Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

В листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення боргу за договором позики, який 04 жовтня 2016 року уточнив та просив постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу у розмірі 1\~000\~038 грн. 27 коп., що складається з основного боргу за договором позики у розмірі 191\~703 грн. 56 коп., штрафу у розмірі 634\~000 грн., витрат від інфляції у розмірі 157\~878 грн. 28 коп., три відсотки річних у розмірі 16\~456 грн. 43 коп., а також судовий збір у розмірі 6090 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 21 жовтня 2014 року [PERSON] отримав від нього грошові кошти у сумі 317\~000 грн., що підтверджується Договором позики грошей від 21 жовтня 2014 року та розпискою. Відповідно до умов договору відповідач зобовязався повернути суму позики до 21 грудня 2014 року. Проте у зазначений строк відповідач позику не повернув. Відповідно до п. 6 Договору, у разі якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням договірної неустойки (штраф) у подвійному розмірі від простроченої суми. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати від інфляції у розмірі 157\~878 грн. 28 коп., та 3% річних у розмірі 16\~456 грн. 43 коп. Просив позов задовольнити. Представник позивача за довіреністю [PERSON] надав суду заяву про закінчення розгляду справи без його участі та без участі позивача,у попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримав та просив задовольнити . Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 21 липня 2016 року позовні вимоги визнав частково, у подальшому у судові засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.70,78,80,92,93),а тому суд вважає за необхідне визнати неявку відповідача не поважною. Враховуючи конкретні обставини справи, встановлені ст. 157 ЦПК України строки розгляду справи та те, що неявка відповідача, належним чином повідомленого про час та місце судового засідання без поважних причин згідно ст. 169 ЦПК України не тягне відкладення розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі доказів, які маються в матеріалах справи. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Право кожного на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку судом, встановлений законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов'язків цивільного характеру передбачено п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. ст. 2, 8 ЦПК України. Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи враховується період з дня надходження до суду позовної заяви до завершення виконання рішення суду. Право доступу до суду включає право на виконання судового рішення без надмірних затримок (рішення ЄСПП у справі «[PERSON] проти Італії»). Європейський суд дотримується думки, що неможливість особи домогтися виконання рішення протягом тривалого часу становить втручання у його право на мирне володіння своїм майном у сенсі пункту 1 статті 1 Протоколу №1 до Конвенції. (рішення ЄСПП у справі «Шмалько проти України»). Обов'язок забезпечувати ефективну реалізацію прав, захищених цим документом, має бути результатом позитивних обов'язків держави (зокрема, рішення ЄСПП у справі «X і Y проти Нідерландів»), ці позитивні зобов'язання повинні встановлювати певні засоби, потрібні для захисту права на власність (рішення ЄСПП у справі «Лопез Остра проти Іспанії»). Статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожен, чиї права і свободи, викладені в цій Конвенції, порушуються (для позивача це стаття 1 Першого Протоколу), має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі. На національному рівні має бути гарантований правовий захист задля реального забезпечення прав і свобод, передбачених цією Конвенцією, коли держава має певну свободу розсуду щодо форм засобів захисту, але, у всякому випадку забезпечує їх ефективність як на практиці, так і за законом: можливість розглянути вимогу за суттю і надати захист в сенсі запобігання чи припинення подальшого тривання стверджуваного порушення (зокрема, рішення ЄСПП у справі «Кудла проти [PERSON]»). При вирішенні питання про поважність неявки [PERSON] в судове засідання, суд керується наступним. Згідно з ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки. Відповідно до ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на один місяць. При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обовязком не тільки суду, а й осіб які беруть участь у справі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі та на підтвердження укладення договору та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Встановлено, що 21 жовтня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір позики грошей, за яким відповідач взяв у позивача в борг грошові кошти в розмірі 317\~000 грн., що еквівалентно 22600 доларів США, та зобовязався повернути борг до 21 грудня 2014 року (а.с.12-13). Факт передачі грошових коштів підтверджується розпискою складеною відповідачем 21 жовтня 2014 року (а.с.14). Вищевказаний Договір позики грошей та розписка підписані відповідачем [PERSON], що ним не заперечувалося. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики, що свідчать про укладення такого договору відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України. Як слідує зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 527 ЦК України, передбачено зобов'язання боржника виконати свій обов'язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов'язанні вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Крім того, відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргових документів у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Отже факт знаходження боргового документа оригіналу розписки у [PERSON] свідчить про невиконання із сторони [PERSON] своїх боргових зобов'язань. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про доведений факт щодо наявності заборгованості по Договору позики грошей із сторони [PERSON] перед [PERSON] На теперішній час [PERSON] частково виконав взяті на себе боргові зобовязання, а саме під час слухання справи в суді, 17 серпня 2016 року повернув позивачу борг у сумі 5000 доларів США, що еквівалентно 125\~296 грн. 44 коп., про що [PERSON] надав розписку (а.с.72). Таким чином, сума основного боргу за Договором позики грошей від 21 жовтня 2014 року складає у розмірі 191\~703 грн. 56 коп. [PERSON] грошові кошти у повному обсязі позивачу не повернув, а тому суд прийшов до висновку, що основний борг відповідача, який на день розгляду справи складає 191\~703 грн. 56 коп., необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] Відповідно до п. 6 Договору позики грошей від 21 жовтня 2014 року, у разі якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням договірної неустойки (штраф) у подвійному розмірі від простроченої суми. Отже, оскільки прострочена сума боргу на момент пред»явлення позову складала 317\~000 грн., то відповідно сума штрафу складає 634\~000 грн., яку необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] Також відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Загальна сума 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання станом на 01 жовтня 2016 року розрахована позивачем відповідно до умов Договору позики грошей за період з 22 грудня 2014 року по 30 вересня 2016 року за 649 днів, з урахуванням погашеної суми основного боргу. Позовні вимоги про стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання заявлені позивачем на суму 16\~456 грн. 43 коп., яка також підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] Що стосується індексу інфляції, то загальна сума витрат від інфляції складає 161\~328 грн. 94 коп., а саме: за період з 22 грудня 2014 року по 16 серпня 2016 року складає 157 878 грн. 28 коп., та за період з 17 серпня 2016 року по 30 вересня 2016 року складає 3450 грн. 66 коп. Позовні вимоги про стягнення витрат від інфляції заявлені позивачем на суму 157 878 грн. 28 коп. Як визначає ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд не має права вийти за межі заявлених позовних вимог, а тому сума витрат від інфляції підлягає стягненню у межах заявлених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Таким чином, порушення, невизнання, оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення кожної особи до суду за захистом свого особистого права із застосуванням відповідного способу захисту. Частиною 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Таким чином, загальна сума, яка належить до сплати позивачу, визначається наступним чином: основний борг за Договором позики грошей від 21 жовтня 2014 року у розмірі 191\~703 грн. 56 коп., штраф передбачений п. 6 Договору позики грошей від 21 жовтня 2014 року у розмірі 634\~000 грн., витрат від інфляції у розмірі 157\~878 грн. 28 коп., три відсотки річних у розмірі 16\~456 грн. 43 коп. З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути судовий збір у розмірі 6090 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved