Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

В квітні 2014 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить припинити право власності [PERSON] на 1/10 частини цілого житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами [ADDRESS] та визнати за ним право власності на цю частину вказаного будинку з виплатою компенсації відповідачці її частки відповідно до реальної ринкової вартості. У судове засідання представник позивача надала заяву про розгляд справи у її відсутність, вимоги позову підтримала з обставин, викладених у позові. Відповідачка в судове засідання не з'явилася , повідомлялася судом належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутності сторін в порядку заочного розгляду, сокільки в справі достатньо даних про права та взаємообов'язки сторін. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. [PERSON] є власником 9/10 частки цілого житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами [ADDRESS] на підставі Договру купівлі-продажу № 1771 від 08.07.2013 року , Договору дарування № 1919, Договру дарування № 1920 від 31.07.2013 року від 31.07.2013 року. Іншим співвласником 1/10 часток будинку є [PERSON] підставі Договору дарування від 05.07.1986 року. Як вбачається із технічного паспорту, висновку № 120-061 від 02 червня 2014 року судової будівельно-технічної експертизи, спірне домоволодіння складається з житлового будинку літ. А-1 , загальною площею 78,1 кв. м., житлову площу 52,3 кв.м., та самовільні господарські спороуди та прибудови. Виділити 1/10 частини будинку в складі житлових та підсобних приміщень з організацією самостійного входу технічно неможливо. Тому суд вважає встановленим, що будинок не може бути реально розділений з виділом кожному із співвласників належної йому долі. Ринкова вартість будинку на час складання висновку експерта складала 379 390 грн. Як слідує із матеріалів справи, відповідачка з 1984 року не проживає в будинку, місце її знаходження родичам не відоме , своєю часткою у праві власності вона не користувалася та не опікувалася. Згідно квитанції від 10 червня 2014 року, позивачем на депозитний рахунок ТУ ДСА в Миколаївській області внесені кошти у розмірі 37 939 грн. у рахунок забезпечення сплати вартості належної відповідачу частки квартири. Згідно з ч. 1 ст. 365 ЦК України, право на частку у спільному майні може бути припинена якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі, 2) річ є неподільною, 3) спільне володіння і користування майном є неможливим, 4) таке припинення не завдає істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Зі змісту вказаної норми вбачається, що для припинення права власності на частку в спільному майні необхідна сукупність всіх умов, суттєвим обмеженням, примусового припинення права власності на частку у спільному майні є передбачена п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України умова - воно не повинно завдати шкоди співвласникові та членам його сімї. Враховуючи наявність умов для припинення права власності відповідача на частину будинку , оскільки на частку відповідача припадає приблизно 5, 23 кв.м. житлової площі, що не відповідає площі однієї кімнати і таке припинення вочевидь не завдає істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї, отже частку [PERSON] в спірному будинку можна вважати незначною, що є підставою для задоволення позову. Таким чином, у згідно зі ст. ст. 360, 365 ЦК України, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. У відповідність зі ст. 88 ЦПК України судові витрати сплачені при подачі позову.

Outcome: approved