Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-05 00:00:00

В лютому 2016р. позивач ПАТ «ПриватБанк», яке змінило організаційно - правову форму на АТ «ПриватБанк» звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовом (а.с. 2, 3 т.1) до відповідача [PERSON] , в якому просив суд: стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за кредитним договором № К4Н0GA0000000078 від 31 жовтня 2007р. (далі по тексту - кредитний договір) у розмірі 115706,81 дол. США, що за курсом НБУ становить 2993335,17 грн., і складається з: заборгованості за кредитом - 97206,81 дол. США; заборгованості по процентам - 18500,0 дол. США. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 31 жовтня 2007р. між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 96000,0 дол. США на термін до 31 жовтня 2022р., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Свої зобов`язання позивач належним чином виконав. В порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509,526, 1054 ЦК України відповідач [PERSON] свої зобов`язання не виконав, а саме, не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за кредитним договором. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань відповідач станом на 03.02.2016 року має за кредитним договором заборгованість в розмірі 413596,53 дол. США, яка складається з: 97206,81 дол. США - заборгованість за кредитом; 74934,14 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 15552,00 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 225903,55 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором Оскільки в досудовому порядку вирішити спір неможливо позивач вимушений був звернутись до суду для стягнення суми заборгованості за кредитним договором в примусовому порядку. Ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22 лютого 2016р. відкрито провадження по справі. Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22 березня 2016р. позов задоволено. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 вересня 2016р. скасовано заочне рішення та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 жовтня 2016р. цивільна справа передана за підсудністю до Шевченківського районного суду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 жовтня 2016р. визначено головуючого суддю Волошина В.О. 31 січня 2017р. на адресу суду надійшли від відповідача [PERSON] заперечення на позовну заяву, в порядку ст. ст. 27, 31 ЦПК України в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017р., в яких він повідомив про неналежність розрахунків заборгованості позивача, оскільки розрахунок заборгованості за кредитним договором долучений позивачем до позову здійснено не вірно і цей розрахунок є необґрунтованим, бо в ньому не зазначено дат погашення кредиту; залишок заборгованості на початок та кінець кожного періоду; напрямки та підстави зарахування сплачених коштів; залишок заборгованості на який нараховувались відсотки за користування кредитом; незазначена формула здійснення та ставка розрахунку відсотків. Вказував про невірне визначення суми тіла кредиту, а саме, що в підсумовуючій частині розрахунку заборгованості та позовній заяві вказано, що заборгованість з тіла кредиту становить 97206,81 дол. США. Однак, дана сума не відповідає дійсності, оскільки, згідно умов кредитного договору (п. 7.1.) відповідачу було взагалі видано кредит (тіло кредиту) в розмірі всього 96 000,0 дол. США, що підтверджується заявою на видачу готівки від 01 листопада 2007р. В самому розрахунку вказано, що 01 листопада 2007р. було видано тіло кредиту саме в сумі 96 000,0 дол. США. Позивачем не було враховано, що відповідачем регулярно, у відповідності до встановленого строку здійснювались протягом 2007 - 2009рр. сплата чергових платежів. Останній платіж по погашенню кредиту за допомогою системи «Приват 24» відповідачем був здійснений 10 березня 2009р. та в квитанції від 10 березня 2009р. вказана сума залишку поточної заборгованості за кредитом (тіло кредиту), в графі «полная сумма задолженности» вказано: 95488,91 дол. США. Крім того, сторона відповідача зазначила про застосування строків позовної давності, оскільки в кредитному договорі передбачено, що його виконання здійснюється частинами відповідно до графіка погашення кредиту встановленого договором („щомісяця в період сплати Позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 1294,82 доларів США?, а п. 7.1. визначено, що «періодом сплати вважати з «5» по «10» число щомісяця», то початком перебігу позовної давності для стягнення кредиту й процентів за користування кредитом є день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж, однак не сплатив його, а тому загальна позовна давність застосовується до кожного щомісячного простроченого платежу, який був визначений у договорі графіком платежів. Зважаючи на додану квитанцію Відповідач перестав виконувати щомісячні зобов`язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом з 11 березня 2009р., у зв`язку із чим з квітня 2009р. у нього утворилася заборгованість за кредитним договором і у позивача виникло право звернутись до суду. У свою чергу банк звернувся до суду з позовом до відповідача 03 лютого 2016р, тобто з пропуском строків позовної давності. В свою чергу, стороною позивача було подано письмові заперечення на позов (а.с. 129-132, 203, 204 т. 1), в яких сторона позивача зазначила, що заява сторони відповідача про застосування строків позовної давності є безпідставною, оскільки стороною не враховані положення п. 4.5. кредитного договору, якою сторони визначили збільшені до 5 років строки позовної давності. Крім того, на думку сторони позивача наданий розрахунок суми заборгованості є обґрунтованим, а твердження сторони відповідача про неправомірне збільшення розміру процентів за користування кредитом є безпідставне і було предметом іншого судового провадження. В судове засідання 06 листопада 2020р. представники сторін не з`явилися, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, у якій він просив відмовити в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості в повному обсязі. В минулих засідання представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав зазначених в позові. Представник відповідача проти позову заперечував, зазначаючи, що стороною позивача однобічно тлумачаться умови кредитного договору, і при обрахунку строків позовної давності, які визначили сторони в п. 4.5 договору, не враховуються положення п. 7.1.1, 7.1.2, якими визначено дострокові строки виконання зобов`язань стороною позичальника. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 31 жовтня 2007р. між сторонами був укладений кредитний договір, з терміном кредитування до 31 жовтня 2022р. включно, на підставі якого відповідач [PERSON] отримав кредит в розмірі 96 000,00 дол. США на споживчі цілі, а також у розмірі 15 709,08 дол. США на сплату страхових платежів у випадку та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3., 2.2.7. даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% (рахунок на перерахування комісії - [NUMBER] (МФО 305299) від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20 % (нуль цілих двадцять сотих відсотків) від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.10. даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2. даного договору. Періодом сплати вважати період з «5» по «10» число кожного місяця. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору, банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений в п. 7.1. цього договору. Строк, вид кредиту, цілі, розмір кредиту, відсотків, винагород, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за цим договором, зазначені у розділі 7 договору. Згідно з п. 2.1.1. кредитного договору, банк зобов`язується надати кредит шляхом й у межах сум, зазначених у п. 7.1. даного договору, а також, за умови виконання позичальником умов, передбачених п. 2.2.7. даного договору. Відповідно до п. 2.2.1 кредитного договору, позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, зазначені в п. 7.1. даного договору. Згідно з п. 2.2.2. кредитного договору, позичальник зобов`язується сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п. 7.1., 2.3.1., 2.3.2., 2.3.3., 3.1., 3.2. даного договору. Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту. Відповідно до п. 2.2.3. кредитного договору, позичальник зобов`язується сплатити банку винагороду згідно п.п. 7.1. та 6.2. даного договору. Згідно з п. 2.2.4. кредитного договору, позичальник зобов`язується погашення кредиту зробити в порядку, сумах і строки, передбачені п. 7.1. та п. 2.3.3. цього договору. Відповідно до п. 2.2.10. кредитного договору, при настанні випадків, передбачених п. 2.3.3. даного Договору, достроково погасити заборгованість перед Банком в повному обсязі. Згідно п. 7.1. кредитного договору, погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 1 294,82 дол. США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Відповідно до п. 7.1.1. кредитного договору, позичальник зобов`язується повернути кредит згідно порядку та в строки, які вказані у п. 7.1. повне погашення кредиту повинно бути проведено в останній день строку, вказаного в абз. 1 п. 7.1. даного договору. Згідно з п. 7.1.2. кредитного договору, у разі порушення термінів оплати, передбачених п. 7.1.1. (в т.ч. оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів, - сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту (залишку заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені (в повному обсязі), в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів. Відповідно до п. 7.3. кредитного договору, забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає іпотека 3-кімнатної квартири загальною площею 55,90 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також всі інші види застави, іпотеки, поруки й т.п., надані Банку з метою забезпечення зобов`язань за даним Договором. Згідно з п. 7.4. кредитного договору, при порушенні позичальником зобов`язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні. Судом встановлено, що відповідно до п. 7.5. кредитного договору відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання по виплаті кредитних коштів у порядку та строки, визначені кредитним договором не виконує. Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 03 лютого 2016р. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) відповідача перед позивачем складає 97206,81 дол. США, що складає еквівалент 2514740,17 грн., в тому числі залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом 30532,94 дол. США, що складає еквівалент 789887,16 грн.; загальний залишок заборгованості за процентами 74934,17 дол. США, що складає еквівалент 1938546,98 грн., в тому числі залишок заборгованості за процентами нарахованими на залишок простроченої заборгованості за кредитом 74230,17 дол. США, що складає еквівалент 1920334,50 грн.; заборгованість з комісії 15552,0 дол. США, що складає еквівалент 402330,24 грн.; загальна сума нарахованої пені 225903,55 дол. США, що складає еквівалент 5844124,84 грн. Всього заборгованість за кредитом становить 413596,53 дол. США, що складає еквівалент 10 699 742,23 грн. Під час розгляду справи представники сторін складали та підписували Акти-звірки заборгованості за кредитним договором, зокрема від 27 лютого 2020р.. З даного Акту-звірки, вбачається, що за час дії кредитного договору, відповідачем було сплачено всього коштів 22 592,67 дол. США, з яких 2558,78 дол. США тіла, 14979,32 дол. США відсотків, 3264,0 дол. США комісії. Залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) за даними позивача (валюта «USD» - долари США) 66 673,87 дол. США. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Статтею 629 ЦК України, передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).2 Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається з положень ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Зміст положень вищенаведених п. 7.1, 7.1.2 кредитного договору свідчить, що сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі умови дострокового повернення коштів - предмета кредиту, та інших зобов`язань, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів. Зазначене положення відповідає правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016р. у справі № 6-900цс16 та постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018р. у справі № 468/411/16-ц. Судом встановлено, і це не оспорювалося представниками сторін в судовому засіданні, що відповідач, як позичальник за кредитним договором, не виконує своїх зобов`язань з 11 травня 2009р. Таким чином, враховуючи положення п.п. 7.1.2. кредитного договору, суд приходить до висновку, що строк виконання основного зобов`язання змінено, а тому у позичальника виникало зобов`язання виплатити суму кредиту в повному обсязі, проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції 30 вересня 2009р. Отже, у зв`язку зі зміною строків виконання зобов`язань позичальником в повному обсязі перед кредитором, що прямо передбачили сторони умовами кредитного договору, кредитор (банк) зобов`язаний був звернутись до суду з позовом до відповідача за захистом свого порушеного права, з урахуванням положень п. 4. 5 кредитного договору в строк не пізніше вересня 2014р., натомість звернувся до суду з відповідним позовом лише в лютому 2016р. В порядку, ст. 267 ЦК України, стороною відповідача було подано до суд узаяву про застосування строків позовної давності. Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з п. 3) та 4) ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків. За правилом ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У ч. 2 цієї статті передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, якщо за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов`язання. При цьому, право вимагати повернення щомісячних прострочених платежів у кредитора виникає за обставин, якщо ним дотримано строк давності за вимогами про повернення кредиту в цілому. Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, яким є строк виконання зобов`язання у повному обсязі (кінцевий строк повернення кредиту й платежів за ним) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 11 від 18 грудня 2009р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому, початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За змістом ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 ст. 32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996р. за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011р. за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос`проти Росії»). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимог не підлягають задоволенню, оскільки заявлені з пропуском строку позовної давності, про поновлення якого стороною позивача відповідне клопотання до суду не подавалось.

Outcome: dismissed