Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

В Нововодолазький районний суд Харківської області звернувся [PERSON] до Станичненської сільської ради з позовом про визнання права власності на спадщину за заповітом в якому вказав, що, [INFO] помер батько [PERSON]. Відповідно до заповіту від 01 листопада 2013 року, що посвідчений секретарем Станичненської сільської ради Нововодолазького району Харківської області [PERSON] 01 листопада 2013 року та зареєстрований в реєстрі за №317, [PERSON], все своє майно, де б воно не знаходилось і в чому б воно не виражалось і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті по Закону, заповів позивачеві, [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишився спадок, а саме житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Зазначений житловий будинок з надвірними будівлями належав померлому [PERSON] (заповідачу) на підставі дублікату договору купівлі-продажу від 12 березня 1992 року виданого секретарем Станичненської сільської ради Нововодолазького району Харківської області [PERSON] 24 жовтня 2013 року та зареєстровано в реєстрі за №302 31 жовтня 2014 року комунальним підприємством «Нововодолазьке архітектурно-інвентаризаційне бюро» був виготовлений технічний паспорт, відповідно до якого інвентаризаційна вартість зазначеного житлового будинку з надвірними будівлями становить 181279,00 гривень . Відповідно до технічного паспорту та довідки , що видана комунальним підприємством «Нововодолазьке архітектурно-інвентаризаційне бюро» 07.11.2014 року за №10 заповідачем самовільно було побудовано: - Прибудова до будинку - Гараж, - Сарай. Під час проведення будівельних робіт були дотримані архітектурні, будівельні, санітарні та екологічні норми, а з початку будівництва жодних заяв, претензій та скарг не надходило, що свідчить про відсутність факту порушення прав інших осіб цим будівництвом. Інших спадкоємців, які мають право на спадщину після смерті батька позивача [PERSON] не має. Таким чином після смерті батька позивача, позивач фактично вступив в управління спадщиною, проживав в його домоволодінні, використовував домоволодіння за цільовим призначенням, але будучи юридично необізнаним не оформив правовстановлюючі документи на спадщину. Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явилися , але надали заяву згідно якої позовні вимоги викладені в позові підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Відповідач по справі Станичненська сільська рада Нововодолазького району Харківської області надали листа, відповідно до якого не заперечують проти задоволення позовних вимог позивача та просять слухання справи проводити без участі представника сільської ради . Суд, розглянувши заяви сторін по справі, перевіривши матеріали справи, надані докази, вважає, що позов є обґрунтованим, та підлягає задоволенню за наступних підстав. В ході судового розгляду встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер батько позивача [PERSON] що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 18 грудня 2013 року, актовий запис №39. Родинні відносини між позивачем [PERSON] та заповідачем [PERSON], підтверджуються свідоцтвом про народження від 01 червня 1977 року серії [NUMBER], актовий запис №20 зроблений в книзі реєстрації актів про народження 01 червня 1977 року , з якого вбачається, що [PERSON] є батьком позивача. Відповідно до заповіту від 01 листопада 2013 року, що посвідчений секретарем Станичненської сільської ради Нововодолазького району Харківської області [PERSON] 01 листопада 2013 року та зареєстрований в реєстрі за №317, [PERSON], все своє майно, де б воно не знаходилось і в чому б воно не виражалось і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті по Закону, заповів позивачеві, [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29 жовтня 2014 року посвідченого приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області [PERSON], [PERSON] успадкував після смерті [PERSON] земельну ділянку площею 5, 4973 гектарів, яка розташована на території Станичненської сільської ради . Зазначене свідоцтва про право на спадщину за заповітом було зареєстровано відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, № витягу 38763356, дата видачі 29.10.2014 року . Але після смерті [PERSON], залишився ще спадок, а саме житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Зазначений житловий будинок з надвірними будівлями належав померлому [PERSON] (заповідачу) на підставі дублікату договору купівлі-продажу від 12 березня 1992 року виданого секретарем Станичненської сільської ради Нововодолазького району Харківської області [PERSON] 24 жовтня 2013 року та зареєстровано в реєстрі за №302 . 31 жовтня 2014 року комунальним підприємством «Нововодолазьке архітектурно-інвентаризаційне бюро» був виготовлений технічний паспорт, відповідно до якого інвентаризаційна вартість зазначеного житлового будинку з надвірними будівлями становить 181279,00 гривень . Відповідно до технічного паспорту та довідки , що видана комунальним підприємством «Нововодолазьке архітектурно-інвентаризаційне бюро» 07.11.2014 року за №10 заповідачем самовільно було побудовано: - Прибудова до будинку (коридор та кладова), літера а: загальні габарити у плані 2.05 Х 7.05 м., фундаменти -цеглощебеневі, стіни - цегляні, перекриття - дерев'яне, покрівля - азбестоцементні хвилясті листи, підлога - бетонна 1995 року побудови. - Гараж, літера Г: загальні габарити у плані 4.00 х 6.00 м, фундаменти -цеглощебеневі, стіни - цегляні, покрівля - азбестоцементні хвилясті листи, 1995 року побудови. - Сарай, літера В: загальні габарити у плані 3,80 х 4,50 м., фундаменти -цеглощебеневі, стіни - черепашник та цегла, покрівля - азбестоцементні хвилясті листи, 1995 року побудови. Відповідно до висновку Акту обстеження самочинно збудованих будівель на присадибній земельній ділянці по [ADDRESS], щодо відповідності вимогам містобудівних та державних будівельних норм від 17 листопада 2014 року, який виготовило КП «Архітектурно-планувальне бюро Нововодолазького району» встановлено, що зазначені самочинно побудовані об'єкти, відповідають містобудівним вимогам і державним будівельним нормам ДБН 360 - 92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» та ДБН 79-92 «Житлові будинки для індивідуальних забудовників України» і можуть бути використані для подальшої експлуатації . Під час проведення будівельних робіт були дотримані архітектурні, будівельні, санітарні та екологічні норми, а з початку будівництва жодних заяв, претензій та скарг не надходило, що свідчить про відсутність факту порушення прав інших осіб цим будівництвом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо), відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, виникає з моменту завершення будівництва (створення майна ). Відповідно до п. 3 Постанови №6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 Цивільного кодексу України, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв'язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України та п. 4 вищевказаної Постанови №6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України, самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Будівництвом об'єкта нерухомості на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, вважається спорудження таких об'єктів на земельній ділянці, що не віднесена до земель житлової й громадської забудови, зокрема, наданій для ведення городництва, сінокосіння, випасання худоби тощо, цільове призначення або вид використання якої не змінено в установленому законом порядку. В нашому випадку цільове призначення земельної ділянки за адресою [ADDRESS] - це землі житлової і громадської забудови тобто порушень діючого законодавства не вбачається. Відповідно до ст.. 95 Земельного кодексу України землекористувачі мають право: а) самостійно господарювати на землі; ґ) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Відповідно до п 8 Постанови №6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК), землекористувачі (стаття 95 ЗК), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (стаття 1021 ЗК) або з інших передбачених законом підстав. Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством. Відповідно до п 12. зазначеної постанови № 6 власник (користувач) земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1222 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Позивач, відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Статтею 1299 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Згідно ст. 16 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved