Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

В обґрунтування заявленого позову представник позивача [PERSON] вказала, що з 04 жовтня 2008 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , який було розірвано на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 січня 2021 року. [INFO] у них народилась донька [PERSON] . В період шлюбу, у 2011 році, подружжя за спільні кошти купили житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . За придбання цього майна було сплачено 35000,00 доларів США. У придбаному житловому будинку позивач [PERSON] проживала протягом 9 років разом з чоловіком і донькою та старшою донькою від першого шлюбу. Вона звикла до життя у приватному будинку , де вона могла вести власне господарство і доглядати дітей. Подружжя навіть розпочало ремонт будинку. Але пізньої осені 2018 року в будинку з ладу вийшла система опалення, тому позивач [PERSON] вимушена була виїхати з дітьми з будинку до іншого місця проживання. Але відповідач вирішив скористатися цією ситуацією та відібрав у позивача ключі від будинку, через це вона не змогла більше потрапити до будинку та, бодай, забрати дитячі речі. Позивач впевнена, що колишній чоловік лише чекав такої нагоди, бо почав проявляти агресію по відношенню до неї та дітей, і не визнавав її права на частину будинку як співвласника навіть після виявлення й неї онкологічного захворювання. Вказане вище майно, на переконання позивача, є спільною сумісною власністю подружжя, набуте за час шлюбу, але відповідач визнає прав позивача на це майна та відмовляється впускати її до будинку, що й змусило її звернутися до суду. Ухвалою від 24 червня 2021 року було відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду у підготовчому провадженні. За адресою місця проживання відповідача [PERSON] , зареєстрованого у встановленому законом порядку, суд тричі надсилав копії ухвали про відкриття провадження в справі і позовної заяви з доданими до неї документами та судовими повістками. Але поштові конверти на ім`я [PERSON] повернуто без вручення з відміткою про відсутність особи за адресою місця проживання. Виходячи зі змісту ч. 8 ст. 128, ч. 4 ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що відповідачу у належний спосіб були вручені судові повістки та копії матеріалів позовної заяви. Відповідачем [PERSON] відзив не поданий. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився, але подала суду заяву, в якій вказувала, що позов підтримує повністю, та просила розглянути справу за її відсутності та відсутності відповідача в заочному порядку. Відповідач [PERSON] в судове засідання був викликаний у належний спосіб, але не з`явився та про причини своєї неявки суду не повідомив. Суд, зі згоди представника позивача, розглядає справу за відсутністю відповідача в заочному судовому засіданні та на підставі наявних в ній матеріалів. В судовому засіданні, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Спірним майном є житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , та зареєстрований з 15 жовтня 2011 року на праві власності в цілому за відповідачем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 14 жовтня 2011 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Савченко Т.Є. за реєстр. № 1432, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 254067893 від 23 квітня 2021 року. В цій довідці також зазначено, що житловий будинок має загальну площу 84,20 кв.м і житлову площу 47,00 кв.м. Інші документи, які б містили в собі інформацію про технічних стан житлового будинку чи відомості останньої в часі технічної інвентаризації, суду не представлені. Спірним майном також є земельна ділянка площею 0,1465 га, кадастровий № 6311200000:27:036:0022, цільове призначення ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та яка була придбана [PERSON] у власність на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 14 жовтня 2011 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Савченко Т.Є. за реєстр. № 1436. За інформаційною довідкою з Державного земельного кадастру від 18 листопада 2021 року власником земельної ділянки площею 0,1465 га, кадастровий № 6311200000:27:036:0022, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , й досі значиться [PERSON] . Саме ця особа вказана продавцем земельної ділянки у договорі договору купівлі-продажу, посвідченого 14 жовтня 2011 року. Отже відповідач [PERSON] до 01 січня 2013 року не вчинив дій про проведенню державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку, що, на переконання суду, не може бути перешкодою у здійснені позивачем захисту своїх майнових прав. З 04 жовтня 2008 року [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER] , виданого 04 жовтня 2008 року Московським відділом РАЦС Харківського міського управління юстиції. Шлюб між сторонами було розірвано рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22 січня 2021 року, ухваленим в справі № 643/20515/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжі. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, за якими спірному набутому майну можна надати режим спільного майна, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Набуття сторонами в справі як подружжям права власності на спірні житловий будинок і земельну ділянку, яка має цільове призначення - ведення особистого селянського господарства, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , відбулось в період шлюбу. Таким чином, саме ці об`єкти нерухомого майна складають обсяг спільно нажитого подружжям майна, наявного на час розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. Позивач [PERSON] в позові наголошує на тому, що спірні житловий будинок і земельна ділянка були придбані подружжям за кошти, які були набуті ними спільно, та в інтересах сім`ї. Представленою позивачем довідкою № 1351, виданою 26 листопада 2008 року Московським відділом РАЦС Харківського міського управління юстиції, підтверджується те, що у батьків [PERSON] і [PERSON] [INFO] народилась донька [PERSON] . Станом на 14 жовтня 2011 року, коли відповідачем [PERSON] були придбані у власність спірні будинок і земельна ділянка, дитина сторін ще не досягла віку трьох років, та потребувала постійного догляду з боку своєї матері [PERSON] . Тому суд вважає, що позивач з поважних причин не мала самостійного заробітку. Таким чином, суд вважає встановленими ті факти, що житловий будинок і земельні ділянка були придбані сторонами в період шлюбу і за кошти, які були набуті ними спільно, та в інтересах сім`ї, а від так це майно є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно зі ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оскільки відповідачем не подані належні та беззаперечні докази визначення подружжям їх часток у спільному майні, суд визнає спірне майно таким, що належить сторонам в рівних частках, тобто по 1/2 частині житлового будинку і земельної ділянки кожному. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Право власника житлового будинку або квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Позивач [PERSON] стверджує про негативне ставлення до неї з боку відповідача, який не визнає її права власності на частину житлового будинку, та не впускає її у будинок. Як вбачається з рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 січня 2021 року, ухваленого в справі № 643/20515/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, під час розгляду справи судом були встановлені ті обставини, що подружжя остаточно припинило відносини між собою та ведення спільного господарства з грудня 2018 року через постійні конфлікти, неможливість досягнення згоди і порозуміння у сімейних стосунках і відмову відповідача від надання допомоги дружині і доньці. З огляду на ці обставини, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про вчинення відповідачем дій по перешкоджанню їй у доступі до житлового будинку і проживання в ньому. На підставі викладеного, суд задовольняє позов та вселяє позивача в житловий будинок [ADDRESS] . Одночасно з задоволенням позову суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 908,00 грн., який підлягає оплаті при поданні позову з вимогою немайнового характеру, а також судовий збір в сумі 4896,75 грн. (963900,00 + 15450,00 = 979350,00 : 2 = 489675,00), який підлягає оплаті при поданні позову з вимогою майнового характеру, оскільки позивач звільнена від сплати цих сум на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як особа, яка має інвалідність ІІ групи, що підтверджено пенсійним посвідченням № [NUMBER] від 09 грудня 2020 року. Вартість нерухомого майна визначена судом на підставі розписки [PERSON] про отримання нею 14 жовтня 2011 року від [PERSON] оплати за проданий житловий будинок в сумі 35000,00 доларів США, що станом на день подання позову за офіційним курсом НБУ складає 963900,00 грн. (35000,00 х 27,54 = 963900,00), та відомостей з договору купівлі-продажу земельної ділянки, в якому зазначена сума оплати 15450,00 грн.

Outcome: approved