Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

В листопаді 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про зменшення розміру аліментів, в якому просив зменшити розмір аліментів визначений рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2017 року по справі №175/767/17-ц, що стягуються з нього, [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] до 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку щомісячно, з моменту звернення до суду. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Вислухавши сторони, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного. Встановлено, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2017 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] , аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для однієї дитини відповідного віку до досягнення [PERSON] , [INFO] повноліття, починаючи з 03 березня 2017 року; стягнуто з [PERSON] 640 грн. судового збору у дохід держави (а.с.9). Згідно довідки-розрахунку Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) щодо заборгованості із сплати аліментів згідно виконавчого листа №175/767/17-ц виданого 20 червня 2017 року Дніпропетровським районним судом про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини у розмірі 1/4 частини станом на 01 лютого 2020 року [PERSON] має заборгованість у розмірі 43007 грн. 79 коп. (а.с.25). Позивач від сплати аліментів дитині не відмовляється, однак просить суд зменшити їх розмір, оскільки на даний час має мінімальний дохід від підприємницької діяльності (а.с.12), на утриманні має ще одну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с.7), також на його утриманні перебувають батьки похилого віку [PERSON] та [PERSON] , які є пенсіонерами (а.с.13) та через свій фізичний стан не мають можливості себе самостійно обслуговувати, а отримуваної у мінімальному розмірі пенсії не вистачає на купівлю продуктів першої необхідності, ліки, сплату комунальних послуг. Таким чином, позивач перебуває у скрутному матеріальному становищі і не має можливості в повній мірі виконувати покладених обов`язків щодо сплати аліментів на утримання спільної з відповідачкою дитини, розмір яких державним виконавцем вираховується виходячи з середньої заробітної плати по Дніпропетровській області та складає 2500 грн. Частиною 2 ст. 188 СК України встановлено, що батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Разом з тим, ст. 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів лише за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року при розгляді справи №143цс13. Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ст. 12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України,\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Так, на підтвердження своїх вимог щодо зменшення розміру аліментів, позивач в позові, посилається на те, що на його утриманні збільшилась кількість осіб. При цьому, суду не надано жодного доказу, які б підтверджували вищезазначене. У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати касаційного цивільного суду від 15.05.2018 року по справі №234/6207/17, провадження № 61-7802св18 зроблено наступний висновок: «Відповідач не надав суду достатніх доказів важкого матеріального становища. Той факт, що він не працює та на його утриманні перебуває непрацездатна матір не є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів, а також не звільняє його від обов`язку утримувати до досягнення повноліття дитину, батьком якої він є. Тому доводи касаційної скарги в частині визначення розміру аліментів не заслуговують на увагу». Враховуючи те, що позивач працездатний, має задовільний стан здоров`я, будь-яких інших належних та допустимих доказів (крім довідки про щорічні доходи) про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, адже вказаний факт збільшення осіб, які знаходяться на його утриманні, не може слугувати самостійною підставою для зменшення їх розміру, та те, що розмір стягуваних аліментів за рішенням не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого\~Сімейного кодексу України. Таким чином, враховуючи вищевикладене та те, що належних доказів в обґрунтування позову не надано, суд не вбачає підстав для задоволення вимог [PERSON] про зменшення розміру аліментів, а тому відмовляє в задоволенні позову у зв?язку з необґрунтованістю та безпідставністю. Згідно ст. 141 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Оскільки в задоволенні позовних висом судом відмовлено, позивач не сплатив судовий збір при зверненні з позовом до суду, окрім цього, доказів звільнення від сплати судового збору суду не надав, суд прийшов до висновку, що з [PERSON] слід стягнути судовий збір на користь держави у розмірі діючому на день розгляду справи по суті у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved