Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

В листопаді 2016 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом, згідно якого, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 06.04.2017 року, прийнятої судом до розгляду, просить: позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно доньки - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO]; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки - [PERSON], [INFO], щомісячно у твердій грошовій сумі в розмірі 3500,00 грн. починаючи з дня звернення до суду до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO], щомісячно у твердій грошовій сумі в розмірі 3500,00 грн. починаючи з дня звернення до суду до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] та [PERSON] мають двох спільних дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Разом з тим, починаючи з 2009 року і по цей час відповідач не бере участі у вихованні своїх дітей, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток та взагалі матеріально їх не підтримує, що, в свою чергу, стало причиною розлучення сторін ще в березні 2011 року. За вказаних обставин та посилаючись на положення ст. 164 СК України, позивачка вважає, що відповідача слід позбавити батьківських прав, адже він, в порушення вимог ст.150 СК України, свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками та фактично самоусунувся від виховання та утримання своїх дітей. Крім того, в обґрунтування позовних вимог в части стягнення з відповідача аліментів в твердій грошовій сумі, позивачка зазначає, що рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 14.12.2011 року з відповідача на її користь аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини зі всіх видів доходів. Однак, незважаючи на ухвалення Шевченківським районним судом м.Києва вищезазначеного рішення, відповідач жодного разу не сплатив аліменти, що, на думку позивачки, свідчить про те, що відповідач або ніде не працює, або працює неофіційно з метою приховати свої доходи та ухилятися від сплати аліментів. З огляду на наведене, позивачка, посилаючись на положення ст.ст. 184, 192 СК України, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їхніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 3 500,00 грн. на кожну дитину, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. Позивачка [PERSON] та її представник - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно дітей та стягнення з нього аліментів не заперечувала та просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи, в розумінні положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України, повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Разом з тим, як вбачається зі змісту висновку Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 20.03.2017 року №109/02/40-2033 щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] та малолітнього сина [PERSON], відповідач проти позбавлення його батьківських прав щодо його дітей не заперечує. Вислухавши пояснення позивачки, представника позивачки та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, а також оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] року, що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER], виданого 22.09.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві, а [PERSON] народився [INFO] року, про що свідчить Свідоцтво про народження Серії [NUMBER], видане 07.10.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві. Згідно вказаних Свідоцтв про народження матір'ю [PERSON] та [PERSON] є [PERSON], а батьком - [PERSON]. Разом з тим, звертаючись з позовом до суду, позивачка, в якості обґрунтування своїх позовних вимог в частині позбавлення відповідача батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] та малолітнього сина [PERSON], зазначає, що починаючи з 2009 року і по цей час відповідач не бере участі у вихованні своїх дітей, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток та взагалі матеріально їх не підтримує, що, в свою чергу, свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками та самоусунення від виховання та утримання своїх дітей. Так, як вбачається з матеріалів справи, неповнолітня [PERSON] та малолітній [PERSON] зареєстровані та проживають разом зі своєю матір'ю за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою форми №3 Районного сервісу центру СВП по роботі зі споживачами комунального концерну «Центр комунального сервісу» від 03.06.2016 року №10-04/1471 (а.с. 13). Згідно Довідки ДНЗ №40 вихованням малолітнього [PERSON] займається його мати, в той час як батько дитини - [PERSON] за весь період навчання свого сина в ДНЗ №40 не приймав участі у вихованні останнього. При цьому, обставини щодо самоусунення відповідача від виховання своїх дітей також підтверджуються Довідкою Державного вищого навчального закладу «Київський електромеханічний коледж» від 26.05.2016 року за №130, де зазначено, що за весь період навчання неповнолітньої [PERSON] у вказаному учбовому закладі, її батько - відповідач по справі, не відвідує батьківських зборів, не спілкується з вчителями щодо успішності та поведінки дитини (а.с. 13). Крім того, як вбачається зі змісту висновку Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 20.03.2017 року №109/02/40-2033 щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] та малолітнього сина [PERSON], Комісією з питань захисту прав дитини при Шевченківській районній в місті Києві державній адміністрації було з'ясовано, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі та є батьками [PERSON] та [PERSON] Оскільки сімейне життя родини склалося, в 2010 році [PERSON] пішов із сім'ї та проживає окремо, в той час як діти залишилися проживати разом із матір'ю за адресою: [ADDRESS], де, в свою чергу, створені належні умови для проживання, повноцінного та всебічного розвитку дітей. Також Комісією з'ясовано, що [PERSON] не провідує дітей та не виявляє бажання до спілкування з ними, не вітає їх з днями народження та іншими святами, не приймає участі у вихованні, не цікавиться їх долею та успіхами, не турбується про фізичний та духовний розвиток дитини, матеріальної допомоги не надає. До того ж, 15.03.2017 року [PERSON] на засіданні Комісії надав згоду на позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] та малолітнього сина [PERSON] Враховуючи інтереси дітей, Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] та малолітнього сина [PERSON] Вимогами ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Водночас, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ст.ст. 3,18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Разом з тим, як роз'яснено в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. На підставі зазначеного, оцінивши зібрані по справі докази, а також враховуючи те, що обставини ухиляння відповідача від виконання своїх обов'язків по належному вихованню та утриманню своїх дітей знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, в частині вимог про позбавлення відповідача батьківських прав підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дітей в твердій грошовій сумі, суд вважає за необхідне зазначити наступне. В судовому засіданні, 14.12.2011 року Шевченківським районним судом м.Києва було ухвалено рішення у цивільній справі №2-8584/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] поро стягнення аліментів на утримання дітей, яким позовом задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини зі всіх видів доходу щомісяця, починаючи з 29.05.2011 року і до досягнення ними повноліття. При цьому, як вбачається з Довідки-розрахунку Коростенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 17.05.2016 року щодо нарахування заборгованості по аліментах [PERSON] за виконавчим листом №2-8584/11, виданого 14.04.2016 року Шевченківським районним судом м.Києва на підставі вищевказаного рішення, аліменти відповідачем не сплачуються, а заборгованість останнього по їх сплаті за період з 21.04.2013 року по 01.05.2016 року становить 35 837,09 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей в твердій грошовій сумі та посилаючись при цьому на положення ст.ст. 184, 192 СК України, позивачка вказує, що невиконання відповідачем вказаного рішення суду свідчить про те, що останній або ніде не працює, або працює неофіційно з метою приховати свої доходи та ухилятися від сплати аліментів. Так, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому, ч.2 ст. 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно з ч.3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 СК України) або в твердій в грошовій сумі (ст.184 СК України) і виплачуються щомісячно. Водночас, відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Так, зокрема до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В свою чергу, як при зверненні до суду з вказаним позовом, так і під час розгляду даної справи в суді, позивачкою не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач на даний час ніде не працює та має нерегулярний або мінливий дохід чи одержує дохід в натурі. Крім того суд стягуючи з відповідача аліменти в частці від його заробітку виходив з певних обставин, які були встановлені цим судом. В даній справі відповідачка не надала будь яких доказів на підтвердження того, що ці обставини змінилися, що могло би вплинути на зміну стягнутих судом аліментів. Таким чином, зважаючи на те, що обставини, на які посилається позивачка як на підставу для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей в твердій грошовій сумі, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дітей в твердій грошовій сумі слід відмовити за недоведеністю. Крім того, відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягають до стягнення судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. Враховуючи наведене, та

Outcome: partial