Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

В квітні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 19 лютого 2014 року о 17:15 год. з вини водія [PERSON], який керував автомобілем Fiat Ducato, державний реєстраційний номер [NUMBER], сталась дорожньо-транспортна пригода внаслідок якої, автомобіль Аudi А6, державний реєстраційний номерний знак [NUMBER], під його керуванням, яким він володів на підставі, передбаченої законом, отримав механічні пошкодження. Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Fiat Ducato, державний реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] застрахована в приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно-страхова компанія», даною страховою компанію йому було виплачено страхове відшкодування в сумі 49500,00 грн. Просив стягнути з відповідача на його користь різницю між матеріальною шкодою та страховою виплатою в сумі 153862,89 грн, а також витрати, пов'язані з оплатою експертного дослідження в сумі 500,00 грн, з евакуацією автомобіля в сумі 1500,00 грн та моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 31 жовтня 2014 року вищезазначений позов [PERSON] задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 155862,89 грн., витрати пов'язані з оплатою експертного дослідження в сумі 500 грн., витрати пов'язані з евакуацією автомобіля в сумі 1500 грн., моральну шкоду в сумі 10 000 грн. та сплачений судовий збір в сумі 1558,64 грн. та 243,60 грн. Не погодившись із рішенням суду, [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Вважає, що його цивільна відповідальність перед позивачем повинна обмежуватись тільки страховою виплатою. Крім того, на його думку, суд першої інстанції не врахував те, що дорожньо-транспортна пригода сталась по незалежним від нього причин, що встановлено постановою суду про притягнення його до адміністративної відповідальності від 04 березня 2014 року. Також зазначив, що суд безпідставно узяв як доказ по справі дослідження спеціаліста, який при визначенні розміру матеріальної шкоди, спричиненої володільцу автомобіля Аudi А6, державний реєстраційний номерний знак [NUMBER], не попереджався про кримінальну відповідальність. Представник позивача - [PERSON], діюча на підставі довіреності, в суді апеляційного суду заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін. Інші особи, які беруть участь у справі, до суду апеляційної інстанції не з'явились, згідно заяв, просили справу розглянути за їх відсутності. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності зі ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Згідно з п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що 19 лютого 2014 року о 17:15 год. [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем Fiat Ducato, державний реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись по автодорозі «Кременівка-Ялта» 38 км + 200 м, перед виконанням маневру об'їзду, не впевнився у його безпеці, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу та скоїв зіткнення з автомобілем Audi А6, державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], чим порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху України. Постановою Першотравневого районного суду Донецької області від 04 березня 2014 року [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України(а.с.24) Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 84/03 від 18 березня 2014 року, матеріальна шкода, яка спричинена володільцу автомобіля Audi А6, державний номерний знак [NUMBER], складає 203 362,89 грн.(а.с.27-31). На час вказаної дорожньо-транспортної пригоди, згідно полісу № АЕ/0215095 від 04 квітня 2013 року цивільна відповідальність власника транспортного засобу Fiat Ducato, державний реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] була застрахована в приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно-страхова компанія». Ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну, згідно вказаного поліса, складає 50000,00 грн, а за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю -100000,00 грн, франшиза - 500 грн. (а.с.67) З листа приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» вбачається, що дана страхова компанія визнала вищевказану дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та виплатила [PERSON] страхове відшкодування в сумі 49 500 грн. (а.с. 77) Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що з відповідача, який є винним в дорожньо - транспортній пригоді, підлягає стягненню матеріальна шкода в сумі 155862,89 грн. та витрати, пов'язані з евакуацією автомобіля в сумі 1500 грн. і оплатою експертного дослідження в сумі 500 грн., які поніс позивач. Крім того, оскільки позивачу у зв'язку із пошкодженням автомобілю були заподіяні душевні страждання, суд стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі10000,00 грн. Повність з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна. Так, у відповідності до приписів ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо ) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). В силу ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд першої інстанції в повній мірі не врахував зазначені норми матеріального та процесуального права, вийшов за межі позовних вимог та стягнув на користь позивача більшу суму матеріальної шкоди, ніж він просив у позові - 155862,89 грн., при цьому стягненню з відповідача підлягала різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка дорівнює 153862,89 грн., виходячи з розрахунку: 203 362,89 грн. (сума матеріальної шкоди) - 49500,00 грн.( страхове відшкодування). Крім того, суд першої інстанції не прийняв до уваги вимоги ч.ч.1.2 ст. 22 ЦК України, зі змісту яких вбачаться, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що згідно акту надання послуг № 5525-AUDI/2 від 18 березня 2014 року та квитанції до прибуткового касового ордеру № 24 від 18 березня 2014 року витрати в розмірі 500,00 грн. за проведення експертного дослідження поніс не [PERSON], а інша особа (а.с.53-54), а тому безпідставно стягнув їх з відповідача. Разом з тим, доводи апелянта про те, що судом першої інстанції було неправомірно узято до уваги як доказ по справі дослідження спеціаліста, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки згідно до вимог ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Приймаючи до уваги те, що клопотань про призначення по справі експертизи на предмет визначення розміру спричиненої володільцу автомобіля Audi А6, державний номерний знак [NUMBER] матеріальної шкоди відповідачем не заявлялось, інших доказів з цього приводу надано не було, суд обґрунтовано розцінив як належний та допустимий доказ у справі дослідження спеціаліста, яке представив позивач. Посилання відповідача на те, що дорожньо-транспортна пригода сталась від незалежних від нього причин, також не заслуговує на увагу апеляційного суду, оскільки незважаючи на те, що таке формулювання міститься в мотивувальній частині постанови Першотравневого районного суду Донецької області від 04 березня 2014 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, в резолютивній частині постанови відповідача визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру стягнутої з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди, а також розміру судових витрат.

Outcome: partial