Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-03 00:00:00

В липні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 04 липня 2016 року вона була звільнена з посади провідного юрисконсульта Інституту розведення і генетики тварин ім. Зубця НААН України на підставі п.6 ст.40 КЗпП України у зв'язку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу. При звільненні Інститут розведення і генетики тварин ім. Зубця НААН України повинен був виплатити [PERSON] вихідну допомогу у розмірі не меншому від одного середнього місячного заробітку. Проте Інститут розведення і генетики тварин ім. Зубця НААН України не виконав цього обов'язку. Тому [PERSON] просить стягнути з Інституту розведення і генетики тварин ім. Зубця НААН України на її користь вихідну допомогу, яка передбачена ст.44 КЗпП України у розмірі середньоденного заробітку, що становить 162 гривні 38 копійок, з моменту звільнення з 04 липня 2016 року по день постановлення рішення. У судовому засіданні [PERSON] позов підтримала та просила суд задовольнити його. Представник відповідача Максименко Ю.П. заперечував проти задоволення позову. В обґрунтування своїх заперечень вказав на те, що згідно вимог КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі, суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки визначені ст.116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Зважаючи на те, що [PERSON] так і не звернулась до Інституту з вимогою про виплату їй вихідної допомоги, тому і трудовий спір як такий між ними відсутній. Крім цього, представник відповідача зазначив, що позивачем невірно здійснено розрахунок вихідної допомоги при звільненні, оскільки розмір вихідної допомоги становить 2435 гривень 70 копійок. Натомість позивач просить стягнути на її користь вихідну допомогу у розмірі середньоденного заробітку, що становить 162 гривень 38 копійок, за період з моменту звільнення з 04 липня 2016 року по день постановлення рішення. Тому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що з 04 липня 2016 року [PERSON] звільнена з посади провідного юрисконсульта у зв'язку з скасуванням рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області Апеляційним судом Київської області та поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу згідно п.6 ст.40 КЗпП України, що підтверджується наказом директора Інституту розведення і генетики тварин ім. Зубця НААН України №58-К від 04 липня 2016 року (а.с.4). У відповідності до вимог ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстави, зазначеної у пункті 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. За правилами ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Встановлено, що в день звільнення Інститут розведення і генетики тварин ім. Зубця НААН України не здійснив виплату [PERSON] вхідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку. В свою чергу, [PERSON] не пред'являла вимогу до Інституту розведення і генетики тварин ім. Зубця НААН України щодо виплати їй вихідної допомоги. Водночас, з довідки №29 від 03 серпня 2017 року, наданої головним бухгалтером Інституту розведення і генетики тварин ім. Зубця НААН України, вбачається, що у серпні 2017 року [PERSON] згідно наказу №54 від 01 серпня 2017 року була нарахована вихідна допомога у розмірі 2435 гривень 70 копійок (а.с.16). За змістом відомості про нарахування коштів №369 встановлено, що 01 серпня 2017 року [PERSON] перераховано на картковий рахунок вихідну допомогу у розмірі 1960 гривень 73 копійки (після відрахування військового збору та податку на доходи фізичних осіб) (а.с.17). У відповідності до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.1 ст.15 та ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами ч.3 ст.10 та ст.60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Сторони мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Зважаючи на ту обставину, що Інститут розведення і генетики тварин ім. Зубця НААН України здійснив розрахунок з [PERSON], тобто виплатив належну їй вихідну допомогу у розмірі середнього місячного розрахунку, що становить 2435 гривень 70 копійок. Саме у такий спосіб було відновлено порушене право [PERSON] Тому суд вважає, що у задоволенні пред'явленого позову про стягнення з Інституту розведення і генетики тварин ім. Зубця НААН України на користь [PERSON] вихідної допомоги у розмірі середньоденного заробітку, що становить 162 гривень 38 копійок, за період з моменту звільнення, тобто з 04 липня 2016 року по день постановлення рішення у справі, належить відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed