Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

В квітні 2016 року ПАТ КБ «Правекс-Банк» звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 01 жовтня 2008 року АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є позивач, уклав з [PERSON] кредитний договір [NUMBER]. За цим договором ПАТ КБ «Правекс-Банк» зобов'язався надати [PERSON] грошові кошти у розмірі 18883 доларів США. [PERSON] зобов'язався щомісячно до 01 жовтня 2015 року повертати кредит по частинам шляхом сплати щомісячних платежів 225 доларів США та сплачувати відсотки за користування ним у розмірі 14,99% річних. Крім цього, [PERSON] зобов'язався у кожному випадку невиконання (неналежного виконання) своїх зобов'язань за договором (відносно строків сплати відсотків і повернення кредиту та сплати відсотків та повернення кредиту не в повному обсязі) сплачувати проценту ставку за кредитом на 1 відсоток річних більше. ПАТ КБ «Правекс-Банк» виконав покладені на нього зобов'язання за кредитним договором та перерахував [PERSON]грошові кошти у розмірі 18883 доларів США. [PERSON] не виконав умови кредитного договору, за період користування кредитними коштами ним було частково погашено основну суму кредиту. Тому у нього виник борг за кредитним договором у розмірі 25678 доларів США 14 центів. Відповідач відмовляється добровільно повернути борг. Тому ПАТ КБ «Правекс-Банк» просив суд примусово стягнути з нього заборгованість за кредитним договором у розмірі 25678 доларів США 14 центів, а також витрати на оплату судового збору у розмірі 10112 гривень 69 копійок. Представник позивача Муха П.В. у судове засідання не з'явився, направив до суду заяву, якою просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про своє ставлення до пред'явленого позову не повідомив. Про час та місце розгляду справи він повідомлений належним чином. Тому на підставі ч.1 ст.224 ЦПК України суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, про що в судовому засіданні оголосив протокольну ухвалу. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що пред'явлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 01 жовтня 2008 року АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є позивач, уклав з [PERSON] кредитний договір [NUMBER] (а.с.8-а-11). За цим договором позивач зобов'язався надати відповідачу грошові кошти у розмірі 18883 доларів США. В свою чергу, [PERSON] зобов'язався до 01 жовтня 2015 року повернути кредит шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі 225 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розрахунку розмірі 14,99% річних. 01 жовтня 2008 року ПАТ КБ «Правекс-Банк» перерахував грошові кошти у розмірі 18883 доларів США, що еквівалентно 82114 гривень. Це підтверджується копією меморіального ордера №2 від 02 жовтня 2008 року (а.с.12-а) та квитанцією №30 від 01 жовтня 2008 року (а.с.13). 08 квітня 2010 року ПАТ КБ «Правекс-Банк» та [PERSON] уклали договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору [NUMBER] від 01 жовтня 2008 року, відповідно до якого сторони домовилися про зміну дати погашення кредиту до 01 жовтня 2017 року та збільшено розмір відсоткової ставки до 20,93% річних (а.с.12). У відповідності до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобов'язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Судом встановлено, що [PERSON] неналежним чином виконує грошові зобов'язання. Тому станом на 28 березня 2016 року у нього виник борг по поверненню кредиту у розмірі 15535 доларів США та сплаті відсотків за користування ним - 10143 доларів США 14 центів, що у загальному розмірі становить 25678 доларів США 14 центів, що підтверджується письмовим розрахунком боргу (а.с.4-5). Згідно з ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були йому передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором. З цього випливає, що сума заборгованості в рішенні суду повинна бути виражена в доларах США, оскільки надання кредиту за цим кредитним договором є валютною операцією. ПАТ КБ «Правекс-Банк» при зверненні до суду з даним позовом визначив суму позову у доларах США. Крім цього, з копії кредитного договору та довідки-розрахунку заборгованості вбачається, що зазначена заборгованість також виражена у доларах США. У відповідності до ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. За правилами ч.1 та ч.3 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому, у відповідності до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Принцип належного виконання зобов'язання, передбачений ст.526 ЦК України, охоплює виконання його належними суб'єктами, у належному місці, в належний строк, щодо належного предмета та належним способом. Поняття предмету зобов'язання в кредитних відносинах охоплює, в тому числі, й валюту зобов'язання. Відповідно до ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускаються у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. ПАТ КБ «Правекс-Банк» на момент видачі валютного кредиту мав відповідну ліцензію та дозвіл НБУ на здійснення валютних операцій, тому видача валютного кредиту і вираження суми зобов'язання відповідача у валюті є правомірною, оскільки ПАТ КБ «Правекс-Банк» мав право видавати кредит у валюті, отже, має право вимагати повернення грошових коштів саме в тій валюті, в якій надавався кредит - в доларах США (а.с.15-16). Вищезазначене підтверджується п.14 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, де зазначено, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до п.12 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 553 ЦК України. Крім цього, як зазначив Верховний Суд України в правовій позиції, викладеній у справі №6-1680цс15, якщо у кредитному договорі виконання зобов'язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України) за наявності хоча б у однієї сторони зобов'язання: або у банка-отримувача або у ініціатора платежу індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»), то суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що у зв'язку з тим, що [PERSON] ухиляється від добровільного погашення боргу за кредитним договором, тому з нього на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» належить примусового стягнути борг за кредитним договором у розмірі 25678 доларів США 14 центів. Крім того, згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. З платіжного доручення №98984 від 23 травня 2016 року (а.с.1) вбачається, що при пред'явленні позову до суду ПАТ КБ «Правекс-Банк» сплатив судовий збір у розмірі 10183 гривень 95 копійок. Позов ПАТ КБ «Правекс-Банк» задоволений. З огляду на це, з [PERSON] на користь позивача слід примусово стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 10183 гривень 95 копійок. ст.1049 ЦК України На підставі викладеного та

Outcome: approved