Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

В липні 2016 року [PERSON] предявив позов до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Свої вимоги мотивував тим, що йому на праві власності належить земельна ділянка для ведення індивідуального садівництва площею 0,0852 га по вул. Гастелло, 17, в м. Мукачеві. Однак, в повній мірі позивач не може користуватися цією земельною ділянкою, оскільки відповідач самовільно захопив її частину площею 0,025 га, перегородивши металевою огорожею. У звязку з цим позивач просив усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом зобовязання знести металеву огорожу, а також відшкодувати завдану матеріальну та моральну шкоду (а.с.2). Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 12 жовтня 2016 року позов задоволено. Усунуто перешкоди [PERSON] в користуванні земельною ділянкою шляхом зобовязання [PERSON] знести металеву огорожу, яка розташована на земельній ділянці по вул. Гастелло, 17, в м. Мукачеві. Вирішено питання про судові витрати (а.с.76-79). Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 14 березня 2017 року позовні вимоги [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду (а.с.119-120). В апеляційній скарзі відповідач [PERSON] просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Зазначає, що йому на праві власності належить земельна ділянка по вул. Каменського, 164, в м. Мукачеві, цю земельну ділянку він огородив ще в 1996 році і жодних межових знаків не порушував. Рішення місцевого суду є незаконним та необгнутованим, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права (а.с.82-83). Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Задовольняючи позов про усунення перешкод суд першої інстанції виходив з того, що позивач позбавлений можливості вільно користуватися належною йому земельною ділянкою по вул. Гастелло, 17, в м. Ужгороді, а тому відповідач зобовязаний знести металеву огорожу, яка розташована на земельній ділянці позивача. Такі висновки місцевого суду не відповідають обставинам справи, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог (п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України). Згідно статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК України). Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (стаття 57 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 58 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 59 ЦПК України). Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 60 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. У відповідності до статті 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. З матеріалів справи слідує, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05 лютого 2014 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0852 га по вул. Гастелло, 17, в м.Мукачево, кадастровий номер 2110400000:01:016:0801, цільове призначення для індивідуального садівництва. Водночас, відповідно до рішення виконавчого комітету Мукачівського міської ради № 140 від 17 липня 1991 року відповідачу [PERSON] було надано земельну ділянку площею 600,00 кв.м. по вул. Каменського, 164 в м. Мукачево для будівництва житлового будинку. В подальшому відповідно до рішення Мукачівської міської ради № 209 від 26 травня 2011 року [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо посвідчення права власності на земельну ділянку орієнтовною площею 600,00 кв.м. по вул. Каменського, 164, в м. Мукачево. Судом також встановлено, що між сторонами є спір щодо меж їх земельних ділянок. Зокрема, позивач вказує, що йому на праві власності належить земельна ділянка для ведення індивідуального садівництва площею 0,0852 га по вул. Гастелло, 17, в м. Мукачеві. Однак, в повній мірі позивач не може користуватися цією земельною ділянкою, оскільки відповідач самовільно захопив її частину площею 0,025 га, перегородивши металевою огорожею. Належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог позивач не надав. Спір щодо меж їх земельних ділянок органом місцевого самоврядування не розглядався. Комісія не виїздила на місце, відповідний акт про порушення меж не складала. Відповідач вимоги позивача заперечив та зазначив, що у нього в користуванні є земельна ділянка по вул. Каменського, 164, в м. Мукачеві, цю земельну ділянку він огородив ще в 1996 році. До моменту виділення земельної ділянки позивачу, жодних межових знаків відповідач не порушував і така обставина не була встановлена у передбачений законом спосіб. Наявний у справі акт та план про винесення в натурі земельної ділянки (а.с.55-56), який зроблений на замовлення позивача [PERSON], та з якого слідує, що площа захвату земельної ділянки зі сторони відповідача [PERSON] складає 0,0129 га не є достатнім та допустимим доказом для задоволення позовних вимог, оскільки це питання закон органом місцевого самоврядування не розглядалося, а площа захопленої частини відрізняється від площі зазначеної позивачем в позовній заяві. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог позивач суду не надав. За цих обставин в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed