Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

В листопаді 2013 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила ухвалити рішення, яким розірвати трудовий договір укладений 02 січня 2013 року між [PERSON] та Державною установою «Кіровоградський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України», зобов'язати Державну установу «Кіровоградський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» звільнити [PERSON] із займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України та внести відповідний запис в її трудову книжку, зобов'язати Державну установу «Кіровоградський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» видати [PERSON] її трудову книжку, та стягнути з Державної установи «Кіровоградський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.11.2013 року по день винесення судового рішення. В обґрунтуванні своїх вимог позивачка вказала на те, що у 2012 році вона закінчила Державний заклад «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України» і отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Медико-профілактична справа» та здобула кваліфікацію лікар. За направленням, як молодий спеціаліст, була направлена на роботу в Державний заклад «Петрівська районна санітарно-епідеміологічна станція». У зв'язку з ліквідацією установи вимушена була перевестись на іншу роботу до іншого роботодавця. 02 січня 2013 року її прийнято на посаду лікаря загальної гігієни Петрівського районного лабораторного відділення Олександрівського міжрайонного відділу лабораторних досліджень Державної установи «Кіровоградський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» по переводу з іншої організації згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України. Таким чином, між позивачем і відповідачем укладено трудовий договір. 06 липня 2013 року позивачка уклала шлюб з [PERSON], у зв'язку з чим виникла необхідність переїзду на місце проживання чоловіка в місто Дніпропетровськ. З метою можливості реалізації сімейних відносин та спільного проживання з чоловіком зі сторони позивачки 14.10.2013 року подана заява (через канцелярію) до роботодавця про звільнення із займаної посади за власним бажанням з 31.10.2013 року в порядку ст. 38 КЗпП України. Двох тижневий термін передбачений чинним законодавством зі сторони позивачки дотримано повністю, адже заява про звільнення подана 14.10.2013 року, а термін звільнення визначений в заяві 31.10.2013 року. Тобто, роботодавець мав достатній час знайти іншого працівника, який би виконував покладені раніше на позивачку функції та трудові обов'язки. Крім того, позивачка має право проживати разом зі своїм чоловіком, який на момент подачі нею заяви проживав в іншій місцевості. Ці обставини викладені у заяві про звільнення, до того ж вони відомі відповідачу, оскільки у відділі кадрів зберігається її особова справа, в якій знаходяться копії особистих документів. Відповідач відмовив їй у звільненні мотивуючи це обов'язком про відпрацювання 3-х років за місцем направлення у відповідності до п. 8 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року за № 992. Крім того, у листі відповідача зазначено, що позивачці потрібно погоджувати своє звільнення з МОЗ України. Вона вважає дії відповідача незаконними і такими, що порушують її право на працю. Незаконні дії відповідача щодо не звільнення з посади та не видачі трудової книжки призвели до порушення її трудових прав. Позивачка не має змоги стати на облік в центр зайнятості як безробітна або влаштуватися на нову роботу, що позбавляє її можливості утримувати себе та свою сім'ю. Крім того, оскільки відповідач своєчасно не видав їй трудову книжку підлягають стягненню середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки виходячи із середньої заробітної плати за період з 01.11.2013 по день винесення судового рішення. Позивачка декілька разів уточнювала свої позовні вимоги в частині стягнення з Державної установи «Кіровоградський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та в остаточному варіанті просила стягнути з Державної установи «Кіровоградський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 4214 грн. 60 коп. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили задовольнити їх в повному обсязі, при цьому посилалися на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, раніше надав суду письмові заперечення, в яких просив відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог в повному обсязі, оскільки згідно чинного законодавства позивачка повинна відпрацювати три роки за направленням, а у разі звільнення за власним бажанням протягом трьох років позивачка зобов'язана відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Позивачка, під час звернення із заявою про звільнення за власним бажанням, не надала доказів відшкодування до державного бюджету вартості самого навчання та компенсації замовникові всіх витрат, що в свою чергу позбавило можливості задовольнити зазначену заяву. Окрім того Державна установа «Кіровоградський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» листом за № 2592/01 від 25.10.2013 року повідомила позивачку про неможливість звільнення її за ст. 38 КЗпП України, оскільки питання дострокового звільнення вирішується за погодженням із Міністерством охорони здоров'я України. Станом на теперішній час питання в МОЗ України, щодо надання погодження на звільнення позивачки, не вирішено. Вислухавши позивачку та її представника, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] у 2012 році закінчила Державний заклад «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України» і отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Медико-профілактична справа» та здобула кваліфікацію лікар, що підтверджується дипломом серії НР № 43159291 від 29.05.2012 року (а.с.6). За направленням на роботу № 43 від 01.08.2012 року, позивачка була направлена на роботу, як молодий спеціаліст, в Державний заклад «Петрівська районна санітарно-епідеміологічна станція» Кіровоградської обласної санітарно-епідеміологічної станції (а.с.8). У зв'язку з ліквідацією Державного закладу «Петрівська районна санітарно-епідеміологічна станція» Кіровоградської обласної санітарно-епідеміологічної станції, позивачка 02 січня 2013 року була переведена на іншу роботу на посаду лікаря загальної гігієни Петрівського районного лабораторного відділення Олександрівського міжрайонного відділу лабораторних досліджень Державної установи «Кіровоградський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України», по переводу з іншої організації згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України. 14 жовтня 2013 року позивачка подала через канцелярію відповідача заяву про звільнення із займаної посади за власним бажанням з 31.10.2013 року в порядку ст. 38 КЗпП України (а.с.9). Відповідно до ст. 21 Кодексу законів про працю України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно ч. 1 ст. 38 Кодексу законів про працю України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Проте, відповідач листом від 25.10.2013 року за вих. № 2592/01 відмовив позивачці у звільненні з займаної посади за власним бажанням, мотивуючи це обов'язком про відпрацювання 3-х років за місцем направлення у відповідності до п. 8 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року за № 992. Також, у вказаному листі зазначено, що позивачці потрібно погоджувати своє звільнення з МОЗ України (а.с.10). Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 197 Кодексу законів про працю України, молодим спеціалістам - випускникам державних навчальних закладів, потреба в яких раніше була заявлена підприємствами, установами, організаціями, надається робота за фахом на період не менше трьох років у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно із п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року за № 992 «Про Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснюється за державним замовленням», випускники, які уклали угоду з вищим навчальним закладом після зарахування на навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років. Особи, зараховані на навчання за державним замовленням, укладають угоди з вищими навчальними закладами. Правовий режим угод між особами, зарахованими на навчання за державним замовленням і вищими навчальними закладами, визначається спеціальними нормами Порядку. Випускники вищих навчальних закладів несуть обов'язки за зазначеною угодою не лише перед навчальним закладом, але й перед підприємством, куди вони будуть направлені на роботу. Вищевказане повністю узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 56 Закону України «Про вищу освіту», згідно якої випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником. Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивачка була направлена на роботу до Державного закладу «Петрівська районна санітарно-епідеміологічна станція» Кіровоградської обласної санітарно-епідеміологічної станції. На підставі вищевказаного, суд прийшов до висновку, що відмова відповідача в звільненні позивачки з його установи за власним бажанням є безпідставною та необґрунтованою. Крім того, згідно п. 14 Постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року за № 992 «Про Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснюється за державним замовленням», у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням, звільнення із служби за контрактом військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу у зв'язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду або рішенням суду про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного корупційного правопорушення, через службову невідповідність, у зв'язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку, за порушення дисципліни, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, особою рядового і начальницького складу протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Відповідач в своїх запереченнях вказав, що позивачка не звільнена з місця своєї роботи, але при цьому з 01.11.2013 року не з'являється за місцем своєї роботи, на підтвердження чого надав суду табеля обліку використання робочого часу за період з 01 листопада 2013 року по 31 січня 2014 року. Проте, заява про звільнення подана позивачкою 14.10.2013 року, а термін звільнення визначений в заяві 31.10.2013 року. Тобто, двох тижневий термін передбачений чинним законодавством зі сторони позивачки дотримано повністю, у зв'язку з чим з 01 листопада 2013 року вона не працює і саме з цієї дати порушені її права передбачені Кодексом законів про працю України. За таких обставин, суд вважає за необхідне розірвати трудовий договір укладений 02 січня 2013 року між [PERSON] та Державною установою «Кіровоградський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» та зобов'язати Державну установу «Кіровоградський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» звільнити [PERSON] із займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України та внести відповідний запис в її трудову книжку. Відповідно до ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Проте, відповідачем не було видано позивачці в день її звільнення належно оформлену трудову книжку і не було проведено з нею розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. В силу абз. 3, 4 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно з абз. 1 п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, обчислення виплат провадиться шляхом множення середньоденного (погодинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (погодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочих днів на число відпрацьованих робочих днів. Таким чином, обчислення середньої заробітної плати судом буде здійснюватися відповідно до абз. 4 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати. Виходячи з вищенаведеного, попередніми відпрацьованими місяцями роботи позивачки є вересень та жовтень 2013 року. Згідно виписки по рахунку позивачки (зарплатній картці), її заробітна плата за період вересень-жовтень 2013 року склала 2823,63 грн. Таким чином, розмір середнього заробітку позивачки за весь час затримки складає 6160 грн. 32 коп., який вирахуваний наступним чином: середньоденна заробітна плата у розмірі 64 грн. 17 коп. х кількість робочих днів затримки розрахунку 96 = 6160 грн. 32 коп. У відповідності до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог. Оскільки позивачка просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 4214 грн. 60 коп., суд не може вийти за межі заявлених вимог, а тому вважає необхідним задовольнити позов в розмірі 4214 грн. 60 коп. За таких обставин, суд вважає необхідним стягнути з Державної установи «Кіровоградський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 4214 грн. 60 коп. Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі у розмірі 487 грн. 20 коп., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved