Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

В листопаді 2015 року позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просила постановити рішення, яким визнати за нею, [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 5,180 га, кадастровий номер 1221486200:01:049:0011, наданої для ведення товарного сільськогосподарського господарства, що розташована на території [PERSON] сільської ради, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 30 липня 2014 року. Позивачка [PERSON] надала суду заяву в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Дніпропетровського району надав лист про розгляд справи за їх відсутністю (а.с.42). Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] (матері позивачки) на праві приватної власності належав земельний пай, площею 5,180 га, кадастровий номер 1221486200:01:049:0011, розташований на території [PERSON] сільської ради, що підтверджується копією державного акту III-ДП №101638, виданого 28 лютого 2001 року на підставі рішення [PERSON] сільської ради народних депутатів №14/23 від 26 червня 2000 року (а.с.10), та довідкою виданою Управлінням Держземагентства у Дніпропетровській області №0-403-05-1478/2-15 від 04 червня 2015 року (а.с.11). Після смерті 22 січня 2006 року [PERSON], право на земельний пай в порядку спадкування за законом перейшло до чоловіка спадкодавиці [PERSON], який в свою чергу прийняв спадщину але не оформив своїх спадкових прав. Факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON], підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом виданого 11 березня 2008 року державним нотаріусом Дніпропетровського району на імя їх спільного сина [PERSON], зареєстрованому в реєстрі №1010 по спадковій справі №412/2007 (а.с.13). [PERSON] помер 30 липня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ №583361 виданого 02 вересня 2014 року виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області (а.с.8). Позивачка як єдиний спадкоємець за законом прийняла спадщину, та на підставі ст. 1269, 1270 ЦК України, в установлений законом шестимісячний термін звернулась з заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса Дніпропетровської державної нотаріальної контори. В видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частину земельного паю, нотаріусом було відмовлено в звязку з тим, що не підтверджується факт належності [PERSON] спадкового майна, а саме: земельної ділянки, про що винесено постанову від 30 липня 2015 року (а.с.16). Відповідно до пунктів 4.14, 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, нотаріус перевіряє належність цього майна спадкодавцеві на підставі правовстановлюючих документів. Встановлено, що дійсно земельна ділянка площею 5,180 га в межах та згідно з планом, що розташована на території [PERSON] сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належала спадкоємцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого 11 березня 2008 року державним нотаріусом Дніпропетровського району, зареєстрованого в реєстрі № 1010 (спадкова справа №412/2007). Факт родинних звязків позивачки з [PERSON], [PERSON] та [PERSON], підтверджується свідоцтвом про народження позивачки виданого 10 серпня 1965 року серії VII-УР №0870378 в якому зазначено, що її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.7), свідоцтвом про народження [PERSON] виданого 13 січня 1978 року серії II-ЖС №286809 в якому зазначено, що його батьки є [PERSON] та [PERSON] (а.с.7а). Не зважаючи на те, що ніхто не оскаржує право позивачки на спадщину, вона не в змозі отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки, а тому і звернулася до суду з даним позовом. Згідно зі ст. 116, 131 Земельного Кодексу України громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади в межах їх повноважень; громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі успадкування. Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті брата [PERSON], померлого 30 липня 2014 року, на 1/2 частину земельної ділянки площею 5,180 га, що розташована на території [PERSON] сільської ради, в порядку спадкування за законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved