Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

В квітні 2015 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить визначити йому додатковий строк на подачу заяви для відмови від спадщини [PERSON], померлої [INFO], до кінця 2016 року, мотивуючи свої вимоги з урахуванням пояснень в судовому засіданні наступним. Представник позивача проводить аналогію в можливості звернутися в суд із позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини із позовом про визначення додаткового строку для такої відмови, застосовуючи положення ст. ст. 1270, 1272 ЦК України, проте така позиція є помилковою. Так, позивач зазначає, що [INFO] померла бабуся його та третьої особи [PERSON]. В свою чергу він і [PERSON] є братом і сестрою. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/3 частину трьохкімнатної квартири, дві інші частки перебувають у власності [PERSON] та її доньки. Відтак спадкове майно могли успадкувати він і [PERSON] Проте на момент своєї смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою реєстрації позивача у справі. Відтак, позивач вважає, що третя особа не може оформити спадщину до тих пір, поки позивач не відмовиться від свого права на спадщину. Відтак, за твердженням представника позивача, оскільки він юридично необізнана особа, яка була введена нотаріусом, який заводив спадкову справу в оману, щодо необхідності «не писати» заяву про відмову від спадщини, що і так лише його сестра буде єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], то вважає своє право порушеним. На запитання суду, яке саме право позивача порушене, представник позивача відповів, що це право «не приймати спадщину», а тепер він змушений це зробити, і нести у зв`язку з цим розтрати із оформленням спадщини, а він цього робити не хоче. Представник позивача підкреслює, що позивач не хоче приймати спадщину, а нотаріус за спливом 7 років відмовляється приймати відповідну заяву. Стверджує, що він не може користуватися «правом відмови від спадщини» (а.с.8) Третя особа позовні вимоги підтримала, зазначила, що вона протягом 6 місяців після смерті [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою про прийняття спадщини, проте до даного часу свідоцтво не отримала, більше того, відповідаючи на запитання суду, чому протягом 7 років не зверталася із цією вимогою до нотаріуса, то пояснила, що хтось в нотаріальній конторі їй повідомив, що поки її брат (позивач у справі) заяву про відмову від спадщини на її користь не напише, то вона свідоцтво про спадщину і не отримає. І взагалі вона за цей час народила дитину та не мала необхідну для оформлення спадщини суму грошей, тому також в нотаріальну контору відразу за спливом 6 місяців і не зверталась. Наполягала на тому, що позов її брата викликаний тим, що нотаріус відмовляє їй у видачі відповідного свідоцтва, оскільки позивач від своєї долі не відмовився. Відповідач та інші треті особи належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи відповідно до положень ст.74 ЦПК України, проте в судове засідання свого представника не направили (а.с.67-71) П`ята Київська державна нотаріальна контора та Головне управління юстиції в м. Києві направили заяви, в яких покладалися на розсуд суду (а.с.30, 72) Відсутність в судових засіданнях представника відповідача, за умови його належного повідомлення та за наполяганням представника позивача, дозволяє суду ухвалити рішення в порядку заочного провадження на підставі наявних доказів. Заслухавши представника позивача та третю особу та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.214 ЦПК України) [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.55) 29.08.2008 [PERSON] звернулася до П`ятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] (а.с.54) Згідно довідки КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Відокремленого структурного підрозділу «Грушківський» №1010 від 29.08.2008 року [PERSON] на момент смерті була зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с.55 на звороті) Згідно довідки КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Відокремленого структурного підрозділу «Грушківський» №320 від 11.02.2009 року [PERSON] зареєстрований та проживає з 10.03.1992 року за адресою [ADDRESS] (а.с.56) [PERSON] ([PERSON].) - є онукою [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження, одруження та свідоцтвом про народження її матері [PERSON] (а.с.57 на звороті, 58, 59) В свою чергу, [PERSON] ([PERSON].) - мати третьої особи і донька померлої [INFO] року [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.58 на звороті) Матеріали витребуваної спадкової справи не містять відомостей про те, що позивач звертався із заявами про прийняття спадщини або що третій особі [PERSON] нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину. Навпаки, вбачається, що від моменту написання заяви влітку 2008 року третя особа до нотаріуса взагалі не зверталася. Відтак доводи позивача та третьої особи щодо того, що їм хтось відмовив в нотаріальній конторі оформити спадщину на [PERSON] свого підтвердження в ході розгляду справи не знайшли. Також належними та допустимими доказами не підтверджено, що нотаріус під час заведення вищезазначеної спадкової справи чинив тиск чи іншим чином впливав на позивача чи третю особу. Щодо посилання на юридичну необізнаність, то суд такі твердження взагалі до уваги не бере, оскільки як зазначив в своєму листі від 16.05.2013 ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, не можуть бути судом визнані як поважні причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. В той же час касаційний суд чітко зазначив, що дійсно відповідно до ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України. Проте, визначення додаткового строку для подання заяви про відмову від спадщини чинним законодавством України не передбачено. Строк, передбачений ст.1270 ЦК України (6 місяців), для подачі заяви про відмову у спадщині поновленню не підлягає. Така ж позиція викладена і в постанові Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування». Таким чином, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, оскільки вимоги за ним є такими, що не ґрунтуються на положенням діючого законодавства. Третя особа обрала неналежний спосіб захисту свого ймовірно невизнаного, порушеного чи оспорюваного права через звернення до суду свого брата (позивача) із цим позовом. Порушень прав позивача у справі взагалі не було встановлено. Всі його обґрунтування, викладені судом вище, суд сприймає критично. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed