Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

В обґрунтування своїх вимог позивач за первісним позовом вказує що 25.10.2016 р. помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на житловий будинок та земельну ділянку за адресою: вул. Піонерська, 45, с. Хацьки, Черкаського району, Черкаської області. За життя [PERSON] залишив заповіт на користь позивача та відповідача, яким заповів [PERSON] частину будинку 1-1/5,5 та 1-2/20,4 позначену в плані технічного паспорту на житловий будинок (реєстровий номер 6-605) разом з входом та [PERSON] частину будинку 1-4/7,0 та 1-3/12,4 позначену в плані технічного паспорту на житловий будинок (реєстровий номер 6-605), земельну ділянку та надвірні споруди заповідав в рівних частках. В шестимісячний строк позивач подала заяву про прийняття спадщини. В Черкаській районній державній нотаріальній конторі позивачу та відповідачу було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, але у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинок їй було відмовлено в звязку з тим що у формулюванні заповіту спадщина вказана у кімнатах, а не в частках, тому нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину, так як спадщина спадкується в частках. Тому позивач була змушена звернутися до суду та просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на 27/50 частин домоволодіння. Відповідач за первісним позовом [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву, в обґрунтування якої вказала що 25.10.2016 р. помер її батько [PERSON]. 23.04.2011 року він зробив заповіт, згідно якого заповів [PERSON] частину будинку 1-1/5,5 та 1-2/20,4 позначену в плані технічного паспорту на житловий будинок (реєстровий номер 6-605) разом з входом та [PERSON] частину будинку 1-4/7,0 та 1-3/12,4 позначену в плані технічного паспорту на житловий будинок (реєстровий номер 6-605), земельну ділянку та надвірні споруди заповідав в рівних частках. Позивач за зустрічним позовом вважає, що заповіт підлягає визнанню недійсним з огляду на те, що на момент складення заповіту психофізичний стан заповідача виключав можливість керувати останнім усвідомлювати значення своїх дій та можливість керувати ними з огляду на стан здоров'я заповідача. З 2006 року [PERSON] перебував на обліку лікарів психіатрів у Червонослобідській районній лікарні, Черкаському обласному психоневрологічному диспансері. Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області 26.01.2015 року [PERSON] був визнаний недієздатним. Тому просила суд визнати заповіт недійсним. В судовому засіданні позивач за первісним позовом та її представник первісні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити в задоволенні зустрічних позовних вимог просили суд відмовити. Представник відповідача за первісним позовом в судовому засіданні просила суд задовольнити зустрічні позовні вимоги, проти задоволення первісного позову заперечувала. Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне: Відповідно до свідоцтва про смерть від 27.10.2016 року серії І-СР № 290707 [PERSON] помер 25.10.2016 року у віці 92 років. [PERSON] являється дочкою [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії ЯЄ № 158113 та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-СР № 008586. [PERSON] являється дочкою [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії VІІ-УР № 0681923. Відповідно до заповіту від 23.04.2011 року [PERSON] заповів [PERSON] частину будинку 1-1/5,5 та 1-2/20,4 позначену в плані технічного паспорту на житловий будинок (реєстровий номер 6-605) разом з входом та [PERSON] частину будинку 1-4/7,0 та 1-3/12,4 позначену в плані технічного паспорту на житловий будинок (реєстровий номер 6-605), земельну ділянку та надвірні споруди заповідав в рівних частках. Відповідно до листа нотаріуса Черкаської районної державної нотаріальної контори, свідоцтво про право на спадщину на домоволодіння, після смерті [PERSON] не видано в звязку з невірним формулюванням тексту заповіту. Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 315 від 05.09.2018 року у [PERSON] на момент складання ним заповіту 23.04.2011 року був наявний хронічний стійкий психічний розлад у формі судинної деменції з психотичними розладами - через що на момент підписання вказаного заповіту він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до положень ч. 1, 2ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Частиною другою статті 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Таким чином оспорюваний правочин є недійсним в силу визнання його судом, а нікчемний в силу припису закону. Спеціальною нормою, яка регламентує підстави визнання заповіту недійсним або нікчемним є приписи статті 1257 ЦК України, відповідно до ч. 1 якої заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Відповідно до п.18 Постанови ПВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, зазначив, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 145 ЦПК). Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У\~відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Законодавець визначив пріоритет спадкування за заповітом над спадкуванням за законом, зазначивши у ч.2 ст.1223 ЦК України, що спадкування за законом має місце лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також неохоплення заповітом всієї спадщини. Згідно ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Суд оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, давши належну оцінку поясненням сторін, приходить до висновку що позовні вимоги за первісним позовом не підлягають до задоволення, оскільки позивач просить визнати за нею право власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за заповітом, але згідно висновку експертизи [PERSON] в час складання заповіту не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому суд визнає заповіт недійсним.

Outcome: approved