Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

В лютому 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом і просив стягнути з відповідача борг за договором позики в сумі 29000 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що 16 вересня 2015 року надав відповідачу в позику 29000 грн, які останній мав повернути на його вимогу. На підтвердження отримання коштів та зобов»язання повернення вказаних коштів відповідач надав власноручно написану розписку про отримання коштів, зобов»язання їх повернути. 06.12.2016 року позивачем на адресу відповідача направлена вимога про повернення коштів, яку він отримав, але борг не повернув. Позивач, будучи належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, в судове засідання не з*явився, направивши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та підтримання свого позову. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 1940201708270 від 16.03.2017 року, в судове засідання не з*явися без пояснення причини неявки, заперечень проти позову не надав. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося в порядку ч.2 ст.197 ЦПК України. З розписки від 16.09.2015 року, (а.с.4) вбачається, що відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] кошти в сумі 29000 грн. Строк повернення коштів не визначений і відповідач мав повернути борг на вимогу позивача. 06.12.2016 року позивачем на адресу відповідача направлена письмова вимога про повернення коштів, яку останній отримав, але позику не повернув (а.с.8,9). З*ясувавши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення. Судом встановлено, що 16.09.2015 року [PERSON] передав у позику [PERSON] кошти в сумі 29000 грн, а останній мав повернути вказані кошти на вимогу позивача. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені\~\~родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження\~\~укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення. Досліджена судом розписка відповідача вказує, що останній отримав від позивача кошти на певний період, до заявлення позивачем вимоги повернути борг, яка була заявлена 06.12.2016 року. Отже після тридцяти днів, починаючи з 06.12.2016 року, відповідач зобов»язаний був повернути позивачу отримані кошти. За таких обставин суд приходить до висновку, що розписка відповідача підтверджує умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. Вказана позиція суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній в постанові №6-1967цс15 від 11.11.2015 року. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.\~ Згідно ст..60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до приписів ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. За таких обставин суд приходить до висновку про повне задоволення позову та\~ стягує з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 29000 грн, оскільки останнім належним чином доведена правомірність заявлених позовних вимог.. Задовольняючи позов, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 640 грн.

Outcome: approved