Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

В лютому 2013 року Київський національний університет імені Тараса Шевченка (далі - КНУ) звернувся до суду із позовом про виселення [PERSON] та [PERSON] із займаних кімнат в гуртожитку та стягнення заборгованості, посилаючись на те, що на підставі договорів про підготовку спеціалістів від 11 вересня 1995 року та від 22 грудня 1997 року, які укладені між КНУ та Міністерством оборони України (далі - МО), і додаткових угод до них, відповідачі [PERSON] та [PERSON] були в 2000 році заселені до кімнат [NUMBER] та [NUMBER] гуртожитку [ADDRESS]. Згідно з додатковою угодою до договору про підготовку спеціалістів від 22 грудня 1997 року, яка укладена 19 серпня 2009 року між КНУ й МО, останнє зобов`язувалось після введення в експлуатацію житлового будинку по [ADDRESS] вивільнити (шляхом переселення сімей військовослужбовців і працівників Збройних Сил України в жилі приміщення, які будуть ним надані) та передати зайняті такими особами кімнати в гуртожитку університету, протягом 2010 року провести відселення решти сімей військовослужбовців, які проходять військову службу, а до кінця 2011 року провести відселення всіх сімей військовослужбовців, звільнених у запас або відставку і передати університету вивільнені житлові кімнати в студентському гуртожитку №11. Однак МО своїх зобов`язань не виконало, сім`ї військовослужбовців залишилися проживати в гуртожитку, в тому числі сім`я [PERSON]. Посилаючись на те, що з 01 січня 2010 року між МО і КНУ відсутні договірні відносини щодо користування жилими приміщеннями гуртожитку, у зв`язку з чим відсутні підстави й для проживання в гуртожитку [PERSON] та [PERSON], і на те що останні не здійснюють оплату за проживання в гуртожитку згідно з додатковою угодою від 19 серпня 2009 року та наказами ректора університету, просив стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно 55545,15 грн. борг за користування жилими приміщеннями і виселити їх із займаних кімнат (Том №1 а.с.1-4, 135) Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 22 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26 березня 2014 року позов задоволено, виселено [PERSON] та [PERSON] із займаних кімнат [NUMBER] та [NUMBER] гуртожитку [ADDRESS] та стягнуто з останніх солідарно на користь позивача суму боргу в розмірі 55545,15 грн. та суму судового збору в розмірі 556,18 грн. (Том №1 а.с.150-157, 238-242) Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вищезазначені рішення, скасовано в частині вирішення позову Київського національного університету імені Тараса Шевченка до [PERSON], [PERSON], Міністерства оборони України про стягнення заборгованості, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення залишені без змін (Том №2 а.с.21-23) Згідно ч.4 ст.338 ЦПК України висновки і мотиви касаційного суду, з яких скасовані рішення є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Так, касаційний суд звернув увагу на те, що дійсно згідно Додаткової угоди №303/44/09 від 19 серпня 2009 року у разі змін цін і тарифів на житлово-комунальні послуги та енергоносії університет може змінювати розмір оплат з проживання у гуртожитку з обов`язковим попередженням про це мешканців не менш ніж за місяць на підставі наказу ректора. Проте, саме оскільки матеріали справи не містили доказів інформування відповідачів щодо підвищення розміру плати за проживання у гуртожитку до 282 грн. на місяць за одне ліжко-місце на підставі наказу від 30.12.2009 року №871-32 та не містили доказів обґрунтування нарахування боргу за період з 1 січня 2010 року по 1 червня 2011 року виходячи з указаної ставки за проживання в гуртожитку, суд касаційної інстанції повернув справу в суд першої інстанції для перевірки зазначених обставин. Зокрема, запропоновано перевірити обставини, за яких збільшилася вартість послуг в гуртожитку університету (комунальні послуги, обслуговування обладнання гуртожитку, дезінфекція, дератизація, дезінсекція, поточний ремонт гуртожитку, прання та поновлення білизни тощо) саме для осіб, які не є студентами, аспірантами чи докторантами у гуртожитках університету, наголосивши, що наказом ректора від 11 травня 2011 року №365-32 розмір плати за проживання в гуртожитку підвищено до 402 грн. у місяць за одне ліжко-місяць лише для вказаної категорії осіб. Перевірити розрахунок заборгованості із оплати за проживання в гуртожитку із деталізацією прострочених платежів за періодами, у яких змінювався розмір такої оплати (за який платіжний період, у якому розмірі та у зв`язку із дією якого розміру плати за проживання у гуртожитку конкретно за кожен період, враховуючи різні тарифи за різні періоди (Том №2 а.с.21-23) Представник позивача в судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог, а саме стягненні з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку заборгованості за оплату проживання в кімнатах гуртожитку університету, мотивуючи їх тим, що на підставі списку військовослужбовців до гуртожитку №11 за вищевказаною адресою, що належить університету, були заселені військовослужбовці, серед яких [PERSON] із дружиною [PERSON] Зазначені відповідачі проживали в кімнатах [NUMBER] та [NUMBER] з 21.08.2000 року, користувалися відповідно двома ліжками в одній кімнаті і трьома в другій, споживали відповідні послуги. Оплата за проживання періодично змінювалася на підставі наказів ректора. Стверджувала про те, що позивач завчасно повідомляв про підвищення цін і тарифів, проте відповідачі відмовлялися під підписів, про що були складені акти. Щодо вірного нарахування належних до сплати сум та обґрунтованості їх підвищення, посилалася на надані суду розрахунки та постанову Верховного Суду України від 25 лютого 2015 року, висновки з якої просила неодмінно врахувати при прийняття рішення при розгляді даної справи, у якій бере участь особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідач [PERSON] під час розгляду справи заперечував проти задоволення позову, зазначав, що він дійсно з 2000 року разом із дружиною [PERSON] займають дві кімнати гуртожитку, в одній - два ліжка, в другій - три, в яких спільно проживає родина. Від самого початку свого проживання щодо оплати за проживання позивач жодних претензій не пред`являв. Повідомив, що він з дружиною були ознайомлені із змістом додаткової угоди №303/44/09 до договору від 22.12.1997 року №135, якою передбачалося встановлення розміру оплати за проживання - 110,00 грн. за одне ліжко-місце, так вони і платили. Будь-яких повідомлень про збільшення цін і тарифів і відповідно оплати за проживання до їх відома доведено не було, відтак і підстав для стягнення з них заборгованості не вбачав. Крім того, піддавав сумніву дії наказів ректора КНУ по підвищенню оплати за проживання, оскільки по-перше, вважав, що вони не розповсюджуються на таку категорію як військовослужбовці, а по-друге, стверджував, що позивачем не доведено підвищення цін і тарифів на житлово-комунальні послуги та енергоносії, що згідно вищезазначеної угоди може бути підставою для підвищення плати за проживання в гуртожитку (Том №2 а.с.51-54) Відповідач [PERSON] в судове засідання по справі жодного разу не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, окремо зазначивши, що позовні вимоги не визнає та вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню (Том №2 а.с.55) Міністерство оборони України також свого представника в судове засідання не направило, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялося відповідно до положень ст.74 ЦПК України (Том №4 а.с.88). З наявних в матеріалах справи заяв, вбачається що Міністерство оборони України також заперечує проти задоволення позову, посилаючись на безпідставність позовних вимог (Том №1 а.с.112-113) 04.03.2015 в судове засідання не з`явилися також представник позивача та відповідач [PERSON], про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник позивача подала заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначила, що наполягає на задоволенні позовних вимог (Том №4 а.с.89). Відповідач [PERSON] також через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що в задоволенні позову просить відмовити з підстав, які викладені судом вище (Том №4 а.с.117) Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України) Судовим розглядом встановлено та визнається згідно ч.1 ст.61 ЦПК України сторонами, що між позивачем та Міністерством оборони України тривалий час існували наступні договірні зобов`язання, що згідно ч.3 ст.61 ЦПК України також встановлено судовими рішеннями по цивільним справам, що набули чинності, при розгляді інших справ, у яких брала участь особа, щодо якої встановлені ці обставини (Том №4 а.с.94-116, 118-132) Так, 11.09.1995 року між КНУ в особі ректора Скопенка В.В. та командуючим Військами Повітряної Оборони України в особі генерал-полковника Лопатіна М.А., було укладено Договір «Про підготовку спеціалістів з вищою освітою». Для досягнення мети даного договору університет зобов`язався для забезпечення житлово-побутових умов курсантам ВЗП виділити гуртожиток [ADDRESS] з наявними меблями, інвентарем та іншим обладнанням, кімнати в гуртожитку [ADDRESS], які надані для проживання офіцерів-слухачів та членів їх сімей; замовник (Командуючий військами Повітряної Оборони України) приміщення, надані у тимчасове користування утримувати в справному стані, виключно для досягнення мети, передбаченої даним договором та за їх прямим призначенням, після закінчення строку дії договору та в інших випадках у 3-х місячний термін здати надані в користування приміщення в повному порядку. Умовами договору також визначено, що сторони можуть вносити зміни та доповнення в даний договір шляхом укладення додаткових угод, а також можливість його розірвання на вимогу однієї зі сторін з попереднім повідомленням за шість місяців іншої сторони (Том №1 а.с.36) 21.02.1997 року між КНУ в особі ректора Скопенка В.В. та заступником Міністра Оборони України - Командувачем Сил Протиповітряної оборони України укладено додаткову угоду №07-94 до договору від 11.09.1995 року «Про підготовку спеціалістів», метою якої є спільне використання студентського гуртожитку [ADDRESS], для досягнення якої сторони взяли зобов`язання: університет - передати по акту прийому-передачі будинок гуртожитку, а замовник (заступник Міністра оборони України) прийняти по акту прийому-передачі будинок гуртожитку та проектно-кошторисну документацію, яка є в наявності, від університету для проведення реконструкції та капітального ремонту. Цією ж додатковою угодою визначено, що загальні приміщення будинку гуртожитку використовуються «Університетом» та «Замовником» спільно по взаємній домовленості. Термін дії даної угоди з 21.02.1997 року до 22.02.2007 року, угода може бути розірвана на вимогу однієї зі сторін з попереднім повідомленням за шість місяців іншої сторони. 22.12.1997 року між КНУ та МО був укладений Договір №135 «Про підготовку спеціалістів», відповідно до п.1.3 якого для забезпечення житлово-побутових умов курсантам ВВП був виділений гуртожиток [ADDRESS] з наявними меблями, інвентарем та іншим обладнанням. Згідно п.2.2 зазначеного договору замовник зобов`язався щомісячно оплачувати проживання курсантів в гуртожитку по узгодженим сторонами цінам, що діють для студентів університету згідно затвердженого кошторису - розрахунку. Термін дії договору до 01.01.2010 року (Том №1 а.с.8) 24.07.2006 року між КНУ та МО був укладений договір №67 про надання в тимчасове користування приміщень Військовому інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка, предметом якого є надання Університетом в тимчасове безоплатне користування Міністерству для використання Військовим інститутом 66 блок-секцій у гуртожитку університету [ADDRESS] з метою заселення і проживання в ньому виключно особового складу Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка (Том №1 а.с.7) 28.10.1998 року заступником Міністра Оборони України - Командувачем Сил Протиповітряної оборони України та ректором КНУ ім. Т. Шевченка укладено додаткову угоду №07-94-1 до договору від 11.09.1995 року «Про підготовку спеціалістів», відповідно до якої п.2.10 викладено в новій редакції - сім`ї військовослужбовців, заселені в гуртожиток на житлову площу, передану в користування «замовнику», оплату за проживання проводять особисто в бухгалтерію «Університету», розмір якої визначається за згодою сторін та оформляється відповідним актом. 21.08.2000 року [PERSON] та [PERSON] як військовослужбовці були заселені до кімнат [NUMBER] та [NUMBER] в гуртожитку [ADDRESS], що підтверджується копіями карток проживаючих в гуртожитку №2100 та №1800, і займали відповідно в кімнаті [NUMBER] - 2 ліжко-місця, а в кімнаті [NUMBER] - 3 ліжко-місця (Том №1 а.с.199-202) Додатковою угодою від 19.08.2009 року №303/44/09 (далі - Додатковою угодою №303) КНУ в особі в.о. ректора Григорука В.І. та МО домовились про внесення змін до договору №135 «Про підготовку спеціалістів» від 22.12.1997 року, зокрема, п.1.3 та п.1.4 договору викладено в такій редакції: «Для забезпечення житлово-побутових умов курсантам та слухачам військового інституту виділений гуртожиток [ADDRESS] з наявними меблям, інвентарем та іншим обладнанням, житлові кімнати гуртожитку [ADDRESS], які надані Університетом в тимчасове користування Міністерству для проживання 57 сімей військовослужбовців і працівників Збройних Сил України, а також військовослужбовців, звільнених в запас або відставку та членів їх сімей, згідно Додаткових угод №07-94 від 21.02.1997 року, №07-9401 від 28.10.1998 року, №66 від 24.07.2006 року до Договору «Про підготовку спеціалістів» від 11.09.1995 року та Договору №67 від 24.07.2006 року». Термін дії даного договору з 01.01.1998 року до 31.12.2011 року. Крім того, цією ж додатковою угодою встановлено, що після введення в експлуатацію житлового будинку по [ADDRESS] Міністерство вивільняє та передає університету житлові кімнати в студентському гуртожитку №11, зайняті 10 сім`ями військовослужбовців у тому числі звільнених у запас або відставку, протягом 2010 року проводить відселення решти сімей військовослужбовців, які проходять військову службу, а до кінця 2011 року проводить відселення всіх сімей військовослужбовців, звільнених у запас або відставку і передає університету вивільнені житлові кімнати в студентському гуртожитку №11. Розмір та порядок місячної плати за користування житловим приміщенням, місцями загального користування та надані житлово-комунальні послуги встановлюється наказами ректора університету. На час укладення додаткової угоди діє розмір оплати встановлений наказом ректора від 21.03.2006 року №184-32, а саме 110,00 грн. в місяць за одне ліжко-місце зайняте мешканцями, які не є співробітниками університету та членами їх сімей, 110,00 грн. - в місяць за зайняті додаткові ліжко-місця. Термін дії додаткової угоди з 1 січня 2009 року по 31 грудня 2011 року (Том №1 а.с.9-11, 12-13) Згідно довідки-розрахунку по оплаті за проживання та використану електроенергію [PERSON] та його дружина [PERSON] за проживання у вищезазначених кімнатах сплачували за 5 ліжко-місць за період з 2002 по липень 2005 - 6 грн. за ліжко-місце, з липня 2005 по травень 2008 - 16 грн. за ліжко-місце, з червня по жовтень 2008 року - 51 грн. за ліжко-місце, з листопада 2008 по грудень 2009 - 110 грн. за ліжко-місце (Том №1 а.с.127-129). Суми, сплачувані [PERSON] та [PERSON], сторони за зазначений період не оспорюють та вважають такими, що відповідають існуючим між ними правовідносинам, оскільки як представник позивача та відповідач [PERSON] визнали під час розгляду справи, вони дійсно сплачувалися відповідачами в тому розмірі, який був передбачений вищезазначеними угодами між КНУ та МО та в саме тому розмірі, який був доведений до відома сім`ї [PERSON]. Також пунктом 5.1 вищезазначеної Додаткової угоди №303 передбачалося, що МО укладає договори із сім`ями військовослужбовців про надання житлових приміщень в тимчасове користування в студентському гуртожитку №11 КНУ за умов визначених в додатковій угоді (Том №1 а.с.9-11) Сторонами не заперечується, що таких договорів МО безпосередньо з сім`єю [PERSON] не укладало. Водночас сторонами не оспорюється і той факт, що [PERSON] та [PERSON] проживали в гуртожитку та користувалися житлово-комунальними послугами до 30 грудня 2013 року (Том №1 а.с.198) Згідно із ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 чт.903 ЦК України) Таким чином, доводи відповідача [PERSON] про те, що у зв`язку з тим, що МО не укладало із ним та [PERSON] договору на тимчасове користування жилими приміщеннями в гуртожитку №11, і тому жодних правовідносин між КНУ та ними не виникло суд до уваги не бере, оскільки вони регламентувалися укладеним між сторонами усним договором, згідно якому, зокрема, позивач надавав послуги з проживання, а відповідачі відповідно їх споживали і повинні були оплачувати. Однак, все ж таки відсутність письмового договору внесло свої складнощі у визначенні конкретної вартості (розміру) проживання для конкретної категорії осіб. Так, із довідки-розрахунку по оплаті за проживання та використану електроенергію [PERSON] та його дружини [PERSON] за проживання у вищезазначених кімнатах вбачається, що сім`я [PERSON] з січня 2010 по серпень 2013 року продовжувала щомісячно сплачувати за проживання в гуртожитку виходячи з вартості 110,00 грн. за ліжко-місце і додатково за електроенергію, що також за переконанням суду підтверджує заперечення відповідача [PERSON] про те, що оскільки позивачем не було повідомлено відповідачів про підвищення розміру оплати, останні в свою чергу,справно щомісячно продовжували оплачувати за проживання в гуртожитку той самий розмір оплати, що був встановлений позивачем та МО в Додатковій угоді №303 (Том №1 а.с.129-130) Натомість позивач саме з січня 2010 року починає нараховувати відповідачам заборгованість, обґрунтовуючи свою позицію п.3.2 Додаткової угоди №303, яким передбачено, що в разі зміни цін і тарифів на житлово-комунальні послуги та енергоносії Університет може змінювати розмір оплати за проживання в гуртожитку з обов`язковим попередженням про це мешканців, не менш, ніж за місяць на підставі наказу ректора Університету (Том №1 а.с.9-11) Проте, твердження представника позивача про своєчасне повідомлення відповідачів про таке збільшення в порядку, передбаченому п.3.2 Додаткової угоди №303 не знайшло свого підтвердження в матеріалах справи, як і обставин, за яких збільшилася вартість послуг, що надаються у гуртожитку (зміна цін і тарифів на житлово-комунальні послуги та енергоносії). Так, судовим розглядом встановлено, що оплата за проживання в гуртожитку змінювалась на підставі наказів ректора КНУ від 30 грудня 2009 року №871-32 «Про оплату за користування гуртожитками Університету» та наказу від 11 травня 2011 року №365-32 «Про оплату за користування гуртожитками Університету» (Том №1 а.с.75-77, 131-133) З наказу №871-32 від 30.12.2009 року вбачається, що з 1 січня 2010 року, зокрема, для інших осіб в гуртожитку №11 в кімнатах з електролічильником встановлюється оплата за проживання в розмірі 282,00 грн. за ліжко-місце (Том №1 а.с.75). До нього додається калькуляція вартості із показниками, які є складовими вартості проживання (Том №1 а.с.77) А наказом від 11.05.2011 року №365-32 було збільшено вартість одного ліжко-місця до 402,00 грн. (Том №1 а.с.131-134). Проте суд критично оцінює акти від 05.01.2010 року та від 18.05.2011року (Том №1 а.с.195-196, Том №4 а.с.90), з яких вбачається, по першому, що комісія в складі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 5 січня 2010 року нібито повідомила мешканців гуртожитку №11 з числа військовослужбовців про підвищення вартості проживання в гуртожитку згідно наказу ректора №871-32 від 30 грудня 2009 року до 282 грн. за ліжко-місце, проте «вищезазначені особи» (без зазначення які саме особи) відмовилися від підписів, і по другому, що 18.05.2011 року комісія в складі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] нібито зафіксувала відмову відповідачів в отриманні попередження про встановлення розміру оплати за проживання в гуртожитку за ліжко-місце - 402 грн. відповідно до наказу ректора від 11.05.2011 року №365-32, і не бере їх до уваги, оскільки нова плата в розмірі 282 грн. і 402 грн. за ліжко-місце відповідно почала нараховуватися з 01 січня 2010 року та 01 червня 2011 року відповідно, а попередження про зміну відбувалися нібито одне - вже 5 січня 2010 року, а друге - 18 травня 2011 року, тобто перше у строк вже дії нового тарифу, а друге - менший ніж один місяць про зміну такої плати, що прямо суперечить механізму такого попередження і порядку, закріпленого у п.3.2 Додаткової угоди №303 від 19 серпня 2009 року до договору №135, укладеного 22 грудня 1997 року, на що окремо звертав увагу касаційним суд, скасовуючи рішення попередніх інстанцій по даній справі і направляючи справу на новий судовий розгляд, що, в свою чергу, не може бути не враховано судом при прийнятті рішення по цій справі відповідно до імперативних положень ч.4 ст.338 ЦПК України (Том №2 а.с.22 на звороті) В контексті критичного ставлення до зазначених доказів, суд також враховує те, що представник позивача не змогла надати пояснення з приводу того, яким чином позивач проінформував всіх тих осіб, прізвища яких містяться в списку-додатку до даних актів, оскільки зі змісту актів взагалі вбачається що або всіх перелічених військовослужбовців зібрали в один день і зачитали їм наказ ректора, або протягом трьох днів (з 16 травня по 18 травня 2011 року) комісія у складі трьох осіб навідувалася до кожного з них і зачитувала їм зазначений наказ, також незрозуміло хто зазначав «відмовився від підпису» і чому жоден із членів комісії не посвідчив своїм підписом цей список, в той час як відповідач [PERSON] будь-яке таке інформування заперечував. Щодо другого відповідача по справі - дружини [PERSON] то її прізвища навіть в додатках до даних актів немає, проте вимоги до неї за вищевикладених судом обставин позивач заявляє (Том №1 а.с.196, Том №4 а.с.91) Розміщення зазначеної інформації на дошці оголошень і направлення дирекцією студмістечка щомісячно розрахунку для оплати сім`ям військовослужбовців з зазначенням збільшених сум оплати також в ході судового розгляду свого підтвердження не знайшло, навіть за умови неодноразових оголошень перерв в судових засіданнях за клопотаннями представника позивача для надання суду нових доказів на підтвердження своєї позиції по справі. Таким чином, має місце недотримання КНУ порядку зміни розміру оплати, визначеному умовами договорів, не інформування відповідачів про збільшення розміру оплати за проживання, що є безумовною підставою для відмови позивачу у задоволенні позовних вимог. Крім того, позивачем всупереч ст. ст.57-59 ЦПК України не надано суду достатніх та достовірних доказів для вірного нарахування належних до сплати сум за користування відповідачами гуртожитком та житлово-комунальними послугами, детальний розрахунок прострочених платежів за періодами, у яких змінювався розмір такої оплати. Позивачем проігноровані вимоги касаційного суду щодо надання доказів обґрунтування нарахування боргу з 1 січня 2010 року по 1 червня 2011 року виходячи з указаної ставки за проживання з 110 грн. до 402 грн., тобто майже в 4 рази, а також обґрунтування збільшення вартості проживання до 402 грн. за ліжко-місце в місяць саме для категорій осіб, які не є студентами, аспірантами чи докторантами, тобто чим обумовлена така вибірковість, чому саме для цієї категорії збільшена вартість цін і тарифів на житлово-комунальні послуги та енергоносії в розумінні п.3.2 Додаткової угоди №303. Якщо такі зміни відбуваються, то для всіх мешканців гуртожитку, але таку вибірковість представник позивача також не змогла обґрунтувати. Також суд вважає неспроможними доводи позивача про обов`язкове врахування при прийнятті рішення по цій справі постанови Верховного Суду України від 25 лютого 2015 року по справі за позовом КНУ до [PERSON] про стягнення з неї заборгованості за користування жилим приміщенням та виселення, оскільки висновки Верховного Суду України по цій справі не є правовим висновком в розумінні ч.3 ст.360-7 ЦПК України. Так, Верховний Суд України чітко зазначив, що безпосередньо «у справі, яка переглядається, суди дійшли вірного висновку, що розмір оплати за проживання в гуртожитку було встановлено з дотриманням порядку, визначеного в договорах». З детального аналізу рішень судів по справі КНУ до [PERSON], наданих позивачем, взагалі вбачається, що відповідач визнала ряд обставин по справі, зокрема те, що вона була проінформована про збільшення оплати за проживання, проте сама відмовилася від підпису і те, що спочатку вона оплачувала за тією вартістю, на яку була збільшена оплата за проживання. Верховний Суд України в наведеній постанові зазначає, що в той же час ухвалами Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 травня 2014 року та 17 липня 2014 року «касаційний суд вірно встановив, що суди правомірно відмовляли університету в стягненні заборгованості з оплати за проживання в гуртожитку в зв`язку з відсутністю підстав для стягнення боргу, оскільки університетом не дотримано порядку зміни розміру оплати, визначеному умовами договорів» (Том №4 а.с.115-119) На підставі викладено та

Outcome: dismissed