Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

В липні 2016 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про усунення перешкод в користування власністю та припинення застави. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 12.02.2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір позики б/н посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за яким Позивач позичив Відповідачу-1 грошові кошти у сумі 85\~344,00 грн., що в еквіваленті на дату позики складало 16\~800,00 доларів США. 12.02.2008 року в якості забезпечення виконання зобовязань за Договором позики між [PERSON] та [PERSON], укладено Договір застави б/н посвідченого нотаріусом [PERSON] та в той же день внесено інформацію до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. [PERSON] Договору застави її предметом є автомобіль легковий седан марки NISSAN модель MAXIMA, випуску 2000 року, кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 55\~244,72 грн., який на час укладання Договору застави належав на праві власності [PERSON] У звязку з невиконанням умов Договору позики [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави та визнання права власності на автомобіль. 02.08.2011 року Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя по цивільній справі № 2-2076/2011 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені у повному обсязі та звернуто стягнення на Предмет застави, а також визнано право власності на автомобіль за [PERSON] У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» не погоджуючись з Рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу до апеляційного суду Запорізької області. 11.11.2015 року Апеляційний суд розглянувши в судовому засіданні апеляційну скаргу Банку по цивільній справі № 2-2076/2011 виніс Ухвалу щодо відхиливши апеляції та залишення Рішення першої інстанції без змін. Під час судового розгляду в апеляційній інстанції було встановлено, що між Банком та [PERSON], 18.01.2008 року укладено Договір застави в простій письмовій формі на автомобіль марки NISSAN модель MAXIMA, випуску 2000 року, кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON] на праві власності згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АРС № 061774 від 22.01.2008 року. Банк зареєстрував обтяження (застава рухомого майна) на предмет застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна тільки 30.12.2008 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Апеляційний суд Запорізької області зробив висновок, що має місце подвійна застава на один і той же автомобіль за Договором застави укладеним між Банком та [PERSON] від 18.01.2008 року та за Договором застави укладеним між [PERSON] та [PERSON] від 12.02.2008 року посвідчений нотаріально, при цьому Договір застави між [PERSON] та [PERSON], був внесений до Державного реєстру обтяжень рухомого майна 12.02.2008 року, а Договір застави Банку внесений до Державного реєстру обтяжень рухомого майна тільки 30.12.2008 року, таким чином пріоритет Договору застави [PERSON] має пріоритет над Договором застави Банку в силу Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». [PERSON] на законних підставах здійснив звернення стягнення на предмет застави із вищим приорітетом та набув право власності на автомобіль. В судовому засідання представник Позивача позовні вимоги викладені у позові повністю підтримав та дав пояснення, що між Позивачем та [PERSON], було укладено Договір позики посвідчений нотаріально. Після передачі грошових коштів за Договором позики Позивачем та Відповідачем-1 було укладено Договір застави автомобілю посвідчений нотаріально та внесено обтяження до Державного реєстру заборон відчуження рухомого майна на предмет застави. У звязку з невиконанням [PERSON] умов Договору позики, [PERSON] вимушений був звернутися до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави автомобіль марки NISSAN модель MAXIMA, випуску 2000 року, кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] та визнання права власності на нього. Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя по цивільній справі № 2-2076/2011 позов було задоволено звернуто стягнення на предмет застави та визнано право власності на автомобіль за [PERSON] З метою погашення заборгованості за Договором позики виникла необхідність у реєстрації та реалізації автомобілю марки NISSAN модель MAXIMA, випуску 2000 року, кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] але погасити заборгованість шляхом продажу автомобілю виявилось неможливим у звязку з наявністю обтяження накладеного ПАТ «Акцент-Банк» на зазначений автомобіль 30.12.2008 року. При цьому під час апеляційного розгляду скарги Банку стало відомо про Договір застави № ABZIA800000011 від 18.01.2008 року в якому зазначений предмет застави автомобіль марки NISSAN модель MAXIMA, випуску 2000 року, кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АРС № 061774 від 22.01.2008 року. Тобто Договір застави Банку був укладений раніше ніж [PERSON] отримав документи про державну реєстрацію автомобілю. Крім того Договір застави Банку в порушення вимог чинного законодавства щодо форми договорів застави стосовно транспортних засобів укладений без нотаріального посвідчення в силу чого він є нікчемним. Позивач вважає, що будь-які обмеження у здійсненні права користування та розпорядження його майном - автомобілем марки NISSAN модель MAXIMA, випуску 2000 року, кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] є протиправними та він, як власник має право вимагати усунення відповідних перешкод. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу без його участі. Представник Відповідача-1 в судове засідання не зявився, надав до суду заяву в якій зазначив, що проти задоволення позову не заперечує. Відповідач-2 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду зазначеної цивільної справи шляхом направлення на його адресу повісток про виклик до суду, а також через публікації в газеті Центральних органів виконавчої влади «Урядовий курєр» але в судове засідання не зявився, будь-яких заперечень або пояснень по суті позову не надав. Таким чином Відповідач-2 не скористався своїм правом та не виявив бажання приймати участь у судовому засіданні. [PERSON] ст. 74 ЦПК України крім судових повісток передбачено виклик в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника Позивача та представника Відповідача, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. [PERSON] ч. 3 цієї ж статті Закону, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Аналогічним чином питання обовязків доказування та питання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Частиною 4 ст. 59 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 12.02.2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір позики б/н посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за яким Позивач позичив Відповідачу-1 грошові кошти у сумі 85\~344,00 грн., що в еквіваленті на дату позики складало 16\~800,00 доларів США. 12.02.2008 року в якості забезпечення виконання зобовязань за Договором позики між [PERSON] та [PERSON], укладено Договір застави б/н посвідченого нотаріусом [PERSON] та в той же день внесено інформацію до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. [PERSON] Договору застави її предметом є автомобіль легковий седан марки NISSAN модель MAXIMA, випуску 2000 року, кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 55\~244,72 грн., який на час укладання Договору застави належав на праві власності [PERSON] У звязку з невиконанням умов Договору позики [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави та визнання права власності на автомобіль. 02.08.2011 року Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя по цивільній справі № 2-2076/2011 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені у повному обсязі та звернуто стягнення на Предмет застави, а також визнано право власності на автомобіль за [PERSON] В вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк», яке є правонаступником за усіма правами та обовязками Закритого акціонерного товариства «Акцент-Банк» не погоджуючись з Рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу до апеляційного суду Запорізької області. 11.11.2015 року Апеляційний суд розглянувши в судовому засіданні апеляційну скаргу Банку по цивільній справі № 2-2076/2011 виніс Ухвалу щодо відхиливши апеляції та залишення Рішення першої інстанції без змін. Під час судового розгляду в апеляційній інстанції було встановлено, що між Банком та [PERSON], 18.01.2008 року укладено Договір застави в простій письмовій формі на автомобіль марки NISSAN модель MAXIMA, випуску 2000 року, кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON] на праві власності згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АРС № 061774 від 22.01.2008 року. Банк зареєстрував обтяження (застава рухомого майна) на предмет застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна тільки 30.12.2008 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Апеляційний суд Запорізької області зробив висновок, що має місце подвійна застава на один і той же автомобіль за Договором застави укладеним між Банком та [PERSON] від 18.01.2008 року та за Договором застави укладеним між [PERSON] та [PERSON] від 12.02.2008 року посвідчений нотаріально, при цьому Договір застави між [PERSON] та [PERSON], був внесений до Державного реєстру обтяжень рухомого майна 12.02.2008 року, а Договір застави Банку внесений до Державного реєстру обтяжень рухомого майна тільки 30.12.2008 року, таким чином пріоритет Договору застави [PERSON] має пріоритет над Договором застави Банку в силу Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». [PERSON] на законних підставах здійснив звернення стягнення на предмет застави із вищим приорітетом та набув права власності на автомобіль. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 3 ст. 61 ЦПК України). Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов'язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням порушуються їхні права, свободи чи інтереси (ст. 14 ЦПК України). З метою погашення заборгованості за Договором позики у Позивача виникла необхідність у реалізації автомобілю. Погасити заборгованість шляхом продажу автомобілю Позивачем виявилось неможливим у звязку з наявним обтяженням внесеним Відповідачем-2 в Державний реєстр обтяжень рухомого майна 30.12.2008 року. [PERSON] з Державного реєстру обтяжень рухомого майна є відповідний запис № 8344768 контрольна сума 5А2АБ2Д37Б та продовжений термін дії застави в реєстрі № 8344768, контрольна сума 7ЕАД6ВВВ8Д, а саме: легкового седана, марки NISSAN, модель MAXIMA, рік випуску 2000, кузов JN1CA31S8YT281098, реєстраційний номер [NUMBER], Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу АРС№ 061774 на підставі Договору застави автотранспорту ABZIA800000011 від 18.01.2008 року укладеного між ЗАТ КБ «Акцент-Банк» скорочена назва «А-Банк» та [PERSON] Договір застави автотранспорту ABZIA800000011 від 18.01.2008 року укладений між Банком та [PERSON] укладений в простій письмовій формі не відповідає вимогам чинного законодавства України. Правовідносини щодо застави регулюються Цивільним кодексом України та спеціальним Законом України «Про заставу» № 2654-XII від 02.101992 року (далі по тексту Закон № 2654-XII). Застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом (ч. 1 ст. 1 Закону № 2654-XII). В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами (ч. 2 ст. 1 Закону № 2654-XII). Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду (ч.3 ст. 1 Закону № 2654-XII). Статтею 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна (ч.4 ст. 577 ЦК України). [PERSON] ч. 2 ст. 13 Закону № 2654-XII законодавець визначив форму договору застави, у випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об'єкти, транспортні засоби, що підлягають державній реєстрації, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правовстановлюючих документів. Нотаріальне посвідчення договору застави нерухомого майна, транспортних засобів провадиться за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін договору, договору застави космічних об'єктів - за місцем реєстрації цих об'єктів. Недотримання вимог щодо форми договору застави та його нотаріального посвідчення тягне за собою недійсність договору з наслідками, передбаченими законодавством України (ст. 14 Закону № 2654-XII). Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону № 2654-ХІІ право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. [PERSON] ч. 5 ст. 18 Закону № 2654-ХІІ якщо предметом застави є рухоме майно, заставодержатель зареєстрованої застави має переважне право на задоволення вимог із заставленого майна перед заставодержателями незареєстрованих застав та заставодержателями застав, які зареєстровані пізніше. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави (ч. 6 ст. 20 Закону № 2654-ХІІ). Обтяження рухомого майна врегульовані спеціальним Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» № 1255-IV\~від 18.11.2003 року (з усіма змінами та доповненнями до нього) (надалі по тексту Закон № 1255-IV). Обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна (ч.1 ст. 3 Закону № 1255-IV). Відповідно ч. 3 ст. 3 Закону № 1255-IV вимоги до правочину, на підставі якого виникає обтяження, встановлюються законом. Обтяження рухомого майна реєструються в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом (ст. 11 Закону № 1255-IV). [PERSON] ч. 1 ст. 12 Закону № 1255-IV взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом (ч. 3 ст. 12 Закону № 1255-IV). Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження (ч. 2 ст. 14 Закону № 1255-IV). Відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом (ч. 1 ст. 23 Закону № 1255-IV). [PERSON] ч. 4 ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 ст.215 ЦК України). Статтею 203 ЦК України встановлено вимоги додержання яких є необхідним для чинності правочину. [PERSON] ч. 2 ст. 215 ЦК України визначено поняття нікчемного правочину, а саме: Недійсним є правочин, якщо його недійсність, встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно ч. 1 ст. 220 ЦК України зазначено у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Враховуючи зазначені обставини та системного аналізу наведених норм цивільного права України вважаю Кредитно-заставний договір № ABZIA800000011від 18.01.2008 року укладений між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 нікчемним та такм, що підлягає скасуванню . Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.( ч. 1 ст. 321 ЦК України) [PERSON] статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України). Спори про право цивільне, повязані з належністю майна, на яке накладено обтяження, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Зазначений речовий спосіб захисту права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, полягає у вимозі усунення перешкод, які заважають власнику або іншому титульному володільцю здійснювати повно і незаперечно свої права користування і розпорядження майном. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, захисту інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. [PERSON] ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересів разі його невизнання, або порушення. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязків в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим та органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ст. 32 ЦПК України позов може бути предявлений спільно до кількох відповідачів. Позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред'являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача (ч. 1 ст. 113 ЦПК України). Відповідач-1 орендує житло за адресою: вул. Леваневського, буд. 12 у смт. Кушугум Запорізького району Запорізької області, що підтверджується Договором оренди житла. Встановивши усі обставини справи та здійснивши загальну оцінку доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини в сукупності, суд констатує, що накладення обтяження на майно, яке належить позивачу, перешкоджає останньому здійснювати право користування та розпорядження цим майно, а тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги, скасувати зазначене обтяження.

Outcome: approved