Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

В листопаді 2020 року представник позивача [PERSON] звернувся в суд з цим позовом, в якому просив визнати виконавчий напис № 23989, виданий 15 липня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості у розмірі 13181,84 грн. таким, що не підлягає виконанню; стягнути з відповідача на користь [PERSON] суму судового збору та витрат на правову допомогу. Стислий виклад позиції позивача. 06.02.2014 між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» укладено заяву № 001-01628-060214 за умовами якої ПАТ «Дельта Банк» відкрив позивачу рахунок з кредитним лімітом 10 000 грн. та строком кредитування 364 дні. У липні 2020 року ТОВ «Фінансова компанія «Аданд» звернулось до приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Хари Н.С. із заявою про вчинення виконавчого напису щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором (заява) № 001-01628-060214 від 06.02.2014. В подальшому 15.07.2020 приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис, реєстровий № 23989, щодо стягнення з [PERSON] боргу за вищевказаним кредитним договором, укладеного між позивачем та ПАТ «Дельта Банк», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «ФК «Аланд» на підставі договору відступлення права вимоги. Відповідно до виконавчого напису сума заборгованості складає 13181,84 грн., 1 318,18 грн. - основна винагорода приватного виконавця, 400 грн. - на проведення виконавчих дій, що в загальній сумі складає 14900,02 грн. Позивач вважає даний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки інформація щодо безспірності заборгованості безпідставна, відсутній у нотаріуса, передбачений законом пакет документів за якими можливе вчинення виконавчого напису, а також порушення трирічного строку з виникнення права вимоги. Відзив від відповідача до суду не надходив. Процесуальні дії, заяви та клопотання. 24.11.2020 ухвалою судді відкрито провадження у даній справі. Визначено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. документів, які були надані ТОВ «ФК «Аланд», на підставі яких було вчинено виконавчий напис № 23989 від 15 липня 2020 року. Зупинено стягнення за виконавчим провадженням № ВП № 62830975. Як вбачається з поштових повідомлень, наявних в матеріалах справи та розписки, представник позивача [PERSON] 25.11.2020, відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» 01.12.2020, треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Турський О.В. 30.11.2020, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. 01.12.2020 отримали копію ухвали про відкриття провадження. Відповідач та треті особи також отримав копію позовної заяви разом з копіями доданих документів. У визначений судом строк учасники справи клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не заявляли, заперечень проти розгляду справи в спрощеному порядку до суду не надходило. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. 14.12.2020 на виконання вимог ухвали надійшли витребувані судом копії документів на підставі яких був вчинений виконавчий напис № 23989 від 15.07.2020. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. відповідно до поданого клопотання просила проводити розгляд справи у її відсутність з урахуванням фактичних відносин та постановити рішення згідно чинного законодавства. З огляду на вищезазначене суд на підставі частини 5 статті 279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до положень частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, посилання на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що виконавчим написом № 23989 від 15.07.2020, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., з позивача [PERSON] стягнуто на користь ТОВ «ФК «Аланд» заборгованість в розмір 12881,84 грн. у зв`язку із невиконанням позивачем своїх зобов`язань за кредитним договором. За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» із стягувача стягнуто плата в розмірі 300 грн., стягнення заборгованості проводиться за період з 01.03.2020 по 25.05.2020 (а.с.6). Як зазначено, приватним нотаріусом вчинення виконавчого напису здійснено на підставі ст.ст.87-91 Закону України «Про нотаріат» і п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. 17.08.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Турським О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 62830975 про примусове виконання виконавчого напису № 23989, виданого 15.07.2020 приватним нотаріусом КМНО Хара Н.С. (а.с.7). 07.09.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Турським О.В. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] (а.с.8). Відповідно до копії заяви № 001-01628-060214 від 06 лютого 2014 року ПАТ «Дельта Банк» відкриває клієнту [PERSON] картковий рахунок з лімітом кредитної лінії 10 000,00 грн.(а.с.9). Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, ніким не оспорені, одержані в порядку встановленому законом. Мотив суду. Норми права, які застосував суд. Статями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст.39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (далі - Порядок № 296/5). Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3.5 глави 16 цього ж Порядку визначено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Постановою Верховного Суду від 14 серпня 2019 року по справі № 569/8884/17 визначено, що з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18). Суд прийшов до висновку, що документи, які підтверджують безспірність заборгованості сторонами не надані, оскільки про наявність спору щодо заборгованості свідчить те, що у виконавчому написі зазначені суми зі стягнення як самого тіла кредиту так і процентів, які в свою чергу розраховуються у відсотковому відношенні до боргу і можуть бути оспорені, враховуючи, що зміст заяви № 001-01628-0602214 не містить умов щодо процентних ставок та порядку їх нарахування. Крім того, у оспорюваному виконавчому написі, вказано, що підставою його здійснення є, зокрема, постанова КМУ №1172 від 29 червня 1999 року, в яку постановою КМУ №662 від 26 листопада 2014 року були внесені зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зокрема, доповнено перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. п. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Як вбачається з копії документів, витребуваних судом, на підставі яких був вчинений виконавчий напис, приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. представником ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» були надані наступні документи: документи стягувача (виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, статут, наказ); оригінал кредитного договору (заява); оригінали договорів відступлення права вимоги; витяг з Договорів відступлення права вимоги; письмову вимогу (повідомлення), адресовану [PERSON] щодо добровільного погашення суми заборгованості (а.с.22-47). Доказів надіслання даної вимоги на адресу [PERSON] ані нотаріусу Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., ані суду, не надано. Крім того, в заяві про вчинення виконавчого напису представником відповідача в додатках до заяви вказана засвідчена Стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначення суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про не погашення заборгованості, проте в наданих приватним нотаріусом суду документах, на підставі яких було вчинено виконавчий напис дана виписка відсутня. Одночасно з цим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (справа №826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі №757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 15 липня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року (у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса), стосувався лише нотаріально посвідчених договорів, і не міг застосовуватись до договору (заяви) № 001-01628-060214 від 06.02.2014, укладеного з [PERSON] . Договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Крім того, виконавчий напис приватного нотаріуса оспорюється, зокрема, у тому числі і з мотивів його вчинення з порушенням строку, встановленого ст.88 Закону України «Про нотаріат». Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» та підпунктами 3.1, 3.3 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Тобто інший строк давності для вчинення виконавчого напису нотаріуса повинен бути прямо передбачений саме законом, і не може бути змінений домовленістю сторін. Разом з тим відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень ст. 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті. Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки. Згідно з п. 3.4 гл. 16 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу, тобто з дня, коли стягувач (кредитор) дізнався або повинен був дізнатися про те, що його право на належне виконання зобов`язання боржником порушено. Строк, пропущений стягувачем навіть з поважних причин, не може бути поновлений нотаріусом. Пропуск стягувачем строку давності не позбавляє його права на звернення до суду з відповідним позовом. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Із аналізу наданих доказів встановлено, що виконавчий напис нотаріуса, що оспорюється вчинений 15 липня 2020 року щодо кредитного договору, який був вчинений в простій письмовій формі 06 лютого 2014 року між ПАТ «Дельта-Банк» та позивачем, зі строком ліміту кредитної лінії 364 календарних дні. При цьому заявником є ТОВ «Фінансова компанія «Аланд», яка за договором відступлення право вимоги отримала права кредитора за цим договором в 2018 році від ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал». Зазначені обставини свідчать про те, що право вимоги за цим кредитом виникло у кредиторів з 06 лютого 2015 року. Таким чином строк протягом якого стягував міг звернутись до нотаріуса із вимогою щодо вчинення виконавчого напису сплив 06.02.2017. Суд звертає увагу на те, що відповідачем не було подано при зверненні до приватного нотаріуса будь - яких документів, які б підтверджували факт вчинення боржником останнього платежу 29.02.2020, як про це зазначено у заяві про вчинення виконавчого напису. Таким чином, на час вчинення виконавчого напису, з дня виникнення у відповідача права вимоги, минуло більше трьох років, що також є правовою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки він суперечить Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно з частинами 5 та 6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, які беруть участь у справі. Доказуванню не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи, що станом на час вчинення виконавчого напису зазначена у ньому заборгованість не була безспірною, а також те, що нотаріусом при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису застосовано не чинні на той момент норми, які регулюють вчинення виконавчих написів по кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі, виконавчий напис було здійснено з порушенням строків визначених положеннями ст. 88 Закону України «Про нотаріат», зважаючи, що відповідачем не надані жодні заперечення по суті позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду даної справи, а відтак підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 24.11.2020 заяву представника [PERSON] - [PERSON] про забезпечення позову по даній цивільній справі було задоволено та зупинено стягнення за виконавчим провадженням № ВП № 62830975 відкритим приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Турським О.В. на підставі виконавчого напису № 23989 від 15 липня 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості в розмірі 13 181,84 грн. до винесення рішення у справі. Таким чином, суд роз`яснює, що у зв`язку із задоволенням позову заходи забезпечення позову по даній справі продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи у відповідності до положень ч. 7 ст. 158 ЦПК України. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з урахуванням задоволення позовних з відповідача на користь позивача підлягає стягненню також сума судового збору в розмірі 1261,20 грн. (а.с.4,12). Що стосується витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного. Згідно з частинами 1-3 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивач у своїй позовній заяві заявив про орієнтовний розрахунок витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. Враховуючи, що доказів, які б підтверджували понесення позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. суду не надано, тому вони не підлягають стягненню. На підставі викладеного,

Outcome: approved