Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

в обгрунтування поданої заяви позивач посилається на те, що відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано 25 вересня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Стахановського міського управління юстиції Луганської області, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено актовий запис №494. З весни 2015 року вони проживають окремо та шлюбно-сімейних стосунків не підтримують. З [PERSON] він знайомий давно, оскільки проживав раніше у м.Стаханов, де проживали також і відповідачі. В серпні 2015 року він зустрів відповідачку у м.Харкові, куди переїхала [PERSON], коли покинула чоловіка. У них виникли приязні стосунки, які переросли у сильні почуття, вони почали зустрічатись. Згодом вони почали проживати разом, вели спільне господарство, проте складні життєві обставини, серед яких був присутній і психологічний фактор, що [PERSON] досі не розірвала шлюб з [PERSON], змусили їх проживати окремо. Весною 2016 року він дізнався, що [PERSON] вагітна та подумав, що це дитина її чоловіка, проте погодився виховувати дитину як свою. Після народження дитини вони почали проживати однією сім»єю, і з того час не розлучались. [INFO] у відповідачки народилась донька [PERSON], батьком якої на підставі ст.122 СК України Московським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області було зазначено [PERSON]. Те, що він являється батьком [PERSON], відповідачка повідомила йому у день народження дочки, запевнила, що стосунків із чоловіком не підтримувала, оскільки кохає його. З вище викладеного просить визнати його, [PERSON], [INFO] батьком дитини [PERSON], [INFO] та виключити відомості про [PERSON] як батька [PERSON], [INFO] з актового запису про її народження №1340, який було складено 02.11.2016 року Московським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про що внести відповідні зміни до актового запису про народження [PERSON]. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги і просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] визнала заявлені вимоги, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] подалв заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав. Представник третьої особи надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи суд находить позовні вимоги підлягаючими задоволенню. В судовому засіданні, судом встановлено, що 25 вересня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Стахановського міського управління юстиції Луганської області. Як вказує позивач з 2015 року вони з відповідачкою, [PERSON] почали проживати разом в м.Харкові , підтримувати сімейно-шлюбні стосунки, вести спільне господарство. Відповідач залишився проживати в м.Стаханов Луганської області. Відповідно до ч.2 ст.122 СК України дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Частинами 1, 2, 4 статті 174 ЦПК України встановлено: позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року N2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», з'ясовуючи після доповіді про обставини справи, чи підтримує позивач свої вимоги, чи визнає відповідач вимоги позивача та чи не бажають сторони укласти мирову угоду або звернутися для вирішення спору до третейського суду, головуючому необхідно уточнити, в якому обсязі та з яких підстав підтримується позов або в якій частині визнається позов, а якщо сторони мають намір укласти мирову угоду, то на яких конкретно умовах (стаття 173 ЦПК). Пунктом п.2 ч.9 Постанови Пленуму Верхового суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст.212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Відповідно до ст.134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. У відповідності до пункту 10 Постанови Пленуму Верхового суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що в судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті 122, 124 СК), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір'ю дитини (статті 126, 127 СК України). Згідно пункту 11 Постанови Пленуму Верхового суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Пунктами 2.13,2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 встановлено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, доведеними належними доказами, а тому такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved