Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач за первинним позовом [PERSON] покликається на те, що у 1985 році він почав працювати водієм Сколівської ПМК-190 треста «Західводбуд». У 1989 році у результаті переводу він почав працювати водієм Стрийської ПМК-184, сучасна назва якої Стрийське дочірнє підприємство ПМК-184 Відкритого акціонерного товариства «Львівводбуд». У грудні 1989 р. підприємство надало йому разом з сімєю квартиру. Квартира забезпечена опаленням та електрикою, підєднано газогін. Водопостачання здійснбється через приєднання до централізованого водогону. Є каналізація та всі вигоди для проживання. 02.03.2011р. ПМК-184 ліквідоване. Згідно наказу органу Фонду державного майна №404 від 16.06.1994 квартира, у якій він проживає, передана у власність ВАТ «Львіводбуд». Керівником ВАТ «Львіводбуд» є [PERSON] Згідно Рішення виконкому Угерської сільради №23 від 06.11.95р. «Про видачу ордерів на квартири для працівників ПМК-184», адміністрація та профком ПМК-184 подала список осіб, яким потрібно було видати ордери на вселення. Список осіб, затверджений профкомом та адміністрацією ПМК-184, у якому зазначено його разом з сімєю, відображено у Рішенні виконкому Угерської сільради від 02.11.95р. «Про надання квартир обмінного жилого фонду Стрийського дочірнього підприємства - 184 ВАТ «Львівводбуд» с. Угерсько». Отже ще у 1995 році сільрада повинна була видати йому ордер на вселення. Датою державної реєстрації ВАТ «Львіводбуд» є 26.07.94р. Відповідно до положень законодавства ВАТ «Львіводбуд» у процесі зміни форми власності повинно було передати квартиру, у якій він проживає, Угерській сільській раді. Проте, хоч квартира ним не приватизована, він та члени його сім'ї зберігають за собою право на користування цим житлом. Неодноразові усні та письмові прохання про передачу квартири на баланс сільради до керівника ВАТ «Львівводбуд» [PERSON] були безрезультатними, тому просить позов задоволити. В обґрунтування зустрічного позову ВАТ «Львівводбуд» покликається на те, що ВАТ «Львівводбуд» є власником адмінбудинку (контори), що знаходиться за адресою: Львівська обл., Стрийський район, с. Угерсько, вул. Івана Франка,6, на підставі «[PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно» за№ 8637157 від 14.10.2005 року. Даний адмінбудинок (контора) був включений до «Переліку нерухомого майна, яке передане у власність відкритому акціонерному товариству «Львівводбуд», згідно наказу регіонального відділення ФДМУ №404 про створення ВАТ «Львівводбуд» від 16.06.94 р. [PERSON] та члени його сім'ї, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON] самовільно зайняли частину приміщення адмінбудинку ВАТ «Львівводбуд» для тимчасового проживання, що знаходиться за адресою: Львівська обл., Стрийський район, с. Угерсько, вул. Івана Франка,6. У відповідачів немає жодних документів, які б надавали їм законне право на зайняття чи проживання у вказаному приміщенні адмінбудинку. На вимоги адміністрації ВАТ «Львівводбуд» про звільнення відповідачами незаконно займаних приміщень в адмінбудинку ВАТ «Львівводбуд» відповідачі не реагують. Адмінбудинок (контора) не відноситься до житлового фонду та не відповідає вимогам ст.ст. 379, 380 ЦК України, встановленим для житлових приміщень. А відтак постійне проживання у ньому суперечить нормам законодавства, тому просить позов задоволити. В судовому засіданні представник позивача за первинним позовом [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримав, покликаючись на викладені у позові обставини, і суду пояснив, що позивач разом із сімєю правомірно поселилися у спірній квартирі, оскільки адміністрація підприємства надала дане житло позивачу. Дане житло відповідає всім вимогам житлового приміщення. Вважає, що позивач і його сімя має право на проживання у даній квартирі, тому просить позовні вимоги задоволити. Проти задоволення зустрічного позову заперечив, в його задоволенні просить відмовити, оскільки вважає такі безпідставними, так як позивач із сімєю правомірно вселився у дану квартиру і вони мають право на проживання в ній. Представник позивача за первинним позовом [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримала, проти задоволення зустрічного позову заперечила, та суду пояснила, що після обєднання ПМК вони стали на чергу для отримання квартири, маючи всі необхідні документи, однак ордер їм так і не видали. Керівництво їм обіцяло, що дадуть дозвіл на приватизацію, однак і цього зроблено не було. До них в цьому приміщені проживали інші люди. Вони вселилися в облаштоване приміщення з усіма комунікаціями. Вони сплачували комунальні послуги підприємству, а пізніше їм видали особові рахунки як окремим споживачам. Будинку, де вони проживають, присвоєно номер 12, що підтверджується схемою назв вулиць с. Угерсько. В дане приміщення сімя вселилася на підставі рішення ВК Угерської сільської ради №23 від 06.11.1995р. Рішенням ВК Угерської сільської ради квартирі присвоєно №1 в будинку №12 по вул.І.Франка. В цьому приміщенні є дві кімнати, кухня, ванна, туалет, коридор, кладова. У них встановлені лічильники і укладені угоди з комунальними підприємствами. Вража, що її сімя має право на дане житло, оскільки таке надано їм підприємством і іншого житла у них не має. В задоволенні зустрічного позову просить відмовити. Представник відповідача за первинним позовом ВАТ «Львівводбуд» проти задоволення первинних позовних вимог [PERSON] заперечив, зустрічний позов підтримав, покликаючись на викладені в ньому обставини, та суду пояснив, що сімя Гарасимяк проживають в адмінбудику № «6» по вул.І.Франка, а не № «12», що підтверджується випискою з МБТІ. В даній будівлі немає житла. [PERSON] не мають офіційних документів на проживання в даному приміщенні, крім цього право на сервітут не передбачає права на отримання приміщення для проживання, тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] просить відмовити, та задоволити зустрічний позов оскільки сімя Гарасимяк неправомірно приживає у адміністративному будинку який належить підприємству«Львівводбуду». Відповідачі за зустрічним позовом [PERSON] [PERSON] в судове засідання не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки не повідомили. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечила покликаючись на вищенаведені обставини. Представник третьої особи Угерської сільської ради за зустрічним позовом суду пояснив, що він підтримує позовні вимоги [PERSON], а проти позовних вимог ВАТ «Львівводбуд» заперечує. Приміщення, в якому проживає сімя Гарасимяк є житловим і там завжди жили люди. До [PERSON] в цьому приміщенні проживали ще дві сімї. [PERSON] проживають в квартирі, а інша частина будинку адмінкорпус. Існує схема назв вулиць, нумерації будинків, де вказані номери будинків в с.Угерсько, де відповідно до рішення с.Ради сімя Гарасимяк проживає [INFO]. Крім цього сільською Радою сімї Гарасимяк виданий ордер на вселення у дану квартиру. Представник третьої особи Служби у справах дітей Стрийської районної держадміністрації за зустрічним позовом суду пояснила, що вона підтримує позовні вимоги [PERSON] і заперечує проти задоволення позовних вимог ВАТ «Львівводбуд», оскільки виселення сімї з квартири порушить права неповнолітніх дітей які проживають у даному приміщенні. Заслухавши пояснення сторін, представників третіх осіб, свідків, дослідивши наявні у справі докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити, з наступних підстав. Як вбачається з довідки ВК Угерської сільської ради Стрийського району від 16.05.1995р. №546, [PERSON] прописаний та проживає разом з сімєю в с. Угерсько по вул. І.Франка в будику, який складається з двох кімнат житловою площею 41,47 кв.м., який належить ПМК-184. Рішенням Виконавчого комітету Угерської сільської ради Стрийського району від 02.11.1995р., вирішено службову квартиру виділити сімї [PERSON], сімя якого складається з пяти чоловік. Рішенням Виконавчого комітету Угерської сільської ради Стрийського району від 06.11.1995р. №23, вирішено видати ордери на квартири згідно поданих списків, затверджених профспілковим комітетом та адміністрацією МК-184. Із записів в трудовій книжці від 19.10.1981р., вбачається, що з 17.01.1989р. (запис №12) по 12.09.2005р. (запис №15) [PERSON] працював в Стрийській ПМК-184. Як вбачається із записів в будинковій книзі, по вул. І.Франка,12 в с. Угерсько зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. З сертифікату №0795, виданого 15.05.1996р., та інформаційної довідки від 15.04.2016р. №04/15-1, вбачається, що [PERSON] належать 37 акцій номінальною вартістю 105000 крб. ВАТ «Львівводбуд», що складає 0,0495% від статутного фонду товариства. Як вбачається з схеми назв вулиць, нумерації будинків в с. Угерсько 1997р., виготовленої Стрийським МБТІ, під номером «6» зазначено територія ПМК№184, під номером «12» зазначено контора ПМК№184. Як вбачається з довідки Стрийської ПМК-184 від 10.07.1999р., [PERSON] дійсно працює в ПМК-184 шофером з квітня 1985р. Відповідно до Наказу № 404 від 16.06.1994р., Державне підприємство «Львівводбуд» перетворено в процесі приватизації у ВАТ «Львівводбуд». З витягу з переліку нерухомого майна, що передано у власність ВАТ «Львівводбуд» (по структурному підрозділу ПМК-184) вбачається, у власність ВАТ «Львівводбуд» передано будівлю Адмінбудинку (контори) в с. Угерсько. Як вбачається з статуту ВАТ «Львівводбуд», дочірнє підприємство ПМК-184 знаходиться за адресою: с. Угерсько, Стрийського району, Львівської області. Як вбачається з договору від 01.07.2005р., [PERSON] надаються ДП «Комунальник» послуги з водопостачання та водовідведення. З договору №43-335 про користування електричною енергією від 21.03.2006р. вбачається, що [PERSON] надаються ВАТ «Львівобленерго» послуги з електропостачання. Рішенням Виконавчого комітету Угерської сільської ради Стрийського району від 29.05.2009р. №48, затверджено схему с. Угерсько Стрийського району та списки власників нерухомого майна по вулицях, виготовлених Стрийським МБТІ у 1997р. Як вбачається з свідоцтва про шлюб від 22.09.2009р., актовий запис №10, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 22.09.2009р. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «Гейвич». З відомостей про державне майно, що не увійшло до статутного фонду господарської організації в процесі приватизації за станом на 31.12.2009р., вбачається, що до статуного фонду ВАТ «Львівводбуд» не увійшов 2 поверховий 4 квартирний житловий будинок по вул.І.Франка,12 в с. Угерсько Стрийського району Львівської області. Як вбачається з свідоцтв про народження від 21.09.2010р., актовий запис №17, та 01.11.2013р., актовий запис №25, батьками [PERSON], 17.09.2010р., та [PERSON], 27.10.2013р., є [PERSON] та [PERSON] Актом обстеження технічного стану будинку від 25.02.2015р., що знаходиться на території Угерської сільської ради по вул. І.Франка,12, встановлено, що частина будівлі є ізольованою, має окремий облаштований вхід; фундаменти бетонно-цегляні; стіни та перегородки цегляні; вікна та двері деревяні; підлоги дощаті та бетонні; перекриття зроблене за допомогою дошки та лози; дах похилий, покритий бляхою. Місце призначене для проживання забезпечене опаленням та електрикою, підєднано газогін. Водопостачання відбувається через приєднання до централізованого водогону, водогінні труби нещодавно були замінені на пластикові. Є каналізація. Всередині для проживання є всі вигоди: ванна, туалет, два умивальники, газова плита, холодильник, телевізор. Стіни побілені. Всі конструктивні несучі і огороджуючі елементи будівлі знаходяться в доброму стані. [PERSON] був сюди заселений разом з сімєю у 1989 році, так як він був працівником Стрийського дочірнього підприємства ПМК 184 ВАТ «Львівводбуд». До того часу дане місце було призначене для проживання у ньому начальника ПМК. Інформація про прописку сімї Гарасимяк містяться у господарській та будівельних книгах. Усі комунальні послуги плачуються на відповідний рахунок через каси платіжних установ ідентично до оплати послуг в усіх інших житлових будинках. Місце проживання [PERSON] відповідає архітектурно-планувальним ,конструктивним і санітарно-гігієнічним вимогам, пожежній безпеці згідно діючих державних будівельних норм та є житловим. З довідки ВК Угерської сільської ради Стрийського району від 31.03.2015р. №187, склад сімї [PERSON], який проживає в [INFO]: дружина [PERSON], син [PERSON], дочка [PERSON], внучка [PERSON], внук [PERSON] Як вбачається з витягу з реєстру права власності на нерухоме майно від 15.01.2007р. будівлі та споруди за адресою Львівська область, Стрийський район, с. Угерсько, вул.І.Франка,6 належать на праві приватної власності ВАТ «Львівводбуд». Рішенням Виконавчого комітету Угерської сільської ради Стрийського району від 10.03.2015р. №11, вирішено змінити поштову адресу будинку №12 по вул. І.Франка шляхом присвоєння розташованій у ньому ізольованій квартирі окремого номеру «1» та видати ордер на житлову площу квартири по вул. І.Франка, буд.№12 кв.№1 [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] З ордеру №1 від 13.03.2015р. вбачається, що такий виданий [PERSON] з сімєю з 4-х чоловік на право зайняття жилого приміщення жилою площею 64 кв.м. ,яке складається з двох кімнат у ізольованій квартирі за адресою: вул. І.Франка,12/1. Як вбачається з технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] від 22.01.2016р., дана квартира знаходиться на першому поверсі одноповерхового будинку та складається з двох коридорів, двох житлових кімнат, кухні, коридору ванної кімнати та кладової. З довідки УЕГГ ПАТ по постачанню та газифікації «Львівгаз» від 15.02.201р. №419 вбачається, що житловий будинок в с. Угерсько по вул. І.Франка,12, зареєстрований на абонемента [PERSON] з 1997р. за спожитий газ абонемент проводить оплату вчасно, заборгованості немає. Актом обстеження умов проживання від 18.03.2016р. встановлено, що житло розміщене на першому поверсі одноповерхового будинку та складається з двох кімнат, кухні, ванної кімнати, коридору, кладової. Умови проживання в квартирі задовільні. Квартира електрифікована, газифікована, є холодна та гаряча вода. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він працював головним інженером ПМК 184, в 1989р. після реорганізації Львівводбуд утворили ПМК-184, яке розташовувалося в с. Яблунівка. На території ПМК-184 була контора, а з іншої сторони цієї контори житлові квартири. В 1989р. туди було вселено сімю. Пізніше ця сімя переїхала в м. Самбір. В кінці 1989р. за рішенням керівництва та профсоюзу ПМК-184 цю квартиру було надано Гарасимяку. Комунікації в квартирі були ще до обєднання. [PERSON] сплачував комунальні послуги шляхом відрахування з його зарплати. Він працював на підприємстві до 1996р. і весь цей час Гарасимяк з сімєю проживав там. В іншій квартирі раніше також проживали люди. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він працював майстром ПМК 184, знає сімю [PERSON] з 1989р., після обєднання ПМК. [PERSON] був водієм начальника і їм видали кімнату, де вони і проживають. До [PERSON] в цій квартирі проживала інша сімя. Квартира була облаштована комунікаціями раніше. Комунальні платежі вираховували із зарплати [PERSON]. Питання надання квартир вирішувалося їхнім профкомом. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона з 1990 по 1995р. була головою профкому ПМК 184. Кожного року вони на засіданні профкому розглядали питання черги на житло та затверджували відповідні списки. Сімя [PERSON] стояла на черзі на покращення житлових умов. В житлі, де зараз проживає позивач, раніше проживала інша сімя, а в 1989р. за спільним рішенням профсоюзу та адміністрації надали цю квартиру [PERSON] Потім це рішення затверджували у ВК Угерської сільської ради. По сусідству в цьому будинку також проживали люди. Питання про виселення не стояло, оскільки сімя [PERSON] вчасно оплачували комунальні платежі. Всі квартири, які були на балансі ПМК 184 кожного року обстежувалося і складалися відповідні Акти обстеження, в тому числі і обстежувалось житло де проживала сімя Гарасимяк. В дане житло проведені комунікації і є всі умови для проживання. Стаття 12 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, зазначає, що ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, тайну його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенцію відкрито для підписання 4 листопада 1950 року, ратифіковано в Україні Законом №475/97-ВР від 17.07.97) визначає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоровя чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. В рішенні Європейського суду з прав людини у справі « Пауел та Райнер проти Великобританії» (Powell and Rayner v. the United Kingdom) розуміння пункту 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла, охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеними чи позбавленим свого житла. В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», зазначено, що згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв'язків із конкретним місцем (див. також рішення ЄСПЛ у справі «Прокопович проти Росії»). В рішенні Європейського суду з прав людини у справі « Барклі проти Сполученого Королівства» (Barclay v. the United Kingdom) ЄСПЛ також розширює зміст поняття «житла» як місця, де постійно проживає особа, незалежно від форми або підстав для такого проживання, включаючи спеціально обладнані місця, навіть якщо таке обладнання відбулося з порушенням житлового законодавства. В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom) ЄСПЛ зазначає, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Відповідно до ст. 380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Відповідно до ст. 6 ЖК України жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Надання приміщень у жилих будинках для потреб промислового характеру забороняється. Відповідно до ст. 9 ЖК України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Відповідно до ч.1 ст. 7 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» за громадянами, які не виявили бажання приватизувати займане ними житло, зберігається чинний порядок одержання і користування житлом на умовах найму. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.5 ст. 13 ЗУ « Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Так, суд враховує правовий висновок Верховного Суду України, який зроблений на засіданні Судової палати у цивільних справах від 13 листопада 2013р., розглянувши справу №6-115цс13, згідно якого кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла (стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Судом має надаватись адекватне обґрунтування для відхилення аргументів заявників стосовно застосування відповідного законодавства та надаватись оцінка виселення в контексті пропорційності застосування такого закону. Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що [PERSON] та його сімї відповідачем у 1989 р. надано житлове приміщення, в якому дана сімя проживає на даний час. Дана обставина стверджується: показами свідків, рішеннями виконкомів Угерської с\\Ради від 02.11.1995р. та №23 від 06.11.1995р., Будинковою книгою для прописки громадан, які проживають [INFO] (14) по вул. І.Франка с.Угерсько, виданої [PERSON], витягом з Погосподарської книги №11 за 1991-1995 р.р. с.Угерсько, Технічним паспортом на квартиру №1 будинку 12 в с.Угерсько, договорами про надання та сплату за користування комунальних послуг. Про вселення та проживання у даному приміщенні у вказаний час сімї позивача не заперечив і представник відповідача. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що позивач та його сімя вселились в дане житлове приміщення правомірно. Виходячи з правових позицій Європейського суду з прав людини, викладених в рішеннях, ухвалених в справах «Пауел та Райнер проти Великобританії» (Powell and Rayner v. the United Kingdom), «Кривіцька і Кривіцький проти України», «Барклі проти Сполученого Королівства» (Barclay v. the United Kingdom), а також зважаючи на норми національного законодавства (ст.ст. 29, 379, 380 ЦК України, ст. 6 ЖК України), суд вважає, що житлове приміщення квартири [ADDRESS] (Рішенням Виконавчого комітету Угерської сільської ради Стрийського району від 10.03.2015р. №11, вирішено змінити поштову адресу будинку №12 по вул. І.Франка шляхом присвоєння розташованій у ньому ізольованій квартирі окремого номеру «1» та видати ордер на житлову площу квартири по вул. І.Франка, буд.№12 кв.№1 [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]І.) в с.Угерсько Стрийського району Львівської області має всі ознаки «житла», оскільки позивачу [PERSON] та членам його сімї надано таке приміщення саме для проживання, вони тривалий час (з 1989р.), відкрито та доступно проживають у цьому приміщенні, таке приміщення спеціально обладнане для проживання, має усі комунальні вигоди і є придатним для постійного проживання. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту невизнаних або оспорюваних прав, що виникають із житлових відносин. Відповідно до ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Враховуючи наведені норми Конституції України, вимоги ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та правові позиції ЄСПЛ щодо застосування цієї норми, суд вважає, що проводячи приватизацію державного майна, перетворення Державного підприємства «Львівводбуд» у ВАТ «Львівводбуд» і передачу державного майна у приватну власність, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області не врахувало інтереси позивача [PERSON], його право на житло і те, що позивач та його сімя правомірно використовують майно підприємства проживаючи в ньому, як у житловому приміщенні, яке надано їм адміністрацією державного підприємства. Крім цього позивач є акціонером ВАТ «Львівводбуд». Враховуючи наведене, право позивача на житло підлягає захисту в судовому порядку. З огляду на викладене, позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за ним права на проживання у житловому приміщенні квартири [ADDRESS] (будинок № 6 по вул. Івана Франка) в с. Угерсько Стрийського району Львівської області суд вважає обґрунтованими, законними, тому підлягають до задоволення. Разом з цим, зважаючи на зміст поняття сервітуту (Глава 32 ЦК України), згідно якого сервітутом є право обмеженого користування чужими речами (майном) з певною метою і в установлених межах, та враховуючи його призначення, а саме дозволу суб'єкту сервітутного права користуватися природними властивостями майна, стосовно якого встановлено сервітут, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про встановлення йому безоплатного сервітуту без визначення строку на право користування спірною квартирою виходять за межі змісту сервітуту, тому позовні вимоги в частині встановлення [PERSON] безоплатного сервітуту без визначення строку на право користування квартирою №1 будинку №12 по вул. Івана Франка в с. Угерсько Стрийського району Львівської області загальною площею 64 кв.м. задоволенню не підлягають. Крім цього враховуючи, що позивач [PERSON] не уповноважений [PERSON], [PERSON], яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], [PERSON] у встановленому законом порядку діяти в їх інтересах, а також беручи до уваги те, що він не є законним представником неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], виходячи з вимог ст. 11 ЦПК України, вказані фізичні особи вправі самі розпорядитися своїми правами, тому позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за [PERSON], [PERSON], [PERSON] права на проживання у житловому приміщенні квартири [ADDRESS] (будинок № 6 по вул. Івана Франка) в с. Угерсько Стрийського району Львівської області та встановлення [PERSON], [PERSON], [PERSON] безоплатного сервітуту без визначення строку на право користування квартирою №1 будинку №12 по вул. Івана Франка в с. Угерсько Стрийського району Львівської області загальною площею 64 кв.м., є безпідставними і задоволенню не підлягають. Враховуючи вищенаведені висновки суду, право відповідачів по зустрічному позову на житло, інтереси неповнолітніх дітей, які, згідно положень Закону України «Про охорону дитинства», мають право нарівні з наймачем користуватися займаним приміщенням (ст. 18 Закону), беручи до уваги те, що в судовому засіданні не встановлено фактів порушення відповідачами за зустрічним позовом вимог житлового законодавства для їх виселення, зважаючи на те, що відповідачі за зустрічним позовом не мають іншого житла і вони не можуть забезпечити собі інші соціально-побутові умови для проживання, а також на те, що житлове приміщення квартири [ADDRESS] (будинок № 6 по вул. Івана Франка) в с. Угерсько Стрийського району Львівської області, є житлом, яке [PERSON] надано правомірно, він правомірно в нього вселився та правомірно ним користується разом з членами сімї, тому наведені обставини, в своїй сукупності, унеможливлюють виселення відповідачів за зустрічним позовом з житла, оскільки поставить під загрозу здоровя та життя відповідачів та їх малолітніх дітей, в звязку з чим суд вважає, що зустрічний позов ВАТ «Львівводбуд» задоволенню не підлягає. Понесені позивачем за первинним позовом [PERSON] документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача ВАТ «Львівводбуд» на користь позивача [PERSON] відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved