Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

В липні 2018 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ПАТ ?ПриватБанк?, в якому просив суд: визнати виконавчий напис, вчинений 12 липня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецьом Р.О., за зареєстрованим №7647, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ ?ПриватБанк? заборгованості у розмірі 38 874, 26 грн., таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 06 квітня 2006 року між ним та ПАТ ?ПриватБанк? було укладено кредитний договір б/н. Протягом дії картки в один рік, у строк з 13 травня 2006 року по 08 вересня 2006 року він здійснив розрахунок з банком шляхом внесення відповідних платежів у розмірі 3 240, 00 грн. Після закінчення строку дії картки жодних претензій з боку банку йому пред`явлено не було. В квітні 2018 року йому стало відомо, що з його пенсії відбувається відрахування на погашення заборгованості по вищезазначеному виконавчому напису. В послідуючому, він звернувся до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві де детально ознайомився з оспорюваним виконавчим написом. Однак, на думку позивача, вищезазначений виконавчий напис вчинений з порушенням ст. 88 ЗУ ?Про нотаріат?, а тому, повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав зазначених в позовній заяві, просили суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з?явився; надіслав письмовий відзив на позов та просив суд в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити посилаючись на те, що з боку банку приватному нотаріусу були надані усі необхідні документи, відповідно до Переліку, а останнім, було вчинено виконавчий напис. На думку відповідача, відсутні підстави вважати, що дії приватного нотаріуса є незаконними. А тому, вимоги [PERSON] є безпідставними та необґрунтованими. Приватний нотаріус в судове засідання не з`явився; про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку; направив на адресу суду матеріали, які слугували підставою для вчинення оспорюваного виконавчого напису та просив суд, провести розгляд справи за його відсутності. Представник Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві в судове засідання не з`явився; про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; причини неявки суду не сповістив; заперечень на позов не надіслав, як і не направив свого представника для прийняття участі у розгляді справи. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, що 06 квітня 2006 року між [PERSON] та ПАТ КБ ?ПриватБанк? було укладено кредитний договір, відповідно до якого позивач отримав кредит в порядку та на умовах визначених договором. 12 липня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. вчинено виконавчий напис, по якому, з [PERSON] на користь ПАТ КБ ?ПриватБанк? стягнуто заборгованість за кредитним договором б/н від 06 квітня 2006 року, за період часу з 06 квітня 2006 року по 31 травня 2017 року у розмірі 37 074, 26 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 4 196, 49 грн.; заборгованість по відсоткам 30 636, 14 грн.; заборгованість по штрафам - (фіксована частина) - 500, 00 грн.; заборгованість по штрафам ( відсоток від суми заборгованості) - 1 741, 63 грн., а також витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 1 800, 00 грн., зареєстрованого в реєстрі за № 7647 (а.с.8). 23 жовтня 2017 року головним державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Мороз Л.Є. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №54873936, по виконанню виконавчого напису №7647, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ ?ПриватБанк? боргу у сумі 38 874, 26 грн. (а.с.9). Відповідно до ст. 87 Закону України ?Про нотаріат?, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (ст. 88 Закону України ?Про нотаріат?). Главою 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (надалі по тексту - Порядок), затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно п. 1.1., 1.2, 3.1 Глави 16 Розділу ІІ Порядку, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п.3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Згідно п. 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Отже, документами, які підтверджують безспірність заборгованості мають бути не розрахунок заборгованості чи довідка про існування заборгованості складені банком, які є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків банку і не можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог відповідача до позивача, а первинні облікові документи, оформлені у відповідності до Закону України ?Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні? - виписки з рахунку, платіжні доручення, меморіальні ордери та інше. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України ?Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні?, при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, відповідно до Закону України ?Про нотаріат?, виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ ?Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні?, прийнятого на підставі Постанови ВССУ № 2 від 07 лютого 2014 року, вказано, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом № 3425-ХII. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. У п. 10 ?Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні? від 07 лютого 2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об?єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред?явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому, судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. З урахуванням вищезазначеного, на підтвердження факту безспірності заборгованості ПриватБанк? мав би надати нотаріусу первинні бухгалтерські документи, чеки, квитанції, та інше, які підтверджують факти оплати або неналежної оплати, відповідно до ст. 88 Закону України ?Про нотаріат? та ст.ст. 1, 9 Закону України ?Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні? На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнанні їх. Зокрема, документом, що може (з врахуванням заяв чи листів боржника) підтверджувати такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. З урахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що у розпорядженні нотаріуса були відсутні документи, необхідні для стягнення заборгованості у безспірному порядку: оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання. Крім того, з вищезазначеного виконавчого напису від 12 липня 2017 року вбачається, що стягнення здійснюється майже за одинадцять років, а саме: з 06 квітня 2006 року по 31 травня 2017 року, що виходить за межі трирічного строку, встановленого ст. 88 Закону України ?Про нотаріат?. Крім того, пунктами 284, 287 Інструкції ?Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України? передбачено, що виконавчий напис має містити перелік документів, на підставі яких вчинено виконавчий напис, проте в матеріалах справи відсутні документи які б підтвердили суму безспірної заборгованості та факту настання кінцевого терміну виконання зобов`язань. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № 6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України ?Про нотаріат? у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Таким чином нотаріус, перш ніж вчинити виконавчий напис, повинен перевірити чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який йдеться в Переліку №1172, чи подані всі передбачені Переліком документи, чи оформлені такі документи належним чином, чи підтверджують подані документи безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов`язання,чи не виник спір між зацікавленими особами, чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису. Аналогічну позицію викладено в ухвалі колегії суддів судової палати цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 01.03.2017 р. № 201/1662/16-ц. Відповідно до ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Із наданого розрахунку вбачається, що [PERSON] припинив належне виконання зобов`язання за вищезазначеним кредитним договором починаючи з вересня 2006 року, кредит та проценти за користування ним не сплачував. Оскільки, відповідно до умов договору погашення кредиту, процентів та інших платежів повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів обчислюються з моменту (місяця) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань. Тобто, починаючи з вересня 2006 року, банк був обізнаний про порушення свого права та у нього виникло право вчиняти дії для захисту порушеного права. Враховуючи, що позовна давність за домовленістю сторін збільшена не була, з дня виникнення права вимоги на стягнення вказаної заборгованості минуло більше трьох років, вказане виключає можливість її стягнення за виконавчим написом. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). Згідно ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року № 6-2003цс15. З урахуванням вищезазначеного, під час розгляду справи, судом встановлено, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не дотримано вимог щодо безспірності заборгованості відповідача перед банком, у виконавчому написі нотаріуса зазначено період стягнення, який перевищує загальний строк позовної давності, тобто включає вимоги, з дня виникнення яких минуло більше трьох років, а також, нотаріус вирішив стягнути з відповідача одночасно пеню та штрафи за порушення боржником грошового зобов`язання, що не відповідає вимогам статті 61 Конституції України. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що приватний нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису порушив норми Закону України ?Про нотаріат? та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а тому, позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані на вимогах закону. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704, 80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved