Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

В липні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що рішенням Соломянського районного суду м. Києва від 06 вересня 2016 року за його позовом до Украероруху було визнано незаконними накази відповідача про оголошення догани від 10 серпня 2015 року та про звільнення від 14 серпня 2015 року, а також [PERSON] було поновлено на посаді директора Украероруху. Крім цього, цим же рішенням було стягнуто з Украероруху на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у відповідності до розрахунку позивача та у межах заявлених позивачем вимог за період з дня звільнення, починаючи з 17 серпня 2015 року включно першого робочого дня після винесення відповідачем наказу про звільнення) по день подання [PERSON] позовної заяви (по робочий день 09 вересня 2015 року включно) у розмірі 33334 гривень 92 копійки. Вказаним рішенням було також частково задоволено позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди та вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішення було допущено до негайного виконання в частині поновлення позивача на посаді. На виконання судового рішення 09 вересня 2016 року [PERSON] було поновлено на посаді. 16 листопада 2016 року Апеляційним судом м. Києва було скасовано рішення Соломянського районного суду м. Києва. 21 листопада 2016 року Украерорух ознайомив [PERSON] з наказом від 18 листопада 2016 року №827/о, яким на виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року визнав таким, що втратив чинність наказ про поновлення [PERSON] на посаді від 09 вересня 2016 року №643/о. Таким чином, позивач пропрацював на посаді з 09 вересня 2016 року по 21 листопада 2016 року та саме за цей період отримав заробітну плату. 17 травня 2017 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ винесено ухвалу, якою скасовано рішення Апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року та залишено в силі рішення Соломянського районного суду м. Києва від 06 вересня 2015 року. У звязку з цим, 12 червня 2017 року позивача було ознайомлено з наказом від 07 червня 2017 року №396/о, яким останнього поновлено на посаді та 12 червня 2017 року позивач приступив до виконання своїх посадових обовязків. За вказаних обставин, [PERSON] вважає, що з Украероруху на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за періоди з 10 вересня 2015 року по 08 вересня 2016 року включно та з 22 листопада 2016 року по 09 вересня 2017 року у розмірі 750035 гривень 70 копійок. У судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позов підтримали та просили суд задовольнити його. Крім цього, додаткового пояснили, що право позивача на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу було підтверджено судовим рішенням у звязку з протиправною поведінкою Украероруху у вигляді незаконного звільнення. При цьому, та обставина, що розгляд справи про поновлення на роботі відбувався більше року, не зумовлена поведінкою позивача, який був зацікавлений у якнайшвидшому відновленні та захисті порушених прав. Саме відповідач вживав заходи, які спричинили затягування розгляду справи, що полягали в тому, що представник відповідача не зявлявся у судове засідання та подавав клопотання про відкладення розгляду справи, брав на себе зобовязання забезпечити явку свідка та не виконував. Відповідач наполягав на проведенні у справі довготривалої експертизи, але при цьому відмовився її оплатити. Внаслідок цих заходів, а також через перебування судді на лікарняному та інших обєктивних причин розгляд справи про поновлення на роботі [PERSON] відбувався більше одного року, тобто не з вини позивача. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] заперечували проти задоволення позову. В обґрунтування своїх заперечень вказали на те, що питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу заявлялось [PERSON] раніше та являлось предметом судового розгляду в рамках розгляду судової справи №760/16962/15-ц за позовом [PERSON] до Украероруху, треті особи: [PERSON], Всеукраїнська профспілка «Федерація профспілок авіаперевізників радіолокації, радіонавігації і звязку України», Первинна профспілкова організація «Інженерно-технічних фахівців» про визнання незаконними і скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Вказана обставина підтверджується текстом позовної заяви від 09 вересня 2015 року по справі №760/16962/15-ц, рішенням Соломянського районного суду м. Києва від 06 вересня 2016 року, апеляційної скарги [PERSON] від 16 вересня 2016 року, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року, касаційної скарги [PERSON] від 16 грудня 2016 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 травня 2017 року. Таким чином, представники відповідача вказали на те, що [PERSON], зловживаючи своїми процесуальними правами, звернувся з позовом, який вже розглядався в рамках іншої справи та по якому є рішення суду, що набрало законної сили. Тому представники відповідача вважають, що у [PERSON] відсутнє право на звернення до суду щодо вказаного предмету спору, а тому позовні вимоги є незаконними та необґрунтованими. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що предявлений позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням Соломянського районного суду м. Києва від 06 вересня 2016 року позов [PERSON] задоволено частково, а саме: визнано незаконним наказ т.в.о. директора Украероруху від 10 серпня 2015 року №391/о «Про застосування дисциплінарного стягнення», яким [PERSON] оголошено догану; визнано незаконним наказ т.в.о. директора Украероруху від 14 серпня 2015 року №401/о «Про звільнення [PERSON]В.», яким [PERSON] звільнено з роботи з 14 серпня 2015 року відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України; поновлено [PERSON] на роботі на посаді директора Украероруху з 14 серпня 2015 року; стягнуто з Украероруху на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 33334 гривень 92 копійки, моральну шкоду у розмірі 2000 гривень. В решті позовних вимог відмовлено. Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі (а.с.7-14). Рішенням Апеляційного суду м. Києві від 16 листопада 2016 року скасовано рішення Соломянського районного суду м. Києва від 06 вересня 2016 року та ухвалено нове, наступного змісту: в задоволенні позову [PERSON] про визнання незаконним в скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовлено (а.с.15-22). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 травня 2017 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року скасовано та залишено в силі рішення Соломянського районного суду м. Києва від 06 вересня 2016 року (а.с.23-29). У звязку з ухваленням вказаних судових рішень наказом Украероруху від 09 вересня 2016 року №643/о [PERSON] було поновлено на посаді директора з 14 серпня 2015 року (а.с.30). В подальшому, наказом Украероруху від 18 листопада 2016 року №827/о наказ Украероруху від 09 вересня 2016 року №643/о було визнано таким, що втратив чинність (а.с.31). Наказом Украероруху від 07 червня 2017 року №396/о [PERSON] поновлено на посаді та з 12 червня 2017 року позивач приступив до виконання своїх посадових обовязків. За вказаних обставин позивач вважає, що періоди з 10 вересня 2015 року по 08 вересня 2016 року включно, а також з 22 листопада 2016 року по 09 вересня 2017 року включно є часом вимушеного прогулу, а тому з Украероруху на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу. Відповідно до положення ч.1 та ч.2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Так, встановлено, що рішенням Соломянського районного суду м. Києва від 06 вересня 2016 року, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 травня 2017 року, було вирішено питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь [PERSON] у розмірі 33334 гривень 92 копійки. Таким чином, на виконання приписів ч.2 ст.235 КЗпП України Соломянський районний суд м. Києва при ухваленні рішення про поновлення на роботі одночасно прийняв рішення про виплату позивачеві середнього заробітку за час вимушеного прогулу. У відповідності до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.1 ст.15 та ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами ч.3 ст.10 та ст.60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Сторони мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Зважаючи на ту обставину, що з Украероруху на користь [PERSON] згідно зазначеного рішення суду вже було стягнуто грошові кошти у розмірі 33334 гривень 92 копійки як суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Саме у такий спосіб були відновлені порушені права [PERSON], повязані з незаконним звільненням з роботи. При цьому, судом критично сприймаються доводи позивача стосовно того, що згідно рішення Соломянського районного суду м. Києва від 06 вересня 2016 року на його користь було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 33334 гривень 92 копійки за період з 17 серпня 2015 року по 09 вересня 2015 року. Оскільки, зі змісту вказаного рішення не вбачається, що при ухваленні даного рішення, судом було здійснено розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу саме за вказаний позивачем період. Так, резолютивна частина рішення не містить висновку про задоволення позову про стягнення середнього заробітку за певний проміжок часу. Крім цього, суд звертає увагу на ту обставину, що за змістом позовної заяви [PERSON], яка була предметом розгляду Соломянського районного суду м. Києва, позивач просив стягнути з Украероруху на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 14 серпня 2015 року по день ухвалення рішення у цій судовій справі, зокрема включаючи період з 14 серпня 2015 року по 09 вересня 2015 року включно у розмірі 33334 гривень 92 копійки (а.с.64-84). Зважаючи на зміст позовних вимог [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 14 серпня 2015 року по день ухвалення рішення суду, тобто по 06 вересня 2016 року, а також, враховуючи, те, що судом у повному обсязі було задоволено позов [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Тому суд приходить до висновку, що під час предявлення даного позову до Бориспільського міськрайонного суду Київської області [PERSON] повторно просить стягнути на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 вересня 2015 року по 06 вересня 2016 року. Питання про правильність розрахунку розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягав стягненню з Украероруху на користь [PERSON], порушувалось останнім під час подання апеляційної та касаційної скарги на рішення Соломянського районного суду м. Києва (а.с.88-99, 100-135). Так, позивач звертав увагу судів апеляційної та касаційної інстанції, що при ухваленні рішення судом першої інстанції було проігноровано та не розглянуто позовну вимогу щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 10 вересня 2015 року по 06 вересня 2016 року, а розглянуто цю вимогу лише в частині стягнення за період з 14 серпня 2015 року по 09 вересня 2015 року. Згідно з ст.13 ЦПК України одним із основних положень цивільного процесуального законодавства є право на апеляційне та касаційне оскарження. Так, особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не беруть участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права та обов'язки, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень у випадках та порядку, встановлених цим Кодексом. Позивач скористався своїми правами, визначеним ЦПК України щодо апеляційного та касаційного оскарження рішення Соломянського районного суду м. Києва. Незважаючи на вказані доводи позивача, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 травня 2015 року рішення Соломянського районного суду м. Києва від 06 вересня 2016 року, залишено без змін. Суд, розглядаючи предявлений позов, не має повноважень здійснювати перевірку правильності чи хибності розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який зроблений Соломянським районним судом м. Києва. Оскільки такими повноваженнями наділені виключно суд апеляційної та касаційної інстанції. У відповідності до закріплених у ст.129-1 Конституції України принципів суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання.Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Як розяснив Верховний Суд України в правовій позиції, викладеній в постанові постанові від 18 січня 2017 року у справі №6-2912цс16, подвійне стягнення судом середнього заробітку є неправильним та не співмірним з правами робітника, який продовжує працювати та отримує одну зарплату. В постанові від 14 січня 2014 року в справі №21-395а13 Верховний Суд України розяснив, що ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, суд має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у порядку ч.1 ст.27 Закону України «Про оплату праці», тобто Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року. За правилами ст.360-7 висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. З огляду на викладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що права [PERSON] про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу були відновленні рішенням Соломянського районного суду м. Києва від 06 вересня 2016 року під час вирішення позовних вимог про поновлення на роботі з одночасним стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Тому, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за періоди з 10 вересня 2015 року по 08 вересня 2016 року включно та з 22 листопада 2016 року по 09 вересня 2017 року у розмірі 750035 гривень 70 копійок, слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed