Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

Військовий прокурор Дніпропетровського гарнізону 17 серпня 2015 року звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в інтересах квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська до [PERSON], [PERSON] про виселення та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування позовних вимог військовий прокурор Дніпропетровського гарнізону посилався на те, що відповідно до наказу Міністерства оборони України № 448 від 03 липня 2013 року квартирно-експлуатаційний відділ здійснює квартирне експлуатаційне забезпечення військових частин та на балансі останнього перебуває будівля гуртожитку по вул. Погребняка, 21 в м. Дніпропетровську. На підставі ордеру № 1042, виданого 22 жовтня 2010 року КЕВ до кімнати № 714 зазначеного гуртожитку був заселений [PERSON], який прибув у розпорядження військової прокуратури Південного регіону для проходження військової служби, якого 14 серпня 2012 року було звільнено з військової служби та цього ж дня прийнято на роботу до прокуратури Дніпропетровського гарнізону з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері. Наказом прокурора Південного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері № 65к від 26 березня 2013 року [PERSON] було звільнено з роботи за власним бажанням. Проте після звільнення [PERSON] не звільнив кімнату №714 у будівлі № 21 по вул. Погребняка у м. Дніпропетровську, а 10 грудня 2014 року на підставі заяві відповідача у вказану кімнату було зареєстровано матір [PERSON] [PERSON] без надання ордеру. З 2013 року [PERSON] не проживає у зазначеній кімнаті. Тому позивач просив суд виселити відповідачів з кімнати № 714 будівлі №21 по вул. Погребняка у м. Дніпропетровську та зняти їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою (а. с. 3-5). В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Представник інтересів відповідачів у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення у повному обсязі, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Вислухав пояснення осіб, що приймали участь в розгляді даної цивільної справи, дослідивши матеріали справи, судом були встановлені наступні факти: На підставі ордеру № 1042 від 22 жовтня 2010 року виданого КЕВ [PERSON], останній оселився кімнаті № 714 гуртожитку, розташованому за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Погребняка, 21 (а. с. 13) та був зареєстрований за вказаною адресою 04 липня 2011 року (а. с. 52). Наказом прокурора Південного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері № 65к від 26 березня 2013 року [PERSON] було звільнено з роботи за власним бажанням. З пояснень наданих сторонами у судовому засіданні вбачається, що 14 серпня 2012 року [PERSON] було звільнено з військової служби та цього ж дня прийнято на роботу до прокуратури Дніпропетровського гарнізону з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері. Наказом прокурора Південного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері № 65к від 26 березня 2013 року [PERSON] було звільнено з роботи за власним бажанням. На підставі заяви [PERSON] 10 грудня 2014 року в кімнату № 714 в гуртожитку, розташованому за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Погребняка, 21 було зареєстровано його матір [PERSON] без надання ордеру (а. с. 24, 25, 54). Відповідно до актів обстеження від 06 квітня 2015 року від 15 травня 2015 року та від 16 червня 2015 року, складених завідуючим гуртожитку [PERSON] [PERSON] та [PERSON] не проживають в кімнаті № 714 гуртожитку, розташованому за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Погребняка, 21 (а. с. 26, 27, 28). Згідно з довідкою КЕВ № 106 від 15 липня 2015 року, виданої [PERSON], останній, а також його мати [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [INFO], кімната № 714 (а. с. 56). Дана довідка підписана начальником КЕВ [PERSON], зав.гуртожитком [PERSON] та бухгалтером [PERSON] Судом встановлено, що 05 лютого 2015 року [PERSON] призваний на військову службу під час мобілізації на особливий період Жовтневим РВК м. Дніпропетровська (а. с. 56), в період з 08 квітня 2015 року по 11 вересня 2015 року безпосередньо бере участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей (а. с. 61-62). Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Згідно з положенням ст.. 127 ЖК Української РСР для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Статтею 12 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами. Пунктом 5.12 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженою наказом Міністерства оборони України № 737 від 30 листопада 2011 року гуртожитки призначені для тимчасового проживання курсантів (слухачів) і військовослужбовців рядового, сержантського, старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і перебувають у шлюбі, та офіцерського складу під час навчання у військових навчальних закладах МО України або проходження ними військової служби. Відповідно до п. 5.12 Інструкції не можуть бути виселені з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення особи, зазначені у статті 125 Житлового кодексу Української РСР. Статтею 125 ЖК Української РСР встановлено, що без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено, зокрема, сімї військовослужбовців. Згідно частини 1 статті 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оцінюючи усі докази, які були дослідженні судом у судовому засіданні у їх сукупності, приймаючи до уваги, суд приходить до висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог Військового прокурора Дніпропетровського гарнізону в інтересах квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська до [PERSON], [PERSON] про виселення та зняття з реєстраційного обліку, у звязку з чим вважає за можливе відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Роблячи такий висновок суд виходить з того, що у судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] на даний час проходить військову службу у Збройних силах України на посаді помічника командира бригади з правової роботи начальника юридичної групи 57 окремої механізованої бригади оперативного командування «Північ» Збройних Сил України, крім того, в ході розгляду даної справи не знайшли підтвердження посилання сторони позивача на не проживання відповідачів в кімнаті № 714 гуртожитку, розташованому по вул. Погребняка, 21 у м. Дніпропетровську. При цьому акти обстеження від 06 квітня 2015 року від 15 травня 2015 року та від 16 червня 2015 року, складені завідуючим гуртожитку [PERSON] (а. с. 26, 27, 28) не є належним та допустим доказом не проживання відповідачів у кімнаті гуртожитку, з огляду на те, що дані акти складені та підписані лише однією особою: зав.гуртожитком [PERSON] та ним же була підписана довідка, якою підтверджено, що відповідачі зареєстровані та проживаються за цією ж адресою (а. с. 56). Таким чином [PERSON] підписані документи, в яких зазначені взаємовиключні відомості. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України і приймаючи до уваги результат розгляду справи, а також те, що позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed