Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-30 00:00:00

В липні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача: Ізюмська місцева прокуратура Харківської області, Ізюмський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області про визначення грошової компенсації в рахунок відшкодування моральної шкоди та стягнення коштів. В позовній заяві зазначено, що 08 січня 2015 року о 20:30 год., рухаючись на автомобілі Форд Транзит, держаний реєстраційний номер [NUMBER] , був зупинений працівниками правоохоронних органів на блокпості поблизу міста Ізюм Харківської області. У ході незаконних і тривалих маніпуляцій на місці мого фактичного і бездокументального затримання, йому повідомили про наявність в автомобілі зброї та боєприпасів. Відомості в ЄРДР внесено 09.01.2015 року по кримінальному провадженню №12015220320000028. Протокол затримання складено 09.01.2015 року о 12:05 год. У подальшому цього ж дня 09.01.2015 року о 19:06 год. йому повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. На підставі ухвали Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10.01.2015 року у справі №623/42/15-к щодо нього безпідставно застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 60 днів - до 20:30 год 08.03.2015 року, із визначенням застави у розмірі 97440,00 грн. У подальшому ця ухвала оскаржена до апеляційного суду Харківської області, ухвалою якого від 15.01.2015 року ухвалу слідчого судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області змінено в частині визначеного розміру застави, яку зменшено до мінімального рівня - 24 360,00 грн. Після сплати цієї застави з-під варти його звільнено станом на 16 січня 2015 року. Вдруге у межах цього кримінального провадження під варту взято на підставі вироку Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10.05.2016 року після проголошення вироку в залі суду. Під вартою утримувався до 26.10.2016 року і звільнений був на підставі ухвали апеляційного суду Харківської області від 25.10.2016 року. В період часу з 08 січня 2015 року по 25 вересня 2018 року (тобто 44 місяці і 18 днів) був підданий незаконному кримінальному переслідуванню. Таким чином просив стягнути з держави Україна - Державного бюджету України на його користь 3 000 000,00 (три мільйони) гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду, шляхом безспірного списання коштів з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, стягнути з Державної казначейської служби України на його користь судові витрати по справі (у тому числі й на правничу допомогу). Судовий збір віднести за рахунок держави. 30.07.2019 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позовних вимог відмовити. 02.08.2019 року в.о. керівника Ізюмської місцевої прокуратури подано відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 06.08.2019 року від ГУНП в Харківській області надійшов письмовий відзив на позовну заяву, просили відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 09.08.2019 року замінено третіх осіб на Прокуратуру Харківської області та Головне управління Національної поліції в Харківській області. 03.09.2019 року представником ГУНП в Харківській області надано пояснення, в яких зазначили, що незаконність дій працівників ГУНП в Харківській області чи працівників його структурних підрозділів не яким рішенням не встановлено. Позивач не надав доказів, що йому завдано моральної шкоди у зв`язку із протиправними рішеннями, діями або бездіяльності саме працівників ГУНП в Харківській області чи працівників його структурних підрозділів. 20.09.2019 року від Ізюмської місцевої прокуратури надійшли пояснення,в яких просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. До судового засідання позивач [PERSON] та його представник Татарин В.М. в судове засідання не з`явились, від представника на електронну адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі, просила прийняти рішення про повне задоволення позову. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] на позовних вимогах [PERSON] наполягав, просив задовольнити. Представник відповідача Стєрхова І.В. в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи прокурор Чумаченко Ю.С. в судовому засіданні проти позовних вимог також заперечувала, просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник ГУНП в Харківській області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: У відповідності до ст.55 Конституції України та ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що згідно вироку Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10 травня 2016 року [PERSON] визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України і призначено покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. Витрати на проведення судової комплексної вибухотехнічної експертизи та експертизи вибових речовин, продуктів вибуху та пострілу у розмірі 6476 грн. 76 коп. підлягали стягненню з нього на користь держави код доходів 24060300, р/р 31419544700005 , код банку 37999680, МФО 851011 УДКС України в Комінтернівському районі м. Харкова. Витрати на проведення судово-балістичної експертизи у розмірі 1474 грн. 20 коп. підлягали стягненню з нього на користь держави код доходів 24060300, р/р 31419544700005 , код банку 37999680, МФО 851011 УДКС України в Комінтернівському районі м. Харкова. Після набрання вироком законної сили заставу, внесену [PERSON] у розмірі 24360 грн., на рахунок № [NUMBER] , МФО № 851011, код №26281249 повернуто заставодавцю. Речові докази: автомобіль «Форд Транзит» білого кольору, 2000 р.в. державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер шассі [NUMBER] - повернуто власнику [PERSON] . Останки 2 реактивних протитанкових гранат РПГ - 22, 7 підривачів УЗРГМ, 16 підривачів УЗРГМ-2, підривача УДЗ, 7 корпусів ручних гранат Ф-1, 16 корпусів ручних гранат РГД-5, корпусу ручної гранати РГО, 70 гільз та 3152 набої різного калібру знищено. Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу обрано тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань №27, взявши [PERSON] під варту в залі суду. Зарахувано в строк покарання тримання під вартою на досудовому розслідуванні з 10.01.2015 року по 16.01.2015 року згідно ч.5 ст.72 КК України із розрахунку 1 день перебування в Харківській установі виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області №27 за 2 дні позбавлення волі. Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08 червня 2016 року виправлено описку, замінивши дату по яку необхідно зарахувати в строк покарання згідно ч.5 ст.72 КК України, з «16.01.2015» на «17.01.2015». Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 12 січня 2017 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення. Апеляційні скарги адвокатів Олійника О.О. і Татарин В.М. задовольнені - Олійника О.О. - частково, Татарин В.М. - повністю. Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10 травня 2016 року скасовано. Кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] за ч.1 ст.263 КК України закрито на підставах, передбачених п.3 ч.1 ст.284 КК України, - у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді і вичерпанням можливості їх отримання. Запобіжний захід у виді застави скасовано. Повернуто внесену заставу: - в сумі 24360 гривень, внесені за квитанцією № 0.0.337841787.1 від 16.01.2015 року на підставі ухвали Апеляційного суду Харківської області від 15.01.2015 року на депозитний рахунок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області - заставодавцеві [PERSON] , - в сумі 3200 гривень, внесені за квитанцією № 0.0.641056975.1 від 25.10.2016 року на підставі ухвали Апеляційного суду Харківської області від 25.10.2016 року на депозитний рахунок Апеляційного суду Харківської області - заставодавцеві [PERSON] . Постановою Верховного Суду від 25 вересня 2018 року ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 12 січня 2017 року щодо [PERSON] залишено без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції - без задоволення. [PERSON] перебував незаконно під слідством та судом 44 місяці 18 днів. У відповідності до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з пунктом 2 частини другої статті 1167 Цивільного кодексу України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. У частинах першій та другій статті 1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 794-VIII) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону № 794-VIII право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону № 794-VIII у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються моральна шкода. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4 Закону № 794-VIII). Частиною 5,6 ст.4 Закону передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Крім того, ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдовувальним вироком законної сили або ухвали про закриття кримінального провадження. Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/2373/15-ц, провадження № 14-298цс18. Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12 (частина перша статті 13 Закону № 794-VIII). Оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 12 липня 2007 року «STANKOV v. BULGARIA», § 62). Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону № 794-VIII розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тлумачення наведеної нормизакону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи. Згідно частиною третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на час розгляду справи. Враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд доходить висновку щодо наявності підстав для відшкодування позивачу шкоди в порядку, визначеному Законом № 794-VIII. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, врахував тривалість незаконного перебування позивача під слідством та судом, що мало для позивача негативні наслідки. Відповідно до частини третьої статті 13 Закону № 794-VIII та визначено розмір відшкодування моральної шкоди із розрахунку мінімальної заробітної плати згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з 01 січня 2020 року в сумі 4 723 грн на час ухвалення рішення за 44 місяці 18 днів перебування [PERSON] під слідством і судом у зв`язку із притягненням до кримінальної відповідальності. Доводи заявника щодо недоведеності протиправності дій органів досудового слідства не мають правового значення при вирішенні справи, оскільки незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, завдана шкода відшкодовується державою у повному обсязі (частина друга статті 1 Закону № 794-VIII). За таких обставин, суд оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, встановив, що в результаті вчинення органами досудового розслідування, прокуратури та суду незаконних дій [PERSON] був незаконно засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків, та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, підтвердження своєї невинуватості у вчиненні злочину, враховуючи характер правопорушення та глибину моральних страждань, які позивач зазнав, з урахуванням принципу розумності та справедливості, дійшов висновку, що розмір моральної шкоди потрібно визначити в розмірі 211000,00 грн., а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Крім того, щодо стягнення судових витрат на правову допомогу, суд враховує, що у відповідності до ст.59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. За змістом ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Судом встановлено, що 01 січня 2018 року між [PERSON] та адвокатом Татарин В.М., що діє на підставі Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №5304, виданого 26.12.2018 року був укладений Договір про надання правової допомоги щодо надання правової допомоги. Предмет договору: клієнт доручає, а адвокат бере на себе особисте зобов`язання представляти інтереси та здійснювати захист клієнта у цивільних, господарських, адміністративних та кримінальних справах; адвокат наділяється усім обсягом повноважень, передбачених процесуальним законодавством, без встановлення обмежень, у тому числі представляти інтереси клієнта в судах. Строк дії договору до 31.12.2019 року. Також додано Ордер серія ВЛ № 000,053175 про надання правової допомоги. (т.1 а.с.91,92). Окрім того, в матеріалах справи наявний додатковий договір від 30.12.2019 року до договору про надання правової допомоги від 01.01.2018 року, в якому доповнено п.5.1 наступним реченням: «Якщо на дату закінчення дії договору жодна із сторін не заявила про бажання припинити його дію, то він вважається пролонгованим на такий самий термін». (т.2 а.с.7,8). Також додано акт до договору про надання правової допомоги від 01.01.2018 року, меморіальний ордер № @PL007943 від 15.07.2019 року на суму 2500,00 грн, меморіальний ордер № @PL799161 від 11.10.2019 року на суму 2500,00 грн, квитанцію до прибуткового касового ордера № 1 від 17.01.2020 року на суму 6900,00 грн. (т.2 а.с.9-13). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до п.3.2 рішення Конституційного суду України від 30 вересня 2019 року за №23-рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. При цьому у передбачених законом випадках, зокрема для захисту прав і свобод дітей, неповнолітніх батьків та для захисту від обвинувачення, відповідні державні органи, їх посадові та службові особи під час здійснення своїх повноважень зобов`язані забезпечити надання зазначеним особам необхідної правової допомоги. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. За таких обставин, суд вважає про необхідність стягнення на користь позивача в рахунок відшкодування сплачених сум у зв`язку з наданням юридичної допомоги підлягають задоволенню у сумі 11900,00 грн. Судові витрати віднести на рахунок держави.

Outcome: partial