Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

В липні 2017 року позивач звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою до [PERSON] про поділ майна подружжя, в обґрунтування якої зазначила, що з 03 серпня 2012 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON] Рішенням Марганецького міського суду від 21 жовтня 2014 року шлюб розірвано. Під час шлюбу ними був придбаний житловий будинку готовністю 71% з господарчими будівлями по вул.Острів, № 11 в м.Марганець Дніпропетровської області у [PERSON]. Купівлю зазначеного обєкту нерухомості було вчинено 11 червня 2013 року за 20095 гривень. Того ж дня її право власності на придбаний будинок було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується витягом від 16 листопада 2015 року. Від спільного шлюбу вони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Оскільки дитина є інвалідом дитинства, а відповідач не сплачує на утримання дитини аліменти, додаткові витрати на лікування, просить відійти від принципу рівності часток подружжя і розділити майно, виділивши їй 2/3 частини житлового будинку готовністю 71% з господарськими будівлями будинок №11 по вул.Острів в м.Марганець, а відповідачу 1/3 зазначеного житлового будинку. Частка відповідача - 1/3 будинку і не може бути виділена в натурі, оскільки спільне користування будинком неможливе через неприязні стосунки між ними та після розірвання шлюбу, а розділити його на окремі квартири з окремим виходом, санвузлом та кухнею неможливо з технічної точки зору. Тому, просить суд поділити між нею та [PERSON] майно подружжя, що є у спільній сумісній власності житловий будинок готовністю 71% з господарськими будівлями №11 по вул.Острів в м.Марганець Дніпропетровської області, шляхом присудження нерухомого майна [PERSON] та присудження грошової компенсації вартості 1/3 частки у праві спільної сумісної власності на житловий будинок готовністю 71% з господарськими будівлями [PERSON]; визнати за нею [PERSON] право власності на житловий будинок готовністю 71% з господарськими будівлями №11 по вул.Острів в м.Марганець Дніпропетровської області; припинити право власності [PERSON] у спільному майні подружжя на житловий будинок готовністю 71% з господарськими будівлями №11 по вул.Острів в м.Марганець Дніпропетровської області (індексний номер обєкту 47651900); присудити [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/3 частки у праві спільної сумісної власності на житловий будинок готовністю 71% з господарськими будівлями №11 по вул.Острів в м.Марганець Дніпропетровської області (індексний номер обєкту 47651900), шляхом списання цих коштів з депозитного рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації у Дніпропетровській області; стягнути з відповідача судові витрати по справі. Позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на позові наполягала й просила його задовольнити. Не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання двічі не зявився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Будь-яких заяв чи клопотань від нього не надходило.\~\~ З урахуванням положень статті 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наведені у позовній заяві доводи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.235 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. З огляду на наведені положення діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. У такому разі позивач звільняється від доведення цієї обставини, яка має значення для правильного вирішення справи, а відповідач, якщо заперечує проти цього, відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України має довести протилежне (спростувати матеріальну правову презумпцію). Як встановлено судом, сторони перебували у шлюбі з 03 серпня 2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.12). Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.19). Згідно договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі за № 1-869, 11 червня 2013 року [PERSON] придбала житловий будинок, готовністю 71%, № 11, з господарчими будівлями, розташований в м.Марганець Дніпропетровської області, вул.Острів (а.с.16-17). Право власності на придбаний будинок було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується витягом від 16 листопада 2015 року (а.с.18). Оскільки, як встановлено судом, сторони придбали будинок, готовністю 71%, № 11 по вул.Острів в м.Марганець Дніпропетровської області під час шлюбу, і відповідач не надав суду заперечень проти цього, вказаний будинок є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. За ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Позивач просить відійти від принципу рівності часток подружжя і розділити майно, виділивши їй 2/3 частини житлового будинку готовністю 71% з господарськими будівлями будинок №11 по вул.Острів в м.Марганець, а відповідачу 1/3 зазначеного житлового будинку, і обґрунтовує свою вимогу тим, що відповідач не сплачує аліменти та не надає будь-якої допомоги дитині-інваліду, яка проживає разом з нею. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.13). [PERSON], [INFO] є інвалідом з дитинства, підгрупи А, яка потребує постійного стороннього догляду (а.с.14-15). Дитина постійно проживає з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні (а.с.38). За рішеннями Марганецького міського суду Дніпропетровської області відповідач зобовязаний сплачувати аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, аліменти на утримання позивачки у твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. щомісячно до 04 жовтня 2017 року, а також додаткові витрати на лікування дитини у розмірі 8898,00 грн. Виконавчі листи, видані на виконання вищевказаних рішень суду, перебувають на примусовому виконанні у Марганецькому міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Згідно довідки Марганецького міського ВДВС від 22 червня 2017 року загальна сума заборгованості по аліментам, які відповідач повинен сплачувати на утримання сина [PERSON], становить 17916,67 грн. за період з 05 червня 2014 року по 31 травня 2017 року (а.с.26). Згідно довідки Марганецького міського ВДВС від 22 червня 2017 року загальна сума заборгованості по аліментам, які відповідач повинен сплачувати на її утримання, становить 6813,34 грн. за період з 30 листопада 2015 року по 01 червня 2017 року (а.с.30). У звязку з ухиленням відповідача від сплати аліментів рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 05 січня 2017 року ухвалено стягнути з нього неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 4374,17 гривень. Таким чином, загальна заборгованість [PERSON] за аліментами, додатковими витратами та неустойкою за прострочення сплати аліментів складає 38002,18 грн., і відповідач не сплачує позивачу присуджені до стягнення суми, що підтверджується довідками державного виконавця (а.с.26, 30, 33). 19 грудня 2016 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області ухвалено рішення щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав у відношенні дитини [PERSON], у звязку з тим, що він нехтує своїми обовязками, аліменти не сплачує, належної уваги дитині не приділяє, не займається її розвитком, вихованням (а.с.34-35). Таким чином, оцінюючи вищевказані докази, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не дбає про матеріальне забезпечення сімї, а саме: ухиляється від сплати аліментів на утримання сина, не сплачує аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина-інвалід, додаткові витрати на лікування дитини, неустойки за прострочення сплати аліментів. У звязку з цим суд вважає за необхідне відійти від принципу рівності часток подружжя і розділити майно, виділивши [PERSON] 2/3 частини житлового будинку, а відповідачу - 1/3 частину житлового будинку. Відповідно до ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (ч.2 ст.365 ЦК). Згідно п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до ст.71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до ст.364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. При відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦПК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок відповідної грошової суми. Згідно квитанції 0847-3520-9212-8537 від 27.04.2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк», [PERSON] внесла грошову суму в розмірі 6700,00 гривень на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Дніпропетровській області як компенсацію частки майна. Як зазначає позивач у позові, вона при визначенні суми до сплати, виходила із розрахунку 1/3 частина від експертної грошової оцінки житлового будинку, готовністю 71% з господарчими будівлями, який розташований за адресою: буд.№ 11 по вул.Острів в м.Марганець Дніпропетровської області, станом на день купівлі. Експертна грошова оцінка майна становила 20095,00 гривень, третя частина від вказаної суми складає 6698,00 гривень. Також, позивач у своєму позові зазначає, що спільне користування будинком неможливе через неприязні стосунки між нею та відповідачем після розірвання шлюбу. Виділити 1/3 частину будинку, готовністю 71%, з поділом на дві окремі квартири з окремим виходом, санвузлом та кухнею неможливо з технічної точки зору, оскільки загальна площа будинку складає 47,6 кв.м. Крім того, відповідач проживає за іншою адресою, і припинення права власності на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди його інтересам. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків передбачених ст.61 цього Кодексу. Відповідач належним чином двічі повідомлявся про розгляд справи судом, в судові засідання не прибув, заперечень на позов, а також заперечень чи згоди на отримання компенсації за частку майна не надав. Також, відповідачем не надано суду доказів того, що будинок № 11 по вул.Острів в м.Марганець Дніпропетровської області є єдиним місцем його проживання, і що припинення права власності на частку у спільному майні завдасть істотної шкоди його інтересам. Враховуючи викладене, зважаючи на доводи позивача, відсутність заперечень відповідача, зясувавши всі обставини справи, суд приходить до переконання, що 1/3 частка будинку, готовністю 71%, загальною площею 47,6 кв.м є незначною; спільне володіння і користування майном за твердженням позивача є неможливим; і припинення прав власності [PERSON] не завдасть істотної шкоди його інтересам, оскільки відповідач зареєстрований за адресою [INFO], і доказів того, що будинок № 11 по вул.Острів в м.Марганець Дніпропетровської області є єдиним місцем його проживання, суду не надав. З огляду на вищевикладене, суд вважає за можливе позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі. На підставі статей 60, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved