Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

В листопаді 2020 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач утримує та проводить обслуговування житлового будинку [ADDRESS] на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення КМДА від 18.10.2012 р. № 23-Б, яким позивача призначено здійснювати експлуатацію будинку. Відповідач, отримуючи надані позивачем послуги з утримання будинку та прибудинкової території, згідно укладеного між сторонами договору б/н від 01.02.2013 р. на утримання квартири [ADDRESS] , не здійснює оплату, внаслідок чого за період з 01.03.2013 р. по 01.04.2020 р. утворилась заборгованість в розмірі 15 085,98 грн., які просить стягнути в судовому порядку, а також, відповідно до положення ст. 625 ЦК України, позивач просить стягнути інфляційні втрати в розмірі 4 781,64 грн. та 3% річних в розмірі 1 326,27 грн. за період з 01.03.2013 року по 29.02.2020 року. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з сплаченого судового збору в сумі 2 102 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 900 грн. 11.01.2021 року Дарницьким районним судом м. Києва винесено ухвалу про відкриття провадження у даній справі та призначено її до слухання в порядку спрощеного провадження без виклику сторін за наявними в справі матеріалами. 12.01.2021 року [PERSON] на його адресу реєстрації місця проживання судом було направлено ухвалу про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви з додатками, які повернулись до суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідач не звертався до суду з запереченнями щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, не надав суду і відзиву на позовну заяву, тому суд вважає можливим розглядати справу за наявними в ній матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, вважає необхідним відмовити у задоволенні позову, у зв`язку з наступним. У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом, згідно п. 2.1 Статуту Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс», первинно затвердженого розпорядженням КМДА від 19.07.2000 року № 1205 із подальшими змінами та перереєстрацією, Підприємство створене з метою отримання прибутку від господарської діяльності із утримання, обслуговування, експлуатації та ремонту будинків і споруд комунальної власності територіальної громади м. Києва та прибудинкових території, а також здійснення контролю за виконанням громадянами Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями. Також, встановлено, що Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» утримує та проводить обслуговування житлового будинку [ADDRESS] на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення КМДА від 18.10.2012 року №61. 01.02.2013 року між КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» та відповідачем [PERSON] укладено Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, згідно п. 1 якого, предметом цього Договору є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у будинку [ADDRESS] , а споживач повинен своєчасно оплачувати ці послуги за встановленим тарифом у строки та на умовах, передбачених цим договором. Господарська діяльність, спрямована на задоволення потреб фізичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них території є діяльністю з утримання будинків і прибудинкових територій відповідно до положень ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». У залежності від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газопостачання, централізоване опалення тощо), 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, освітлення місць загального користування, поточний ремонт тощо), 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо) (ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами Цивільного кодексу України, так і Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. В розрізі даного спору зобов`язання відповідача оплатити послуги з утримання будинку та прибудинкової території урегульовано договірним зобов`язанням на підставі узгоджених договором дій постачальника і споживача послуг. Відповідно до положень ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, який є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України), а статтею 525 ЦКУ передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в них закріплені. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 1 та п. 10 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», власник зобов`язаний забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку та своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Судом встановлено, що за період з 01.03.2013 р. по 01.04.2020 р. відповідач заборгував підприємству позивача по сплаті за послуги з утримання будинку та прибудинкової території на загальну суму 15 085,98 грн., заборгованість нарахована щодо квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується розрахунком заборгованості. Оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання згідно умов договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а саме не сплатив за отримані послуги, право вимагати у відповідача погашення наявної заборгованості винило у позивача з квітня 2013 року, тобто саме з цього часу розпочався трирічний перебіг строку позовної давності, в межах якого позивач міг би звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного цивільного права, який сплив у квітні 2016 року. В той же час, позивач звернувся до суду зі спливом більше 4 років - в листопаді 2020 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки Частиною 1 ст.261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч. ч. 2-4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи викладене вище, звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги з пропуском встановленого законом строку, підстави для задоволення вимог позивача щодо стягнення з [PERSON] такої заборгованості, інфляційних втрат та 3% річних відсутні. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу (ч.3 ст. 133 ЦПК України). Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, оскільки позов не підлягає задоволенню, тому необхідно відмовити у стягненні з відповідача на користь позивача суми сплаченого останнім судового збору та витрат на правову допомогу.

Outcome: dismissed