Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

в липні 2013 р. ТОВ «Ліко-житлосервіс» (далі - позивач) звернулося до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за комунальні послуги, витрат з утримання будинків та прибудинкової території, при цьому пояснивши наступне. Відповідачу належить квартира [ADDRESS]. Разом з цим, позивач є балансоутримувачем та обслуговуючою організацію вищезазначеного буд. [NUMBER] . При цьому між позивачем та відповідачем було укладено 05.11.2007р. Договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території [NUMBER]/[NUMBER], згідно умов якого позивач зобов'язався виконувати комплекс робіт по утриманню будинку [NUMBER] , його прибудинкової території та надавати комунальні послуги з опалення, холодного і гарячого водопостачання за адресою квартири [NUMBER], а відповідач зобов'язався щомісячно оплачувати за вищезазначені роботи та комунальні послуги. Крім того, 15.04.2009р. між позивачем та відповідачем було укладено Договір на користування електричною енергією, згідно умов якого позивач зобов'язався постачати енергію до меж експлуатаційної належності сторін, а відповідач своєчасно оплачувати вартість спожитої електроенергії. Однак, відповідач порушив свої зобов'язання, внаслідок чого за період з 01.11.2010 р. по 30.06.2013р. утворилася заборгованість перед позивачем із оплати житлово-комунальних послуг на загальну суму 8045,42 грн. На момент звернення позивача до суду із позовом відповідач не сплатив вищезазначену заборгованість. У зв'язку із зазначеним позивач просив стягнути на його користь з відповідача кошти заборгованості комунальні послуги, витрат з утримання будинку та прибудинкової території в сумі 8045,42 грн., а також витрати по оплаті судового збору в сумі 229,40 грн. Представник позивача ТОВ «Ліко-житлосервіс» у судовому засіданні позов підтримала. Разом з цим в подальшому представник позивача подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності у судовому засіданні та якою просила задовольнити позовні вимоги повністю. Відповідач у судовому засіданні на стадії пояснень сторін позов не визнав та просив відмовити у його задоволені. При цьому відповідач зазначав, що позивачем не підтверджено його право постачати електроенергію. В подальшому відповідач, повідомлений про дату та час судового розгляду у порядку ст.74ЦПК України, у судове засідання повторно не з'явилася, про поважність причин своєї неявки не повідомив суд. Врахувавши надані сторонами пояснення, з'ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд робить висновок про необхідність позов задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 24.09.2004 р. за № 1875-IV, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Разом з цим судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено Договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території [NUMBER]/[NUMBER] від 05.11.2007р., згідно умов якого позивач зобов'язався виконувати комплекс робіт по утриманню будинку [NUMBER] , його прибудинкової території та надавати комунальні послуги з опалення, холодного і гарячого водопостачання за адресою квартири [NUMBER], а відповідач зобов'язався не пізніше 15 числа поточного місяця вносити позивачу плату за минулий місяць за санітарне обслуговування прибудинкової території та допоміжних приміщень будинку, технічне обслуговування будинку відповідно загальній площі квартири, на ремонт відповідно відновної вартості квартири, а також за комунальні послуги та інші послуги. Також між позивачем та відповідачем було укладено Договір на користування електричною енергією від 15.04.2009р., згідно умов якого позивач зобов'язався постачати енергію до меж експлуатаційної належності сторін, а відповідач своєчасно оплачувати вартість спожитої електроенергії. Разом з цим суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні та відповідачами не надані суду докази розірвання відповідачами односторонньо чи припинення іншим шляхом дію вищезазначених договорів. Крім того, відповідачем не заперечувався факт отримання ним від позивача за адресою квартири [ADDRESS] вищезазначених житлово-комунальних послуг та їх належну якість. Зокрема в матеріалах справи відсутні та відповідачами не надані суду докази на підтвердження його звернення до позивача щодо складення Акту-претензії стосовно неналежного надання житлово-комунальних послуг, щодо проведення перерахунку розміру нарахованої оплати за наведені послуги вчинення інших дій згідно порядку ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Положеннями ч. 1 ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про надання позивачем та отримання відповідачем вищезазначених житлово-комунальних послуг за адресою квартири [NUMBER]. Однак, згідно наданої позивачем довідки від 04.07.2013р. за № 276, заборгованість відповідача з оплати житлово-комунальних послуг за адресою квартири [NUMBER] за період з 01.11.2010 р. по 30.06.2013р. складає загальну суму 8045,42 грн. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження оплати відповідачем на користь позивача вищезазначеної заборгованості. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з цим згідно положень ст.162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Крім того положеннями п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 08.10.1992 р. за № 572, унормовано що власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно п. 20 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 26.07.1999 р. за № 1357, розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610. ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Положеннями ч. 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Стосовно доводів відповідача щодо відсутності у позивача права на постачання електроенергії, суд зазначає наступне. Згідно ч. 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до ч. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; виробник - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги. В свою чергу в матеріалах справи наявний укладений між позивачем та енергопостачальною організацією як виробником договір на використання електричної енергії № 3202971 від 14.02.1999р. На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку про необхідність задовольнити позов. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно платіжних доручень від 09.07.2013р. за № 5128 позивач здійснив витрати у сумі 229,40 грн. на оплату судового збору, що підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved