Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

В лютому 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила про визнання [PERSON] , такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог зазначила, що їй та третім особам [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] . У належній їй квартирі зареєстрована відповідачка, яка доводиться їй колишньою невісткою, та з жовтня 2010 року по 2018 рік перебувала у зареєстрованому шлюбі з її сином - третьою особою по справі [PERSON] . Проте сім`я між ними розпалась, заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 05 липня 2018 року шлюб розірваний. Від шлюбу в подружжя є спільна неповнолітня донька, [PERSON] , 2012 року народження, яка мешкає разом позивачкою та членами її сім`ї. У спірній квартирі відповідачка не проживає з липня 2013 року, будь-якого зв`язку з донькою та колишнім чоловіком не підтримує, у добровільному порядку знятися з реєстрації відповідач не бажає. Ухвалою суду від 18 березня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 18 квітня 2019 року, яке в подальшому відкладено на 20.05.2019 року та 19 червня 2019 року для виклику свідків. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, проти проведення заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив. Треті особи до суду не з`явились, про розгляд справи повідомлені своєчасно та належним чином, надали суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з чим, суд дійшов висновку про можливість заочного розгляду справи та постановлення рішення на підставі наявних у справі доказів. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає в будинку [ADDRESS] та є сусідкою позивачки. Відповідачка є колишньою невісткою позивачки, оскільки з нею був одружений син. У них народилась донька, нетривалий час відповідачка мешкала в квартирі позивачки, а потім покинула чоловіка і дитину та у спірній квартирі не проживає з осені 2013 року, де на теперішній час знаходиться відповідачка нікому не відомо, позивачка та члени її родини ніколи перешкод у проживанні не чинили, речі відповідачки у квартирі відсутні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивачки, мешкаоють в одному будинку. Син позивачки був одружений з відповідачкою, у них народилась дитина, а через деякий час мати дитини розійшлась з чоловіком, забрала свої речі і залишила квартиру. Відповідачка у спірній квартирі не проживає більше 4 років, причини їй невідомі, позивачка та члени її родини перешкод відповідачу ніколи не чинили. Суд розглянувши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло, виданого 04 квітня 2007 року Управління житлово - комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів, розпорядження №390 від 05.03.2007 року, квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 14189797 від 10.04.2007 року (а.с.9). Відповідно до довідки НОВАКОМ за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.14). Згідно Акту, складеного мешканцями будинку [ADDRESS] та посвідченого директором ТзОВ «Житлокомцентр», відповідачка [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 01 липня 2013 року (а.с. 15). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391 ЦК України, передбачає, що власник може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири, визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, позивачка [PERSON] є співвласником спірної квартири та правомірно набула право власності на неї. Згідно ч. 2 статті 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачка, будучи власником квартири, не може в повній мірі володіти, розпоряджатись та користуватись належній їй на праві спільної часткової власності майном, оскільки в приміщенні зареєстрована відповідачка [PERSON] , яка не проживає за адресою: [ADDRESS] більше трьох років, крім того, перестала бути членом сім`ї власника житла, в зв`язку з чим позовні вимоги в частині визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Відповідно ст.141ЦПК України стягненню з відповідача на користь відповідача підлягає судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved