Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

В поданій 11 квітня 2016 року заяві заявник зазначає, що вона є рідною матірю [PERSON], яка раніше мешкав за адресою: Луганська область м.Попасна вул.Комісарська буд.9, при цьому після початку проведення антитерористичної операції на території Луганської області [PERSON] переїхав до м.Луганська, яке в дійсний час знаходиться на тимчасово не підконтрольній території України. 19 квітня 2015 року [PERSON] помер в м.Луганську, про що було видане свідоцтво про смерть, а через декілька днів [PERSON] був похований на одному з кладовищ м.Стаханова Луганської області. Наприкінці березня 2016 року заявниця, яка постійно мешкає на території м.Попасна Луганської області, звернулася до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Попаснянського районного управління юстиції у Луганській області із заявою про державну реєстрацію смерті свого рідного сина [PERSON], але у здійсненні такої державної реєстрації їй було відмовлено. Посилаючись на вищенаведені обставини, заявник в поданій заяві просить суд встановити факт смерті її рідного сина [PERSON], який помер 19 квітня 2015 року у місті Луганську, так як встановлення факту смерті необхідно заявнику для отримання допомоги на поховання та оформлення права на спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] В судовому засіданні представник заявника підтримав заявлені вимоги в повному обсязі. Представник зацікавленої особи відділу державної реєстрації актів цивільного стану Попаснянського районного управління юстиції у Луганській області згідно наданої письмової заяви справу просив розглянути без його участі. Суд, вислухавши пояснення представника заявника, пояснення свідка [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, вважає необхідним заяву задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. Так, згідно ст.10 п.3 та ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Із наданих заявником письмових доказів судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, із наданих заявником письмових доказів судом встановлено, що заявниця дійсно є рідною матірю [PERSON], що підтверджується відповідними копіями правовстановлюючих документів свідоцтвом про народження [PERSON] та паспортом заявника. Також судом із пояснень представника заявника було встановлено, що [PERSON] раніше мешкав за адресою: Луганська область м.Попасна вул.Комісарська буд.9, при цьому після початку проведення антитерористичної операції на території Луганської області [PERSON] переїхав до м.Луганська, яке в дійсний час знаходиться на тимчасово не підконтрольній території України. При цьому, 19 квітня 2015 року [PERSON] помер, про що про що було видане свідоцтво про смерть, а через декілька днів [PERSON] був похований на одному з кладовищ м.Стаханова Луганської області, що підтверджується відповідними доказами. Крім того, судом встановлено, що наприкінці березня 2016 року заявниця, яка постійно мешкає на території м.Попасна Луганської області, звернулася до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Попаснянського районного управління юстиції у Луганській області із заявою про державну реєстрацію смерті свого рідного сина [PERSON], але у здійсненні такої державної реєстрації їй було відмовлено, що підтверджується відповідними доказами. Враховуючи вищенаведені встановлені судом фактичні обставини по справі, суд зазначає наступні вимоги діючого законодавства України та норми міжнародного законодавства. Так, відповідно до ст.257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території і такі справи розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню, у звязку з чим копія такого рішення негайно після його проголошення видається особам, які брали участь у справі, або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації смерті особи. Крім того, питання реєстрації смерті певної особи регулюється Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», «Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні», затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000р., а також деякими міжнародними правовими актами. Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» - підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Отже, вказаний закон не містить спеціальної норми щодо порядку державної реєстрації факту смерті на тимчасово не підконтрольній Україні території, що при таких обставинах унеможливлює державну реєстрацію смерті певної особи в позасудовому порядку. Також, суд зазначає, що відповідно до ст.ст. 26, 27, 31 Віденської конвенції про право міжнародних договорів кожен чинний договір є обовязковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватись; учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору; договір повинен тлумачитись добросовісно відповідно до звичайного значення, яке слід надавати термінам договору в їхньому контексті, а також у світлі обєкта і цілей договору та з урахуванням будь-яких відповідних норм міжнародного права, які застосовуються у відносинах між учасниками. При цьому, в практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобовязані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». За цих обставин надані заявником медичні документи суд вважає як доказ смерті [PERSON], не дивлячись на те, що медична установа, яка видала ці документи, знаходиться на території м.Луганська, яке тимчасово не контролюється органами державної влади України. А тому, враховуючи вищенаведені обставини у сукупності, суд вважає заявлені заявником вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного, Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», «Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000р.,

Outcome: approved