Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

В квітні 2017 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому виклав свої наступні вимоги. 10 травня 2016 року помер його брат [PERSON] і після його смерті відкрилася спадщина на нерухоме майно у виді житлового будинку, розташованого за адресою: Миколаївська область, Вітовський (раніше Жовтневий) район, с. Українка, вул. Соборна (раніше вул. Леніна), 43. Спадкове оформлення права власності на це нерухоме майно необхідно вчиняти нотаріально чого він не взмозі вчинити через відсутність належним чином оформлених правовстановлюючих документів: за свого життя первісний власник будинку їх батько [PERSON] не зареєстрував його належним чином, а після його смерті син [PERSON], який прийняв спадщину, також не переоформив будинок на своє ім'я. Посилаючись на те, що він прийняв спадщину, але через зазначену обставину не може оформити її в нотаріальному порядку, хоча фактично будинком володів на праві власності батько, а після його смерті його син [PERSON], тому просив суд винести рішення про визнання за ним права власності на дане спадкове майно. В судове засідання сторони не зявилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, від позивача на адресу суду надійшла заява з проханням справу розглядати без його участі, а позов задовольнити. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 31 березня 2016 року в с. Українка Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області помер громадянин [PERSON] і після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно у виді житлового будинку, розташованого за адресою: Миколаївська область, Жовтневий (Вітовський) район, с. Українка, вул. Леніна (тепер Соборна), 43. Положення ч.ч. 1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті відповідно до положень ст. 1261 ЦК України були його діти: [PERSON] та [PERSON]. Із них [PERSON] спадщину прийняв, так як проживав з батьком на час його смерті. Однак [PERSON] спадщину після смерті батька не прийняв. 10 травня 2016 року [PERSON] помер і після його смерті також відкрилася спадщину в тому ж числі і на зазначений будинок, який він успадкував після смерті батька. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємців першої черги після смерті [PERSON], які визначені ст. 1261 ЦК України, і які прийняли спадщину, судом не встановлено. В той же час, відповідно до ст. 1262 ЦК України до спадкоємців другої черги за законом після його смерті відноситься його брат [PERSON], тобто позивач у справі. Він прийняв спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори в передбачений законом шестимісячний строк. Однак в подальшому, отримав від нотаріуса письмове розяснення про неможливість оформлення спадщини на будинок в нотаріальному порядку, оскільки не представив належним чином оформлений оригінал правовстановлюючого документ на будинок. За пунктами 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз'яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Що і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом. З матеріалів справи вбачається, що у нього відсутня можливість отримати правовстановлюючі документи у позасудовому порядку. Так, первісний власник будинку [PERSON] за свого життя, купив його в колгоспі Авангард в квітні 1992 року, внісши в касу колгоспу 1693 руб. 96 коп. (а.с. 13). але належним чином договір не був оформлений. Цей житловий будинок, розташований по вул. Соборна (Леніна), 43, в с. Українка Жовтневого району (тепер Вітовського району) Миколаївської області. Відповідно до записів у погосподарській книзі Українківської сільської ради ради житловий будинок по вул. Леніна (Соборна) 43, в с. Українка Жовтневого району Миколаївської області існує та рахувався на праві приватної власності за [PERSON], в тому числі і на час його смерті, а потім перейшов до спадкоємця [PERSON]. До 2004 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилося питання узаконення житлових будинків та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 1 березня 1985 року № 105 Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними по господарських книг сільських, селищних Рад із додатком списків громадян, яким ці будинки належали. До вказаних правовідносин також підлягала застосуванню Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26. Такими чином, записи у погосподарських книгах визнавалися у якості актів органів влади (публічної), що підтверджують право приватної власності. Це свідчить про те, що [PERSON] за свого життя мав всі законні підстави для отримання свідоцтва про право власності на будинок та зареєструвати його, але цього не реалізувала. Однак це не скасовує належність йому будинку на праві власності, оскільки відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що будинок належав за життя [PERSON], а після його смерті належав спадкоємцю [PERSON], а тому він входить до складу спадщини після смерті останнього і в порядку спадкування повинен відійти спадкоємцям, тобто позивачу в справі як єдиному спадкоємцю за законом першої черги, який прийняв спадщину. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, він не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на нерухомість в порядку спадкування. Враховуючи викладене,

Outcome: approved