Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

В квітні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення грошових коштів за договором позики, в якому просив суд стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу за договором позики від 14 листопада 2018 року у розмірі 5 957 600 (п`ять мільйонів дев`ятсот п`ятдесят сім тисяч шістсот) грн. та три відсотки річних в сумі 189 849 (сто вісімдесят дев`ять тисяч вісімсот сорок дев`ять) грн. 65 коп., а також судовий збір в розмірі 10510 (десять тисяч п`ятсот десять) грн. Протоколом автоматичного розподілу справ між суддями вищевказану цивільну справу було розподілено на суддю Озерянську Ж.М. (а.с.18). Ухвалою суду від 15 травня 2020 року по даній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 27 липня 2020 року на 15:30 год. (а.с.21). 09 лютого 2021 року підготовче провадження по справі було закрито та призначено справу до судового розгляду на 12 квітня 2021 року на 14:00 год. (а.с.79). Адвокат позивача за ордером про надання правничої допомоги Гапонець А.А. надала суду заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача [PERSON] , позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, проти винесення заочного рішення заперечували з огляду на обізнаність відповідача про розгляд справи (а.с.83) Відповідачка [PERSON] та її адвокати за ордером про надання правничої допомоги Старенко І.І. , Зінченко Г.В. про слухання справи були повідомлені належним чином (а.с. 40,45, 81), однак до суду не з`явилися повторно , про причини неявки суд не повідомили, а тому суд вважає за необхідне розглянути справу у відсутність відповідачки. Третя особа [PERSON] про дату слухання справи був повідомлений належним чином (а.с.82), однак до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі та на підтвердження укладення договору та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Встановлено, що 14 листопада 2018 року [PERSON] взяла в борг у [PERSON] грошові кошти у розмірі 220000 (двісті двадцять тисяч) доларів США, що еквівалентно 5 957 600 (п`ять мільйонів дев`ятсот п`ятдесят сім тисяч шістсот) грн. та зобов`язалася повернути грошові кошти не пізніше 01 квітня 2019 року, про що підписала Договір позики від 14 листопада 2018 року, ксерокопія якого зберігається в матеріалах цивільної справи (а.с.4) та надала [PERSON] власноручно написану розписку, ксерокопія якої зберігається в матеріалах цивільної справи (а.с.5). Вищевказані договір та розписка підписані особисто [PERSON] , а отже між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики, що свідчать про укладення такого договору відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України. [PERSON] неодноразово, як в усній так і в письмовій формі, звертався до відповідачки з вимогою виконати свої зобов`язання за договором позики. Однак, відповідачка [PERSON] проігнорувала вимоги позивача [PERSON] та жодних дій щодо повернення коштів не вчинила. На момент звернення до суду [PERSON] з даним позовом, відповідачка [PERSON] так кошти і не повернула. Як слідує зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 527 ЦК України, передбачено зобов`язання боржника виконати свій обов`язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов`язанні вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Як вбачається з правової позиції, сформованої Верховним Судом України у Постанові від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. Таким чином, розписка про отримання в борг грошових коштів за своєю суттю є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей, а отже розписка є не лише фактом укладення договору, а й фактом передачі позикодавцем грошової суми позичальнику. Верховним Судом України у постанові від 18.09.2013 року у справі №6-63цс13, постанові від 11.11.2015 року у справі №6-1967цс15 та постанові від 18.01.2017 року в справі №6-2789цс16, Верховним Судом у постанові по справі №707/2606/16-ц провадження 61-28762св18 від 31.10.2018 року зроблений правовий висновок про те, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Крім того, відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргових документів у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Отже факт знаходження боргового документу - розписки про грошове зобов`язання від 14 листопада 2018 року та Договору позики від 14 листопада 2018 року у [PERSON] свідчить про невиконання із сторони [PERSON] своїх боргових зобов`язань. В постанові Верховного Суду від 06 серпня 2020 року по справі №607/13993/17 вказано, що досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування ст. 1046, 1047 ЦК України, повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Встановивши, що правовідносини сторін випливають з договору позики, позичальник свої зобов`язання в повному обсязі не виконав, в зазначені строки гроші не повернув, суд дійшов висновку, що виникла заборгованість за договором позики, яка підлягає стягненню в судовому порядку. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про доведений факт щодо наявності заборгованості по розписці про грошове зобов`язання від 14 листопада 2018 року із сторони [PERSON] перед [PERSON] . Відповідачка грошові кошти позивачу не повернула, а тому суд прийшов до висновку, що основний борг по договору позики (розписці) складає 220000 (двісті двадцять тисяч) доларів США, що еквівалентно 5 957 600 (п`ять мільйонів дев`ятсот п`ятдесят сім тисяч шістсот) грн., які необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] . Щодо стягнення трьох відсотків річних слід зазначити наступне. Відповідно до розрахунку, поданого позивачем, розмір трьох процентів річних від суми боргу за договором позики від 14 листопада 2018 року року за період з 01 квітня 2019 року по 22 квітня 2020 року становить 7011 доларів США, що на день звернення із позовом до суду еквівалентно 189 849,65 (сто вісімдесят дев`ять тисяч вісімсот сорок дев`ять) 65 грн. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, доведеність факту порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором позики щодо своєчасної, у погоджений сторонами строк, виплати суми позики, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 10510 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved