Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

В лютому 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дітей. В позові позивач вказує, що 15 жовтня 2011 року вона уклала шлюб з [PERSON], який вони зареєстрували у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м.Умані Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 572. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. В позові вказано, що на даний час діти проживають разом з позивачем та повністю перебувають на її утриманні. Добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] відповідач не надає, хоча може надавати матеріальну допомогу на їх утримання, тому вона змушена звернутися до суду з відповідною позовною заявою. Оскільки відповідач [PERSON] ніде не працевлаштований, хоча має мінливий нерегулярний дохід, тому що працює на роботах з будівництва в м.Києві та отримує заробітну плату близько 16000 гривень на місяць, інші особи щодо яких відповідач має аліментні зобовязання відсутні, просила суд стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 гривень щомісяця (на кожного), до досягнення дітьми повноліття. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду справи,- в судове засідання не зявилася. При цьому, в телефонному режимі повідомила, що підтримує заявлений позов, просить розгляд справи проводити у її відсутність та стягнути аліменти з відповідача. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки в судові засідання не повідомив. У справі достатньо матеріалів про правовідносини сторін, за таких обставин суд вважає, що справу можливо розглядати без участі відповідача. Зі згоди позивача суд ухвалює судове рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.10.2011 року, від даного шлюбу мають двох синів: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що діти проживають разом з позивачем [PERSON] за адресою: с.Гереженівка Уманський район вул. Грушевського, 29. Суду позивачем не надано доказів на підтвердження обставин, що відповідач [PERSON] має нерегулярний дохід, працює в м.Києві та отримує не офіційно заробітну плату близько 16000 гривень на місяць, інші особи щодо яких він має аліментні зобовязання відсутні. Відповідно до\~ст. 180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.1-3 ст.181 СК України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 СК України. Таким чином, з огляду на вік дітей, прожитковий мінімум для них, обовязок батьків забезпечувати достатнє утримання дітей, належні умови для їх розвитку, навчання тощо, зважаючи на працездатний вік батька, який в змозі мати доходи на своє та утриманців проживання, суд вбачає підстави, із врахуванням фактичних обставин справи, визначити до стягнення аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми відповідача повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька, причому обовязком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не звільняє їх від обовязків щодо дитини. Батьки зобовязані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Виконання передбачених ст. 150 СК України обовязків батьків щодо виховання та розвитку дитини, повязане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Тому, визначений на законодавчому рівні прожитковий мінімум для дитини певного віку має забезпечуватись насамперед батьками дитини. Відповідно до\~ст. 212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог [PERSON] про стягнення аліментів з [PERSON] на\~ утримання дітей. Суд вбачає підстави до часткового задоволення позову в розмірі 1/3 частин всіх видів доходу відповідача щомісячно до досягнення дітьми повноліття, так як добровільно відповідач коштів на утримання дітей не дає. Згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Тому судові витрати повинні бути стягнуті з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial