Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

В лютому 2016 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення юридичного факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, посилаючись на те, що вона проживала разом з [PERSON] по вул. Радянська, № 05 в с. Несвоя Новоселицького району Чернівецької області, з 2002 року по час смерті останньої 26 січня 2004 року, залишаючись бути зареєстрованою по іншій адресі в даному селі. Визнання вказаного юридичного факту необхідно для оформлення спадщини після смерті [PERSON]. В судовому засіданні представник заявниці підтримав подану заяву і просив задовольнити її вимоги. Представник зацікавленої особи Мамалигівської територіальної громади в судове засідання не зявився, надавши заяву про те, що заявлені вимоги визнає в повному обсязі та просить розглянути справу у його відсутності. Суд, вислухавши пояснення представника заявниці, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 січня 2004 року [PERSON] померла. На час її смерті з нею в господарстві по вул. Радянська, № 05 в с. Несвоя Новоселицького району Чернівецької області з 2002 року постійно проживала заявниця [PERSON], яка доглядала за нею, залишаючись бути зареєстрованою в іншому господарстві в даному селі, що підтверджується довідками Несвоянської сільської ради Новоселицького району №№ 2048 та 2049 від 29 грудня 2015 року та іншими зібраними по справі доказами. При житті [PERSON] заповіла заявниці все її майно. Вирішуючи питання про встановлюючи даного факту суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до розяснень, викладених у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово, а відповідно до частини шостої даної статті фізична особа може мати кілька місць проживання. У відповідності до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до статті третьої вказаного Закону місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, із урахуванням визнання заявлених вимог зацікавленою особою, суд приходить до висновку про доведеність факту постійного проживання [PERSON] з [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті останньої. Задоволення заяви має юридичне значення для заявниці. У суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених заявницею та підтверджених документами. На підставі ст.ст. 256-259 ЦПК України, ст. 29 ЦК України, ст.ст. 2,3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд

Outcome: approved