Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-10 00:00:00

в листопаді 2020 року позивач [PERSON] звернувся з вказаним позовом, в якому просив суд: визнати незаконним та скасувати рішення Дочірньої компанії «Газ України» НАК «Нафтогаз України» - єдиного учасника ТОВ «Нафтогаз Тепло» від 21.09.2020 року №127; визнати незаконним та скасувати рішення Дочірньої компанії «Газ України» НАК «Нафтогаз України» - єдиного учасника ТОВ «Нафтогаз Тепло» від 22.09.2020 року №82; визнати незаконним та скасувати наказ ТОВ «Нафтогаз Тепло» від 22.09.2020 року за №330-к, який виданий на підставі рішення Дочірньої компанії «Газ України» НАК «Нафтогаз України» від 21.09.2020 року за №127; поновити [PERSON] на посаді директора ТОВ «Нафтогаз Тепло» з 23.09.2020 року. Позовні вимоги позивача [PERSON] обґрунтовані тим, що згідно рішення учасника ТОВ «Нафтогаз Тепло» від 14.04.2020 року №64 [PERSON] було обрано на посаду директора цього товариства з 15.04.2020 року. На підставі вказаного рішення було укладено контракт №2/2020 від 15.04.2020 року між ТОВ «Нафтогаз Тепло» в особі голови правління НАК «Нафтогаз України» Коблєва А.В., який діяв на підставі рішення учасника Товариства від 14.04.2020 року №64, Статуту Товариства та який є керівником вищого органу управління Дочірньої компанії «Газ України» НАК «Нафтогаз України» та [PERSON] . Контракт укладено з 15.04.2020 року по 14.04.2021 року, якщо не буде припинений достроково відповідно до п. 5.3 цього контракту. Як зазначив у позові позивач, він з 15.04.2020 року приступив до виконання обов`язків, які виконував належним чином, дотримувався Статуту Товариства, виконував рішення Товариства, а також накази АТ «НАК «Нафтогаз України». З 27.07.2020 року по 08.09.2020 року він знаходився на лікарняному, а 09.09.2020 року приступив до виконання обов`язків. Керівник вищого органу управління не вказавши жодної причини, запропонував йому написати заяву на звільнення за власним бажанням або за угодою сторін. Від такої пропозиції він відмовився, пояснивши відмову відсутністю підстав для звільнення, оскільки будь-яких протиправних дій він не вчиняв. Також позивач зазначив, що 21.09.2020 року Дочірньою компанією «Газ України» НАК «Нафтогаз України» в особі директора Скриля О.П. прийнято рішення учасника №127 про припинення повноважень директора Товариства [PERSON] 22.09.2020 року згідно з пп. 5.4.21 п. 5.4 контракту №2/2020 від 15.04.2020 року та трудового договору з підстав, передбачених контрактом за п. 8 ст. 36 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги відповідно до пп. 5.8.1 п. 5.8 контракту. На підставі цього рішення він видав наказ від 22.09.2020 року №330-К про звільнення із займаної посади 22.09.2020 року з підстав передбачених п. 8 ст. 36 КЗпП України. Позивач також вказав на те, що в день звільнення 22.09.2020 року нотаріально засвідчено справжність підпису директора Дочірньої компанії «Газ України» Скриля О.К., проставленого на рішенні учасника аналогічного змісту, однак за №82. З цього приводу позивач звернув увагу на таку обставину, що рішення єдиного учасника ТОВ «Нафтогаз Тепло» в особі директора Скриля О.П. від 21.09.2020 року за №127 не скасовано, тобто чинними є два рішення, які були чинними на день його звільнення. Позивач вважає звільнення незаконним, оскільки відповідно до п. 21 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою КМ України від 19.03.1994 року №170, у разі розірвання контракту з ініціативи роботодавця з підстав, установлених у контракті, але не передбачених чинним законодавством, звільнення проводиться за п. 8 ст. 36 КЗпП України. Підпунктами 5.4.21 п. 5.4 контракту №2/2020 передбачено припинення контракту у разі прийняття Загальними зборами Товариства рішення по припинення повноважень керівника. Разом з тим, як зазначив позивач у позові, п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України передбачено припинення повноважень посадових осіб, а тому, звільнення не може бути за п. 8 ст. 36 КЗпП України. Крім того, позивач просив поновити місячний строк звернення до суду з даним позовом. Підставою пропуску строку стало те, що трудову книжку він отримав 22.09.2020 року, а тому місячний строк настав 23.10.2020 року. Однак, в період з 29.09.2020 року по 06.10.2020 року він перебував на відпочинку в Туреччині, а з 20.10.2020 року по 04.11.2020 року включно перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділені Київської клінічної лікарні на залізничному транспорті №1. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20.11.2020 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху для усунення недоліків. 21.12.2020 року позивач [PERSON] усунув недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва від 20.11.2020 року. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15.01.2021 року відкрито провадження у даній справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 02.03.2021 року на адресу суду від ТОВ «Нафтогаз Тепло» надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача, заперечуючи проти позову зазначив, що позивач не наводить жодних аргументів в обґрунтованості тверджень, що звільнення повинно було відбутися за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, а не за п. 8 ст. 36 КЗпП України. Позивач видав наказ про складання повноважень директора у зв`язку зі звільненням з підстав, передбачених п. 8 ст. 36 КЗпП України та вніс відповідний запис до трудової книжки та розписався в журналі реєстрації трудових книжок про отримання трудової книжки із зазначенням дати її отримання 22.09.2020 року. Також представник відповідача вважає, що позивачем пропущений строк звернення до суду, а відпочинок у Туреччині в період з 20.09.2020 року по 06.10.2020 року не можна вважати поважною причиною пропуску строку звернення до суду. 10.03.2021 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив ТОВ «Нафтогаз Тепло», в якому зазначено, що він був зобов`язаний видати наказ ТОВ «Нафтогаз Тепло» від 22.09.2020 року за №330-К на підставі та в точності рішення №127 від 21.09.2020 року. Також зазначив, що відповідач замовчує той факт, що наказ про його звільнення з роботи видано на підставі рішення Дочірньої компанії «Газ України» НАК «Нафтогаз України» - єдиного учасника ТОВ «Нафтогаз Тепло» від 21.09.2020 року №127, а отже, після видачі наказу №330-К від 22.09.2020 року та здійснення запису до трудової книжки [PERSON] з`явилося ще одне рішення аналогічного змісту, однак №82 та датоване 22.09.2020 року. При цьому, як зазначив позивач у відповіді на відзив, йому не було надано жодного документа (доказу) про те, що рішення Дочірньої компанії «Газ України» НАК «Нафтогаз України від 21.09.2020 року №127 скасовано. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25.03.2021 року за клопотанням представника відповідача ТОВ «Нафтогаз Тепло» залучено до участі у даній справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача АТ «НАК «Нафтогаз України». 25.03.2021 року на адресу суду від відповідача ТОВ «Нафтогаз Тепло» надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких представник відповідача зазначає, що позивачем подано позов без дотримання вимог абз. 2 ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» та ч. 4 ст. 177 ЦПК України щодо сплати судового збору. Також представник відповідача зазначив, що представник позивача подав копії документів разом з копією довіреності на представництво. Враховуючи, що оригіналу довіреності у матеріалах справи не було додано, а також у судовому засіданні не було надано представником позивача, у Товариства відсутні підстави вважати достовірність наданих копій документів, а також представлення інтересів самого позивача його представником. 25.03.2021 року на адресу суду від Дочірньої компанії «Газ України» НАК «Нафтогаз України» надійшов відзив на позовну заяву, в якому в обґрунтування заперечень проти позову представник відповідача зазначив, що позивач не наводить жодної правової аргументації з приводу того, що його звільнення мало відбутися за п. 5 ч.1 ст. 41 КЗпП України, а не за п. 8 ст. 36 КЗпП України. Позивачем було укладено контракт №2/2020 від 15.04.2020 року, а згідно пп. 5.4.21 п. 5.4якого було передбачено припинення контракту у разі прийняття загальними зборами Товариства рішення про припинення повноважень керівника. Окрім цього у Статуті ТОВ «Нафтогаз Тепло» було передбачено, що повноваження директора припиняються достроково у разі припинення його повноважень за рішенням загальних зборів (пп.11.9.3 п. 11.9 Статуту). Позивачем було укладено контракт у якому було передбачено, що контракт припиняється в разі прийняття Загальними зборами Товариства рішення про припинення повноважень директора. Також у відзиві представник позивача зазначив про пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом. 18.05.2021 року на адресу суду від третьої особи АТ «НАК «Нафтогаз України надійшли пояснення, в яких зазначено, що контрактом, який було укладено з позивачем, передбачено, що цей контракт припиняється на підставі рішення Загальних зборів по припинення повноважень директора. Наказ №330-К від 22.09.2020 року був винесений і підписаний позивачем, що свідчить про визнання ним законності та обґрунтованості як наказу, так і звільнення за п. 8 ст. 36 КЗпП України. Також представник третьої особи звернув увагу на те, що строк дії контракту закінчився 14.04.2021 року, а тому трудові стосунки мі сторонами на підставі контракту припинилися. Позивач та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі сторони позивача та просив задовольнити позов в повному обсязі. При цьому, судом враховано, що позивач та йог представник безпосередньо в судовому засіданні 14.05.2021 надавали свої пояснення по суті заявлених позовних вимог. Представники відповідачів в судовому засіданні заперечували проти позову, просили відмовити в його задоволенні. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, засновником та єдиним учасником ТОВ «Нафтогаз Тепло» є Дочірня компанія «Газ України» НАК «Нафтогаз України» (п. 7.1 Статуту ТОВ «Нафтогаз Тепло»). Учасник Товариства має право брати участь в управлінні Товариства у порядку, передбаченому законодавством та Статутом (пп.7.2.1 п. 7.2 Статуту). Органами Товариства є Загальні збори - вищий орган Товариства та директор- одноосібний виконавчий орган Товариства, який здійснює управління поточною діяльністю Товариства (пп. 9.1.1, 9.1.2 п. 9.1 Статуту). До виконавчої компетенції загальних зборів належить, зокрема, обрання та припинення повноважень директора (пп. 10.2.6 п. 1.2 Статуту). Строк повноважень директора визначається загальними зборам. Якщо такий строк не визначений, директор вважається обраним на невизначений строк. З директором укладається контракт, умови якого затверджуються загальними зборами. У контракті визначається строк його дії та умови дострокового припинення, права, обов`язки, відповідальність сторін (у тому числі майнова), умови матеріального забезпечення і організації праці. Від імені Товариства контракт з директором підписує керівник учасника або інша особа, уповноважена загальними зборами (п.п. 11.3, 11.4 Статуту). В свою чергу, відповідно до пп. 11.9.3 п. 11.9 Статуту, повноваження директора припиняються достроково у разі припинення його повноважень за рішенням загальних зборів. Судом встановлено, що 14.04.2020 року позивача [PERSON] було обрано на посаду Директора ТОВ «Нафтогаз Тепло» на підставі рішення Дочірньої компанії «Газ України» та з позивачем, як пояснили сторони у справі, було укладено контракт №2/2020 від 15.04.2020 року. Засновником та єдиним учасником ТОВ «Нафтогаз Тепло» прийнято рішення №127 від 21.09.2020 року про припинення повноважень директора Товариства [PERSON] 22.09.2020 року згідно з пп. 5.4.21 п. 5.4 контракту №2/2020 від 15.04.2020 року та трудового договору з підстав, передбачених контрактом за п. 8 ст. 36 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги відповідно до пп. 5.8.1 п. 5.8 контракту. Аналогічного змісту засновником та єдиним учасником ТОВ «Нафтогаз Тепло» було прийнято рішення №82 від 22.09.2020 року. Директором ТОВ «Нафтогаз Тепло» [PERSON] видано наказ №330-К від 22.09.2020 року «Про звільнення», згідно якого [PERSON] склав повноваження директора у зв`язку із звільненням із займаної посади 22.09.2020 року з підстав, передбачених контрактом, п. 8 ст. 36 КЗпП України. Підстава для видачі даного наказу: рішення учасника №127 ТОВ «Нафтогаз Тепло» від 21.09.2020 року, контракт від 15.04.2020 року №2/2020 з директором ТОВ «Нафтогаз Тепло» [PERSON] Таким чином, директор [PERSON]. припинив свої повноваження відповідно до пп. 11.9.3 п. 11.9 Статуту. Разом з тим, посилаючись як на підставу позову, позивач зазначає, що його звільнення відбулося незаконно, оскільки звільнення мало відбутися за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, а не за п. 8 ст. 36 КЗпП України, у зв`язку з чим він просить визнати незаконними та скасувати вищезазначені рішення Дочірньої компанії «Газ України» та підписаний ним особисто наказ про звільнення. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору єпідстави, передбачені контрактом. Пунктом 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України визначено, що крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках припинення повноважень посадових осіб. Частиною 3 ст. 21 КЗпП України встановлено, що особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Відповідно до п. 9 постанови Кабінету Міністрів України від 19.03.1994 року N 170 «Про впорядкування застосування контрактної форми трудового договору» (далі - Постанова) контракт набуває чинності з моменту його підписання або з дати, визначеної сторонами у контракті, і може бути змінений за згодою сторін, складеною у письмовій формі. У контракті передбачаються обсяги пропонованої роботи та вимоги до якості і строків її виконання, строк дії контракту, права, обов`язки та взаємна відповідальність сторін, умови оплати й організації праці, підстави припинення та розірвання контракту, соціально-побутові та інші умови, необхідні для виконання взятих на себе сторонами зобов`язань, з урахуванням специфіки роботи, професійних особливостей та фінансових можливостей підприємства, установи, організації чи роботодавця. (п. 10 Постанови). Згідно з п.п. 21, 24 Постанови, у разі розірвання контракту з ініціативи роботодавця з підстав, установлених у контракті, але не передбачених чинним законодавством, звільнення проводиться за пунктом 8 статті 36 Кодексу законів про працю України, з урахуванням гарантій, встановлених чинним законодавством і контрактом. За два місяці до закінчення строку чинності контракту за угодою сторін його може бути продовжено або укладено на новий строк. Таким чином, сторони контракту, окрім строку його дії, узгоджують обсяги пропонованої роботи, порядок припинення та продовження контракту, а також підстави для його дострокового розірвання. Під час розгляду справи, жодною із сторін не було надано суду для дослідження контракт №2/2020 від 15.04.2020 року, укладений між ТОВ «Нафтогаз Тепло» та [PERSON] , що унеможливлює можливість судом, з огляду на відсутність контракту, перевірити інші підстави для припинення повноважень директора Товариства. При цьому, позивач у позовній заяві зазначив, що підпунктами 5.4.2 п. 5.4 контракту передбачено припинення контракту у разі прийняття Загальними зборами Товариства рішення про припинення повноважень керівника. Про зазначені умови контракту відповідачі підтвердили у наданих до суду відзивах на позовну заяву. Позивачем не доведено, що його звільнення відбулось з ініціативи роботодавця не з підстав, установлених у контракті, а з підстав, передбачених чинним законодавством, а тому звільнення не могло проводиться за пунктом 8 статті 36 Кодексу законів про працю України. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовим і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Однак, позивач не надав докази та не навів жодних обставин та фактів, якими він обґрунтовує позовні вимоги про незаконність рішень Дочірньої компанії «Газ України» НАК «Нафтогаз України» №127 від 21.09.2020 року та №82 від 22.09.2020 року та не зазначив докази, що підтверджують ці обставини, а наявність двох однакових рішень не скасовує їх чинність. А тому у зв`язку із недоведеністю та необґрунтованістю суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішень Дочірньої компанії «Газ України» НАК «Нафтогаз України» №127 від 21.09.2020 року та №82 від 22.09.2020 року. При цьому, стороною позивача не наведено обставин в чому полягає недотримання процедури його звільнення за п.8 ч.1 ст. 36 КЗпП України, враховуючи, що [PERSON] не оспорюється та обставина, що ним отримано компенсацію за 13 календарних днів невикористаної щорічної відпустки та вихідна допомога у розмірі шести місячних окладів відповідно до п.п. 5.8.1 пункту 5.8 Контракту. Оскільки підстава звільнення позивача, яка зазначена у наказі №330-К від 22.09.2020 року, відповідає підставі припинення повноважень директора Товариства [PERSON] , визначеній в рішенні учасника Товариства №127 від 21.09.2020 року, та відповідає формулюванню звільнення, а позивач під час розгляду справи не надав жодних доказів щодо наявності інших, не вказаних в контракті, але передбачених чинним законодавством підстав для розірвання з ним контракту, - суд вважає, що відсутні підстави для визнання незаконним та скасування оскаржуваного наказу про звільнення. Враховуючи ту обставину, що суд не знайшов підстав для задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, позовні вимоги про поновлення на посаді [PERSON] не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки (ст. 234 КЗпП України). Оскаржуваний наказ про звільнення був виданий 22.09.2020 року, а отже останній день звернення до суду з позовом про поновлення на роботу - 23.10.2020 року. Позивач направив позовну заяву шляхом поштового зв`язку 11.11.2020 року, про що свідчить відмітка поштового відділення на конверті, в якому направлялася позовна заява [PERSON] . Позивач просив поновити строк звернення до суду з даним позовом, оскільки пропущений з поважних причин. Поважність причини пропуску строку звернення до суду обґрунтована тим, що з 20.10.2020 року по 04.11.2020 року включно позивач перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділені Київської клінічної лікарні на залізничному транспорті №1, що підтверджується медичною довідкою від 04.11.2020 року, копія якої знаходиться в матеріалах справи. Таким чином, суд вважає, що позивачем пропущений строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі з поважних причин. А тому твердження відповідачів та третьої особи, що позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом відхиляються судом. За таких обставин, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи по суті та не ґрунтуються нормах чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову повністю. При цьому, відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, з врахуванням тієї обставини, що позивача звільнено від сплати судового збору, судові витрати по сплаті судового збору компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed