Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-05 00:00:00

В листопаді 2014р. [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], посилаючись на те, що 01.11.1997р. на Одеській універсальній біржі «Вітязь» між ним та [PERSON], [PERSON], [PERSON], який діяв в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], було укладено договір купівлі-продажу №97-180М від 01.11.1997р. квартири [ADDRESS]. Всі істотні умови договору були дотримані, відповідачі отримали грошові кошти, однак він не може розпорядитися належним йому майном, оскільки вказаний договір не був нотаріально посвідчений. Посилаючись на порушення своїх прав, позивач просив суд визнати договір купівлі-продажу №97-180М від 01.11.1997р. квартири [ADDRESS] дійсним. За заявою позивача ухвалою суду від 06.01.2015р. з числа відповідачів було виключено [PERSON], у зв'язку з відмовою позивача від позовних вимог до [PERSON] (а.с.36,38). Позивач та його представник, діюча за довіреністю від 16.10.2014р. в судове засідання не з'явилися, надали заяву якою підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити та розглянути справу за їхвідсутністю (а.с.32). Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час, місце і дату судового засідання були повідомлені відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України. У зв'язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу дійсним, підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в редакції 2003р. до правовідносин, які виникли до 01.01.2004р. застосовуються норми ЦК УРСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин. Купівля-продаж житла є договірним зобов'язанням і регулюється правилами цивільного законодавства. Згідно ст.224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Судом встановлено, що 01.11.1997р. на Одеській універсальній біржі «Вітязь» між позивачем та [PERSON], [PERSON], [PERSON], який діяв в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], було укладено договір купівлі-продажу №97-180М від 01.11.1997р. квартири [ADDRESS]. Договір був оформлений на Одеській універсальній біржі «Вітязь», без наступного нотаріального посвідчення та зареєстрований в журналі реєстрації біржових правочинів із нерухомістю, під реєстраційним №97-180М від 01.11.1997р. (а.с.4-6). Істотною умовою договору купівлі - продажу житла є умова про ціну, яка в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Факт передачі позивачем коштів продавцям квартири, тобто відповідачам, підтверджується п.6 договору купівлі-продажу №1132/97 від 08.09.1997р., зареєстрованого КП «ОМБТІ та РОН», згідно якого, грошова сума в розмірі 39480,00 грн. за відчужувану квартиру, отримана продавцями до підписання договору. Зазначений договір фактично є підтвердженням наміру сторін, досягнення між ними домовленості щодо всіх істотних умов даного договору, а також змісту умов домовленості про передачу права власності на квартиру. Згідно ст.153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Відповідно до ст.128 ЦК УРСР 1963р. право власності /право оперативного управління/ у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов'язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі. Судом встановлено, що після укладення зазначеного договору і його реєстрації в КП «ОМБТІ та РОН», позивач вселив в квартиру свою доньку та онуку, які зареєстровані та проживають у ній по теперішній час, сплачують комунальні послуги, несуть затрати по її утриманню, тобто фактично володіють та користується вказаною квартирою. Підтвердженням факту виникнення у позивача права власності на квартиру [ADDRESS], є реєстрація 25.11.1997р. його права власності на вищезазначену квартиру в КП «ОМБТІ та РОН» (а.с.6). Відповідно до технічного паспорту від 30.11.2006р. квартира [ADDRESS] складається з трьох жилих кімнат площею 9,7 кв.м., 18,2 кв.м.,11,5 кв.м., кухні площею 7,0 кв.м., коридору площею 11,5 кв.м., ванної кімнати площею 2,4 кв.м., туалету площею 0,9 кв.м., балконів площею 0,8 кв.м., 0,8 кв.м. загальною площею 62,8 кв.м., в тому числі житловою 39,4 кв.м. (а.с.33-34). Таким чином, суд прийшов до висновку, що сторони у справі вважали, що уклали між собою правомірну угоду, відповідно до вимог ст.15 Закону України «Про товарну біржу», яка згідно договору та закону, не підлягала подальшому нотаріальному посвідченню. Весь цей час сторони вважали і вважають цей договір дійсним. Тому, суд вважає, що договір купівлі-продажу квартири за №1132/97 від 08.09.1997р., укладений на Одеській універсальній біржі «Вітязь», без наступного нотаріального посвідчення та зареєстрований в журналі реєстрації біржових правочинів із нерухомістю, під реєстраційним №1132/97 від 08.09.1997 р., необхідно визнати дійсним. Згідно ч.2 ст. 47 ЦК УРСР якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Суд вважає, що сторони у справі повністю виконали всі умови договору купівлі-продажу квартири під [ADDRESS], і ці умови не є протизаконними. Небажання відповідачів у теперішній час посвідчити зазначений договір в нотаріальній конторі розцінюється судом, як навмисне ухилення від нотаріального оформлення угоди, що порушує права та інтереси позивачки. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Таким чином, суд вважає, що зібрані у справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи та належна оцінка доказів вказують на наявність підстав для задоволення позову про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір по справі складає 243,60 грн., які повністю сплачено позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved