Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

В листопаді 2013 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та обґрунтовує його тим, що він є власником квартири [ADDRESS]. З дозволу позивача в цю квартиру вселився рідний брат [PERSON], його дружина [PERSON] та його діти [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Рішенням Борис-пільського міськрайонного суду від 3 жовтня 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Відповідачі продовжують проживати в квартирі та не оплачують комунальні по-слуги. [PERSON] разом зі своєю сім'єю має намір проживати в ній. Відповідачі відмовляються добровільно виселитись. Тому позивач просить суд на підставі ст.391 ЦК України виселити їх з квар-тири. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримує позов та просить суд задо-вольнити його. Прокурор підтримує позов та просить суд задовольнити його. [PERSON] та [PERSON] не визнають позов та заперечують проти його задоволен-ня. В обґрунтування своїх заперечень вони посилаються на те, що у них відсутнє інше місце про-живання. Тому відповідачі просять суд відмовити у задоволенні позову. [PERSON] визнає позов та не заперечує проти його задоволення. Представник органу опіки та піклування Бориспільської РДА Стоміна К.І. покладається на роз-суд суду. [PERSON] не з'явився у судове засідання. Він завчасно у встановленому порядку по-відомлений про час та місце розгляду цивільної справи. Вислухавши пояснення учасників цивільного процесу та дослідивши письмові докази, суд дій-шов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що позивач та його батько [PERSON] були співвласниками квартири [ADDRESS]. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло №33 від 16 березня 1999 року (а.с.8). Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири) користу-ються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було ін-шої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) належать його дружина, діти та батьки. Згідно з ч.2 цієї ж статті за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] та рідним братом [PERSON] 26 січня 2007 року за їх згодою він вселився в квартиру [ADDRESS]. За згодою власників квартири 1 липня 2008 року вселилась дочка відповідача [PERSON], а 13 жовтня 2009 року - його дружина [PERSON] та його діти [PERSON] та [PERSON] Ці обставини підтверджуються копією прибудинкової книги (а.с.15-16), копією свідоцтва про шлюб (а.с.44) та копіями свідоцтв про народження дітей (а.с.45-46). У такий спосіб відповідачі набули право користування квартирою [ADDRESS]. Встановлено, що [INFO] [PERSON] помер. З копії свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.9) вбачається, що його син [PERSON] набув право власності на спад-кову ? частку в квартирі. У такий спосіб позивач став власником всієї квартири [ADDRESS] (? + ?). Як роз'яснив Верховний Суд України в узагальненні практики застосування судами житлового законодавства, не є підставою для припинення права користування жилим будинком (квартирою) факт переходу права власності на це майно, оскільки це право урегульовано житловим законодав-ством, згідно з яким ніхто не може бути позбавлений права користування займаним приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених ЖК України. З огляду на це суд вважає, що після переходу до позивача права власності на квартиру не при-пинилось право відповідачів на користування нею. Крім того, рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 3 жовтня 2012 року (а.с.10) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Згідно з ч.3 ст.156 ЖК України при-пинення сімейних правовідносин також не потягло за собою припинення права відповідачів на користування квартирою [ADDRESS]. Тому суд критично оцінює посилання позивача на цю обставину. Відповідно до ст.157 ЖК України особи, які набули право користування житлом як члени сім'ї власника жилого будинку(квартири), можуть бути виселені у випадках, передбачених частиною пер-шою статті цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно з ч.1 ст.116 ЖК України якщо особи, які проживають в жилому приміщенні, систематич-но руйнують чи псують його, або використовують не за призначенням, або систематичним пору-шенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жи-лого приміщення. За правилом ч.1 ст.60 ЦПК України позивач зобов'язаний довести ті обставини, на які він по-силається як на підставу своїх вимог, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідачі руйнують чи псують квартиру, використовують її не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі. Крім того, [PERSON] та його представник [PERSON] не надали суду жодного доказу, з яких вбачається, що до відповідачів застосовувались заходи впливу, і вони виявились безрезультатними. З огляду на ці обставини суд вважає, що відсутні підстави для виселення відповідачів з кварти-ри [ADDRESS]. Суд звертає увагу на те, що ст.391 ЦК України регулює правовідносини, які виникають між власником майна та особами, які не мають жодного права на нього. Відповідачі мають право корис-туватись квартирою. Тому правила цієї статті не поширюються на спірні правовідносини. Крім того, несплата відповідачами комунальних послуг не є підставою для виселення їх з квартири. Після спла-ти позивачем комунальних послуг відповідач має право стягувати з кожного відповідача їх частку в цих витратах. Тому суд критично оцінює посилання [PERSON] на ці обставини.

Outcome: dismissed