Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

В липні 2015 року [PERSON]. звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В позовній заяві позивач зазначила, що з 14 вересня 2013 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалася унаслідок відсутності взаєморозуміння, відмінність характерів і різних поглядів на сім'ю. Подружні стосунки припинені з листопада 2014 року та з цього ж часу вони проживають окремо та не ведуть спільне господарство. Донька проживає разом з позивачем. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Крім того, оскільки відповідач, як батько, повинен приймати участь в матеріальному забезпеченні своєї доньки, уточнивши свої позовні вимоги, просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання доньки у розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення ними повноліття. В судовому засіданні позивач позовну заяву підтримав, посилаючись на викладені в ній підстави, просив позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Не заперечував проти розірвання шлюбу. В частині позовних вимог щодо стягнення з нього аліментів просив суд відмовити, оскільки він на даний час не працює та немає змоги виплачувати аліменти. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 14 вересня 2003 року Ленінським відділом державної реєстрації актів громадянського стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 447. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]. Сторони фактично припинили шлюбні відносини та проживають окремо з листопада 2014 року. Донька проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Спір щодо місця проживання доньки та розділу майна відсутній. Причиною розпаду сім'ї є різниця характерів, відсутність між позивачем та відповідачем взаєморозуміння і довіри, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. При постановленні рішення, суд враховує те, що позивач наполягала на розірванні шлюбу, сімейно-шлюбні відносини припинені, від надання строку для примирення сторони відмовились, а тому суд приходить до висновку про те, що сім'я сторін розпалася остаточно та відновлена бути не може. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні встановлено, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, від сім'ї проживає окремо. Дитина потребує значних витрат на харчування, одяг, медичне обслуговування тощо, позивач самостійно не в змозі їх забезпечити. Так, згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім'ї. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Згідно із ст. 184 СК України розмір аліментів може бути визначений у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Як випливає зі змісту даної норми, нерегулярним доходом вважається дохід, що надходить із різною періодичністю, перервами. Дохід може бути нерегулярним, у випадку, якщо оплата праці відбувається по завершенні її виконання в частині або повністю. Враховуючи, що відповідач як батько зобов'язаний утримувати дитину є особою працездатного віку, тому має реальну можливість надавати матеріальну допомогу на утримання своєї неповнолітньої доньки, стан здоров'я платника аліментів, що є задовільним, відсутність інших непрацездатних осіб на утриманні відповідача, матеріальне становище одержувача аліментів (позивача), яка не працює у зв'язку з доглядом за дитиною і власних доходів немає а, відтак, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки та наявність законних підстав для їх часткового задоволення і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 700,00 грн. щомісячно, починаючи з 02 липня 2015 року до моменту досягнення дитиною повноліття, що буде справедливим та співмірним. Разом з цим, суд роз'яснює сторонам, що відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону, а відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них. В силу п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оскільки в силу ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» за подання позовів про стягнення аліментів позивачі звільняються від сплати судового збору, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial