Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

В липні 2014 року [PERSON] предявив позов до [PERSON]\~про зобов'язання вчинити дії. Свої вимоги мотивував тим, що він на підставі договору купівлі-продажу від 07 червня 2012 року є власником житлового будинку\~з надвірними спорудами за адресою: с. Ужок, 90, Великоберезнянський район Закарпатської області.\~Позивач не може зробити ремонт фасаду будинку, оскільки відповідач чинить перешкоди та забороняє йому заходити на свою земельну ділянку. У звязку з цим позивач просив зобов'язати відповідача надати йому доступ до фасаду будинку в с. Ужок, 90, Великоберезнянського району для здійснення робіт по ремонту фасаду з боку його дворогосподарства (Т.1, а.с.2-3). В серпні 2014 року [PERSON] предявив зустрічний позов до [PERSON] про визнання незаконним та скасування державного акту на право приватної власності на землю за адресою с. Ужок, 90, Великоберезнянського району, а також про визнаня недійсним договору купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки від\~07 червня 2012 року. Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 11 лютого 2014 року встановлено факт підробки підпису попереднім землекористувачем [PERSON] в акті встановлення та погодження меж земельної ділянки, що мало наслідком одержання державного акту на право приватної власності на землю. При цьому, має місце накладення суміжних земельних ділянок одна на одну, що порушує право вільно володіти та розпоряджатися земельною ділянкою у повному обсязі та [PERSON] не має можливості оформити право власності на належну йому земельну ділянку (Т.1, а.с.25-28). Ухвалою Великоберезнянського районного суду від 26 вересня 2014 року до участі в справі в якості співвідповідача залучено [PERSON] (Т.1, а.с.42). Рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 24 липня 2015 року позов\~[PERSON]\~задоволено. Зобов'язано [PERSON] надати [PERSON] доступ до фасаду будинку в с. Ужок, 90, Великоберезнянського району для здійснення робіт по ремонту фасаду з боку дворогосподарства [PERSON] В задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат (Т.1, а.с.172-175). На це рішення [PERSON] подав апеляційну скаргу. Зазначає, що рішення місцевого суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову і навпаки про відмову в первісному позові (Т.1, а.с.180-185). Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 21 січня 2016\~року рішення суду першої інстанції залишено без зміни (Т.2, а.с.13-22). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2016 року ухвалу апеляційного суду скасовано, а справу передано на новий апеляційний розгляд. При цьому, суд касаційної інстанції зазначив, що задовольняючи первісний позов суд не з'ясував у чому саме порушення прав [PERSON], необхідність проведення ремонтних робіт, не визначив, які саме ремонтні роботи будуть проводитись, коли і яким чином та чи не завдасть це шкоди майну суміжному землекористувачу. Крім того, подаючи зустрічний позов, [PERSON] просив визнати недійсним договір купівлі-продажу з огляду на те, що такий укладено на підставі державного акта, який підлягає скасування, оскільки має місце підроблення акта встановлення та погодження меж, що підтверджується вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від\~\~\~\~11 лютого 2014 року. Апеляційний суд, ці вимоги належним чином не перевірив та зазначив, що вони не підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] є добросовісним власником. При цьому суд не звернув уваги на те, що [PERSON] не просив витребувати спірну земельну ділянку з володіння відповідача за зустрічним позовом, передчасно посилаючись при цьому на\~ст. 388 ЦК України. В порушення вимог ст. ст.\~212 - 214,\~316 ЦПК України\~апеляційний суд також не встановив на якій підставі користується [PERSON] земельною ділянкою; не врахував, що на цій земельній ділянці розміщено будинок, який належить йому та не визначив межі користування такою земельною ділянкою; не врахував, що вироком Великоберезнянського районного суду від\~\~\~\~11 лютого 2014 року встановлено, що [PERSON] підробила підпис на акті встановлення та погодження меж земельної ділянки в с. Ужок, 90, Великоберезнянського району Закарпатської області; не надав оцінки висновку земельно-технічної експертизи від 13 травня 2015 року, за змістом якого має місце накладення суміжних земельних ділянок одна на одну (Т. 2, а.с.74-76). В судовому засіданні в апеляційній інстанції [PERSON] та його представник свою скаргу підтримав, [PERSON] скаргу не визнав та просив відхилити, пояснив, що він придбав свою земельну ділянку та будинок від [PERSON], про той факт, що остання підробила акт встановлення та погодження меж земельної ділянки, йому відомо не було. Однак, після вироку в 2014 році [PERSON] не ставив питання про те, що якась частина його земельної ділянки захоплена, взагалі права [PERSON] не порушені, оскільки накладення немає. А він не може відремонтувати фасад свого будинку без дозволу суду, оскільки [PERSON] не пускає його на свою територію, сервітут він не просив. [PERSON] вимоги апеляційної скарги не визнала, пояснила, що вирок був, але насправді цей акт погодження меж прав [PERSON] не порушує, на його землю вона не претендувала. Потім землю передала [PERSON] Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав. Ухвалюючи рішення про задоволення позову [PERSON] суд першої інстанції, виходив із того, що [PERSON] чинить перешкоди у доступі до фасаду будинку [PERSON], що порушує його право власності. Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову суд першої інстанції виходив із того, що [PERSON] не надав суду документи, які підтверджують його право власності на земельну ділянку. При цьому судами встановлено, що [PERSON] набула право власності на житловий будинок в с. Ужок, 90, Великоберезнянського району на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від\~09 вересня 2009 року\~та відповідно до ч. 1\~ст.120 ЗК України набула право користування земельною ділянкою, яка була раніше виділена для обслуговування\~даного житлового будинку. Рішенням 7-ї сесії шостого скликання Ужоцької сільської ради Великоберезнянського району [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо передачі у приватну власність земельної ділянки розміром 0,0562 га для обслуговування житлового будинку в с. Ужок, 90, Великоберезнянського району. Рішенням 13-ї сесії 6-го скликання Ужоцької сільської ради від\~17 лютого 2012 року затверджено технічну документацію із землеустрою на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку в с. Ужок, 90, площею 0,0562 га. На підставі рішення 13 сесії 6 скликання Ужоцької сільської ради Великоберезнянського району від 17 лютого 2012 року № 91 [PERSON] видано державний акт від 23 квітня 2012 року на земельну ділянку розміром 0,0562 га для будівництва житлового будинку та обслуговування господарських споруд, яка розташована за адресою будинок в с. Ужок, 90, Великоберезнянського району. 07 червня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки, за умовами якого право власності на цю ділянку перейшло до [PERSON] Відповідно до схеми земельної ділянки від 30 березня 1959 року для будівництва житлового будинку та обслуговування житлових споруд\~[PERSON] належить право землекористування земельною ділянкою, яка розташована за адресою с. Ужок, 88, Великоберезнянського району розміром (конфігурація): довжина - 30м, ширина - 18 метрів. Право власності на цю ділянку [PERSON] не виготовив, однак є її користувачем. Також встановлено, що вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 11 лютого 2014 року встановлено факт того, що попередній землекористувач [PERSON] підробила акт встановлення та погодження меж земельної ділянки з суміжним землекористувачем [PERSON] За змістом\~статті 377 ЦК України\~до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень\~статті 120 ЗК України\~у поєднанні з нормою\~статті 125 ЗК України\~слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій\~статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року (справа № 6-253цс16). За змістом\~статті 391 ЦК України\~та\~статті 155 ЗК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. За таких обставин порушення, невизнання або оспорювання права власності особи на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. В даному випадку [PERSON] просив надати йому доступ до фасаду будинку з боку дворогосподарства відповідача [PERSON] мотивуючи це тим, що він є власником житлового будинку в с. Ужок, 90, а відповідач [PERSON] чинить перешкоди та забороняє заходити на свою земельну ділянку. Однак, доказів цього в матеріалах справи немає. Крім того, позивач не вказав які саме необхідно провести ремонтні роботи, коли і яким чином, в чому полягають перешкоди та неможливість проведення робіт з боку своєї земельної ділянки. Колегія суддів констатує, що відповідно до частини 3, 4 статті 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення і щодо яких у сторін виник спір. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В даному випадку позов є неконкретизований та недоведений. За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині первісного позову слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові. Щодо зустрічного позову, то з матеріалів справи слідує, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом є власником будинку в с. Ужок, 88, (а.с. 6 т. 2), а відтак, із урахуванням наведеного, [PERSON] має право користуватися земельною ділянкою, на якій знаходиться успадкований ним будинок. Відповідно до схеми земельної ділянки від 30 березня 1959 року для будівництва житлового будинку та обслуговування житлових споруд\~[PERSON] належить право землекористування земельною ділянкою, яка розташована за адресою с. Ужок, 88, Великоберезнянського району розміром (конфігурація): довжина - 30м, ширина - 18 метрів. Згідно висновку земельно-технічної експертизи № 17/14 від 13 травня 2015 року конфігурація земельної ділянки, належної [PERSON] в с. Ужок, 90, як згідно фактичного використання, так і згідно Державного акту, не відповідає її конфігурації, передбаченій Схемою від 04.05.1959 року. В обох випадках найбільшою ширина невідповідності є з титульного боку, найменшою зі сторони домоволодіння № 88 (із західного боку). Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 741579 від 23.04.2012 року виданий [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0562 га, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, виготовлений у відповідності до чинного на момент його видачі законодавства. Земельна ділянка [PERSON], розташована в с. Ужок, 90, конфігурація якої визначена Державним актом, накладається на земельну ділянку [PERSON], розташовану в с. Ужок, 88, конфігурація якої визначена Схемою від 30.03.1959 року. Площа накладання становить 0,0086 га (86м2). Однак, причиною такого накладення є первинна суперечність Схеми від 30.03.1959 року та Схеми від 04.05.1959 року, тому інформація про накладення земельної ділянки [PERSON] згідно Державного акту на земельну ділянку [PERSON] згідно Схеми від 30.03.1959 року, що відображена в Додатку № 5 до Висновку, є хибною (Т.1, а.с.108-131). В судовому засіданні в апеляційній інстанції судовий експерт [PERSON] пояснила свій експертний висновок. Зокрема, вона вказала на те, що схеми обох земельних ділянок, які досліджувалися, були складені у 1959 року: обидві схеми містять помилки та не відтворюють ситуації на місцевості, тому висновок щодо наявності накладення є умовним, оскільки узгоджується із зазначеними схемами 1959 року, але не узгоджується з фактичним розташуванням земельних ділянок та будівель, які на них збудовані. Якщо виходити зі схеми, то слід прийти до висновку, що накладення охоплює частину житлового будинку, давно збудованого (Т.2, а.с.127). Однозначного висновку про те, що накладення відбулося саме через захоплення землі зробити не можливо, оскільки досліджувалися тільки ці дві ділянки, а не весь ряд ділянок по вулиці. Скоріше всього відбулося зміщення всього ряду ділянок. В яку сторону відбулося таке зміщення можна встановити виключно новою експертизою, що охоплювала б дослідження всього масиву. Апеляційним судом було розяснено сторонам право заявити клопотання щодо додаткової експертизи, сторони такого не заявили. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, колегія прийшла до висновку, що [PERSON] довів той факт, що він є належним користувачем земельної ділянки, розташованої в с. Ужок, 88, Великоберезнянського району. Доведеним є також факт того, що сусідній землекористувач [PERSON] підробила підпис [PERSON], як суміжного землекористувача, на акті встановлення і погодження меж земельної ділянки, одержала державний акт на право власності на свою ділянку та продала її [PERSON] Однак, не доведеним належними, достатніми та допустимими доказами є факт того, що внаслідок виготовлення державного акту на право власності на землю в с. Ужок, 90, Великоберезнянського району відбулося захоплення частини земельної ділянки [PERSON] та було порушено його права. Наявний у справі висновок земельно-технічної експертизи № 17/14 від 13 травня 2015 року, розяснений судовим експертом у судовому засіданні в апеляційній інстанції, цього факту не підтверджує. Клопотань про призначення додаткової експертизи [PERSON] суду не заявив, хоча таке право йому було розяснено. Таким чином, доводи [PERSON] про те, що саме через підроблення акту встановлення та погодження меж земельної ділянки має місце накладення земельних ділянок одна на одну, є передчасними. Рішення суду першої інстанції про відмову в зустрічному позові є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування немає. Враховуючи наведене,

Outcome: partial