Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

в липні 2014р. [PERSON] (надалі - позивач) звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] (надалі - відповідач), третя особа: Служба у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації,про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, визначення способів участі батька у вихованні дитини, місця та часу їхнього спілкування, при цьому пояснив наступне. 18.02.2011р. було укладено шлюб між позивачем та відповідачем. Від шлюбу подружжя не має неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. В наступному рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 08.07.2013р. по справі № 752/7651/13-ц було розірвано шлюб між позивачем і відповідачем. Після наведеного позивач і відповідач почали проживати окремо. Разом з цим, малолітня дитина [PERSON] залишилася проживати із матір'ю (відповідачем) за адресою: [ADDRESS]. Однак в наступному відповідач, на думку позивача, почала створювати перешкоди у спілкуванні та вільних зустрічах із малолітньою донькою [PERSON], в безпосередньому участі у вихованні останньої позивачем як батьком. В свою чергу позивач пояснив, що як батько бажає приймати безпосередню активну участь у вихованні малолітньої доньки [PERSON], її утриманні, розвитку здібностей і формування як повноцінної особистості, як не позбавлена батьківської турботи. При цьому позивач зазначив, що має належні житлово-побутові умови для забезпечення такого спілкування, позитивно характеризується за місцем роботи, вчасно сплачує аліменти на малолітньою доньку [PERSON] Зважаючи на викладене, позивач просив суд: усунути позивачу перешкоди у спілкуванні з дитиною [PERSON], яка проживає окремо з матір'ю [PERSON]; зобов'язати відповідача не чинити позивачу перешкоди у особистому спілкуванні з донькою [PERSON] та її вихованні; визначити наступні способи участі позивача у вихованні доньки, особисте спілкування без обов'язкової присутності матері дитини: - побачення перші і треті вихідні кожного місяця із 10 год. 00 хв. суботи до 20 год. 00. хв.. неділі за місцем проживання, перебування позивача у м. Києві; - спільний відпочинок з донькою в період з 24 до 30 березня 2014р. та останні 1,5 місяці (липень,серпень) у літній час. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити позовні вимоги повністю. В подальшому участі у судових засіданнях не брала, надала клопотання про можливість розгляду справи без її участі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у задоволені позовних вимог повністю, оскільки подружнє життя відповідача із позивачем не склалося з вини останнього, через що шлюб між ними було розірвано за позовом відповідача; позивач не дбає про матеріальний стан малолітньої доньки [PERSON], свідомо не приймає участі у догляді і вихованні останньої, у зв'язку із чим відповідач змушена була звернутися до Голосіївського районного суду міста Києва із позовом до позивача про стягнення аліментів на дитину, які позивач вчасно не сплачує; також є безпідставними твердження позивача, що відповідач створює останньому перешкоди у спілкуванні із малолітньою дитиною [PERSON] та її вихованні, адже позивач з власної ініціативи усунувся від спілкування із донькою [PERSON] При цьому відповідач зазначила, що не заперечує проти спілкування позивача із донькою [PERSON], однак лише за обов'язкової присутності відповідача, як матері, оскільки позивач не має досвіду спілкування і догляду за малолітньою дитиною [PERSON], яка не пам'ятає позивача і не сприймає останнього як свого батька на даний час. Третя особа Служба у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, повідомлена про час та місце судового розгляду у порядку ст. 74 ЦПК України, не забезпечила явку свого представника у судове засідання. Разом з цим третя особа надала суду висновок від 01.12.2014р. за № 200-11168, щодо доцільного способу участі позивача як батька у вихованні малолітньої дитини [PERSON], який просили врахувати при ухваленні судового рішення. Врахувавши надані представниками сторін пояснення, з'ясувавши обставини, на які вони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновків про необхідність задовольнити позов частково, у зв'язку з наступним. Судом встановлено, що 18.02.2011р. між позивачем і відповідачем було зареєстровано шлюб згідно Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 18.02.2011р. Вбачається, що від шлюбу позивач і відповідач мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.06.2011р. Разом з цим рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 08.07.2013р. по справі № 752/7651/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] було розірвано шлюб між відповідачем і позивачем. При цьому, малолітня [PERSON] зареєстрована і проживає разом із відповідачем за адресою: [ADDRESS], згідно довідки Комунального підприємства «ЖЕО-110 Голосіївського району» від 21.05.2014р. за № 1286. Вбачається, що позивач за договором оренди квартири від 15.05.2014р., отримав в оплатне тимчасове користування для проживання двокімнатну квартиру [ADDRESS], строком до 01.12.2014р. Згідно складеного Службою у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації Акту обстеження умов поживання дитини від 02.10.2014р. за адресою: [ADDRESS], зроблено висновок, що у разі відвідання вказаного житла дитиною, їй буде створено всі необхідні умови. Довідкою ТОВ «УАПРОМ» від 23.07.2014р. за № 24/07 засвідчено, що позивач працює на посаді керівника відділу продажів у вказаному товаристві. Разом з цим, суд зазначає, що позивачем не надано докази вчинення відповідачем перешкод останньому у спілкуванні із малолітньою донькою [PERSON], зокрема не доведено час, місце вчинення таких перешкод, не вказано конкретно в чому саме наведені перешкоди полягали, у зв'язку із чим в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження наведені доводи позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на викладене суд приходить до висновку про необхідність відмовити позивачу у задоволені вимог про усунення останньому перешкод у спілкуванні з дитиною [PERSON], яка проживає окремо з матір'ю [PERSON], а також зобов'язанні відповідача не чинити позивачу перешкоди в особистому спілкуванні з донькою [PERSON] Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому згідно складеного Службою у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації висновку від 01.12.2014р. за № 200-11168 визначено, що за результатами психологічного консультування малолітньої [PERSON] складено висновок, що між матір'ю та дитиною існує тісний емоційний зв'язок та майже симбіотичні стосунки. Матір є головним об'єктом прив'язаності дитини. Дівчинка пов'язує з нею відчуття спокою, стабільності, захищеності, розуміння. У малолітньої дитини, сформований абстрактний образ батька - тобто вона не знає свого батька і не пам'ятає його (останній раз їх зустріч була, коли дитині було 1 рік 7 місяців). [PERSON] бачить інших дітей з батьком, сприймає образ батька на малюнках та книжках, але не співвідносить його зі своїм батьком. Отже дитина не виявляє жодного ставлення до батька, як конкретної людини. В результаті психологічного обстеження, спілкування та спостереження за [PERSON], не виявлено жодних ознак впливу батька на її розвиток та формування. Наведене пов'язане із тим, що бать був відсутнім у її житті впродовж останніх двох років. Отже, дитина наразі не готова до спілкування з батьком, який ним запропоновано. на даний момент сприйняття малолітньою [PERSON] батька як незнайомця та нав'язування їй спілкування з ним, можуть зашкодити психологічному та психічному розвитку дитини. Така ситуація може мати негативний вплив на подальший розвиток дівчинки та її сприйняття себе у системі людських відносин. На підставі викладеного у висновку від 01.12.2014р. за № 200-11168 зазначено, що за доцільне визначити способи участі позивача як батька у вихованні малолітньої [PERSON] наступним чином: - перша, третя та четверта суботи місяця з 10 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв. З метою поступового налагодження контакту батька з донькою, зустрічі проводити у присутності матері. Позивачем не надано докази на спростування обставин зазначених у вищенаведеному висновку від 01.12.2014р. за № 200-11168, у зв'язку із чим суд приймає як належний доказ зазначений висновок. Разом з цим, суд приймає до уваги відсутність із сторони відповідача заперечень щодо зустрічей позивача із малолітньою донькою [PERSON], за умови обов'язкової присутності відповідача як матері дитини під час таких зустрічей. Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. унормовано, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 7 і 8 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Згідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р. за № 2402-III (далі - Закон України «Про охорону дитинства»),батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Зважаючи на викладене і приймаючи до уваги висновок від 01.12.2014р. за № 200-11168, враховуючи першочергово інтереси малолітньої дитини [PERSON] та з метою їх найкращого забезпечення, зокрема створення умов для належної соціалізації дитини у системі людських відносин, а також не допущення настання можливих негативних наслідків для психологічного і психічного розвитку [PERSON],

Outcome: partial