Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

В листопаді 2015 року позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду із позовною заявою про витребування майна із чужого незаконного володіння. Вказував, що постановами Київського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2012 року та Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2015 року встановлено про належність на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Кедр» ганку лівого крила нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS], а також факт незаконного вибуття цього ганку з володіння ТОВ «Кедр» та зобов'язано [PERSON] повернути вказаний ганок із незаконного володіння законному власнику - ТОВ «Кедр». Зазначав, що між [PERSON] та відповідачем по даній справі [PERSON] було укладено договір-купівлі продажу нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS], однак [PERSON] не мала права укладати даний договір, оскільки не була власником майна, яке відчужувалось. Посилаючись на ст.ст. 387, 388 ЦК України, позивач просив повернути із незаконного володіння [PERSON] ганок лівого крила загальною площею 28,3 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та передати його законному власнику - Товариству з обмеженою відповідальністю «Кедр», шляхом виселення [PERSON] та інших осіб із ганку лівого крила загальною площею 28,3 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Ухвалами суду від 25.01.2016 року та від 17.02.2016 року залучено до участі у розгляді даної справи в якості третіх осіб Товариство з обмеженою відповідальністю «Соло» та [PERSON]. В судовому засіданні представники позивача підтримали позовну заяву та просили її задовольнити у повному обсягу, пояснивши, що відповідачу по даній справі було відомо про існування судових спорів за спірний ганок. Відповідач в судовому, надавши письмові заперечення на позовну заяву, просила відмовити у задоволенні позову в повному обсягу, а також пояснила, через оголошення в газеті їй стало відомо про продаж комерційного приміщення площею 26,6 кв.м. по [ADDRESS] та 30.07.2015 року вона уклала з власницею цього приміщення [PERSON] договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого [PERSON] за обговорену грошову суму придбала нежитлове приміщення під № 135 загальною площею 26,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS]. Вимоги позовної заяви вважає безпідставними, оскільки вона не має у володінні вказаного у позові ганку та є власником саме нежитлового приміщення іншого розміру. Крім того, відповідач зазначила, що заявлений по справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України віндикаційний позов пред'явлений до неналежного відповідача, оскільки вона не являється незаконно володіючим невласником ганку, сам по собі ганок за вказаною адресою не існує, а позивачем по справі невірно обраний спосіб захисту, оскільки повернення з незаконного володіння ганку шляхом виселення відповідача та інших осіб не передбачений нормами чинного законодавства. Треті особи в судове засідання не з'явились, в поданих до суду зверненнях просили проводити розгляд справи без їхньої участі. Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та покази свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Товариство з обмеженою відповідальністю «Кедр» є власником нежитлового приміщення (без підвалу) загальною внутрішньою площею 466,6 кв.м за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 27.11.1996 року № 31, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського нотаріального округу Київської області Мельничук І.М. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2012 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кедр» до Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області, суб'єкта підприємницької діяльності [PERSON] про скасування рішень задоволено частково, скасовано акт державної приймальної комісії від 05.02.2007 року про прийняття в експлуатацію пункту приймання замовлень від населення з продажу металопластикових конструкцій за рахунок існуючого ганку за адресою: [ADDRESS] СПД [PERSON], скасовано п. 1.5 рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 13.02.2007 року № 38, в іншій частині позову відмовлено. Рішенням Господарського суду Київської області від 02.07.2015 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кедр» до Суб'єкта підприємницької діяльності [PERSON] та [PERSON] задоволено, скасовано видане на ім'я [PERSON] свідоцтво про право власності на нежитлове приміщення [ADDRESS] від 28.03.2007 року та державну реєстрацію вказаного права власності, визнано недійсним договір купівлі-продажу нежилого приміщення [ADDRESS] від 11.04.2012 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], вирішено повернути із незаконного володіння [PERSON] ганок лівого крила та передати його законному власнику ТОВ «Кедр». Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2015 року вищевказане рішення від 02.07.2015 року змінено, пункт 4 резолютивної частини рішення викладено в наступній редакції: повернути із незаконного володіння [PERSON] ганок лівого крила загальною площею 28,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та передати його законному власнику - Товариству з обмеженою відповідальністю «Кедр». Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] є власником нежитлового приміщення під [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 30.07.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Величко О.Л. (а.с. 46-47). В судовому засіданні встановлено, що на час винесення даного рішення вказаний договір купівлі-продажу є чинним, будь-яких відомостей щодо належності відповідачу на праві власності чи праві користуванні спірного ганку лівого крила загальною площею 28,3 кв.м в матеріалах справи не містяться. Разом з цим, в матеріалах справи наявна копія листа начальника Управління містобудування та архітектури від 20.05.2015 року № 15/298 в якому зазначено, що під час проведення будівельних робіт ганок (відкрита площадка між двома магазинами), що знаходився на земельній ділянці в лівому куті багатоквартирного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] було повністю перебудовано. На вказаній земельній ділянці побудовані два нежитлові приміщення ФОП [PERSON] та ТОВ «Соло». В зв'язку з цим, на даний час ганок (відкрита площадка між двома магазинами), що знаходиться на земельній ділянці в лівому куті багатоквартирного житлового будинку за адресою [ADDRESS], не існує (а.с. 51). Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. З правової позиції, яка викладена в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 07.11.2012 року по справі за № 6-107цс12 вбачається, що Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності. Зокрема, стаття 387 ЦК України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння. При встановленні наявності речово-правових відносин, до таких відносин не застосовується зобов'язальний спосіб захисту. У зобов'язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. У разі, якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до статті 392 ЦК України права такої особи підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно. Таким чином, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Згідно ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. З аналізу вищевказаної правової норми вбачається, що у випадку, коли річ вибуває з володіння власника за його бажанням, власник несе ризик вибору контрагента, якому він вирішив довірити своє майно. Якщо власник неналежним чином поставився до вибору особи, яка б заслуговувала довіри, то він позбавляється права вимагати повернення речей від добросовісного набувача, але йому надається можливість вимагати відшкодування збитків від особи, яка не виправдала його довіру за договором. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] зазначили, що [PERSON] орендує одне з приміщень, яке знаходиться поруч із спірним ганком та всім відомо про існування судових справ за цей ганок. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні зазначили, що їм відомо про існування конфлікту за спірний ганок, а також знають [PERSON], який торгує телефонами. Відповідач в судовому засіданні заперечувала відносно того, що на час придбання нежитлового приміщення їй було відомо про судові рішення відносно вказаного в позовній заяві ганку, а також надала відповідні докази на підтвердження добросовісного набуття нею права власності на нежитлове приміщення. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір (ст. 60 ЦПК України). Таким чином, судом не встановлено, а представниками позивача не доведено в судовому засіданні про те, що відповідач [PERSON] під час укладення 30.07.2015 року договору купівлі-продажу нежитлового приміщення з [PERSON] знала про існування судових рішень господарських та адміністративних судів, копії яких містяться в матеріалах справи, а також те, що відповідач є недобросовісним набувачем зазначеного в позові ганку. Крім того, в матеріалах справи міститься копія листа № 10 від 10.05.2006 року ТОВ «Кедр» на адресу начальника управління містобудування та архітектури м. Біла Церква в якому ТОВ «Кедр», в особі директора Гержан Н.В., дає свою згоду на переобладнання частини ганку приєднаного до належного товариству приміщення по [ADDRESS] (а.с. 52). Правовідносини з приводу набуття та збереження майна без достатньої правової підстави регулюються главою 83 Цивільного кодексу України. Разом з цим, об'єктом позову про витребування майна із чужого незаконного володіння може бути річ, яка існує в натурі на момент подання позову, тобто якщо річ, перебуваючи в чужому володінні, видозмінилась, була перероблена чи знищена, застосовуються зобов'язально-правові способи захисту права власності відповідно до положень глави 83 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заявлені по справі позовні вимоги у вигляді повернення із незаконного володіння [PERSON] ганку лівого крила загальною площею 28,3 кв.м та передачу його законному власнику - ТОВ «Кедр», з одночасним виселенням відповідача та інших осіб із спірного ганку, є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, а обраний позивачем спосіб захисту не ґрунтується на встановлених в судовому засіданні фактичних обставинах справи. Посилання представників позивача на положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України щодо обов'язковості для відповідача встановлених судовими рішеннями обставин, суд вважає безпідставними, оскільки положення вказаної норми стосуються тих обставин, які не потребують доказуванню за умови, якщо участь у справах беруть ті ж самі особи.

Outcome: dismissed