Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

В квітні 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] В обгрунтування позовних вимог вказувала на те, що від шлюбу з відповідачем у них народився син [PERSON], [INFO]. Шлюб між ними було розірвано 06 серпня 2009 року. Рішенням Полонського районного суду від 22 вересня 2008 року стягнуто з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/5 частини заробітку (доходу) платника аліментів. Від народження сина відповідач не бере участі у вихованні дитини та не спілкується з ним. Не відвідував сина в пологовому будинку, не забирав його з пологового будинку та не приймав участі при виборі імені дитини, не навідував сина у дитячому садочку, не цікавиться яку школу відвідує дитина. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що йому постійно чиняться перешкоди у побаченні з сином. Крім того, протягом двох років він не мав змоги бачити сина, так як постійно перебував за кордоном. Стосовно дозволу на виїзд дитини за кордон, до нього з таким проханням ніхто не звертався. Представник відповідача вказував, що підстави для позбавлення батьківських прав відповідача, передбачені ст.164 СК України, відсутні. Відповідач постійно добровільно сплачував аліменти на утримання сина, проте не мав можливості з ним бачитись, тому і звернувся до служби у справах дітей для встановлення днів і годин побачень. Представник служби у справах дітей Поліщук\~Л.В. в судовому засіданні вказала, що службою було прийнято рішення про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], так як службою не було знайдено підстав для позбавлення батьківських прав. За клопотанням сторін в судовому засіданні були допитані свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON], класний керівник сина сторін, в судовому засіданні показала, що була класним керівником неповнолітнього сина сторін з 1 по 4 клас. Тата в школі вона не бачила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні, показав, що є двоюрідним братом позивача та проживає по сусідству, на днях народження у [PERSON] відповідача він не бачив. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], попередила суд, що перебуває в неприязних відносинах з [PERSON] та вказала, що після одруження відповідач швидко повернувся додому і говорив, що дитина не його. Свідок [PERSON], рідна сестра позивача, в судовому засіданні показала, що після весілля між подружжям погіршились стосунки з боку відповідача, він заперечував проти народження позивачем дитини. Свідок [PERSON], мати позивача, в судовому засіданні вказала, що відповідач заперечував проти народження дитини позивачем. Вперше [PERSON] навідався до сина коли тому було вже два роки. Відповідач приходив до сина на новий рік, приніс йому робота, потім потяга, та інші іграшки та костюм. Перешкод у побаченні з сином йому ніхто не чинив. Свідок [PERSON], дружина рідного дядька позивача, в судовому засіданні показала, що була свідком події коли [PERSON] приблизно 1,5 року назад мав зустрітися з [PERSON] для того щоб дати дозвіл на вивезення дитини за кордон. Син його дуже чекав. Проте батько на сина не звернув уваги. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що працював водієм служби таксі та привозив [PERSON] до дитини. Це було один раз. [PERSON] привозив сину іграшку а цукерки. Свідок [PERSON], мати відповідача, в судовому засіданні показала, що через три місяці після одруження син повернувся додому. Від дитини він не відмовляється і хоче з ним бачитись. Свідок [PERSON], рідна сестра відповідача, в судовому засіданні показала, що [PERSON] ніколи не заперечував, що у нього є син. Він завжди сплачував аліменти та купував подарунки. Заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що батьками малолітнього [PERSON], [INFO], є сторони у справі [PERSON] та [PERSON] Згідно ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Полонської районної державної адміністрації Хмельницької області від 28.03.2018 року не встановлено наявності підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього [PERSON], [INFO]. Не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов'язків по утриманню сина той факт, що відповідач з сином не бачиться та не спілкується. Про бажання відповідача виконувати свої батьківські обов'язки та про те, що він їх виконує свідчать надані до суду квитанції про сплату аліментів відповідачем в той час як виконавчий лист не перебуває на виконанні у виконавчій службі, розпорядження Полонської районної державної адміністрації про визначення способів участі [PERSON] у вихованні сина, витяг з протоколу №7 засідання комісії з питань захисту прав дитини від 23 травня 2018 року, де [PERSON] вказує, що бажає приймати участь у вихованні дитини. Крім того, як вказує в судовому засіданні відповідач та підтвердила позивач, а також свідок [PERSON] - мати позивача, не чекаючи рішення суду про збільшення розміру аліментів [PERSON] почав добровільно сплачувати аліменти на утримання сина в більшому розмірі ніж це було визначено в рішенні суду про стягнення алімнетів. Натомість суду не надано будь-яких інших доказів, в розумінні ст. 76 ЦПК України, того, що відповідач злісно ухиляється від виконання ним своїх батьківських обов'язків при можливості їх виконувати. Відповідно до пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № З від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та потовщення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1988 p., ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 p. № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Позивачем та його представником не надано, а судом не здобуто жодних доказів, про самоусунення [PERSON] від своїх батьківських обов'язків, або інших підстав для позбавлення останнього батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], допитані в судовому засіданні свідки також жодним чином не підтвердили факту ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, тому в позові слід відмовити.

Outcome: dismissed