Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

В липні 2016 року позивачі звернулись до суду з позовом до Жіночого монастиря Святої праведної [PERSON] єпархії УПЦ, третя особа на стороні відповідача [PERSON] селищна рада про встановлення часток в майні колгоспного двору, визнання права власності, скасування свідоцтва на право власності на нерухоме майно та визнання частково недійсним заповіту. В позовній заяві посилались на те, що вони є членами однієї сім'ї. Їхня сім'я складалась: матері [PERSON] 1922р н., вітчима [PERSON] 1912р.н., сина - [PERSON] 1944р.н., сина [PERSON] 1949р.н. та дочки [PERSON] 1954р.н., вони проживали у власному будинку за адресою с. Паркулина вул. Храбусна 25 Путильського району Чернівецької області. Станом на 1988 - 1991 роки їхній двір мав статус колгоспного двору, головою якого була їхня мати [PERSON]. Вся сімя без будь яких виключень приймала участь у спільному веденні господарства колгоспного двору власною працею та коштами . Зокрема вони здійснювали поточні ремонти спірного будинку. Крім цього вони всі власними силами обробляли земельну ділянку, яка належала господарству, здійснюючи підготовку посіву та збирання урожаю, сінокосу. Зібраний урожай та заготовлене сіно вони використовували для власних потреб, залишаючи більшу частину матері. Навіть після того як вони, [PERSON] та [PERSON] перейшли проживати у свої власні будинки з батьківської хати, вважають, що вони не втратили зв'язок з колгоспним двором і продовжували своєю власною працею та коштами приймати участь у веденні спільного господарства колгоспного двору. Позивачі в позові зазначають, що станом на 15 квітня 1991 року кожен з них протягом трьох років був членом колгоспного двору і своєю працею та коштами приймав участь у веденні колгоспного двору і своєї частки не втратив. На момент смерті вітчима [PERSON] 18 квітня 1993 року, їх мати проживала разом з ним, а тому вважають, що його частка перейшла до неї, вона в подальшому продовжувала бути головою двору . Після смерті матері [PERSON] яка померла 14 жовтня 2013 року в батьківському будинку залишився проживати їхній брат [PERSON], який помер 21 лютого 2016 року. Після його смерті позивач [PERSON] звернулась до органів нотаріату із заявою про намір прийняття спадщини. Однак 23 березня 2016 року отримала офіційне повідомлення, згідно якого її брат [PERSON] при житті позбавив її спадщини, склавши заповіт на Жіночий монастир Святої праведної [PERSON] єпархії УПЦ. Вважають, що померлий [PERSON] всупереч чинного законодавства, свідомо поза їхньою волею, позбавив їх належних часток в майні колгоспного двору, членами якого вони були. Вважають, що частка матері [PERSON], яка перейшла до неї після смерті вітчима [PERSON], автоматично перейшли до брата [PERSON], оскільки вони не звертались з заявами про прийняття спадщини. А за ним залишилися їх частки в загальному майні колгоспного двору в розмірі 1/5 за кожним. Враховуючи наведене просять суд визнати за ними право власності за кожним на 1/5 частки в нерухомому майні колгоспного двору, який знаходиться по вул. Храбусна, 25 с. Паркулина Путильського району Чернівецької області і який складається з: житлового будинку літера А, загальною площею 61,30кв.м., житлова площа 39,80кв.м., процент зношеності 40; сарай літери Б, загальною площею 19,19кв.м. процент зношеності 70; літньої кухні літера В, загальною площею 23,18 кв. м.,процент зношеності 50; бані, літера Г, загальною площею 14,10кв. , процент зношеності 20; сараю літера Д, загальною площею 20,57кв.м., процент зношеності 20; сараю літера Е, загальною площею 11,59кв.м., процент зношеності 50; сараю літера Ж, загальною площею 21, 59кв.м., процент зношеності 60; сараю літера З, загальною площею 32,99кв.м , процент зношеності 40; підвалу літера ПД, загальною площею 17, 10кв.м. процент зношеності 55; тимчасової споруди убиральні літера І, площею 1,44кв.м. Скасувати видане 30 березня 2012 року [PERSON] селищною радою Путильського району Чернівецької області свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САЕ № 393094 на ім'я [PERSON] Івано\-вича в частині визнання за ними права приватної власності в частці 1/1 на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: Чернівецька область, Путильсь\-кий район, село Паркулина, вулиця Храбусна, будинок 25, загальною площею 61,30кв.м., житловою площею 39,80кв.м., змінивши співвідношення частки належної [PERSON] з 1/1 на 3/5. Визнати частково недійсним складений [PERSON] заповіт про розпорядження всім належним йому майном на користь Жіно\-чого монастиря Святої праведної [PERSON] єпар\-хії в частині переходу до спадкоємця всього житлового будинку із належ\-ними до нього господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою Чернівецька область Путильський район с. Паркулина, вулиця Храбусна, будинок 25, із врахуванням того, що заповідачу Мо\-наршек [PERSON] належали тільки 3/5 частки у зазначеному неру\-хомому майні. В судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали та надали пояснення аналогічні позовній заяві, просили суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Та пояснив суду, що позивачі не надали суду належних доказів, що вони проживали в спірному будинку та вели спільне господарство з часу отримання іншого житла, а саме з 1971 року [PERSON] та з 1980 року [PERSON] Допомога своїй матері та брату не є підставою, для претензії на житло. Просив суд в позові відмовити. Представник третьої особи вирішення спору залишив на розсуд суду. Додатково пояснив, що працівники [PERSON] селищної ради діяли в межах правового поля в частині зміни голови двору та в оформленні права власності на спірний будинок. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає в х. Храбусна близько 12 років, живе від спірного господарства на відстані 1,5км.. З позивачкою [PERSON] та її матірю [PERSON] перебувала в дружніх стосунках, та час від часу навідувала останню. Стверджує, що [PERSON] завжди відвідувала свою матір та допомагала їй по господарству, щосуботи вона біля матері була постійно. Коли її матір захворіла вона (позивачка) кожний день приходила до неї. Чи використовували вони спільно господарство не знає, у [PERSON] є своє господарство. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надав аналогічні покази. Також пояснив суду, що завжди допомагав по господарству [PERSON] на прохання позивачів, які також допомагали своїй матері. Представників Жіночого монастиря Святої праведної [PERSON] бачив останні декілька місяців до смерті [PERSON]. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він працює ветеринаром, у звязку з чим часто навідував родину [PERSON]. Позивачі завжди померлій [PERSON] допомагали, оскільки більше не було кому за нею доглядати. [PERSON] обробляла город для своїх потреб в своєї матері з 1988 року по 1997 рік. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він колишній чоловік позивачки [PERSON], разом проживали з 1976 року по 1991 рік. Після одруження проживали близько трьох років в господарстві тещі [PERSON]. В подальшому переїхали в окреме житло, але при цьому завжди допомагали в господарстві, дружина більше допомагала та навідувала свою матір. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є дружиною позивача [PERSON]. В шлюбі перебувають з 1968 року. Після одруження протягом 6 років проживали в господарстві тещі [PERSON], потім їм видали квартиру. Спільного господарства з померлою в них не було, вони просто їй допомагали, та відвідували, інколи наймали працівників, для допомоги. За виконані роботи оплачував найманим працівникам, брат чоловіка [PERSON]. Господарство матері позивачами не використовувалось, ним користувались син [PERSON] та мати, весь збір урожаю вони використовували тільки для себе. [PERSON] мала свій город та господарство в х. Храбусна там і жила, не пригадує з якого часу, орієнтовно з 80-х років. Земельна ділянка біля спірного господарства не була позивачів, а померлого [PERSON], там випасалась його худоба, а також він розпоряджався сіном, оскільки в нього було велике господарство. Зазначила, що вони з [PERSON] відвідували померлу [PERSON] на свята, оскільки у померлого [PERSON] був специфічний характер, без його відома нічого в господарстві не робилось. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи позивачі та їх представник в супереч вимогам ст.60 ЦПК України не надали суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] проживали в господарстві, що розташоване в с. Паркулина вул. Храбусна 25 [PERSON] селищної ради. В даному господарстві також проживала їхня сімя, а саме матір [PERSON] 1922р.н., вітчим [PERSON] 1912р.н., брати: [PERSON] 1949р.н., [PERSON] 1943р.н. та [PERSON] 1953р.н., даний факт підтверджується дослідженою в судовому засіданні погосподарською книгою [PERSON] селищної ради (далі по тексту погосподарська книга), особовий рахунок №21 /а.с.77,78/. Також як видно з погосподарської книги за 1967 - 1992 роки спірне господарство відносилось до суспільної групи колгоспного двору, за яким згідно записів в книгах записаний спірний будинок з господарськими будівлями. Головою даного колгоспного двору до 1996 року, була спадкодавець, мати позивачів - [PERSON] /а.с.28-37/. В 1971 року, згідно погосподарської книги, особистий рахунок № 339 з спірного господарства виписався позивач [PERSON] з дружиною [PERSON] /а.с.80/. Згідно погосподарської книги за 1980 - 1982 роки, особистий рахунок №170 [PERSON] виписалась із вказаного господарства на інший особовий рахунок /а.с.113/. З досліджених в судовому засіданні погосподарських книг в період з 1983 по 1992 роки даних про позивачів [PERSON] та [PERSON] по господарству, головою якого була [PERSON] немає. Згідно показів сторін та дослідженої в судовому засіданні погосподарської книги [PERSON] померла 14 жовтня 2013 року. Рішенням виконавчого комітету [PERSON] селищної ради за №30/4 від 12 березня 2012 року, надано згоду на оформлення права власності на житловий будинок літери А; сарай літери Б; літньої кухні літери В; бані літери Г, сарай літери Д; сарай літери Е, сарай літери Ж; сарай літери З; підвал літери ПД; тимчасової споруди убиральні літери І, який знаходиться по вул. Храбусна, 25 с. Паркулина Путильського району Чернівецької області /а.с.16/. На підставі даного рішення 30 березня 2012 року [PERSON] селищною радною видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно /а.с.19/. Згідно ч.1 ст.1235 ЦК України, - заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Як встановлено судом при житті [PERSON] 06 вересня 2013 року склав заповіт, який посвідчений нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори /а.с.660,61 зворотна сторона/. Згідно даного заповіту [PERSON] все своє майно заповів Жіночому монастирю Святої праведної [PERSON] єпархії УПЦ. 21 лютого 2016 року [PERSON] помер, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Путильського районного управління юстиції у Чернівецькій області, складено відповідний актовий запис за №06, у звязку з чим відкрилась спадщина на майно померлого /а.с.56/. Суд відмовляючи в задоволенні позовних вимог виходить з наступного. Відповідно до розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року №20 із змінами, - спори стосовно майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. За правилом ст.ст.120-126 ЦК УРСР (ред..1963р.) працездатний член колгоспного двору втрачав право на частку у майні двору у тому випадку, якщо він не менш ніж три роки поспіль не брав участі своєю працею і засобами у веденні загального господарства двору. Суд не приймає до уваги твердженні в позовні заяві та в судовому засіданні позивачів, що вони станом на 15 квітня 1991 року та протягом трьох років були членами спірного колгоспного двору, оскільки дані твердження спростовуються вище дослідженими письмовими доказами, а також показами свідка [PERSON], які суд приймає до уваги, оскільки даний свідок володіє обєктивною інформацією, так як є дружиною позивача [PERSON], при цьому інші допитані свідки не підтвердили твердження позивачів. Сам факт допомоги позивачами [PERSON] по господарству та догляд за останньою, не є підставою для визнання факту прийняття участі у спільному веденні господарства колгоспного двору та родинно-трудового обєднання, оскільки відповідно до ст.81 Кодексу про шлюб та сім'ю України, - діти зобов'язані піклуватися про батьків і подавати їм допомогу. Утримання непрацездатних батьків, які потребують допомоги, є обов'язком їх повнолітніх дітей. Також суд не приймає до уваги твердження в судовому засіданні позивачки [PERSON], про те, що весь час в спірному господарстві вона доглядала за власними тваринами, так як не мала свого господарства, оскільки дані твердження спростовуються довідкою, що видана [PERSON] селищною радою за №14 від 27.01.2017 року, згідно якої в господарстві [PERSON], що проживає в [INFO] у період з 1988 року по 2016 рік, були свійські тварини /а.с.127/. Системний аналіз вищевказаних правових норм та письмових доказів по справі дають суду підстави для висновку, що [PERSON] селищна рада відмовляючи позивачу в оформленні права власності на господарські будівлі і споруди діяла законно та чітко обґрунтувала відмову, внаслідок чого підстав для скасування п.3 рішення виконавчого комітету [PERSON] селищної ради за №11/2 від 24 січня 2012 року суд не вбачає. Системний аналіз вищевказаних правових норм та письмових доказів по справі дають суду підстави для висновку, що позивачі втратили право втратили право на майно, яке належало колгоспному двору, оскільки останні більше трьох років підряд до 15.04.1991 року не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Заслухавши доводи сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: dismissed