Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

В липні 2020 [PERSON] звернулась до суду з позовом відповідно до якого просила стягнути на свою користь з [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 21544,42 грн. Мотивувала тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 04.06.2010 стягнуто з відповідача на її користь щомісячно аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.04.2010 і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач рішення суду не виконує, аліменти на утримання дитини не сплачує, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, що є підставою звернення до суду. Ухвалою суду від 29.07.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 28.10.2020 постановленою без виходу до нарадчої кімнати, суд вирішив провести заочний розгляд справи. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позов з підстав викладених у ньому та просила суд задовольнити позовні вимоги. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (на 4 а с.). На підставі рішення суду від 04.06.2010 у справі № 2-3507/10 Ленінським районним судом м. Вінниці видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] щомісячно аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.04.2010 і до досягнення дитиною повноліття (на 3 а.с.). Суд приймає до уваги розрахунок неустойки за несвоєчасну сплату по аліментах, виконаний позивачем, згідно якого розмір неустойки (пені) за несвоєчасну сплату відповідачем аліментів за період з 26.04.2010 по 31.05.2020 становить 199107,26 грн. (на 13-20 а.с.). Суд критично оцінює в якості доказу рішення суду від 04.06.2020, оскільки не містить ідентифікуючої інформації про учасників справи (на 10 а.с.). За правилами ч. 1-2, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 16.03.2016 у справі № 6-300цс16, виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, то за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів; при цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались; тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Згідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд погоджується з доводами позивача стосовно суми неустойки (пені) за порушення відповідачем аліментних зобов`язань, яка перевищує суму заборгованості по даному аліментному зобов`язанню, та підлягає стягненню в межах наявної заборгованості по аліментам, що підтверджено належними та допустимими доказами. Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягнення 840,80 грн судового збору, так як при поданні позову позивач був звільнений від його сплати. Крім того з відповідача підлягає стягнення на користь позивача 5000 грн в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: approved