Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

В квітні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила визнати відмову [PERSON] у наданні згоди на виїзд за межі України неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] - безпідставною, дозволити виїзд [PERSON], [INFO], за межі України без згоди батька, [PERSON], та допустити негайне виконання рішення суду в частині оформлення документів на виїзд за межі України [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка вказала на те, що [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з громадянином [PERSON] з 31.05.2002 року. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська шлюб між ними був розірваний. Від шлюбу у них є донька - [PERSON], [INFO], яка після розірвання з відповідачем шлюбу проживає за рішенням суду з мамою [PERSON] Впродовж чотирьох років відповідач, батько дитини, абсолютно не приймає участі у вихованні неповнолітньої дитини, та не надає допомоги. 22 листопада 2013 року [PERSON] зареєструвала шлюб з громадянином Російської федерації [PERSON] та має намір виїхати за межі України разом з дитиною для проживання, але відповідач категорично заперечує проти цього та відмовляється надати нотаріально посвідчену згоду. Позивачка вважає дії відповідача неправомірними та такими, що порушують вимоги діючого сімейного законодавства. Підстави, які б, відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» перешкоджали виїзду, відсутні. Не зважаючи на це, [PERSON], безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не наводить. Така позиція [PERSON] батька неповнолітньої [PERSON], [INFO], шкодить її інтересам. Пізніше позивачка уточнила свої позовні вимоги та просила визнати відмову [PERSON] у наданні згоди на виїзд за межі України неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] - безпідставною, дозволити виїзд на постійне місце проживання [PERSON], [INFO], за межі України без згоди батька, [PERSON] за адресою: [ADDRESS], допустити виконання рішення суду в частині оформлення документів на виїзд за межі України [PERSON], [INFO], до негайного виконання. Ухвалою суду позовні вимоги [PERSON] про визнання безпідставною відмови відповідача надати дозвіл на виїзд дитини за кордон на ПМЖ - були залишені без розгляду. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] підтримали уточнені позовні вимоги та просили задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалися на обставини викладені в позовній заяві. Також, зазначили, що не заперечують проти ухвалення судом заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив. Представник органа опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради Цуцкова О.В. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивачки та просила їх задовольнити в інтересах дитини. Зі згоди позивачки та її представника, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вислухавши свідків та саму дитину, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. У судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, виданим повторно 27.07.2005 року Жовтневим відділом РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 1047 (а.с.6). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2012 року шлюб між батьками дитини був розірваний (а.с.7). На теперішній час, дитина проживає разом із своєю матір'ю, позивачкою по справі в м. Києві. 22 листопада 2013 року позивачка уклала шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 22.11.2013 року відділом ДРАЦС Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2052 (а.с.10). Чоловік позивачки [PERSON] є громадянином Російської Федерації, зареєстрований, постійно проживає та працює на території Російської Федерації, що підтверджується його паспортом громадянина Російської Федерації, довідкою з місця його реєстрації та випискою з домової книги (а.с.32-33,43-44). Позивачка бажає переїхати із своєю дочкою на постійне місце проживання до свого чоловіка [PERSON] за місцем його реєстрації, а саме: Російська Федерація, [ADDRESS]. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до пп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків Проте, батько дитини не дає згоди на виїзд дитини за кордон. Пунктом 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року за № 231 передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Так, згідно листа Спеціалізованої школи № 193 з поглибленим вивченням української мови та літератури Управління освіти Подільського району м. Києва Головного управління загальної середньої освіти Міністерства освіти і науки України - учениця [PERSON] зарахована до 10 класу. Упродовж чотирьох років навчання [PERSON] в СШ № 193 батько не лише не відвідував культурно-масові заходи, в яких брала участь його донька, але й жодного разу не з'явився в школі, не зв'язався з класним керівником навіть по телефону. Завжди на батьківських зборах була присутня мама, брала активну участь у житті класу, відвідувала всі заходи, в яких була задіяна її донька (а.с.45). В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які є родичами позивачки та дитини, а також була допитана в якості свідка сама позивачка, і які вказали, що дитина має дуже теплі відносини з чоловіком своєї матері, бажає навчатися в МГУ на журналіста та не заперечує проти переїзду. Також, зазначили, що батько дитини проти надання дитині дозволу на виїзд за межі України. Крім того, в судовому засіданні була допитана сама дитина [PERSON], [INFO], яка вказала, що вона не проти виїзду на постійне проживання в Росію за місцем реєстрації чоловіка своєї матері. Вказала, що її не бентежать розрив зв'язків з друзями та переїзд на нове місце проживання, оскільки вона знайде собі нові зв'язки та друзів. Також, зазначила, що її батько повідомив її про відмову в наданні їй дозволу на виїзд за межі України, оскільки її мати не віддає йому квартиру. Вказала, що в неї дуже теплі відносини з чоловіком її матері. Згідно висновку органа опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті ради щодо доцільності виїзду неповнолітньої [PERSON], [INFO], разом з її матір'ю на постійне місце проживання за адресою: [ADDRESS] - орган опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті ради вважає за доцільне виїзд неповнолітньої [PERSON], [INFO], на постійне місце проживання разом з її матір'ю, гр. [PERSON], за адресою: [ADDRESS] (а.с.56). За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, суд вважає можливим дозволити виїзд на постійне місце проживання [PERSON], [INFO], за межі України без згоди батька - [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Що стосується вимог позивачки про допущення даного рішення в частині оформлення документів на виїзд за межі України [PERSON], [INFO], до негайного виконання, то суд вважає за необхідне відмовити в їх задоволенні з огляду на наступне. Статтею 367 ЦПК України передбачений перелік рішень суду, які суд допускає до негайного виконання. Проте, згідно даної норми закону, рішення про надання дозволу дитині на виїзд за межі України на постійне місце проживання без згоди батька, не входить до складу рішень, які суд допускає до негайного виконання. Суд не вбачає підстав для допущення даного рішення до негайного виконання. На підставі викладеного і

Outcome: partial