Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

В лютому 2014 р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом до відповідачів: [PERSON] ( далі по тексту - відповідач 1), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 2), третя особа: Шевченківська районна у м. Києві державна адміністрація, в якому просила суд: визнати за нею право власності на нерухоме майно, а саме 1/6 частину квартири [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що їй на праві власності належить 1/6 частина квартири [ADDRESS], відповідно до свідоцтва на право власності на житло від 13 грудня 1995 р., проте інші співвласники квартири, а саме відповідачі 1, 2, не визнають її право власності, перешкоджають у здійсненні права власності, шляхом недопущення до спільного майна та утримання відповідного свідоцтва про право власності без відповідних правових підстав. В судовому засіданні, представник позивачки заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених в позові просила суд позов задовольнити. Відповідач 1 та представник, представник відповідача 2 проти позову заперечувала, зазначаючи, що свідоцтво про право власності на спільне майно повинно зберігатися у відповідача 1, як власника більшої частини спільного майна. Крім того, відповідач 1 зазначив, що позивачка винна грошові кошти, а тому утримання свідоцтва є гарантією виконання зобов'язань по поверненню коштів. Сторона відповідачів 1, 2 просили суд відмовити в задоволенні позову. Третя особа, про час та місце розгляду справи оповіщалася в установленому законом порядку, поважності причин неявки суду не повідомила, заперечення на позов не подавались. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, відповідача 1, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4 ст. 41 Конституції України). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка наголошувала, що своє відмовою надати їй оригінал свідоцтва на право власності на житло від 13 грудня 1995 р. відповідачі 1, 2 перешкоджає в реалізації її права власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS]. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, позивачці на праві власності належить 1/6 частина квартири [ADDRESS], решта 1/6 частина квартири належить відповідачу 2, та 4/6 частини цієї квартири належать - відповідачу 1. В судовому засіданні сторона відповідачів 1, 2, в особі повноважних представників підтвердили, що відповідачі 1, 2 відмовляються надати оригінал свідоцтва на право власності на житло від 13 грудня 1995 р. позивачці, аргументуючи тим, що розділити даний документ між співвласниками не має фактичної можливості, тому оригінал буде знаходитися у власника більшої частини майна, оскільки без оригіналу свідоцтва на право власності на житло вона не зможе підтвердити та реалізувати своє право власності. 07 травня 2014 р. позивачка зверталася до Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації з заявою про видачу дублікату свідоцтва на право власності на житло від 13 грудня 1995 р., проте 27 травня 2014 р. отримала відмову. Також позивачка, 06 травня 2014 р. зверталася до Шевченківського районного відділу ДМС України у м. Києві із заявою про реєстрацію за адресою: [ADDRESS], проте 12 травня 2014 р. отримала відмову, оскільки у неї відсутній оригінал свідоцтва на право власності на житло. Постановою від 07 лютого 2014 р. по справі № 826/19369/13-а Окружного адміністративного суду м. Києва позивачці [PERSON] відмовлено в реєстрації права власності 1/6 частини квартири [ADDRESS] в Реєстраційній службі Головного управління юстиції у м. Києві та видачі Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно, оскільки за відсутності у позивачки оригіналу правовстановлюючого документу дії Реєстраційної служби є правомірними. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва по справі № 7611285913-ц від 28 жовтня 2013 р. [PERSON] відмовлено в визначенні розміру частки майна, що перебуває у спільній сумісній власності та припиненні спільної сумісної власності. Судом встановлено, що загальна площа квартири [ADDRESS] складає 101,70 кв. м., в тому числі житлової 75,10 кв. м., відповідно ідеальна частка позивачка - 1/6 частини квартири складає 16,95 кв. м., в тому числі житлової 12,52 кв. м. Як вбачається з матеріалів справи в своєму запереченні представник відповідача 1 від 09 липня 2014 р. зазначає, що за розрахунками сім'ї з 2001 р. за позивачкою залишилось 3,8 кв. м. загальної площі, аргументуючи такі розрахунки договором міни від 20 червня 2001 р. між матір'ю позивачки, відповідачем 2, та бабусею - [PERSON] В судовому засіданні відповідач 1 погодилась, з письмові запереченнями свого представника, зазначаючи, що частка позивачки складає 3,8 кв.м. у спільному майні сторін. Проте, як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, відповідно до договору міни від 20 червня 2001 р. відповідач 2 обміняла належну їй на праві власності 1/6 частини квартири [ADDRESS] на належну на праві власності [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Також, як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача 1 при розгляді іншої справи № 761/5889/14-ц Шевченківським районним судом м. Києва за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні та визначення порядку користування квартирою знову зазначає про договір міни від 20 червня 2001 р. та стверджує, що обмін відбувався з урахуванням 1/6 частини квартири [ADDRESS] на той час неповнолітньої позивачки. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів 1, 2 на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 1827,0 грн. з кожного.

Outcome: approved