Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

В листопаді 2016 року Національна академія внутрішніх справ звернулась з позовом до [PERSON], в якому просила стягнути з останнього витрати, пов'язані з утриманням курсанта [PERSON] у навчальному закладі з 01.09.2008 по 28.06.2012 в сумі 24352,53 грн. Вимоги мотивовано тим, що відповідач навчався у зазначеному закладі за рахунок коштів державного бюджету, на його утримання було витрачено 24352,53 грн, які підлягають стягненню на користь навчального закладу у зв'язку з тим, що після закінчення навчання, всупереч положень укладеного договору, ним не було відпрацьовано три роки без поважних причин. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 червня 2017 року в задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі Національна академія внутрішніх справ просить скасувати рішення суду з огляду на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт звертає увагу на ту обставину, що він звернувся з позовом не про відшкодування відповідачем витрат за надання освітніх послуг, а з позовом про відшкодування відповідачем витрат, пов'язаних з його утриманням у навчальному закладі. На думку апелянта, судом було дано невірну правову оцінку змісту трьохстороннього договору про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ та невірно застосовано положення Закону України «Про вищу освіту», Постанови Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 року № 313 «Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах МВС». Позивач належним чином був повідомлений про час розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення 21.07.2017 поштового відправлення, проте свого представника до суду не направив. Відповідач та його представник послалися на безпідставність апеляційної скарги, просили в її задоволенні відмовити, надавши відповідні заперечення. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга Національної академії внутрішніх справ підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відмовляючи Національній академії внутрішніх справ у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що обов'язковість відпрацювання або відшкодування вартості навчання випускниками вищого навчального закладу призводить до порушення їх конституційного права на працю, що вільно обирається або на яку вони вільно погоджуються, та порушення права на безоплатність вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах. З таким висновком суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, враховуючи наступне. З матеріалів справи встановлено, що згідно з п. 1 наказу ректора Київського національного університету внутрішніх справ №714 від 26.07.2008 [PERSON] з 01.09.2008 було зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ, за спеціальністю «Правознавство» (а.с.8). Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1709-р від 27.08.2010 «Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ», Київський національний університет внутрішніх справ був реорганізований у Національну академію внутрішніх справ (а.с.30). Указом Президента України №887/2010 від 31.08.2010 «Про Національну академію внутрішніх справ», за вказаним вищим навчальним закладом збережено статус національного. 09.09.2009 між Київським національним університетом внутрішніх справ, Головним управлінням МВС України у Чернігівській області та відповідачем було укладено договір про підготовку фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр», за спеціальністю «правознавство» у вказаному вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України №09-046, який був доповнений додатковим договором №1 від 02.05.2012 (а.с.10,12). Згідно з п. 2.3.6. зазначеного вище договору, [PERSON] зобов'язався у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати пов'язані з його утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Пунктом 3 вказаного договору передбачено обов'язок відповідача відшкодовувати фактичні витрати на підготовку у разі звільнення з органів внутрішніх справ за власним бажанням протягом перших трьох років після закінчення навчального закладу. За умовами п. 4.1 цього договору відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Згідно з витягом з наказу Національної академії внутрішніх справ № 378 від 28.06.2012 «Про черговий випуск курсантів навчально-наукового інституту підготовки кадрів кримінальної міліції у 2012 році» [PERSON] присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство» та видано диплом спеціаліста (а.с.13). Зі змісту довідки від 13.06.2012 вбачається, що відповідач під підпис був ознайомлений з розміром фактичних витрат, пов'язаних з його утриманням в навчальному закладі. Заперечення з визначеною позивачем в довідці сумою [PERSON] не зазначив (а.с.14). Відповідно до наказу т.в.о. начальника Управління МВС України у Чернігівській області від 15.08.2014 № 236 о/с, звільнено у запас ЗСУ (з постановкою на військовий облік) за п.64 'ж' (за власним бажанням) лейтенанта міліції [PERSON], оперуповноваженого (на період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3- річного віку) сектору розкриття злочинів проти особи, боротьби з груповою злочинністю, незаконним обігом зброї та вибухівки відділу карного розшуку Чернігівського МВ УМВС (а.с. 26). Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п.п. 2, 3, 6 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 року № 313 (в редакції чинній на час виникнення спірних відносин), відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця у навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням МВС та особою. У разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати стягнення їх суми здійснюється в судовому порядку. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції на порушення ст. 214 ЦПК України не встановив характер спірних правовідносин та не звернув уваги на те, що позов стосується не витрат на здобуття відповідачем освіти, а витрат на його утримання в навчальному закладі. За викладених обставин, апеляційний суду приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки відповідач був звільнений з органів внутрішніх справ після закінчення навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі, а отже повинен відшкодувати понесені фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі на підставі положень ст. 526, 610, 611 ЦК України. Відповідно до довідок про фактичні витрати навчального закладу на підготовку фахівця у Національній академії внутрішніх справ, про розрахунок фактичних витрат, пов'язаних з його утриманням, розрахунку фактичних витрат на оплату комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв, про фактичне перебування відповідача на харчовому забезпеченні, щодо витрат коштів на його харчування, про витрати речового майна за період навчання [PERSON] з 01.09.2008 по 28.06.2012, про доходи та відрахування, розмір фактичних витрат, пов'язаних з утримання у навчальному закладі, становить 24352,53 грн. Відповідачем вказана сума заперечувалася, проте докази на спростування розрахунків позивача суду надано не було. З огляду на зазначені обставини, позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст.88 ЦПК України з [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати за розгляд справи в судах першої (а.с.1) та апеляційної інстанцій (а.с.86) у сумі 2893,80 грн (1378 +1515,8 =2893,80).

Outcome: approved