явився. В зв`язку з цим ухвалою від 18 жовтня 2021 року суд повторно визнав потрібним надання представником АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Єрмоловим Є.М. особистих пояснень під час розгляду справи за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 27 вересня 2019 року, для чого була оголошена перерва в розгляді справи по суті до 16-00 год. 08 листопада 2021 року. Однак в судове засідання, яке відбулось 08 листопада 2021 року, представник позивача Єрмолов Є.М. не з`явився та про поважні причини своєї неявки суду не повідомив. В судові засідання, які відбулись 24 вересня 2021 року, 18 жовтня 2021 року та 08 листопада 2021 року відповідач [PERSON] не з`явився та про причини своєї неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд провів розгляд справи в заочному порядку. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. З матеріалів справи вбачається, що між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і відповідачем [PERSON] 27 вересня 2019 року був укладений Договір про надання банківських послуг, який складається з таких документів: Анкета-заява позичальника, Пам`ятка клієнта, Умови і правила надання банківських послуг та Тарифи. За цим договором [PERSON] були надані кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. У заяві зазначено, що відповідач ознайомлений та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, а також надав згоду про те, що ці заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Згідно з представленими позивачем довідками [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту, розмір якого первісно був визначений на рівні 200000,00 грн., на платіжну картку № [NUMBER] . Але вже 08 квітня 2021 року цей ліміт був зменшений до 0,00 грн. До кредитного договору позивач додав витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які відповідачем [PERSON] не підписані. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг ознайомився відповідач [PERSON] і з ними погодився, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг банку, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив в собі умови в тій редакції, як вони зазначені в поданому разом з позовом документі. Роздруківка із сайту позивача не є належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19) вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу [PERSON] . Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про умови користування кредитом, наданий Банком витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг банку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ПК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі, сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у Рішенні від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту. Тому відсутні підстави вважати, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» при укладенні договору з [PERSON] дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19), у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 229/1953/16-ц (провадження № 61-32390св18), від 21 серпня 2019 року у справі № 643/5386/17-ц (провадження № 61-2699св18), від 16 серпня 2019 року у справі № 595/290/17-ц (провадження № 61-29972св18) та ін. Суд вважає, що оскільки витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, який поданий позивачем в даній справі, не містить підпису відповідача [PERSON] , тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору укладеного між сторонами 27 вересня 2019 року шляхом підписання анкети-заяви. Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд дійшов висновку, що позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання позичальника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, тобто тільки щодо стягнення тіла кредиту. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив крім тіла кредиту, стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитом. На підтвердження обґрунтованості такої вимоги до кредитного договору позивач додав витяг з Основних умов кредитування, які відповідачем [PERSON] підписані особисто 27 вересня 2019 року. Як вбачається з витягу з Основних умов кредитування, [PERSON] був ознайомлений з розміром процентної ставки, визначеної на рівні 0,00001% річних у пільговий період, та розміром процентної ставки, визначеної на рівні 37,2% річних за умови встановленого кредитного ліміту на платіжну картку понад 100000,00 грн. (нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів на рік), а також розміром щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 100,00 грн., які повинні бути здійснені до 25 числа місяця, наступного за звітним, разом зі сплатою комісії за обслуговування карткового рахунку в розмірі 400,00 грн. щомісячно. В позовній заяві позивач стверджував, що [PERSON] прийняті на себе зобов`язання по кредитному договору належним чином не виконував, що призвело до виникнення станом на 15 червня 2021 року заборгованості за кредитом в розмірі 207221,68 грн., в т.ч. заборгованості за поточним тілом кредиту в розмірі 120916,63 грн. та заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 86305,05 грн., а також заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі 9532,12 грн. і заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 31166,18 грн.; заборгованості по комісії та пені дорівнюють 0,00 грн. На обґрунтування наявної заборгованості позивач надав розрахунок, сформований станом на 15 червня 2015 року, та виписку по рахунку за договором, укладеним з [PERSON] , сформовану станом на 01 червня 2021 року щодо здійснених банківських операцій. Дослідивши ці документи, суд вважає їх неналежними доказами, оскільки в них відсутні достатні та ґрунтовні відомості, які б беззаперечно вказували на розмір наявної заборгованості по тілу кредиту. До такого висновку суд дійшов, зокрема, з наступного. Так, виписка охоплює період з 23 лютого 2018 року і по 01 червня 2021 року та відображає в собі банківські операції за картками з № [NUMBER] та № [NUMBER] , які згідно з довідкою Банку були видані [PERSON] протягом 2018 року. Виходячи з того, що датою укладення кредитного договору є 27 вересня 2019 року і саме в цю дату відповідачу було видано платіжну картку № [NUMBER] , то суд не приймає до уваги відомості з банківської виписки про фінансові операції, здійснені в період до 27 вересня 2019 року. Суд переконаний в тому, що банківські операції, вчинені до вказаної дати з використанням інших платіжних карток, стосуються інших кредитних договорів, які не являється предметом розгляду в даній справі. Тим більше, з поданих позивачем доказів не представляється можливим з`ясувати причини та підстави, з яких на рахунку відповідача [PERSON] в день початку фактичного виконання сторонами кредитного договору, тобто 28 вересня 2019 року, після зарахуванням ним картку власних грошових коштів в сумі 9500,00 грн., здійснено нарахування боргу в розмірі 183685,33 грн. без будь-якого посилання на вид та сутність банківської операції, вчиненої позичальником з використанням кредитних коштів. З метою більш детального аналізу змісту банківської виписки суд двічі викликав представника позивача Єрмолова Є.М. для дачі особистих пояснень. Але представник позивача не з`явився в судові засідання та не скористався процесуальним правом дачі пояснень з метою доведення правомірності та обґрунтованості поданих ним доказів під час їх досліджень. На підставі відомостей, які зафіксовані у виписці по рахунку, суд вбачає можливість встановити наявність чи навпаки відсутність заборгованості за кредитом та визначити розмір грошових коштів, які відповідач повинен був сплатити на користь позивача, виходячи з наявного у нього обов`язку здійснювати таку плату у встановленому розмірі. Для здійснення розрахунків суд використовує відомості із витягу з Основних умов кредитування щодо строку дії пільгового періоду - до 25 числа місяця, наступного за звітним, що дає змогу визначити час початку нарахування відсотків за користування кредитом - з 26 числа місяця, наступного за звітним. Як вже було вказано вище, [PERSON] зобов`язався сплачувати проценти за користування кредитом у пільговий період за процентною ставкою, визначеною на рівні 0,00001% річних, а також сплачувати щомісяця комісію за обслуговування карткового рахунку в розмірі 400,00 грн. Але такі складові суд не враховує при визначенні заборгованості з тих підстав, що, по-перше, у розрахунку заборгованості та у виписці по рахунку, які були подані позивачем на обґрунтування позову процентна ставка на рівні 0,00001% річних протягом пільгового періоду не застосовувалась, а по-друге, позивачем не заявлено у позові вимогу про стягнення заборгованості по комісії за обслуговування карткового рахунку. Оскільки черговості зарахування платежів від клієнта на погашення кредитної заборгованості в досліджених матеріалах не визначено, суд вважає за можливе сплачені відповідачем грошові кошті на погашення кредиту зарахувати наступним чином: 1) на погашення процентів за користування кредитом; 2) на погашення тіла кредиту. Така черговість не порушуватиме прав та інтересів позивача та відповідає типовій черговості зарахування платежів від клієнтів, застосованій АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в більшості кредитних договорів, які були предметом дослідження в Люботинському міському суді Харківської області. Розрахунки суду зводяться до такого: 1) Починаючи з 01 жовтня 2019 року і по 30 жовтня 2019 року, [PERSON] скористався кредитними коштами в розмірі 138531,87 грн., якими міг безвідсотково користуватися до 25 листопада 2019 року. На час початку використання кредитних коштів відповідач мав позитивний баланс на карті № [NUMBER] в розмірі 9500,00 грн. (внесок здійснений 28 вересня 2019 року). В цей період відповідач сплатив на погашення кредиту загалом 122304,80 грн. Отже в період до 25 листопада 2019 року [PERSON] користувався кредитом в розмірі 6727,07 грн. (9500,00 - 138531,87 + 122304,80 = 6727,07) На погашення кредиту відповідач 04 листопада 2019 року сплатив 11000,00 грн. Отже, відповідач станом на 04 листопада 2019 року мав на карті залишок власних коштів в сумі 4272,93 грн. (11000 - 6727,07 = 4272,93). 2) В період з 01 по 30 листопаді 2019 року [PERSON] скористався кредитними коштами в розмірі 238950,51 грн., якими міг безвідсотково користуватися до 25 грудня 2019 року. Протягом листопада 2019 року відповідач сплатив на погашення кредиту 239147,49 грн. Отже, відповідач станом на 01 грудня 2019 року мав на карті залишок власних коштів в сумі 4469,91 грн. (239147,49 - 238950,51 + 4272,93 = 4469,91). 3) В період з 01 по 31 грудня 2019 року [PERSON] скористався кредитними коштами в розмірі 311405,10 грн., якими міг безвідсотково користуватися до 25 січня 2020 року. Протягом грудня 2019 року відповідач сплатив на погашення кредиту 321366,98 грн. Отже, відповідач станом на 01 січня 2020 року мав на карті залишок власних коштів в сумі 14431,79 грн. (321366,98 - 311405,10 + 4469,91 = 14431,79). 4) В період з 01 по 31 січня 2020 року [PERSON] скористався кредитними коштами в розмірі 132424,55 грн., якими міг безвідсотково користуватися до 25 лютого 2020 року. Протягом січня 2020 року відповідач сплатив на погашення кредиту 135800,00 грн. Отже, відповідач станом на 01 лютого 2020 року мав на карті залишок власних коштів в сумі 17807,24 грн. (135800,00 - 132424,55 + 14431,79 = 17807,24). 5) В період з 01 по 28 лютого 2020 року [PERSON] скористався кредитними коштами в розмірі 161452,04 грн., якими міг безвідсотково користуватися до 25 березня 2020 року. Протягом лютого 2020 року відповідач сплатив на погашення кредиту 170200,00 грн. Отже, відповідач станом на 01 березня 2020 року мав на карті залишок власних коштів в сумі 26555,20 грн. (170200,00 - 161452,04 + 17807,24 = 26555,20). 6) В період з 01 по 31 березня 2020 року [PERSON] скористався кредитними коштами в розмірі 81504,25 грн., якими міг безвідсотково користуватися до 25 квітня 2020 року. Протягом березня 2020 року відповідач сплатив на погашення кредиту 86000,00 грн. Отже, відповідач станом на 01 квітня 2020 року мав на карті залишок власних коштів в сумі 31050,95 грн. (86000,00 - 81504,25 + 26555,20 = 31050,95). 7) В період з 01 по 30 квітня 2020 року [PERSON] скористався кредитними коштами в розмірі 85917,68 грн., якими міг безвідсотково користуватися до 25 травня 2020 року. Протягом квітня 2020 року відповідач сплатив на погашення кредиту 92577,00 грн. Отже, відповідач станом на 01 травня 2020 року мав на карті залишок власних коштів в сумі 37710,27 грн. (92577,00 - 85917,68 + 31050,95 = 37710,27). 8) В період з 01 по 31 травня 2020 року [PERSON] скористався кредитними коштами в розмірі 23716,15 грн., якими міг безвідсотково користуватися до 25 червня 2020 року. Протягом травня 2020 року відповідач сплатив на погашення кредиту 29807,53 грн. Отже, відповідач станом на 01 червня 2020 року мав на карті залишок власних коштів в сумі 43801,65 грн. (29807,53 - 23716,15 + 37710,27 = 43801,65). 9) В період з 01 по 30 червня 2020 року [PERSON] скористався кредитними коштами в розмірі 7587,62 грн., якими міг безвідсотково користуватися до 25 липня 2020 року. Протягом червня 2020 року відповідач сплатив на погашення кредиту 14033,00 грн. Отже, відповідач станом на 01 липня 2020 року мав на карті залишок власних коштів в сумі 50247,03 грн. (14033,00 - 7587,62 + 43801,65 = 50247,03). 10) В період з 01 по 31 липня 2020 року [PERSON] скористався кредитними коштами в розмірі 8976,84 грн., якими міг безвідсотково користуватися до 25 серпня 2020 року. Протягом липня 2020 року відповідач сплатив на погашення кредиту 16776,00 грн. Отже, відповідач станом на 01 серпня 2020 року мав на карті залишок власних коштів в сумі 58046,19 грн. (16776,00 - 8976,84 + 50247,03 = 58046,19). 11) В період з 01 по 31 серпня 2020 року [PERSON] скористався кредитними коштами в розмірі 9812,14 грн., якими міг безвідсотково користуватися до 25 вересня 2020 року. Протягом серпня 2020 року відповідач сплатив на погашення кредиту 16732,00 грн. Отже, відповідач станом на 01 вересня 2020 року мав на карті залишок власних коштів в сумі 64966,05 грн. (16732,00 - 9812,14 + 58046,19 = 64966,05). 12) В період з 01 по 30 вересня 2020 року [PERSON] скористався кредитними коштами в розмірі 8000,74 грн., якими міг безвідсотково користуватися до 25 жовтня 2020 року. Протягом вересня 2020 року відповідач сплатив на погашення кредиту 14700,00 грн. Отже, відповідач станом на 01 жовтня 2020 року мав на карті залишок власних коштів в сумі 71665,31 грн. (14700,00 - 8000,74 + 64966,05 = 71665,31). 13) В період з 01 по 31 жовтня 2020 року [PERSON] скористався кредитними коштами в розмірі 15589,05 грн., якими міг безвідсотково користуватися до 25 листопада 2020 року. Протягом жовтня 2020 року відповідач сплатив на погашення кредиту 22530,00 грн. Отже, відповідач станом на 01 листопада 2020 року мав на карті залишок власних коштів в сумі 71665,31 грн. (22530,00 - 15589,05 + 71665,31 = 78606,26). 14) В період з 01 по 30 листопада 2020 року [PERSON] скористався кредитними коштами в розмірі 7802,59 грн., якими міг безвідсотково користуватися до 25 грудня 2020 року. Протягом листопада 2020 року відповідач сплатив на погашення кредиту 14190,00 грн. Отже, відповідач станом на 01 грудня 2020 року мав на карті залишок власних коштів в сумі 84993,67 грн. (14190,00 - 7802,59 + 78606,26 = 84993,67). 15) В період з 01 грудня 2020 року і по 01 червня 2021 року (остання дата у виписці по рахунку) [PERSON] кредитними коштами не користувався. В цей період відповідач сплатив на погашення кредиту 95,79 грн. Отже, відповідач станом на 01 червня 2021 року мав на карті залишок власних коштів в сумі 85089,46 грн. (84993,67 + 95,79 = 85089,46). Таким чином, дослідивши наявні в справі документи, суд дійшов висновку, що в них відсутні достатні та ґрунтовні відомості, які б беззаперечно вказували на розмір наявної заборгованості кредиту. Від так, суд вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення боргу за тілом кредиту та відсотками, тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed