Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

В квітні 2016 р. [PERSON] і [PERSON] звернулись в суд з позовом до [PERSON] про визнання договору дійсним. 03.06.2016 р. представник позивачів звернулась до суду з заявою про залучення до участі у справі Вінницької міської ради в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача. В цей же день позивачі надали суду нову редакцію зазначеного позову, в якій просять визнати договір купівлі-продажу гаражного боксу, розташованого за адресою: м. Вінниця, вул. Максимовича, 12, укладеного 29.02.2016 р. між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] дійсним та визнати за позивачами право власності на ? зазначеного гаражного боксу. В позові зазначають, що 25.05.1993 р. між МСПП «Ватра» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу гаражного боксу, відповідно до якого [PERSON] оплатив його вартість в сумі 1980000,00 руб., що підтверджується квитанцією № 114 від 25.05.1993 р. Після укладення договору [PERSON] не зареєстрував договір у виконавчому комітеті Вінницької міської ради народних депутатів. В 2006 р. [PERSON] почав оформляти документи для проведення державної реєстрації права власності на гаражний бокс і замовив виготовлення на нього Технічного паспорта. Згідно даних технічної інвентаризації було обстежено гараж «А» площею 24,1 кв. м., проте за життя [PERSON] своє право власності на гаражний бокс в органах реєстрації речових прав не встиг зареєструвати, так як 11.04.2011 р. помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим 13.04.2011 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, серія 1-АМ, № 197660. Після його смерті відкрилася спадщина, яку прийняла спадкоємець за законом дружина власника [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.03.2013р. № 1232510. Однак, зареєструвати право власності на гаражний бокс спадкоємець [PERSON] не змогла, так як до відкриття спадщини дії щодо реєстрації права власності не були вчинені спадкодавцем [PERSON] 29.02.2016 р. між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу на зазначений гаражний бокс, що підтверджується укладеним між ними договором і письмовою розпискою написаною [PERSON], в присутності свідків, про одержання коштів за проданий гаражний бокс. Позивачі користуються купленим гаражним боксом, але не можуть його зареєструвати, в звязку з чим вимушені звернутись до суду за захистом своїх прав. Зазначають, що договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідченим в звязку з втраченою можливістю нотаріального посвідчення правочину, в звязку зі смертю найпершого покупця гаражного боксу [PERSON] до завершення процедури державної реєстрації права власності на гаражний бокс. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] підтримала позов по зазначеним в ньому обставинам. В подальшому просила закінчити розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, але надала суду заяву, в якій визнає вимоги позову, підтверджує, що продала гараж позивачам, за що отримала обумовлену договором суму коштів. Просить розглянути справу у її відсутність. Представник третьої особи Вінницької міської ради [PERSON] позов не визнав і просив відмовити в його задоволенні. Заслухавши пояснення сторін і їх представників, дослідивши матеріали справи і докази, які надали сторони, суд приходить до висновку, про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. По справі встановлено, що 25.05.1993 р. між МСПП «Ватра» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу гаражного боксу, відповідно до якого [PERSON] оплатив його вартість в сумі 1980000,00 руб., що підтверджується квитанцією № 114 від 25.05.1993 р. Після укладення договору [PERSON] не зареєстрував договір у виконавчому комітеті Вінницької міської ради народних депутатів. В 2006 р. [PERSON] почав оформляти документи для проведення державної реєстрації права власності на гаражний бокс і замовив виготовлення на нього Технічного паспорта. Згідно даних технічної інвентаризації було обстежено гараж «А» площею 24,1 кв. м., проте за життя [PERSON] своє право власності на гаражний бокс в органах реєстрації речових прав не встиг зареєструвати, так як 11.04.2011 р. помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим 13.04.2011 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, серія 1-АМ, № 197660. Після його смерті відкрилася спадщина, яку прийняла спадкоємець за законом дружина власника [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.03.2013р. № 1232510. Однак, зареєструвати право власності на гаражний бокс спадкоємець [PERSON] не змогла, так як до відкриття спадщини дії щодо реєстрації права власності не були вчинені спадкодавцем [PERSON] Оскільки даний правочин вчинений 25.05.1993 р., то до зазначених правовідносин застосовуються норми ЦК УРСР від 18.07.1963 р. Згідно ст.4 ЦК УРСР 1963 р. цивільні права і обовязки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР, Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права й обовязки. Згідно ст. 128 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше на передбачено законом або договором. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обовязкове лише у випадках, зазначених у законі. В ст. 227 ЦК УРСР зазначено, що нотаріальному посвідченню підлягає договір купівлі-продажу жилого будинку, а оскільки обєктом договору купівлі-продажу від 25.05.1993 р. між МСПП «Ватра» та [PERSON] було нежиле приміщення, його право власності на нього не передбачало нотаріального посвідчення і отже він у цей день набув право власності на зазначене приміщення. Нереєстрація [PERSON] договору у виконавчому комітеті Вінницької міської ради не перешкоджає визнанню за [PERSON] права власності на дане нежиле приміщення, оскільки обовязковій реєстрації по ЦК УРСР 1963 р. підлягав договір купівлі-продажу жилого будинку, а в даному випадку обєктом продажу було нежиле приміщення. По справі встановлено, що 11.04.2011 р. [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим 13.04.2011 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, серія 1-АМ, № 197660, не встигши провести державну реєстрацію права власності на гаражний бокс, що передбачено ст. 334 ЦК України, якій набув чинності з 01.01.2004 р. Після його смерті відкрилася спадщина, яку прийняла спадкоємець за законом дружина власника [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.03.2013р. № 1232510. Однак, зареєструвати право власності на гаражний бокс спадкоємець [PERSON] не змогла, так як до відкриття спадщини дії щодо реєстрації права власності не були вчинені спадкодавцем [PERSON] 29.02.2016 р. між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу на зазначений гаражний бокс, що підтверджується укладеним між ними договором і письмовою розпискою написаною [PERSON], в присутності свідків, про одержання коштів за проданий гаражний бокс, але покупці гаражного боксу не можуть зареєструвати свою власність в звязку з тим, що первісний власник даного нежитлового приміщення [PERSON] не провів державну реєстрацію його прав на приміщення в звязку зі смертю. Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами правочину вимог закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулось повне або часткове виконання договору, суд може визнати такий договір дійсним. Як зазначено в п.13 постанови пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р., у звязку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним з підстав встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обовязковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. По даній справі причиною того, що договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідченим є те, що спадкоємець одержав у спадщину нежиле приміщення власник якого помер незавершивши процедуру державної реєстрації права власності на гаражний бокс і це право може бути захищено лише в судовому порядку. Статтею 16 ЦК України встановлено, що одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст.ст. 328, 334 ЦК України договір купівлі-продажу є правочином, на підстав якого набувається право власності. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, якій засвідчує його право власності. З врахуванням наведеного суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Враховуючи наведене,

Outcome: approved