Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

В квітні 2017 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання його малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який на теперішній час розірваний рішенням суду. Від шлюбу вони мають малолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Дитина, після розірвання шлюбу, проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні та вихованні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. При цьому, відповідач являється фізично здоровою людиною, аліменти нікому іншому не платить і на його утриманні ніхто не знаходиться. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги та просила задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалася на обставини, які викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні визнав позовні вимоги позивачки частково, а саме в розмірі 600 грн. щомісячно. При цьому, вказав, що починаючи з кінця листопада 2016 року, відповідач припинив сумісне проживання з позивачкою. Син, [PERSON], за усною згодою сторін, залишився проживати з матір'ю. Між позивачкою та відповідачем було вирішено питання щодо утримання дитини. Відповідач постійно, як із першого дня народження, повністю забезпечує дитину. Після розлучення нічого не змінилося і не зміниться, бо відповідач, перш за все, дбає про дитину, про її здоров'я та повноцінний розвиток. Відповідач дуже любить свого єдиного сина, тому постійно надає матеріальну допомогу позивачці. За першої вимоги позивачки відповідач купує все необхідне дитині для життя і повноцінного розвитку, здійснює покупки одягу дитині, іграшок і таке інше. Відповідач на картковий рахунок позивачки здійснює грошові перекази, в тому числі передає особисто позивачці гроші готівкою. Відповідач, крім того, щоп'ятниці (близько 18.00 годин до неділі до 20.00) забирає дитину на вихідні до себе. Відповідно, син [PERSON] ні в чому не обмежений. Відповідач не шкодує грошей на дитину. Постійно, за першої можливості, водить [PERSON] у різні дитячі розважальні заклади, наприклад, у кіно . На новорічні свята Відповідач разом з [PERSON] подорожували Україною. І надалі відповідач планує повністю забезпечувати дитину усім необхідним для здорового і повноцінного розвитку. Після розлучення, відповідач залишив все майно, яке було придбане за його кошти позивачці, оскільки син проживає разом з нею. Проте, не дивлячись на все це, позивачка 18.04.2017 року подала до суду на стягнення аліментів у розмірі 1500 грн. мотивуючи це тим, що в неї не вистачає грошей на утримання дитини. Так, відповідач, на сьогоднішній день, з лютого 2017 року тимчасово не працевлаштований. З лютого 2017 року і по сьогоднішній день відповідач в пошуках роботи. Проте, не дивлячись на відсутність постійного доходу, відповідач несе затрати на оренду житла, сплачує споживчий кредит (взятий у 2014 році) та безвідмовно матеріально допомагає позивачці утримувати сина. На все це відповідач тимчасово змушений користувалися кредитними коштами, та позиками у товаришів, поки не знайде достойну роботу. Відповідач вважає, що позовні вимоги позивачки в повному обсязі задовольнити не можливо, оскільки це буде суперечити інтересам дитини. На переконання відповідача, в разі задоволення в повному обсязі вимог позивачки, дитина буде отримувати менше, ніж отримує зараз, бо позивачка витратить ці кошти на себе, у власних інтересах, а не на дитину. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач доводиться батьком малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні позивачки, добровільно допомогу на його утримання відповідач надає, але не регулярно та у недостатньому розмірі. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Тобто, утримання відповідачем своєї дитини є не його правом, а його обов'язком, у зв'язку з чим, з відповідача слід стягнути аліменти в судовому порядку. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Тому, з відповідача слід стягнути аліменти в судовому порядку. Позивачка просила суд визначити розмір аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно. Так, відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому, відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В свою чергу, згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Позивачкою не надано та не зазначено належних, допустимих доказів того, що відповідач має фінансову можливість надавати сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1500 грн. Разом з тим, під час розгляду даної справи, судом не було встановлено умов, за яких відповідач не може надавати матеріальну допомогу (сплачувати аліменти) своїй дитині в розмірі 1000 грн., який (розмір) буде достатнім для утримання малолітньої дитини та сприятиме нормальній життєдіяльності дитини, і гарантуватиме дитині належний рівень життя. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 182 СК України, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає можливим встановити розмір аліментів у твердій грошовій сумі та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання його малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, що підлягає індексації згідно до закону, починаючи стягнення з 18 квітня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття, на користь матері дитини - [PERSON], допустивши по справі негайне виконання у межах суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі в сумі 640 грн. 00 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом), оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: partial