Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

В лютому 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - АТ «ПУМБ») про визнання кредитного договору недійсним. В позові [PERSON] вказав , що 17.02.2017 року він отримав в АТ «ПУМБ» кредит в сумі 10 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок . Позивач користувався банківською карткою , повертав запозичені грошові кошти. Однак , через погіршення матеріального стану , втратив можливість погашати наявну заборгованість. На думку позивача, кредитний договір від 17.02.2017 року є недійсним , оскільки він в письмовій формі не укладався , умови кредитного договору йому не роз`яснювалися , встановлена сума кредитного ліміту у розмірі 25 300,00 грн , збільшувалася банківською установою самостійно без його згоди. Позивачу не було надано можливості погодження умов та тарифів користування кредитними коштами , не було надано достовірної інформації , в тому числі за проценти користування кредитом та інші умови кредиту, передбачені ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Прохав визнати недійсним кредитний договір № 20078516901 від 17.02.2017 року укладений між сторонами ; застосувати наслідки недійсності правочину щодо вказаного кредитного договору та стяґнути з відповідача на користь позивача витрати пов`язані із наданням правової допомоги в розмірі 13 000, 00 грн. У судовому засіданні позивач підтримав позов , просить задовольнити. Представник відповідача до суду не з`явився , подав заяву заслухати справу у його відсутність , позов не визнав , просить відмовити. Суд , заслухавши пояснення позивача , дослідивши письмові докази по справі , дійшов до наступних висновків. Щодо твердження про не ознайомлення позивача з умовами кредитування та недотримання вимог Закону України «Про захист прав споживачів»; щодо законності нарахування щомісячної комісії; щодо встановлення ліміту по картковому рахунку слід зазначити наступне. Згідно зі статтею 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За положеннями статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). За частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, якіє обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. (ст.629 ЦК України) За ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст. 9 Закону України від 15.11.2019 року № 1734-VIII «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідних для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обгрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Судом встановлено що між сторонами 17.02.2017 року укладено кредитний договір №200778516901, згідно з умовами якого , [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту за платіжною карткою, шляхом підписання заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі -ДКБО) . Про факт укладання кредитного договору [PERSON] , свідчить його заява №200778516901 на приєднання до ДКБО , яку [PERSON] підписав 17.02.2017 р., чим підтвердив , що приймає Публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення вказаного договору , яка розміщена на сайті ПАТ «ПУМБ» pumb.ua в повному обсязі. ( а.с.49) До кредитного договору Банк додав Публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб з додатками до ДКБО : умови (параметри) Вкладів ; умови надання та обслуговування «Автоматичного овердрафту з фіксованою сумою» та «Автоматичного овердрафту» ; графік платежів , розрахунок сукупної вартості Овердрафту та реальної процентної ставки за користування Овердрафтом ; умови надання та обслуговування «Кредитної картки з пільговим періодом та сервісом оформлення покупок «У розстрочку» ; умови надання та обслуговування «Кредитної картки з пільговим періодом та сервісом оформлення покупок «У розстрочку», що застосовується для Кредитних карток , які оформлюються одночасно зі Споживчим кредитом на оплату товару , робіт , послуг». Згідно п.2.2.1 Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб , договір вважається укладеним , а умови Публічної пропозиції Акцептованими Клієнтом з моменту оформлення заяви на приєднання до Договору за умовами надання Клієнтом документів і відомостей … Пунктом 2.2.2. ДКБО передбачено , дата набрання чинності договору визначається заявою на приєднання до Договору , якщо інше не передбачено умовами Договору… Укладаючи цей Договір, клієнт та банк приймають на себе обов`язки та набувають всіх прав , передбачених Договором. ( п.2.2.3 ДКБО ) Примірник цієї Публічної пропозиції Банку на укладення Договору на паперовому носії розміщується у доступних для Клієнта місцях надання Банком послуг , а в електронній формі розміщується на сайті Банку ( п.2.2.4 ДКБО). Згідно п.2.2.5 Договору підписанням заяви на приєднання до Договору , Клієнт беззастережно підтверджує , що на момент укладення Договору , клієнт ознайомився з повним текстом Договору ( в тому числі Тарифами ) , повністю зрозумів його змість та погоджується зі всіма умовами Договору. Відповідно до п.4.1.5 ДКБО розмір кредитного ліміту , встановлений Банком . повідомляється Клієнту , шляхом надсилання йому SMS-повідомлення на номер мобільного телефону Клієнта . Зазначені умови були погоджені підписанням заяви про приєднання до ДКБО від 17.02.2017 року , про що свідчить особистий підпис позивача. Збільшення ліміту встановлювалось відповідно до умов ДКБО шляхом визначення їх розміру у відповідній до заяви на приєднання до Договору , а саме 12.07.2017 року - 16400,00 грн, 10.10.2017 року - 12352,00 грн, 15.02.2018 року - 16400,00 грн, 12.02.2019 - 19400,00 грн , 19.06.2019 року - 22400,00 грн, 17.10.2019 року - 25300,00 грн. Про збільшення ліміту позивач був обізнаний , що підтверджується виписками по особовому рахунку , адже останній використовував зазначені кошти на власний розсуд, шляхом зняття грошових коштів з карткового рахунку та при отриманні SMS-повідомлень, відповідно до п.4.1.5 Договору. Позивач не звертався з заявами до Банку з заявами щодо незгоди зі встановленим лімітом . Остання зміна була встановлена 17.10.2019 року у розмірі 25300,00 грн . Ліміт збільшується саме у разі активного користування кредитною карткою споживачем , а відтак доводи позивача відносно такої необізнаності не відповідає дійсності. Тобто у разі незгоди клієнта із встановленим Банком розміром кредитного ліміту, клієнт протягом 30 календарних днів повинен звернутися у відділення Банку , в якому була оформлена заява на приєднання до Договору та особисто подати відповідну письмову заяву. У випадку. Якщо клієнт протягом вказаного строку не заявив про свою незгоду з розміром встановленого банком кредитного ліміту та /або здійснив першу платіжну операцію та скористався кредитним лімітом після отримання вказаного SMS-повідомлення Банку , згода клієнта з умовами надання Овердрафту вважається підтвердженою. У відповідності до ДКБО , п.5.7.1 - Комісія за обслуговування кредитної заборгованості за Споживчим кредитом встановлюється за послуги Банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення Споживчого кредиту, розрахунково-касове обслуговування щодо Споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо Споживчого кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості сплачується щомісячно в термін сплати процентів за користування Споживчим кредитом за відповідний розрахунковий період у розмірі, вказаному в Заяві на приєднання до Договору, від початкової (наданої) суми Споживчого кредиту (база розрахункової комісії). Комісія за обслуговування кредитної заборгованості за наданим Споживчим кредитом розраховується за повний місяць у якому відбувається повернення заборгованості. Під повним місяцем, у цій Частині 5 Розділу ІІ цього Договору, розуміється період, який визначається від попереднього до наступного терміну (дати) платежу згідно з Графіком платежів. Тобто, Банком перераховані послуги, за які стягується комісія. Позивачем була підписана заява № 200778516901 від 17.02.2017 року , в якій зазначено встановлений кредит по кредитній картці у розмірі 12 352,00 грн та підтверджено про ознайомлення зі строками дії ліміту , процентної ставки за користування кредитним лімітом , розміром мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування кредитної картки встановлені відповідно до умов ДКБО . Також було підписано заяву про приєднання до Договору страхування зі страховою сумою у розмірі 10 000,00 грн. Користування кредитною карткою позивачем та використання кредитних коштів, підтверджує виписка по кредитній картці , згідно якої заборгованість [PERSON] перед банком по кредитному договору складає 19 987,32 грн , інформація про рух коштів та виписка по особовому рахунку . Судом встановлено, що позивачем погоджено всі істотні умови договору та приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та використання кредитних коштів , що свідчить про відсутність підстав для визнання договору недійсним. Доводи позивача про не укладення письмового кредитного договору із зазначенням його істотних умов ; законності нарахування комісії ; встановлення ліміту по картковому рахунку , суд вважає безпідставними . Суд зазначає також, що якщо особа, підтверджує підписання цього договору або схвалює даний правочин своїми наступними діями, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання такого договору неукладеним або недійсним. Під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі повна або часткова оплата товарів (робіт, послуг), їх приймання для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину. Доводи позивача [PERSON] щодо недійсності кредитного договору через приховання від нього інформації про умови кредитування та введення його в оману, застосування до позивача нечесної підприємницької практики , суд вважає безпідставними, виходячи з наступного. Правові наслідки вчинення правочину під впливом обману передбачені статтею 230 ЦК України. Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно, знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину. Тобто, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі, пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 230 та статті 203 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими. Відповідне тлумачення надано у постановах Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі №686/9372/16-ц, провадження №61-20156св19; від 16 вересня 2020 року у справі №617/1552/15-ц, провадження № 61-19159св19. В суді позивач не надав належних доказів та не довів того, що під час укладення договору від відповідача приховано інформацію про умови кредитування, чим введено його в оману та застосовано до нього нечесну підприємницьку практику. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту. Згідно з частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладання договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі, між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Абзацом 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції Закону, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. За положеннями частини п`ятої статті 11, статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору. Положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення є несправедливими і це є підставою для визнання таких положень договору недійсними. Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними (окремих положень, а не договору в цілому). Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладання кредитного договору) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. При відсутності достатніх даних для визнання умов договору в цілому несправедливими щодо нечесної підприємницької практики чи введення позичальника в оману, відсутні правові підстави для визнання кредитного договору недійсним у цілому. З підписаної [PERSON] заяви про приєднання до ДКБО № 200778516901 від 17.02.2017 р. вбачається, що сторони погодили всі істотні умови договору та приєднання до Договору . Підписуючи заяву, [PERSON] погодився з тим, що ця заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від товариства становить кредитний договір. Умови кредитного договору, зокрема, умови про сукупну вартість кредиту, йому роз`яснені та зрозумілі, що підтверджено його підписом. Тому наявні підстави вважати, що при укладенні кредитного договору із [PERSON] , товариство дотрималося передбачених законом вимог про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем таких умов. Крім того, [PERSON] певний час виконував свої обов`язки з повернення кредитних коштів, тобто своїми діями визнавав умови договору. Наведеним спростовуються доводи [PERSON] про те, що на час укладання договору йому не надано інформації щодо умов кредитування, чим введено його в оману. Отже, [PERSON] не доведено укладення кредитного договору на умовах, що обмежують його права, як споживача, та що він був укладений внаслідок введення його в оману зі сторони товариства або з використанням нечесної підприємницької практики щодо позивача. Під час укладення кредитного договору [PERSON] діяв свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодився з його умовами, визначивши при цьому характер правочину і всі його істотні умови. Зважаючи на те, що позивач отримав кредитні кошти та користувався ними, укладений між сторонами кредитний договір містить всі істотні умови, передбачені для такого виду правочину, застосування до позивача нечесної підприємницької практики, судом не встановлено , а тому підстав для визнання кредитного договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину щодо кредитного договору не вбачається. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина першастатті 81 ЦПК України). Належних та допустимих доказів на підтвердження позову позивач не надав , а тому підстави для задоволення позову відсутні. Доводи позивача про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 13 000,00 грн є безпідставними, оскільки позов задоволенню не підлягає. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» та суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати у справі відповідно до ст.141 ЦПК України відносяться на рахунок держави.

Outcome: dismissed