overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

В квітні 2015 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з 12 листопада 2005 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON],[INFO] та сина [PERSON],[INFO]. Шлюбні відносини з відповідачем припинені протягом останніх півтора місяці, оскільки протягом подружнього життя виникали часто сварки з причин цілковитої психологічної несумісності їхніх характерів, яка з часом поглиблювалась і привела до втрати взаєморозуміння та взаємоповаги, між собою не спілкуються, мешкають окремо, спільного господарства не ведуть. На старшого сина [PERSON] відповідач сплачує аліменти. На даний час позивачка звернулась з позовом до суду про стягнення аліментів на утримання меншого сина [PERSON]. Позивачка надала суду письмову заяву, в якій просить суд слухати справу за її відсутності на позовних вимогах наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Безумовне визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 12 листопада 2005 року, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму Ізюмського міськрайонного управління юстиції у Харківської області, актовий запис № 336 (а.с. 49). Частиною 2 статті 112 Сімейного Кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Посилаючись на те, що шлюб розпався і можливість збереження сім'ї втрачена, позивачка звернулася до суду з відповідним позовом. Враховуючи те, що подружжя не підтримує шлюбних стосунків тривалий час, можливість збереження сім'ї втрачена, сторони наполягають на розірванні шлюбу суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

В квітні 2015 року позивачка звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначаючи, що 28 серпня 2004 року вони з відповідачем уклали шлюб, зареєстрований у міському відділі реєстрації актів цивільного стану № 2 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 774. 25 листопада 2005 року народилася дочка [PERSON]. Подружнє життя сторін не склалося, через відсутність взаєморозуміння, відсутні загальні інтереси, відповідач зловживає спиртними напоями, фактичні шлюбносімейні відносини між сторонами припинені. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала та зазначила, що можливість збереження шлюбу відсутня, з квітня 2015 року сторони проживають нарізно, намагання примиритися результатів не дали та наміру жити з відповідачем не має. Відповідач проти задоволення позову заперечував, просив зберегти шлюб враховуючи його намагання примиритися. Вислухавши сторони, дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд вважає необхідним позов задовольнити повністю, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 серпня 2004 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 4). 25 листопада 2005 року народилася [PERSON] батьками якої записані [PERSON] та [PERSON] Сторони проживають нарізно, спільне господарство не ведеться, спільного бюджету не мають. За наданий судом тримісячний строк примирення не досягли, позивачка зазначає про неможливість та небажання збереження сім'ї. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При встановлених обставинах суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, оскільки їхня родина розпалась остаточно, відновлена бути не може, примирення неможливе, шлюб існує формально, збереження його недоцільно.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

В квітні 2015 року позивачка звернулася з позовом і вказала, що перебуває з відповідачем у шлюбі. Від спільного проживання у них народився син [PERSON], [INFO]. Відповідач добровільно коштів на утримання дитини не надає, просить суд стягувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги. Відповідач в судовому засіданні визнав позовні вимоги частково і просить суд стягувати з нього аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частки від усіх заробітків, оскільки 1/3 частка є значною для нього сумою. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що від зареєстрованого шлюбу в сторін є син [PERSON], [INFO], при цьому батьком дитини згідно дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про народження є відповідач (а.с. 2). Встановлено, що відповідач добровільно коштів на утримання дитини Олега не надає. Разом з тим стан здоров»я відповідача нормальний, останній працює та відповідно має можливість сплачувати аліменти. За таких обставин суд рахує можливим стягувати на користь позивачки на утримання дитини аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до настання повноліття сином [PERSON], [INFO]. Судовий збір в силу ч. 3 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

В квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 28 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою був укладений кредитний договір № б\\н, згідно якого остання отримала кредит в розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Проте, відповідачка взятих на себе зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 28 лютого 2015 року її заборгованість перед банком становить 12654 грн. 84 коп., які відповідачка в добровільному порядку сплатити відмовляється, а тому ПАТ КБ «ПриватБанк» просить його позов задовольнити. Згідно повідомлення Старокостянтинівського РС УДМС України в Хмельницькій області №34/1189 від 17.04.2015 року [PERSON], [INFO], змінила прізвище на «Сорока». Представник позивача подав до суду заяву, де позов підтримав і просив провести розгляд справи у його відсутності. Відповідачка до суду не з'явилася та подала заяву, де позов визнала і просила розглядати справу без неї. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою був укладений кредитний договір № б\\н, згідно якого остання отримала кредит в розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки Відповідачка взяті на себе зобов'язання за договором виконувала неналежним чином, внаслідок чого станом на 28 лютого 2015 року, в результаті користування карткою, її заборгованість перед банком становить 12654 грн. 84 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 4886 грн.55 коп., заборгованості по процентам - 5590 грн.67 коп., заборгованості за пенею - 1098 грн. 82 коп., штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) - 578 грн. 80 коп. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в порядку, передбаченому ст.174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

В квітні 2015 року Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація як органу опіки та піклування, звернулась до суду із заявою, в якій просила звільнити [PERSON] від виконання обов'язків опікуна відносно недієздатної [PERSON] Вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12.01.2009 року [PERSON] визнано недієздатною. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02.09.2014 року встановлено опіку над недієздатною [PERSON] та призначено опікуном над нею [PERSON] 13.10.2014 року [PERSON] звернувся до Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації з заявою про звільнення його від обов'язків опікуна відносно недієздатної [PERSON] В судовому засіданні заінтересована особа - [PERSON] заяву Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації підтримав та просив суд її задовольнити. Суд, заслухав пояснення представника заявника, заінтересованої особи, дослідив надані докази, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.75 ЦК України, за заявою органу опіки та піклування суд може звільнити особу від повноважень опікуна або піклувальника у разі невиконання нею своїх обов'язків, порушення прав підопічного, а також у разі поміщення підопічного до навчального закладу, закладу охорони здоров'я або закладу соціального захисту. Провіряючи обставини по справі судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12.01.2009 року [PERSON] визнано недієздатною. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02.09.2014 року встановлено опіку над недієздатною [PERSON] та призначено над нею опікуном [PERSON] 13 жовтня 2014 року [PERSON] звернувся до Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації з заявою про звільнення його від обов'язків опікуна над недієздатною [PERSON] у зв'язку із неможливістю виконувати свої обов'язки. Орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації надав висновок від 10.04.2015 року № 109/02/35-2879, з якого вбачається, що через напружені стосунки з підопічною та її агресивне і вороже ставлення до [PERSON], він позбавлений можливості ефективно виконувати покладені на нього обов'язки опікуна у зв'язку з чим, було вирішено ініціювати розгляд в судовому порядку питання про звільнення опікуна [PERSON] від покладених на нього обов'язків. Суд за заявою органу опіки та піклування чи особи, призначеної піклувальником або опікуном, у місячний строк звільняє її від повноважень піклувальника або опікуна і призначає за поданням органу опіки та піклування іншу особу, про що постановляє ухвалу ( ч.2 ст.241 ЦПК України ). За таких обставин, оскільки [PERSON] не може виконувати обов'язки опікуна, суд вважає, що заява органу опіки та піклування про звільнення [PERSON] від виконання обов'язків опікуна щодо недієздатною [PERSON] обґрунтована та підлягає задоволенню. На підставі ст.75 ЦК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

В квітні 2015 р. позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом, в якому зазначав, що 07.06.2003 р. був зареєстрований шлюб між відповідачем [PERSON] та [PERSON], після шлюбу [PERSON]. В 2007 р. вказані особи припинили спільне проживання, та в цьому ж році [PERSON] виїхала на постійне проживання в с. Писарівка, Волочиського району, Хмельницької області де від свого співмешканця [PERSON] народила вищевказаних дітей. Оскільки після фактичного розлучення відповідач [PERSON] не розірвав шлюб з [PERSON], остання батьком вищевказаних дітей зазначила відповідача [PERSON]. [INFO] р. мати дітей -[PERSON] померла. Після смерті [PERSON] дітьми займається їх біологічний батько [PERSON] Оскільки відповідач [PERSON] не має будь-якого відношення до вказаних вище дітей, у зв'язку з чим їх вихованням не займається, як і не надає дітям будь-яку матеріальну допомогу, позивач просив позбавити відповідача батьківських прав, відносно [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідача на користь опікуна,чи закладу де будуть утримуватись діти аліменти у розмірі 1/2 частини всіх видів доходу відповідача але не менш 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку,щомісячно до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні представник позивача Лисиця позов в частині позбавлення відповідача батьківських прав підтримала, а в частині стягнення аліментів просила залишити без розгляду, у зв'язку з чим, відповідно до частини 1 пункту 5 статті. 207 ЦПК України, суд вважає за можливе вказану вимогу залишити без розгляду. Прокурор Новікова вимоги позивача підтримала. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з'явився. Про час та місце слухання справи сповіщений належним чином (а.с.33,38-39), причину неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим зі згоди представника позивача та прокурора суд ухвалює рішення при заочному розгляду справи, відповідно до ст. 224 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у нотаріально посвідченій заяві не заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно вищевказаних дітей(а.с.10). Заслухавши пояснення представника позивача та думку прокурора, дослідив письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; Відповідно до ст. 165 того ж Кодексу право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають орган опіки та піклування. Судом встановлено, що відповідач записаний батьком малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] (а.с.12), [PERSON], [INFO] (а.с.16), [PERSON], [INFO] (а.с.13), [PERSON] [INFO] (а.с.14). Мати дітей померла (а.с.20). Відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, в зв'язку з чим відповідно до висновку органу опіки та піклування має бути позбавлений батьківських прав (а.с.17). З вказаних підстав позов і підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

В квітні 2015 р. позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначала, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок з господарчими спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS]. До вказаного будинку є зареєстрованим відповідач, який в будинку не мешкає з 2011 року. Самостійно знятись з реєстраційного обліку до вказаного будинку не бажає, чим створює їй перешкоди у користуванні вищевказаним будинком. З вказаних підстав просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщеннями вказаного вище будинку, а Овідіопольський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області зобов'язати зняти відповідача з реєстраційного обліку до вказаного будинку. В письмовій заяві, направленій до суду позивач позовні вимоги підтримала та просила суд слухати справу у її відсутність. Відповідач про час та місце слухання справи сповіщений відповідно до ч.9 ст. 76 ЦПК України. Відповідач Овідіопольський РС ГУ ДМС України в Одеській області про час та місце слухання справи сповіщений належним чином. В заяві направленій до суду, просив суд слухати справу у відсутність його представника. Зі згоди позивача суд приймає рішення при заочному розгляді справи, відповідно до ст.224-226 ЦПК України. Дослідив письмові матеріали справи, суд вважає, що позов в частині визнання особи такою, що втратила право на користування житлом підлягає задоволенню, а в частині зобов'язання посадових осіб Овідіопольського РС ГУДМС в Одеській області примусово зняти відповідача з реєстраційного обліку задоволенню не підлягає з наступних підстав: Відповідно до : - статті 405 ч.2 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. - ст. 7 ч.1 п.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Судом встановлено, що позивачу відповідно до свідоцтва про право власності (а.с.7) належить житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, який розміщений за вищевказаною адресою. До вказаного будинку є зареєстрованим відповідач, який без поважних причин у названому будинку не мешкає з 2011 року (а.с. 9). Відмовляючи в позові в частині зобов'язання Овідіопольського РС ГУДМС в Одеській області зняти відповідача з реєстраційного обліку житлового будинку, суд виходить з того, що відповідно до ст.7 ч.1 п.2 названого вище Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

В квітні 2015 р. позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначала, що їй на праві приватної власності належить садовий будинок з господарчими спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Молодіжне, СОГ «Волна», вул. Лінія 15, буд. 50. До вказаного будинку є зареєстрованим відповідач, який в будинку не мешкає з 2012 року. Самостійно знятись з реєстраційного обліку до вказаного будинку не бажає, чим створює їй перешкоди у користуванні вищевказаним будинком. З вказаних підстав просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщеннями вказаного вище будинку, а Овідіопольський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області зобовязати зняти відповідача з реєстраційного обліку до вказаного будинку. В письмовій заяві, направленій до суду позивач позовні вимоги підтримала та просила суд слухати справу у її відсутність (а.с. 25). Відповідач про час та місце слухання справи сповіщений відповідно до ч.9 ст. 74 ЦПК України. Відповідач Овідіопольський РС ГУ ДМС України в Одеській області про час та місце слухання справи сповіщений належним чином. В заяві направленій до суду, просив суд слухати справу у відсутність його представника (а.с.17). Зі згоди позивача суд приймає рішення при заочному розгляді справи, відповідно до ст.224-226 ЦПК України. Дослідив письмові матеріали справи, суд вважає, що позов в частині визнання особи такою, що втратила право на користування житлом підлягає задоволенню, а в частині зобовязання посадових осіб Овідіопольського РС ГУДМС в Одеській області примусово зняти відповідача з реєстраційного обліку задоволенню не підлягає з наступних підстав: Відповідно до : - статті 405 ч.2 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. - ст. 7 ч.1 п.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Судом встановлено, що позивачу відповідно до свідоцтва про право на спадщину (а.с.9) належить садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами, який розміщений за вищевказаною адресою. До вказаного будинку є зареєстрованим відповідач, який без поважних причин у названому будинку не мешкає з 2012 року (а.с. 10). Відмовляючи в позові в частині зобовязання Овідіопольського РС ГУДМС в Одеській області зняти відповідача з реєстраційного обліку житлового будинку, суд виходить з того, що відповідно до ст.7 ч.1 п.2 названого вище Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

В квітні 2015 р. позивачка [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що між сторонами 21 лютого 2014 р. було зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Коропського районного управління юстиції в Чернігівській області, про що було зроблено актовий запис № 05. В шлюбі у сторін народились: донька - [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у сторін не склалося через різне уявлення на сімейне життя та ведення господарства, в результаті чого між ними постійно виникають суперечки. Спільне господарство сторонами не ведеться, шлюбно-сімейних відносин не підтримують з грудня 2014 р. Подальше спільне життя між сторонами і збереження шлюбу неможливе та суперечить їх інтересам. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, а відповідач - визнав в повному обсязі, одночасно зазначили, що не підтримують шлюбно-сімейних відносин з грудня 2014 р., примирення між сторонами не можливе, а тому сторони просили суд розірвати шлюб. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 лютого 2004 р. В шлюбі у сторін народились донька - [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що між сторонами склались неприязні стосунки, які негативно впливають, як на позивачку, так і на відповідача, сторони не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбно-сімейних відносин з грудня 2014 р., при цьому вони намагались зберегти сім'ю, проте збереження шлюбу неможливе. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У відповідності з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Після розірвання шлюбу, прізвища сторін незмінне - [PERSON]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,6 грн.

Outcome: approved