Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-03 00:00:00

в липні 2019 року позивачі [PERSON] та [PERSON] через свого представника [PERSON] звернулись до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просили суд стягнути із відповідача на користь [PERSON] суму в розмірі 3750000,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 29.12.2015 року між [PERSON] (продавцем) та [PERSON] (покупцем) було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , відповідно до умов якого продавець продала, а покупець придбав зазначену квартиру за 1037060,00 грн. На виконання умов договору [PERSON] перерахував на рахунок [PERSON] зазначену суму коштів. Із пункту 7.2 договору купівлі-продажу від 29.12.2015 року вбачається, що згода дружини [PERSON] - позивача [PERSON] було перевірено на підставі заяви, посвідченої 28.12.2015 року Генічеською державною нотаріальною конторою. Зі змісту заяви вбачається, що позивач надала згоду своєму чоловіку на придбання зазначеної квартири, а тому ця квартира була спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Крім того, 29.12.2015 року [PERSON] надала заяву, відповідно до якої вказала, що станом на 29.12.2015 року [PERSON] здійснив повний розрахунок в сумі 3750000,00 грн. за куплену у неї квартиру. Будь-яких претензій у відповідача за продану квартиру не було. [INFO] [PERSON] помер. 12.02.2019 року приватним нотаріусом Генічеського районного нотаріального округу Херсонської області було заведено спадкову справу. Відповідно до заповіту [PERSON] заповів зазначену квартиру [PERSON] . З метою оформлення спадкових прав позивачі звернулись до нотаріальної контори, однак отримали відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки, ухвалою суду від 28.12.2016 року у справі № 752/22080/16-ц було вжито заходів забезпечення позову у виді арешту на квартиру у справі за позовом Акціонерного товариства «CGM Czech a.s.» до [PERSON] , [PERSON] . Постановою Київського апеляційного суду від 20.06.2019 року, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17.09.2018 року у справі № 752/22080/16-ц було скасовано та прийнято нове рішення, відповідно до якого визнано недійсним договір купівлі-продажу квартир, укладений 31.10.2014 року між АТ «CGM Czech a.s.» та [PERSON] , скасовано рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру за [PERSON] , витребувано із володіння [PERSON] , яка є правонаступником [PERSON] у власність товариства зазначену квартиру. Вказана постанова набрала законної сили 20.06.2019 року. Позивачі зазначають, що до прийняття спадщини їм не була відома ситуація щодо судових спорів з приводу витребування майна. Приймаючи рішення у вказаній справі, суд апеляційної інстанції встановив добросовісність покупця [PERSON] , та зважаючи на обставин справи, останній, не міг знати про обставини вчинення договору купівлі-продажу квартири від 31.10.2014 року між АТ «CGM Czech a.s.» та [PERSON] . З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги те, що було вилучено за постановою суду квартиру на користь АТ «CGM Czech a.s.» з підстав, що виникли до укладення договору купівлі-продажу квартири від 29.12.2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , а тому відповідач має відшкодувати правонаступнику [PERSON] - позивачу [PERSON] завдані збитки в розмірі сплачених [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів в сумі 3750000,00 грн., в зв`язку з чим позивачі вимушені звернутись до суду із даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 26.07.2019 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. В березні 2020 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що сторонами при укладенні договору були порушені вимоги постанови НБУ, якими встановлено граничні суми розрахунків готівкою, що спростовує факт передачі відповідачу коштів в сумі 3750000,00 грн., а також в договорі зазначено ціну в розмірі 1037060,00 грн., що також спростовує факт передачі відповідачу коштів в сумі 3750000,00 грн. В березні 2020 року до суду від представника позивачів надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої сторона позивача наполягала на задоволенні позовних вимог, вказуючи на те, що дійсно в договорі було зазначено ціну продажу квартири в сумі 1037060,00 грн., однак, відповідачем було підписано власноручно заяву, в якій, остання, підтвердила отримання нею коштів в сумі 3750000,00 грн. на виконання умов договору, та ця сума була передана їй в якості оплати по договору купівлі-продажу. При цьому, якщо відповідач заперечує проти отримання цих коштів в якості оплати за квартиру, тим самим вона визнає отримання суми коштів, що перевищує суму, зазначену в договорі, а саме: 2712940,00 грн. без достатньої правової підстави, а тому поверненню підлягають кошти в сумі, яка зазначена в договорі, та в сумі, які отримані відповідач без достатньої правової підстави. В зв`язку зі звільненням судді [PERSON] , на підставі розпорядження керівника апарату суду від 25.06.2020 року № 426, справу було повторно автоматично розподілено та визначено головуючого суддю Чередніченко Н.П. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 08.02.2021 року, у справі закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з викладених в позові підстав. Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили в їх задоволенні відмовити, в зв`язку з безпідставністю. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст.ст. 1, 3 ЦК України, ст.ст. 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. Судом встановлено, що 29.12.2015 року між [PERSON] (продавцем) та [PERSON] (покупцем) було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , відповідно до умов якого продавець продала, а покупець придбав зазначену квартиру. Відповідно до п. 2.1 зазначеного договору, за домовленість сторін квартира продається за 1037060,00 грн., які будуть перераховані на рахунок, відкритий на ім`я [PERSON] в банківській установі. Відповідно до п. 4.6 зазначеного договору, сторони домовились про те, що у разі розірвання, припинення, визнання недійсним цього договору з вини продавця та/або третіх осіб та/або за їх ініціативою та/або за надання невірних відомостей та/або у зв`язку із прихованням обставин, які призвели до недійсності (розірвання, припинення) цього договору, продавець зобов`язується відшкодувати покупцю понесену ним суму збитків, сплатити покупцю суму, зазначену в п 2.1 цього договору, а також сплатити грошову компенсацію в сумі 2742500,00 грн. за поліпшення, які зроблені та будуть зроблені покупцем в день розірвання договору купівлі-продажу квартири шляхом перерахування на рахунок покупця коштів. Крім того, відповідно до п. 7.2 договору купівлі-продажу від 29.12.2015 року та нотаріально посвідченої заяви, дружина [PERSON] - позивач [PERSON] надала згоду своєму чоловіку [PERSON] на придбання та укладення договору купівлі-продажу зазначеної квартири. 29.12.2015 року [PERSON] було надано заяву, яка була власноручно підписана, останньою, про те, що вона підтверджує, що станом на 29.12.2015 року [PERSON] здійснив повний розрахунок в сумі 3750000,00 грн. за куплену у неї квартиру за адресою: [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 29.12.2015 року приватним нотаріусом КМНО Бурлак О.В. за реєстровим № 225. Зазначеною заявою відповідач підтвердила, що будь-яких претензій, які б стосувались розрахунків за продану квартиру вона до [PERSON] не має. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Відповідно до копії заповіту, посвідченого 30.05.2018 року приватним нотаріусом КМНО Алещенко Т.О., [PERSON] , на випадок його смерті заповів квартиру [ADDRESS] [PERSON] . Стороною позивачів надані суду докази того, що позивачі є спадкоємцями [PERSON] , та в ході розгляду справи сторонами не заперечувалось те, що позивачі оформити свої спадкові права не можуть, зокрема, з огляду на те, що ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 28.12.2016 року у справі № 752/22080/16-ц було вжито заходів забезпечення позову у виді арешту на квартиру. Постановою Київського апеляційного суду від 20.06.2019 року, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17.09.2018 року у справі № 752/22080/16-ц за позовом «CGM Czech a.s.» до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус КМНО Мінюкова-Кручина Т.П. про визнання правочину недійсним та витребування нерухомого майна, було скасовано та ухвалено нове рішення, відповідно до якого визнано недійсним договір купівлі-продажу квартир, укладений 31.10.2014 року між АТ «CGM Czech a.s.» та [PERSON] , скасовано рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру за [PERSON] , витребувано із володіння [PERSON] , яка є правонаступником [PERSON] у власність АТ «CGM Czech a.s.» зазначену квартиру, в решті позовних вимог було відмовлено. Зазначена постанова набрала законної сили 20.06.2019 року. З мотивувальної частини зазначеної постанови суду апеляційної інстанції вбачається, що покупець [PERSON] є добросовісним набувачем спірної кватири, придбаної за відплатним договором. Водночас було встановлено, що [PERSON] не мала права відчужувати спірну квартиру, оскільки, набула на неї право власності всупереч закону і правова підстава набуття права власності - договір купівлі-продажу від 31.10.2014 року визнається рішенням суду недійсним. Спірна кватира витребовується у правонаступника померлого [PERSON] - [PERSON] , яка прийняла спадщину за заповітом. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В обґрунтування позову зазначено про те, що кватиру було вилучено за постановою суду на користь АТ «CGM Czech a.s.» з підстав, що виникли до укладення договору купівлі-продажу квартири від 29.12.2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , останній, є добросовісним набувачем, а тому відповідач має відшкодувати правонаступнику [PERSON] - позивачу [PERSON] завдані збитки в розмірі сплачених [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів за договором в сумі 3750000,00 грн. Заперечуючи проти позовних вимог сторона відповідача вказувала, зокрема, на те, що в договорі чітко визначена ціна позову в сумі 1037060,00 грн., та зміни до договору в цій частині сторонами не вносились, а надана відповідачем заява про отримання коштів в сумі є явно нікчемною 3750000,00 грн., в зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення коштів. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог та заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій стороні завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Відповідно до частини першої статті 661 ЦК України, у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. У разі визнання договору недійсним, сторони договору повертаються у первісний стан шляхом реституції. У постанові Верховного Суду України від 29 червня 2016 року у справі 6-1376цс16 викладено правовий висновок про те, що статтею 330 ЦК України встановлено, що в разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на майно, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу його не можна витребувати в нього; одним із чинників дотримання принципу пропорційності при втручанні у право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації, тому покупець, у якого вилучається майно, не позбавлений можливості порушувати питання про відшкодування завданих збитків на підставі статті 661 ЦК України. Отже, у разі якщо позов власника про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено, покупець цього майна має право відповідно до статті 661 ЦК України звернутися до суду з вимогою до продавця про відшкодування збитків, завданих вилученням у нього товару за рішенням суду з підстав, що виникли до моменту його продажу. Крім того, згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В ході розгляд справи було встановлено, що за судовим рішенням було визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 31.10.2014 року між АТ «CGM Czech a.s.» та [PERSON] , скасовано рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру за [PERSON] , витребувано із володіння [PERSON] , яка є правонаступником [PERSON] у власність АТ «CGM Czech a.s.» зазначену квартиру. За даними інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 04.12.2014 року продала квартиру [PERSON] , яка, в свою чергу, на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.2015 року відчужила цю квартиру на користь [PERSON] , спадкоємцями якого є позивачі у справі, та який не міг знати про відсутність підстав для відчуження квартири відповідачем, як і не міг знати про обставини вчинення договору купівлі-продажу квартири від 31.10.2014 року між АТ «CGM Czech a.s.» та [PERSON] . З огляду на те, що відповідач придбала квартиру у особи, яка володіла квартирою на підставі договору, який за судовим рішенням було визнано недійсним, квартиру було витребувано із володіння, а відтак на користь позивача, як дружини та спадкоємиці [PERSON] підлягають стягненню грошові кошти, що були отримані відповідачем при укладенні договору купівлі-продажу. Доводи сторони відповідача про те, що надана відповідачем розписка про отримання за договором купівлі-продажу квартири коштів в сумі 3750000,00 грн. є нікчемною та пред`явлена сума до стягнення є безпідставною, судом до уваги не приймається, оскільки, така позиція не ґрунтується на вимогах закону, та умовах, укладеного між сторонами договору, в ході розгляду справи відповідачем було підтверджено факт написання розписки про отримання коштів в зазначеному розмірі за договором купівлі-продажу, та доказів її написання під впливом тяжких обставин та/або невірного розуміння її суті, суду представлено не було. Суд звертає увагу на те, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину та відшкодувати завдані збитки. Суд відмічає, що інші наведені відповідачем доводи в обґрунтування своїх заперечень на позов не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи знайшли своє об`єктивне підтвердження обґрунтування позову, та стороною відповідача доводи позову не спростовані, а тому суд вважає, що наявні правові підстави для стягнення із відповідача на користь позивача [PERSON] , як дружини та спадкоємиці [PERSON] коштів в сумі 3750000,00 грн., а відтак позов підлягає задоволенню. Судовий збір в порядку ст. 141 ЦПК України, слід стягнути із відповідача на користь позивачів в рівних частинах.

Outcome: approved