Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

В липні 2015 року [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON].) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до Комунального підприємства «Світоч» міста Києва (далі по тексту - відповідач, КП «Світоч»), в якому просив суд стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 183160,28 грн., 56616,56 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суму індексації невиплаченої заробітної плати в сумі 7954,51 грн. та 50000,00 грн. моральної шкоди. В процесі розгляду справи позивач надав суду заяви про збільшення позовних вимог, в останній з яких, він просив суд стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 183160,28 грн., 96593,92 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суму індексації невиплаченої заробітної плати в сумі 7954,51 грн. та 50000,00 грн. моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач працював в КП «Світоч» м. Києва з 16.05.2013 року по 19.03.2015 року на посаді артиста директора, проте всупереч вимогам контракту та законодавства на день звільнення йому не була виплачена заробітна плата за період роботи з 01.07.2013 року по 19.03.2015 року та компенсація за невикористану відпустку за період роботи з 16.05.2013 року по 19.03.2015 року, а тому відповідач зобов'язаний сплатити суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та суму індексації невиплаченої заробітної плати. Окрім того, позивач вважав, що неправомірними діями відповідача йому також завдано моральної шкоди, яку він оцінив в 50000,00 грн. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд про їх задоволення, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог. В судовому засіданні представник відповідача не заперечував проти задоволення позову, оскільки зазначав, що у підприємства дійсно є заборгованість по виплаті заробітної плати перед позивачем. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, розпорядженням заступника Київського міського голови - секретаря Київради [PERSON]., позивача було призначено на посаду директора КП «Світоч» м. Києва з 16.05.2013 року на контрактній основі (а.с. 33). Згідно із розпорядженням Київського міського голови [PERSON], позивача було звільнено з займаної посади з 19.03.2015 року за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України (а.с. 34). Відповідно до умов п. 3.1. контракту позивачу нараховувалась заробітна плата, яка складалась з посадового окладу в сумі 9628,00 грн. з 16.05.2013 року, 10226,00 грн. з 01.12.2013 року і фактично відпрацьованого часу та премії в розмірі до 100 %, надбавки за інтенсивність праці в розмірі 50 % посадового окладу і фактично відпрацьованого часу (а.с. 38-39). Згідно із довідкою від 24.06.2015 року № 2, виданою КП «Світоч» міста Києва сума нарахованої позивачу заробітної плати за період роботи з 01.07.2013 року по 19.03.2015 року склала 183160,28 грн. (а.с. 5). Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 83 КЗпП у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач зобов'язаний був провести з позивачем розрахунок за період роботи з 01.07.2013 року по 19.03.2015 року та сплатити йому в день звільнення нараховану заробітну плату та грошову компенсацію за всі не використані ним дні щорічної відпустки в сумі 183160,28 грн., в зв'язку із чим позовні вимоги в цій частині визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. А тому розрахована позивачем сума індексації заробітної плати в сумі 7954,51 грн., розрахунок якої був перевірений судом, також підлягає стягненню з відповідача, тому позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи наведене, а також розміру середньоденної заробітної плати позивача, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 96593,92 грн. за 129 робочих дні за період з 19.03.2015 року по 24.09.2015 року. У відповідності до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. В судовому засіданні позивач зазначав, що неправомірними діями відповідача, який не проводить із ним розрахунку до даного часу, йому спричинено моральну шкоду, яку він оцінив в 50000,00 грн. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що в результаті несвоєчасного та неповного розрахунку із позивачем, останній зазнав душевних страждань, в нього виникли матеріальні труднощі, що призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків, а тому з метою захисту порушеного права позивача, суд виходить з втрат немайнового характеру, що їх зазнав позивач, зміни, які відбулись в житті позивача, витрачений час на збирання необхідних доказів, що призвело до негативних наслідків щодо самопочуття останнього, його душевної рівноваги та морального стану, а тому оцінює моральну шкоду в розмірі 1000,0 грн. За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 183160,28 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, 96593,92 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суму індексації невиплаченої заробітної плати в сумі 7954,51 грн. та 1000,00 грн. моральної шкоди. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2887,08 грн.

Outcome: partial