Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-13 00:00:00

В квітні 2015 року позивач звернулася в суд із позовом про зміну дати звільнення з 28.11.2014 року на день отримання нею трудової книжки - 08.01.2015 року, стягнення з відповідача на свою користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 5555,50 грн. та зобов`язання відповідача надати їй довідку про роботу і заробітну плату за останні 6 місяців, що передували звільненню, мотивуючи свої вимоги наступним. Так, позивач стверджує, що перебувала в трудових відносинах з відповідачем, проте її було звільнено 28.11.2014 року. В цей же день проведено повний розрахунок по заборгованості із заробітної плати і по компенсації невикористаної щорічної відпустки. Проте фактично трудову книжку вона отримала поштою лише 08.01.2015 року, тому вважала (на момент звернення до суду), що мала право претендувати на отримання місячного окладу за цей період, коли нею трудова книжка отримана не була. Саме цим була обґрунтована вимога і про зміну дати звільнення з 28.11.2014 року - дати фактичного припинення трудових відносин із відповідачем, на 08.01.2015 року - дати, коли вона отримала трудову книжку (а.с.2-4) В судовому засіданні позивач заявила, що її звернення до суду із цим позовом пов`язане лише з тим, що відповідач не надає на її запити відповідь щодо довідки про середню заробітну плату за останні 6 місяців її роботи, що така довідка їй потрібна для того, щоб стати на облік в Службі зайнятості, що без такої довідки Служба зайнятості відмовляє їй у прийнятті відповідних заяв, що безпосередньо Служба зайнятості порекомендувала їй звернутися в суд із цим позовом, що вона і зробила за допомогою свого адвоката. На запитання суду пояснила, що вона не має претензій до відповідача по виплаті всіх обов`язкових платежів згідно трудового законодавства їй при звільненні, що також вважає, що її вимога про зміну дату звільнення не обґрунтована, оскільки вона фактично припинила трудові відносини з підприємством в день видачі відповідного наказу 28 листопада 2014 року, у зв`язку з чим і просила залишити ці вимоги без розгляду, що ухвалою суду і було задоволено (а.с.41-42) В той же час, відповідаючи на запитання, в чому тоді полягає порушене, невизнане чи оспорюване право позивача, остання зазначила, що їй порекомендували саме таким чином звернутися до суду, щоб саме суд витребував ту довідку, яка їй потрібна. Позивач акцентувала увагу суду на тому, що соціальні органи як суб`єкти владних повноважень неправильно нараховують їй виплати по безробіттю, що оскільки вона мала заробітну плату більше ніж 5000,00 грн. на місяць, то може претендувати на більші виплати, аніж вона зараз отримує, що самі вони відмовляються витребовувати дані про її дохід за останні 6 місяців на підприємстві, які передували звільненню, що їй взагалі пояснили, що ані запити до відповідного управління Пенсійного фонду України чи до податкової про нарахований дохід за цей час їй не допоможуть. Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до положень ст.74 ЦПК України, надіслав письмові заперечення, в яких просив відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі (а.с.39) Заслухавши позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.214 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує так питання, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. Крім того, відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд вирішує справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, саме сторони згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судовим розглядом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач з 02.07.2012 по 28.11.2014 працювала в ТОВ «Авангард Логістик» на посаді менеджера-логіста (а.с.4) На підставі наказу №3/з від 28.11.2014 року позивача було звільнено з роботи за власним бажанням. Згідно відповіді Голосіївського районного центру зайнятості позивач зверталася до нього з вимогами про врахування під час визначення конкретного розміру виплат по безробіттю того факту, що вона, працюючи у відповідача, за останні 6 місяців отримувала заробітну плату в місяць 5555,00 грн., що дає їй право, за її твердженням, на відповідний перерахунок допомоги по безробіттю (а.с.17) Так, суб`єкт владних повноважень роз`яснив позивачу положення законодавства, якими регламентуються такі виплати і навів пункти Порядку надання допомоги по безробіттю, в тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України №307 від 20.11.2000 року, також зазначив у своїй відповіді, що за представлених йому позивачем документів підстав для перерахунку допомоги по безробіттю не вбачається. Таким чином, суд приходить до висновку, який підтверджено позивачем в судовому засіданні, що позивач фактично не погоджується із тим розміром допомоги по безробіттю, який їй призначено. За встановлених судом обставин суд констатує, що позивач обрала неналежний спосіб захисту свого ймовірно порушеного, невизнаного або оспорюваного права. Суд не є органом, який розглядає цивільні справи в порядку позовного провадження, щоб в решті решт прийти до висновку про витребування довідки про заробітну плату. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. За викладених позивачем підстав позову і «проблеми», з якою вона безпосередньо звернулася до суду, ймовірно слід в разі незгоди із встановленим розміром виплати по безробіттю оскаржити в порядку адміністративного судочинства дії відповідного державного органу - суб`єкта владних повноважень. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed