Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

В квітні 2019 року заявник звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , на території України станом на 24 серпня 1991 року. Заявник [PERSON] та його адвокат за договором про надання юридичної допомоги [PERSON] заяву підтримали та просили задовольнити. Представник зацікавленої особи Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області за довіреністю Косінова І.М. не заперечувала проти задоволення заяви. Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони, свідків [PERSON] та [PERSON] , суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 15 лютого 2019 року [PERSON] звернувся до начальника Дніпровського районного відділу ГУ в Дніпропетровській області Державної міграційної служби України з питанням оформлення паспорта громадянина України, у зв`язку з втратою паспорта зразка 1974 року, але отримав відмову в оформленні паспорта громадянина України та рекомендацію звернутися до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року, що підтверджується відповіддю начальника Дніпровського РВ ГУ ДМС України Ступак Т.П. №1244-5/650 від 15 лютого 2019 року (а.с.8). Факт постійного проживання [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року підтверджується наданими заявником доказами, зокрема: домовою книгою для прописки громадян в будинку [ADDRESS] , в якій вказано, що [PERSON] , [INFO] , 16.09.1988 року зареєстрований за вищевказаною адресою, з реєстраційного обліку не знімався (а.с.9-11); довідкою Підгородненської міської ради про те, що [PERSON] , [INFO] уродженець м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 16.09.1988 року по теперішній час (а.с.12); тимчасовим посвідченням військовозобов`язаного №261 від 11 квітня 2019 року, в якому зазначено, що [PERSON] , [INFO] , взятий на облік в Підгороднянський м/р Дніпропетровського району Дніпропетровського РВК 16.09.1988 р. з військового обліку не знімався (а.с.13); посвідченням водія серії [NUMBER] виданим 24 вересня 1996 року ОРЕВ УДАІ УМВС в Дніпропетровській області заявнику [PERSON] , [INFO] (а.с.14); свідоцтвом про розірвання шлюбу між [PERSON] і [PERSON] , про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 118 від 09 червня 2009 року, серія [NUMBER] від 09 червня 2009 року (а.с.15); та поясненнями допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] . Пунктом 5 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, і справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно із ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися з фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України, а також особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. У п. 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Судом встановлено, що заявник [PERSON] не має іншої можливості документально підтвердити факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, але його встановлення породжує юридичні наслідки, оскільки з таким фактом чинне законодавство пов`язує можливість видачі паспорту громадянина України, при цьому, спір про встановлення даного факту відсутній. Надані [PERSON] докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета розгляду, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту постійного проживання на території України підлягає задоволенню. Судові витрати залишити за заявником [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved