Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-24 00:00:00

В лютому 2020 року позивачі звернулись до суду із позовом до Комунального підприємства «Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» (надалі КП «КБЛПД» ДОР»), уточнивши свої вимоги в редакції від 24 лютого 2020 року просили суд відкликати акт службового розслідування від 16 жовтня 2019 року згідно наказу № 113 від 02 жовтня 2019 року. В обґрунтування\~вказали,\~що вони\~працюють у\~відділенні ОПНО\~КП «КБЛПД»\~ДОР» більше 10\~років,\~претензій до\~їх роботи\~адміністрація закладу\~не мала,\~до дисциплінарної\~відповідальності вони\~не притягались,\~порушень трудової\~дисципліни не\~допускали.\~Проте завідуюча\~відділення ОПНО\~КП «КПЛПД»\~ДОР» [PERSON] ,\~маючи до\~ [PERSON] \~особисту неприязнь,\~користуючись своєю\~посадою,\~створювала конфлікти,\~поширюючи \~ плітки,\~образливу та\~принизливу інформацію,\~допускала образливі\~неетичні висловлювання,\~відправляла в\~програмі Вайбер\~«дулю»,\~а медичну\~сестру [PERSON] \~називала «стукачем»\~та створювала\~нестерпні умов\~праці з\~метою її\~звільнення.\~Доказами \~ є\~звукозаписи розмов\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~з [PERSON] \~16.09.2019\~року позивачі\~на ім`я\~в.о.\~генерального директора\~Солонського В.М.\~подали доповідну\~записку щодо\~проведення службового\~розслідування відносно\~завідуючої відділення\~ОПНО КП\~«КПЛПД» ДОР»\~ [PERSON] \~з приводу\~її неетичної\~поведінки.\~Наказом №113\~в.о.\~генерального директора\~Солонського В.М.\~від 02.10.2019р.\~для проведення\~службового розслідування\~була створена\~комісія.\~Також 03.10.2019р.\~та 07.10.2019\~р.\~позивачі звертались\~до в.о.\~генерального директора\~Солонського В.М.\~із заявами\~про надання\~інформації про\~результати розгляду\~раніше поданих\~заяв,\~щодо порушення\~етичних норм\~завідуючої [PERSON] ,\~а також\~повідомлено про\~прояви корупції\~у відділені,\~порушення та\~несвоєчасність складання\~графіку роботи,\~відсторонення від\~роботи медичної\~сестри [PERSON] ,\~неналежне виконання\~своїх обов`язків\~завідуючої [PERSON] \~та лікарем\~ [PERSON] ,\~щодо низького\~виявлення хворих\~з наркологічною\~патологією.\~04.11.2019\~року позивачі\~отримали акт\~службового розслідування\~від 16.10.2019\~р.,\~в якому\~зазначалось,\~що 07.10.2019\~р.\~в.о.\~генерального директора\~Солонський В.М.\~провів з\~ [PERSON] \~зустріч-бесіду,\~де були\~розглянуті всі\~питання висвітлені\~в її\~зверненнях,\~проте всупереч\~логіки,\~вона не\~сприймала об`єктивні\~пояснення.\~Крім того,\~комісією було\~встановлено,\~що медична\~сестра [PERSON] \~не розуміє\~лексичного значення\~слова «маніпуляція»,\~у зв`язку\~з чим\~комісією був\~зроблений висновок,\~що викладені\~в заявах\~та доповідній\~записці лікаря\~ [PERSON] \~та медичної\~сестри [PERSON] \~факти не\~знайшли свого\~підтвердження.\~Позивачі вважали,\~що зазначений\~акт службового\~розслідування містить\~недостовірну інформацію,\~яка порушує\~їх честь,\~гідність та\~ділову репутацію,\~ оскільки\~твердження в\~акті про\~те,\~що [PERSON] \~«всупереч логіки,\~не сприймала\~об`єктивні пояснення»\~фактично є\~висновком про наявність\~у неї\~порушень мислення\~та інтелекту\~і фактично\~є образливою\~інформацією,\~яка \~ не стосується службового розслідування. Зазначення в акті службового розслідування, що « [PERSON] не розуміє лексичного значення слова «маніпуляція»» також є образливою інформацією, оскільки вказує на слабкі розумові здібності останньої. Крім того, зазначена в акті службового розслідування інформація про те, що викладені в заявах та доповідній записці лікаря [PERSON] та медичної сестри [PERSON] факти не знайшли свого підтвердження та фактично є їх фантазією через незначні розумові здібності є недостовірною інформацією, оскільки в самому акті міститься висновок про помилки допущені бухгалтером [PERSON] при нарахуванні заробітної плати [PERSON] , а також знайшли своє підтвердження факти щодо складання робочого графіку невчасно та з порушеннями, підтверджується листом №7362 від 21.10.2019 р. Таким чином, поширена в акті службового розслідування 16.10.2019 року інформація, є недостовірною, образливою та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію. 14 лютого 2020 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху через невідповідність вимогам ст.ст.175, 176 ЦПК України. 25 лютого 2020 року після усунення позивачами недоліків, судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі доказами. Відповідач скористався правом надання відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначив, що позивач [PERSON] працює у них з 13.05.2008р. по теперішній час, [PERSON] працювала з 10.10.2005р., а 27.01.2020р. звільнилась за п.1 ст.36 КЗпП України. 16.09.2019р. від позивачів надійшла доповідна записка з проханням провести службове розслідування за фактом «психологічного терору, систематичного цькування, зниження авторитету з боку завідувача відділення [PERSON] » 03.10. та 07.10.2019р. повторно надійшли заяви від позивачів з приводу «психологічного терору з боку керівництва відділення з метою доведення їх до звільнення, маніпуляцій з графіками роботи», що призводить до погіршення їх стану здоров`я. Наказом в.о генерального директора №113 від 02.10.2019р. була створена комісія зі службового розслідування для перевірки фактів викладених в їх заявах, за результатами якого 16.10.2019р. було складено Акт службового розслідування із висновком, що факти, викладені в заявах та доповідній заяві не знайшли свого підтвердження. [PERSON] в присутності членів комісії та запрошених членів колективу підтвердила, що підпис в усіх сумісних заявах та доповідних записках вона ставила, хоча всі викладені факти стосуються особисто лише лікаря- нарколога [PERSON] . Від бухгалтера [PERSON] відібрана пояснювальна записка з якої вбачається, що під час нарахування заробітної плати за квітень 2019 року була допущена механічна помилка, яка не призвела до зміни сум нарахування заробітної плати лікарю-наркологу [PERSON] . Крім того, 07.10.2019р. протягом 4-х годин в.о генерального директора Солонський В.M., за участю працівників економічної, бухгалтерської та кадрової служби провів бесіду з позивачем [PERSON] на якій розглядались всі висвітлені нею в заявах та доповідних записках питання. Згідно з положеннями ч. 4 ст. 277 ЦК і статті 12 ЦПК України обов`язок довести, що інформація є достовірною покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок порушення цього було порушено його особисті немайнові права. Однак, позивачі не надали жодного належного та допустимого доказу того, що викладена в Акті інформація була поширена, не доведено протиправних дій відповідача про поширення недостовірної інформації. Повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. Акт службового розслідування від 16.10.2019р. був отриманий 04.11.2019р. лише позивачами, а тому доводи про те, що викладена в ньому, на думку позивачів, «недостовірна інформація» була поширена є безпідставними. Крім того, в Акті від 16.10.2019р. не вказано, що [PERSON] та [PERSON] мають «незначні слабкі розумові здібності», не «надається характеристика їхнім розумовим здібностям» або «наявності порушень мислення та інтелекту», про це в позовній заяві заявляють самі позивачі. Зазначення в Акті про «несприйняття об`єктивних пояснень всупереч логіки» позивачем [PERSON] та нерозуміння «лексичного значення слова «маніпуляція» позивачем [PERSON] не є недостовірною інформацією, а є констатацією саме цього факту без зазначення причин, а отже такий факт не може вважатись недостовірною інформацією, оскільки це є критичною оцінкою певних фактів, тобто є\~оціночними судженнями,\~які не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Представник відповідача вважає, з високою часткою ймовірності, що «проблеми», викладені в позовній заяві не є об`єктивними, а є наслідком проявів характеологічних особливостей осіб позивачів, що підтверджується колективною скаргою працівників ВОПНО. Позивачем [PERSON] надано відповідь на відзив, у якому вона, посилаючись на обставини раніше викладені у позові, вважала заперечення відповідача проти позову необґрунтованими, надані докази не належними, інформацію, зазначену в Акті 16.10.2019р. недостовірною та такою, що не може бути оціночним судженням, яка була безпідставно поширена серед її колег. 23 березня представником відповідача надано клопотання про розгляд справи без виклику сторін в порядку спрощеного позовного провадження у зв`язку із введенням карантину на території України. 03 березня та 24 березня 2020 року від позивачів надійшли заяви про розгляд справи в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін, які ухвалою суду від 25 березня 2020 року залишені без задоволення. 24 березня 2020 року від позивача [PERSON] до суду надійшли клопотання про виклик свідків та зобов`язання відповідача надати докази, які ухвалою суду 25 березня 2020 року також залишені без задоволення. Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до\~ст. 247 ч. 2 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивач [PERSON] працює у лікарем-наркологом у відділенні ОПНО КП «КБЛПД» ДОР» з 13.05.2008р. по теперішній час. Позивач [PERSON] працювала з 10.10.2005р. по 27.01.2020р. КП «КБЛПД» медичною сестрою, звільнилась за п.1 ст.36 КЗпП України. 16 вересня 2019р. позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до в.о генерального директора КП «КПНД» ДОР» (на час розгляду справи назву змінено на КП «КБЛПД» ДОР») [PERSON] із спільною доповідною запискою, у якій просили провести службове розслідування за фактом «психологічного терору, систематичного цькування, зниження авторитету з боку завідувача відділення [PERSON] » (а.с.6) 02\~жовтня 2019\~року наказом\~ в.о\~генерального директора КП «КПНД» ДОР» (на час розгляду справи назву змінено на КП «КБЛПД» ДОР») [PERSON] створена комісія зі службового розслідування у зв`язку з надходженням доповідних записок від лікаря-нарколога [PERSON] та медичної сестри [PERSON] (а.с.10). 03\~жовтня 2019\~року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до в.о генерального директора КП «КПНД» ДОР» (на час розгляду справи назву змінено на КП «КБЛПД» ДОР») [PERSON] із спільною заявою, в якій повідомили про організований проти них завідувачем відділення [PERSON] за участі лікаря [PERSON] та медичної сестри [PERSON] психологічний терор з метою доведення позивачів до звільнення через їх не підтримання методів керівництва основаних на корупційних схемах та просили провести службове розслідування. (а.с.7). 03 жовтня 2019р. позивач [PERSON] також звернулась до в.о генерального директора КП «КПНД» ДОР» (на час розгляду справи назву змінено на КП «КБЛПД» ДОР») [PERSON] з доповідною запискою щодо невжиття належних заходів та розслідування раніше повідомлених нею фактів «психологічного терору з боку керівництва відділення з метою доведення їх до звільнення, маніпуляцій з графіками роботи» (а.с.9). 16 жовтня 2019 року за результатами засідань, комісією встановлено, що факти, викладені в заявах та доповідній з приводу психологічного тиску з боку керівництва на лікаря-нарколога [PERSON] та медичну сестру [PERSON] , порушення фінансового законодавства, що призвели до порушення їх прав не знайшли свого підтвердження. про що складено відповідний Акт (а.с.11). Як вбачається зі змісту вказаного Акту, 07.10.2019 року протягом 4х годин в.о генерального директора Солонський В.М., за участю начальника ВК Серпіченко Л.В., економіста Сніжко Н.М., бухгалтера [PERSON] провів зустріч-бесіду з лікарем-наркологом [PERSON] де були розглянуті вісі питання, висвітлені в зверненнях [PERSON] , проте лікар не сприймала об`єктивні пояснення, стверджуючи, всупереч логіки, що «все це було зроблено спеціально проти мене». В акті також зазначено, що на думку сестри медичної [PERSON] в колективі склалася несприятлива атмосфера та здійснюються маніпуляції з графіком, проте було встановлено, що вона не розуміє лексичне значення слова «маніпуляції». Як встановлено судом з позовної заяви, позивачі вважають зазначені формулювання в акті службового розслідування недостовірною інформацією, а також такою, що принижує їх честь, гідність та діловою репутацію, що була поширена внаслідок складання цього акту, тому просили суд відкликати його на підставі ч.5 ст.277 ЦК України. Вирішуючи питання щодо заявлених позовних вимог, суд виходить з наступних вимог закону. За правилами частини першої статті 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини четвертої\~статті 32 Конституції України\~кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Частиною другою статті 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Згідно зі статтею 1 Закону України Про інформацію, інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до ст. ст. 200, 201 ЦК України суб`єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями. Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Згідно із статтями\~297,\~299 ЦК України\~кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. До способів захисту немайнових прав особи, які порушені внаслідок поширення проти неї та (або) членів сім`ї недостовірної інформації відноситься, зокрема, спростування недостовірної інформації (ст.277 ЦК України) та заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (ст.278 ЦК України). За змістом частини першої\~статті 277 ЦК України\~фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. З аналізу змісту вказаної норми слідує, що особа задля захисту свого порушеного особистого немайнового права за допомогою ст.277 ЦК України може обрати два способи захисту, які передбачені конструкцією вказаної норми, а саме - право на відповідь чи право на спростування цієї інформації. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», суди повинні враховувати такі відмінності: а) при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною; б) спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила, а відповідь дає особа, стосовно якої поширено інформацію. Відповідно до пунктів 19,24,25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. Якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформація, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено.\~Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. Спеціальний порядок спростування недостовірної інформації передбачений для випадків, коли ця інформація набула поширення через документ, який прийняла (видала) юридична особа (частина п`ята статті 277 ЦК). У такому випадку документ, який містить таку недостовірну інформацію, що порочить особисті немайнові права фізичних осіб, має бути відкликаний. Таким чином, ч.5 ст.277 ЦПК України, яка обрана позивачами для захисту своїх прав, не передбачає самостійного застосування і визначає лише порядок спростування недостовірної інформації, який може бути застосований судом лише у випадку обрання позивачем такого способу захисту як спростування поширеної недостовірної інформації і виключно у випадку, якщо судом за наслідками розгляду справи буде встановлено факт порушення особистого немайнового права позивача та визнано конкретну інформацію недостовірною та такою, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача. З наведеного можна дійти висновку, що положення ч.5 ст.277 ЦК України не можуть бути застосовані судом у випадку, якщо позивачем обрано такий спосіб захисту як право на відповідь, а також не підлягають окремому застосуванню, оскільки не є самостійним способом захисту особистого немайнового права особи, а є лише спеціальним порядком спростування недостовірної інформації. Враховуючи, що позивачем не заявлено жодної вимоги до відповідача з вказівкою на інформацію, яка має бути визнана недостовірною та такою, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, не визначено також у позові способу захисту свого права, відповідно до ч.1 ст.277 ЦК України, а саме шляхом реалізації свого права на відповідь або шляхом спростування недостовірної інформації, суд вважає, що позовні вимоги у заявлений позивачами спосіб не можуть бути задоволені, оскільки суперечать закону. Суд також звертає увагу, що застосування ч.5 ст.277 ЦК України передбачає покладення на відповідну юридичну особу за рішенням суду обов`язку по вчиненню дій для відкликання документу через який було поширено недостовірну інформацію, оскільки суд не наділений повноваженнями відкликати будь-які документи юридичних осіб. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, виходячи із заявлених позовних вимог, суд не вдається до будь-якої оцінки наведеної в Акті службового розслідування інформації на предмет її достовірності чи недостовірності, наявності в ній оціночних суджень або ознак приниження честі, гідності та ділової репутації позивачів, оскільки вимоги про визнання такої інформації недостовірною позивачами не заявлено, як і не заявлено вимог про спростування інформації, яка має бути визнана судом недостовірною, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Усі інші аргументи та доводи сторін, що викладені ними у письмових заявах по суті справи не оцінюються судом відповідно до п.3 ч.4 ст.265 ЦПК України як такі, що очевидно не відносяться до предмету спору. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи, судові витрати слід віднести на рахунок позивачів.

Outcome: dismissed