Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

В лютому 2016 року [PERSON] звернулася в суд з вищевказаним позовом. В своїй позовній заяві вказувала, що з відповідачем по справі перебувала в зареєстрованому шлюб з 1999 року. Від сумісного проживання сторони мають неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, добровільно сплачувати аліменти наміру не має, в звязку з чим, позивач перебуває у скрутному матеріальному становищі. Посилаючись на вищевикладені обставини позивач просила суд стягнути з [PERSON], [INFO] аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини зі всіх видів його доходу (заробітку) на утримання дитини, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення із дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву в якій позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити, справу слухати у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв. Суд беручи до уваги відсутність з боку позивача заперечень щодо постановлення по справі заочного рішення та враховуючи факт повторної неявки відповідача в судове засідання та неповідомлення відповідачем про причини неявки до суду на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу по суті у відсутність неприбувшого відповідача на підставі наявних у справі доказів з ухваленням по справі заочного рішення. Суд, заслухавши пояснення сторін, давши аналіз і оцінку наданим доказам, знаходить, що позов підлягає задоволенню зі слідуючих підстав. Ч. 1 - ч. 4 ст. 75 Сімейного Кодексу України визначено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму встановленого законом. Ч. 1 ст. 76 цього ж Кодексу визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: -стан здоровя та матеріальне становище дитини; -стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; -наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; -інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За ч.1 ст.183 цього Кодексу частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що обставини викладені в позові мали місце. Що з відповідачем по справі перебувала в зареєстрованому шлюб з 1999 року. Від сумісного проживання сторони мають неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, добровільно сплачувати аліменти наміру не має, в звязку з чим, позивач перебуває у скрутному матеріальному становищі. Суд приходить до висновку, що необхідно задовольнити позовні вимоги позивача. Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення суду у межах платежу за один місяць.

Outcome: approved