Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

В обґрунтування заявленого позову [PERSON] вказувала, що їй належить на праві власності автомобіль Chevrolet Aveo, державний номерний знак [NUMBER] , який вона передала у користування, розпорядження та експлуатацію [PERSON] на підставі довіреності від 26 січня 2018 року. В свою чергу, [PERSON] на підставі договору оренди від 22 квітня 2019 року передала у оплатне користування вказаний вище автомобіль відповідачу [PERSON] 02 жовтня 2019 року в м. Харкові на вул. Матюшенка, 13 сталося ДТП за участі автомобіля Chevrolet Aveo, державний номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] та його провина у зазначеній пригоді була підтверджена постановою Київського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2019 року. Згідно з висновком експертного дослідження № 6-1/26ЕД-19 від 15 листопада 2019 року вартість матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок пошкодження автомобіля, дорівнює вартості автомобіля станом 02 жовтня 2019 року та складає 75630,00 грн. Але відповідач відмовився добровільно відшкодувати завдані збитки, тому позивач змушена вимагати стягнення завданих збитків з відповідача в судовому порядку. Крім того, як зазначає позивач, внаслідок пошкодження автомобіля їй було завдано моральної шкоди, яка полягає у порушенні налагодженого стану життя у зв`язку з відсутністю автомобіля на час його ремонту та необхідності пошуку великої суми грошових коштів на здійснення ремонту автомобіля, а також потребою відшкодування завданих збитків в судовому порядку. Тому позивач оцінює спричинені їй душевні хвилювання в розмірі 24370,00 грн. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 04 вересня 2020 року було відкрито провадження в справі і справу було призначено до розгляду в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу судом був встановлений п`ятнадцятиденний строк, починаючи з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження в справі, для подання відзиву. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 січня 2021 року справу було передано для розгляду за підсудністю до Люботинського міського суду Харківської області, оскільки останнє відоме місце проживання відповідача [PERSON] було зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Люботинського міського суду Харківської області від 12 березня 2021 року було призначено проведення судового засідання з розгляду даної справи по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, але направила до суду заяву, в якій вказала, що позов підтримує повністю, та просила розглянути справу за її відсутності. В судове засідання відповідач [PERSON] викликався шляхом надсилання засобами поштового зв`язку судової повістки за адресою місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Поштовий конверт з судовою повісткою на ім`я [PERSON] повернуто без вручення з відміткою про відсутність особи за адресою місця проживання. Виходячи зі змісту ч. 8 ст. 128, ч. 4 ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що відповідачу у належний спосіб була вручена судова повістка. Але відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, причини його неявки суду невідомі, відзив на позов ним не поданий. Суд розглядає справу за відсутністю відповідача в заочному судовому засіданні та на підставі наявних в ній матеріалів. В судовому засіданні, дослідивши подані ними докази, суд встановив наступне. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). Позивач [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 23 січня 2018 року являється власником автомобіля Chevrolet Aveo, 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , синього кольору. Як вбачається з постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2019 року, на перехресті вул. Матюшенка, 13 в м. Харкові 02 жовтня 2019 року о 01-30 год. сталося ДТП за участю автомобіля Chevrolet Aveo, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який є відповідачем по даній справі. Останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, так як ДТП сталося внаслідок порушення водієм п. 12.1. Правил дорожнього руху України, оскільки [PERSON] не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість руху, що б мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно ним керувати, в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження. Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 6-1/26ЕД-19 від 15 листопада 2019 року, виконаного судовим експертом Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Chevrolet Aveo, 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , на момент ДТП, дорівнює його ринковій вартості та складає 75630,00 грн. Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду су-дами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 певна зношеність пошкодженої речі за позовами про відшкодування шкоди враховується лише у тому випадку, коли для відновлення попереднього стану речі були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих із виробництва однорідних виробів. У разі коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його віднов-лювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вар-тість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, детально регламентовано ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV (із відповідними змінами). Згідно з вимогами цієї статті транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим та власник транспортного засобу згоден з визнан-ням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо пе-редбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця ДТП. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у роз-мірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам по евакуації транспортного засобу з місця ДТП. Шкода, яка була завдана автомобілю, що належить позивачу [PERSON] , до теперішнього часу відповідачем [PERSON] не відшкодована. Тому суд задовольняє вимоги позивача і стягує з [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 75630,00 грн., яка дорівнює ринковій вартості автомобіля. Щодо вимог позивача в частині стягнення на його користь моральної шкоди в розмірі 24370,00 грн., суд зазначає про наступне. Згідно зі ст. 1167 ЦПК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї стати. Моральна шкода у відповідності до ст. 23 ЦК України, полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Позивач [PERSON] в позовній заяві стверджувала, що внаслідок пошкодження автомобіля їй була завдана моральної шкоди, яка полягає у порушенні налагодженого стану життя у зв`язку з відсутністю автомобіля на час його ремонту та необхідності пошуку великої суми грошових коштів на здійснення ремонту автомобіля, а також потребою відшкодування завданих збитків в судовому порядку. Але позивач належних і допустимих доказів на підтвердження того, що вона зазнала душевних страждань через дії відповідача та пошкодження автомобіля, суду не надала. Тому в цій частині позовних вимог суд відмовляє в задоволенні позову. Одночасно з цим, суд пропорційно до розміру задоволених позовних вимог стягує з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору в сумі 756,30 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial