Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

В квітні 2016 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання припиненою з 20.01.2010 року поруку [PERSON] за Договором поруки від 05.03.2007 року №1493/2, що укладений між Публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Надра» та [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 05.03.2007 року між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», укладено договір поруки, за умовами якого позивач поручився перед банком за виконання [PERSON] зобов'язань за Кредитним договором №8/2007/840-К/1493-ПР, який було укладено 05.03.2017 року. При цьому, позивач зазначає, що у зв'язку з невиконанням позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором, 10.12.2013 року відповідач звернувся до Самарського районного суду м.Дніпропетровська з позовом про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за договором, який рішенням від 11.02.2014 року було задоволено в повному обсязі. Разом з тим, ознайомившись з матеріали судової справи №761/8693/13-ц, позивач дізнався, що заборгованість позичальника по кредиту виникла ще 20.07.2009 року (не внесення щомісячного чергового мінімального платежу) та збільшувалася щомісячно через несплату останнім обумовлених Кредитним договором сум. Тобто, зважаючи на вищевикладене, позивач вважає, що саме з 20.07.2009 року починається обрахування шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя, встановленого ч.4 ст. 559 ЦК України. За вказаних обставин, оскільки Договором поруки не визначено строк його дії, а дата виконання боргових зобов'язань за Кредитним договором, в порушення якої боргове зобов'язання сплачено не було, - 20.07.2009 року, позивач вважає, що порука є припиненою з 20.01.2010 року, тобто після спливу шестимісячного строку від дня настання строку виконання зобов'язання позичальника по внесенню щомісячної суми мінімально необхідного платежу. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Києва [PERSON] було відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом. 13.06.2016 року на адресу суду надійшли заперечення відповідача на позовну заяву, згідно яких відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на безпідставність та необгрунтованість позовних вимог, а також на відсутність підстав для визнання договору поруки припиненим. В судовому засіданні, яке відбулося 27.07.2016 року, судом було задоволено клопотання позивача щодо направлення на адресу Самарського районного суду м.Дніпропетровська запиту про надання для огляду та дослідження в судовому засіданні матеріали цивільної справи №206/8693/13 (провадження №2/206/1896/13) за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. 11.08.2016 року вказані матеріали цивільної справи надійшли на адресу Шевченківського районного суду м.Києва. Разом з тим, у зв'язку зі звільненням судді [PERSON] у відставку з 17.10.2017 року, Розпорядженням Керівника апарату Шевченківського районного суду м.Києва від 24.11.2017 року за № 01-08-1248 справу було передано на потворний автоматичний розподіл. Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.11.2017 року матеріали даної цивільної справи передано для розгляду судді Мальцеву Д.О. Ухвалою від 28.11.2017 року вказану справу було призначено до розгляду у судовому засіданні. Позивач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Разом з тим, в матеріалах справи міститься заява представника позивача, згідно якої він просить суд позов задовольнити, а розгляд справи проводити за відсутністю сторони позивача. Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно наявної в матеріалах справи заяви від 06.03.2018 року, представник відповідача просив справу розглядати без участі представника ПАТ «КБ «Надра», а в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність і необґрунтованість, Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 05.03.2007 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та [PERSON] було укладено Кредитний договір №8/2007/840-К/1493-ПР, за умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування кредит у розмірі 36 000,00 доларів США на строк до 05.09.2036 року, а останній зобов'язався своєчасно виконувати свої зобов'язання за договором, зокрема щомісячно до 20 числа поточного місяця сплачувати черговий мінімальний платіж, визначений у п.п. 3.3.2 цього Договору. Для забезпечення виконання [PERSON] умов вказаного договору, 05.03.2007 року ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є відповідач, уклав з позивачем Договір поруки, за умовами якого остання поручилася за виконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитними договорами. Згідно п.5.3 Договору поруки, дія цього закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору чи виконанням поручителем своїх зобов'язань згідно з умовами цього договору. Разом з тим, судом встановлено, що через невиконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, 10.12.2013 року банк звернувся до Самарського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON], яка також є поручителем згідно Договору поруки від 05.03.2007 року про солідарне стягнення заборгованості за договором у розмірі 64 924,38 доларів США, який рішенням суду було від 11.02.2014 року було задоволено в повному обсязі. При цьому, як вбачається з розрахунку заборгованості, наявного в матеріалах справи №206/8693/13-ц, дата виконання позичальником своїх зобов'язань за договором настала 20.07.2009 року (дата внесення щомісячного чергового мінімального платежу). Звертаючись до суду з цим позовом, позивач, як на підставу для його задоволення посилався на те, що оскільки Договором поруки не визначено строк його дії, а дата виконання боргових зобов'язань за Кредитним договором, в порушення якої боргове зобов'язання сплачено не було, - 20.07.2009 року, порука є припиненою з 20.01.2010 року, тобто після спливу шестимісячного строку від дня настання строку виконання зобов'язання позичальника по внесенню щомісячної суми мінімально необхідного платежу. Так, згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Частиною 4 статті 559 ЦК України закріплено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій щодо реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, основне зобов'язання полягає не в змісті кредитного договору, а в реально існуючих правовідносинах, які складаються з прав та обов'язків. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, можна зробити висновок про те, що в разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК Українистрок пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Якщо банк пред'явить вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання, то в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань. Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, можна зробити висновок, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою, як видом забезпечення зобов'язання. Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд Україні у справі №6-1009цс17 від 14 червня 2017 року. Отже, з урахування вищенаведених положень законодавства, а також встановлених обставин справи, зокрема того, що 20.07.2009 року у позичальника виникла заборгованість по кредиту, яка збільшувалася щомісячно у зв'язку з несплатою останнім обумовлених Кредитним договором сум, суд приходить до висновку, що саме з часу несплати цього платежу починається обрахування шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя, встановленого ч.4 ст. 559 ЦК України. В той же час, як вже зазначалось вище, судом встановлено, що з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості банк звернувся лише 10.12.2013 року, тобто з пропуском строку, встановленого ч.4 ст. 559 ЦК України. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що, в силу вимог ч.4 ст. 559 ЦК України, порука [PERSON] за договором поруки від 05.03.2007 року за №1493/2 є припиненою з 20.01.2010 року. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання поруки припиненою підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідачки на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved