Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

В липні 2018р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-8) до відповідачів: [PERSON] , ТОВ «Тревелінг онлайн», в якому просила суд: 1) розірвати договір про надання туристичних послуг від 28 червня 2015р., укладений між позивачкою та ТОВ «Тревелінг онлайн» (далі по тексту - договір 1); 2) стягнути з відповідача ТОВ «Тревелінг онлайн» на користь позивачки: - кошти сплачені за договором 1 у розмірі 159840,0 грн.; інфляційні втрати у розмірі 159840,0 грн.; 3,0 % річних у розмірі 14411,0 грн.; пеню у розмірі 5255539,0 грн. на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів»; 3) розірвати договір позики від 14 липня 2015р., укладений між позивачкою та відповідачкою [PERSON] (далі по тексту - договір 2); 4) стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивачки: - суму позики у розмірі 257635,0 грн.; інфляційні втрати у розмірі 85683,0 грн.; 3,0 % річних у розмірі 23229,0 грн. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що відповідачка [PERSON] є її подругою. 26 червня 2015р. між позивачкою та відповідачем ТОВ «Тревелінг онлайн», в особі її керівника та засновника [PERSON] було укладено договір 1, відповідно до якого відповідач зобов`язувався надати позивачці туристичні послуги. На виконання договору 1 позивачкою було сплачено 159840,0 грн., а відповідачем видано сертифікат, згідно якого, відповідач зобов`язався надати позивачці туристичні послуги на зазначену суму в любий час та напрямок, обраний позивачкою або здійснити повернення коштів до 03 липня 2015р. В липні 2015р. відповідачка [PERSON] звернулась до позивачки з проханням надати їй позику, у зв`язку з скрутним фінансовим становищем в ТОВ «Тревелінг онлайн». 14 липня 2015р. між позивачкою та відповідачкою було укладено договір позики у вигляді письмової боргової розписки, за яким позивачкою було надано відповідачці позику в розмірі 11730,0 дол. США, що станом на дату укладення договору 2 становила 257635,0 грн., яку відповідачка зобов`язувалася повернути в строк до 20 липня 2015р. Враховуючи те, що по теперішній час позивачка не в змозі отримати замовлені нею туристичні послуги за договором 1 від відповідача ТОВ «Тревелінг онлайн», та відповідачкою [PERSON] отримані за договором 2 грошові кошти по теперішній час в добровільному порядку не повернуті, позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом для захисту свого порушеного права, оскільки потребує термінового лікування, оскільки страждає на онкологічне захворювання. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Волошина В.О. від 20 серпня 2018р. у справі відкрито провадження та призначено справу в підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 березня 2019р. закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. До судового засідання позивачка подала на адресу суду клопотання, в якому просила суд проводити розгляд справи за відсутності сторони позивача, заявлені позовні вимоги сторона підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі, про час і місце судового розгляду оповіщалися у встановленому законом порядку, у судові засідання не з`явилися, про поважність причин неявки суду не повідомили та не просили розглядати справу у їх відсутність, своїх представників до суду не направили, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження строк, відповідачі відзив на позов не подавали. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ч. 1 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 14 липня 2015р. між позивачкою та відповідачкою [PERSON] було укладено договір 2, у вигляді боргової розписки (а.с. 17), відповідно до якого відповідачкою [PERSON] було отримано від позивачки в борг суму коштів у розмірі 11730,0 дол. США, які остання зобов`язувалася повернути в строк до 20 липня 2015р. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно правових висновків Верховного Суду України, висловлених в постановах від 18 вересня 2013р. по справі № 6-63цс13, від 11 листопада 2015р. по справі № 6-1967цс15, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Даних, які б свідчили про повернення відповідачкою [PERSON] всієї суми заборгованості позивачці судом не встановлено. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ст. 1048 ЦК України). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно положень ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідачка [PERSON] свої зобов`язання за договором позики не виконала, сума позики залишається неповернутою. Згідно з розрахунком заборгованості сума заборгованості складається з суми основного боргу - 11730 дол. США, що є еквівалентом на час укладення договору 2 - 257635,0 грн. 3,0 % річних - 23229,0 грн.; інфляційних втрат 85683,0 грн. При перевірці зазначеного розрахунку за договором 2, судом встановлено, що період прострочення виконання зобов`язань відповідачкою 2 складає з 21 липня 2015р. по 03 липня 2018р. (час складання позову), і за зазначений період часу інфляційні втрати, виходячи з суми основного боргу - 257635,0 грн., становлять - 92150,21 грн.; 3,0 % річних -22827,0 грн. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, враховуючи положення ст. ст. 16, 1048 ЦК України; ст. ст. 10, 13 ЦПК України, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для розірвання договору 2, і з відповідачки [PERSON] на користь позивачки підлягає стягненню сума позики у розмірі 257635,0 грн.; інфляційні втрати у розмірі 85683,0 грн.; 3,0 % річних у розмірі 22827,0 грн. Судом встановлено, що 28 червня 2015р. між позивачкою та відповідачем ТОВ «Тревелінг онлайн» було укладено договір 1, у вигляді сертифікату (а.с. 15), відповідно до якого відповідач зобов`язувався надати позивачці туристичні послуги або повернути сплачені нею грошові кошти у строк до 03 липня 2015р. З матеріалів справи вбачається, що на виконання договору 1 позивачкою було сплачено 159840,0 грн. (а.с. 16). Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Правові наслідки порушення зобов`язання визначенні ст. 611 ЦК України, якою передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановленні договором або законом, зокрема, розірвання договору. Крім того, ст. 907 ЦК України встановлено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо, зокрема: порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою. Суд вважає, що неможливість позивачки як споживача отримати своєчасно оплачені туристичні послуги свідчать про порушення відповідачем ТОВ «Тревелінг онлайн» вимог закону. З моменту укладення договору 1 не виявлено будь-яких претензій або вимог від відповідача щодо неналежного виконання позивачкою своїх зобов`язань по договору 1, які б могли стати перешкодою для надання послуг відповідачем. З урахуванням викладеного, суд вважає, що вимога позивачки про розірвання договору 1, та стягнення з відповідача ТОВ «Тревелінг онлайн» суми сплачених нею на виконання договору 1 коштів у розмірі 159840,0 грн. підлягає задоволенню. Беручи до уваги, що час прострочення зобов`язань ТОВ «Тревелінг онлайн» розпочався з 03 липня 2015р., то вимоги позивачки про стягнення на її користь інфляційних втрат та 3,0 % річних за договором 1, в порядку ст. 625 ЦК України підлягають частковому задоволенню, за період з 03 липня 2015р. по 03 липня 2018р. (часу кладення позову), виходячи з суми основного зобов`язання за договором 1 - 159840,0 грн. Так, з відповідача ТОВ «Тревелінг онлайн» підлягає стягненню на користь позивачки за договором 1, інфляційні втрати у розмірі 55652,07 грн.; 3,0 % річних - 14399,0 грн. Частиною 3 ст. 549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Звертаючись до суду з вказаним позовом, сторона позивача просила суд стягнути на свою користь пеню в розмірі 5255539,0 грн. Враховуючи положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, а також беручи до уваги, що відповідач є юридичною особою, суб`єктом господарювання, який хоч і протягом тривалого часу не виконував свої зобов`язання за договором, проте до суттєвих негативних наслідків для позивачки такі обставини не призвели. Розмір нарахованої пені значно перевищує розмір сплачених позивачкою коштів, тому оцінивши всі ці доводи, суд вважає за можливе зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача до 159840,0 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача ТОВ «Тревелінг онлайн» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4602,11 грн., а з від подачки [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3661,45 грн.

Outcome: partial