Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

В липні 2014р. Позивач - [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, в якому просив визнати Відповідача таким, що втратила право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Свою позовну заяву Позивач мотивував тим, що він є власником [ADDRESS], в якій він раніше проживав разом зі своєю донькою та колишньою дружиною. Після розлучення, дочка разом з колишньою дружиною переїхали проживати у належну їм на праві власності [ADDRESS]. Позивач зазначив, що не чинив перешкод Відповідачці у користуванні квартирою, вона виїхала з квартири добровільно та вивезла усі належні їй речі, що підтверджується відповідними актами, складені головою ЖБК «Електрон» та мешканцями будинку. Таким чином Відповідачка не проживає за місцем реєстрації більше трьох років, не сплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню квартири, а тому втратила право на користування жилим приміщенням. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Маліновської В.М. від 23.09.2014р. відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в судовому засіданні (а.с.184). В судовому засіданні представник Позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Враховуючи, що Відповідач у судове засідання не з'явився, своїх представників для участі у розгляді справи не направив, заяв про розгляд справи за його відсутності не подавав, а Позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, відповідно до ст.ст.169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши подані Позивачем документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що Позивач є власником квартири [ADDRESS], в якій зареєстрований разом зі своєю дочкою - [PERSON] (Відповідач) та сином - [PERSON], що підтверджується Довідкою Форми № 3, виданої ЖБК «Електрон» № 1047 від 09.07.20014р. (а.с.4). Актами про встановлення факту не проживання [PERSON] за місцем реєстрації №№ 1-6 від 05.06.2012р., 10.07.2012р., 24.09.2012р., 17.08.2013р., 21.01.2014р., 06.07.2014р. відповідно, складених комісією у складі голови правління ЖБК «Електрон» та мешканцями будинку [ADDRESS], встановлено, що [PERSON] за адресою [ADDRESS] не проживає тривалий час - більше року (а.с.5-10). Згідно ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 163 Житлового кодексу Української РСР зазначено, що у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім'ї не звільняє їх від виконання обов'язків за договором найму жилого приміщення. Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст.72 ЖК України). З огляду на те, що як встановлено у судовому засіданні Відповідач - [PERSON] не проживає у [ADDRESS] більше року, доказів, які б підтверджували поважність причин відсутності Відповідача за зареєстрованим місцем проживання в матеріалах справи не міститься, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з Відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 383, 391,405 ЦК України, ст.ст. 71, 72, 150, 163 ЖК Української РСР, та

Outcome: approved