Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 15.11.2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 1700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за Договором та угодою виконав в повному обсязі. Відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав. Станом на 31.07.2017р. відповідач має заборгованість 50227,03 грн., яка складається з наступного: 1996,49 грн. заборгованість за кредитом; 41500,68 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 4100,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. штраф (фіксована частина), 2379,86 грн. штраф (процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашає. Представник позивача в судове засідання не зявився, однак подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи, що відповідач не зявився в судове засідання, будучи належним чином повідомлений, та зважаючи на думку представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, тому судом, з огляду на вимоги ч.1 ст. 280 та ч.2 ст. 247 ЦПК України, проведено заочний розгляд справи без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши наявні у справі докази, всебічно, повно та обєктивно оцінивши кожний доказ окремо та в цілому, зясувавши всі фактичні обставини, які мають значення для вирішення справи, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Підписом в заяві від 05.09.2008р. [PERSON], 28.03.1961р.н., засвідчив, що ознайомлений і згідний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмового вигляді. Своїм підписом він підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку. Він висловив згоду з тим, що ця Заява із Памяткою клієнта та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Згідно з довідки про умови кредитування по договору SAMDN57000034934895, [PERSON], оформив в АТ КБ «Приватбанк» кредитну карту «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», валюта розрахунку «UAH», базова відсоткова ставка в місяць 3,0%. В даній довідці розяснено порядок, умови нарахування пені та штрафу, а також вартість інших супутніх послуг. Підписавши дану довідку, [PERSON] підтвердив, що ознайомлений з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів. Розділом 6 Умов та правил надання банківських послуг передбачені обовязки клієнта, одними з яких є: отримувати виписки про стан Картрахунку і про проведені операції по Картрахунку (п.6.3.); позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором (п. 6.5.); клієнт зобовязаний у разі невиконання зобовязань за Договором, на вимогу Банку виконати зобовязання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку (п. 6.6.). Пунктом 8.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 250 грн.. + 5% від суми позову. Згідно з п.3.1.1. [PERSON] користування платіжною картою строк дії Карти вказаний на лицевій стороні Карти (місяць і рік). Карта діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Пунктом 5.5.1 [PERSON] встановлено, що за несвоєчасне виконання боргових обовязків (використання простроченого Кредиту та Овердрафту) Власник карти сплачує проценти за підвищеною процентною ставкою або додаткову комісію, розміри яких встановлюються Тарифами, які викладені на банківському сайті. За змістом п. 5.6 [PERSON] Боржник доручає списувати з будь-якого рахунку відкритого в банку, зокрема з Картрахунку, грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення зобовязання. Відповідно до п. 5.7 [PERSON] має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у встановленої Банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обовязків за цим Договором. З розрахунку заборгованості за договором №б/н від 05.09.2008р., укладеного між ПриватБанком та [PERSON] вбачається, що станом на 31.07.2017р. заборгованість [PERSON] перед банком становить 50227,03 грн. Згідно з положенням ч.4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Статтею 61 Конституції України визначено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. В рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року №7-рп/2013, Конституційний Суд зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). Захист від зловживань (односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями) базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання). Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обовязку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, повязаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобовязань позичальниками - фізичними особами. За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з п.1 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Також, при вирішенні спірних правовідносин суд враховую вимоги ст.ст. 202, 509, 549, 550, 598, 599, 610, 615, 625, 627, 628, 634, 638, 1050 ЦК України, та, з огляду на рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року і позицію Верховного Суду України, висловлену в п.2 постанови Пленуму №5 від 12.04.96р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», на положення ст.ст. 11, 18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Зважаючи на вимоги ч.6 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», суд, також, враховує правовий висновок Верховного Суду України, зроблений 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003цс15, згідно з яким цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що відповідач [PERSON] підписав 05.09.2008р. Заяву, надану йому позивачем, тим самим погодившись в цілому з Умовами та Правилами надання банківських послуг та приєднавшись до них, в звязку з чим між ним та АТ КБ «Приватбанк» виникли договірні відносини, спрямовані на набуття цивільних прав та обовязків. Позичальник [PERSON] порушив Умови та [PERSON] надання банківських послуг, належним чином не виконуючи взяті на себе зобовязання, чим допустив заборгованість перед кредитодавцем станом на 31.07.2017р. на загальну суму 50277,03 грн. Разом з тим, суд приходить до переконання, що стягнення з позичальника не тільки пені, але і двох штрафів, які є одним видом цивільно-правової відповідальності, є безпідстаівним, оскільки суперечить ст. 61 Конституції України, принципам розумності і добросовісності, та є наслідком дисбалансу договірних прав та обовязків на шкоду позичальника, тому, за наведених обставин, позовні вимоги підлягають до задоволення частково. Понесені позивачем документально підтверджені судові витрати, а саме: сплачений судовий збір в розмірі 1600,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved