Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

В листопаді 2016 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], в якому просила визнати недійсною відмову від прийняття спадщини, визнати в ? частці недійсними свідоцтва про право на спадщину видані на імя [PERSON] 14.02.2004 року та на імя [PERSON] 11.06.2004 року та визнати за нею, [PERSON], право власності в порядку спадкування за законом на частку житлового будинку, що увійшов до складу спадкової маси. В ході судового розгляду позивачем неодноразово уточнялись позовні вимоги. Збільшені і викладені в остаточній редакції позовні вимоги обґрунтовані таким. 18 грудня 1979 року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої, поміж іншого майна, увійшов житловий будинок, розташований в смт. Турбів по вул.. Шевченка, 39 . До кола спадкоємців увійшли сини: [PERSON], який приходився їй, [PERSON], чоловіком (помер 10.05.2015 року) та [PERSON] (помер 25.08.2013 року), які спадщину прийняли після смерті матері фактично, оскільки постійно проживали в спадковому будинку, який був поділений на дві половини, разом з матірю [PERSON] на час її смерті, і продовжували проживати там після її смерті. В 2004 році брат чоловіка - [PERSON] мав намір проводити газ в свою половину житлового будинку, тому виникла необхідність оформити будинок матері, у звязку з чим він просив її чоловіка написати відмову від спадщини матері. Її чоловік - [PERSON], вважаючи, що відмовляється від тієї половини, в якій проживає брат, в 2004 році написав заяву нотаріусу про те, що він спадщину після смерті матері не приймав і на неї не претендує. У звязку з цим, 14.02.2004 року державним нотаріусом Липовецької державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок розташований в смт.Турбові по вул.. Шевченка, 39 на імя [PERSON] (спадкова справа №66/2004). Водночас, чоловік [PERSON] постійно проживав у спадковому будинку, який був поділений на дві половини разом з матірю [PERSON] на час її смерті, і продовжував проживати там і після її смерті, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном матері, яке згідно з законодавством належало йому з моменту відкриття спадщини, тобто з 18 грудня 1979 року. Позивач вважає, що з огляду на наведене не має жодного юридичного значення та не тягне за собою правових наслідків заява спадкоємця оформлена у Турбівській селищній раді Липовецького району Вінницької області 13.02.2004 року, отримана нотаріусом 14.02.2004 року, про те, що він спадщини не приймав і на неї не претендує. У звязку з цим свідоцтво про право на спадщину за законом на цілий житловий будинок розташований в смт.Турбові Липовецького району по вул.. Шевченка, 39, видане 14.02.2004 року державним нотаріусом Липовецької державної нотаріальної контори на імя [PERSON] після смерті матері [PERSON], має бути визнане недійсним. Також з цих же підстав, має бути визнано недійсним і свідоцтво про право на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу Вінницької області [PERSON] 11.06.2014 року на імя [PERSON], яка після смерті свого чоловіка [PERSON], який помер 25.08.2013 року, успадкувала вказаний житловий будинок розташований в смт.Турбові Липовецького району по вул.. Шевченка, 39. Крім цього, позивач вказує у позові на те, що спадкоємцем майна її чоловіка [PERSON], яким спадщину у визначеному законодавцем порядку та строки прийнято є лише вона, [PERSON], оскільки їх діти відмовились від спадщини батька, у звязку із чим на її імя приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу Вінницької області [PERSON] 31.08.2016 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на майно, що належало покійному чоловікові. Позивач вважає, що вона, як спадкоємець першої черги за ст.. 1261 ЦК України, має право на успадкування також частини житлового будинку розташованого смт.Турбові Липовецького району по вул.. Шевченка, 39, що належав [PERSON], яка померла 18.12.1979 року, спадщину після смерті якої прийняв її чоловік так і не оформивши своїх спадкових прав, оскільки [PERSON] помер 10.05.2015 року. Позивач зазначає у позові на те, що спадщина належить спадкоємцям з моменту відкриття спадщини, а таке її право невизнається та оспорюється, що позбавляє її можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку, тому просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на майно, що увійшло до складу спадкової маси після смерті її чоловіка [PERSON], а саме: на 14 частину цілого житлового будинку «А» з прибудовою «а», загальною площею 72,3 кв.м, житловою площею 32,8 кв.м і господарськими будівлями та спорудами - сарай «Б», погріб «п/Б», літню-кухню сарай «В», гараж «Г», ворота №1, огорожу №2 , хвіртку №3, розташовані в смт.Турбів, Липовецького району, Вінницької області, по вул.. Шевченка, 39, що належали [PERSON], яка померла 18.12.1979 року, спадщину після смерті якої прийняв, але не оформив своїх спадкових прав, її син ( її чоловік) [PERSON], померлий 10.05.2015 року. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у заявленому обсязі, просять суд їх задовольнити, зіславшись на обставини, що наведені останній редакції позовної заяви. Відповідач та її представник в судовому засіданні вимоги за позовом не визнали, свою позицію вони аргументували у письмовому запереченні, що додане до матеріалів справи, відповідно до якого зазначено, що позивач не надала жодних належних та допустимих доказів, що при написанні заяви про відмову від спадщини [PERSON] було допущено помилку, яка мала істотне значення. Крім цього, [PERSON] помер, тому зясувати чи правильно сприймав останній предмет та істотні умови своєї заяви неможливо, оскільки це нерозривно повязано з особою померлого. При цьому, за життя [PERSON] не оспорив своєї заяви про відмову від спадщини, хоча мав достатньо для цього часу. Відповідач вважає, що заява про відмову від спадщини [PERSON] не може жодним чином порушувати права та інтереси позивача, оскільки відмова від спадщини є безумовним право лише конкретної особи. Ураховуючи те, що визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину виданих на імя [PERSON] та [PERSON] та визнання права власності на спадкове майно за позивачем є похідними від вимог про визнання недійсною заяви [PERSON] від 13.02.2004 року, які є необгрунтованими та недоведеними, на думку відповідача, отож в задоволенні позову просять суд відмовити у повному обсязі, а також застосувати строки позовної давності. Суд, вислухавши думку сторін спору та їх представників, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно зясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав належну оцінку, дійшов висновку про таке. Судом встановлено, що 18.12.1979 року в смт. Турбів померла [PERSON], в підтвердження чому є свідоцтво про смерть серія 1-АМ №442558. Після її смерті відкрилась спадщина. З матеріалів Спадкової справи №66/2004 до майна померлої [PERSON], які були витребувані судом встановлено, що спадщина після померлої відкрилась за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті [PERSON] не вчинила. Своїм правом на спадкування скористався син [PERSON], подавши 14.02.2004 року нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяву відповідного змісту (а.с.116). Також судом встановлено, що 13.02.2004 року син спадкодавця [PERSON] у заяві, справжність підпису на якій було посвідчено секретарем Турбівської селищної ради [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №55, що надійшла до Липовецької державної нотаріальної контори 14.02.2004 року, повідомив, що спадкове майно, що залишилась після смерті його матері [PERSON] він не приймає та на нього не претендує (а.с.117). З матеріалів спадкової справи встановлено, що до складу спадщини увійшов житловий будинок за №39, що розташований в смт. Турбів по вул. Шевченка, Липовецького району, Вінницької області, який належав [PERSON] на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок виданого на підставі рішення виконкому Турбівської селищної ради депутатів трудящих №30 від 17 липня 1980 року. 14.02.2004 року державним нотаріусом Липовецької державної нотаріальної контори на імя [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкове майно складається із цілого житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого в смт. Турбів, Липовецького району Вінницької області по вул. Шевченка, під №39. Вказане свідоцтво було зареєстроване нотаріусом в реєстрі за №171. Судом встановлено, що 25.08.2013 року [PERSON] помер, в підтвердження чому є свідоцтво про смерть серія І-АМ №269460 (а.с.81). Після його смерті відкрилась спадщина. З матеріалів Спадкової справи №14/2014 до майна померлого [PERSON], яка була заведена приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального окургу [PERSON] встановлено, що спадщина після його смерті відкрилась за законом. Своїм правом на спадкування скористалась дружина спадкодавця [PERSON], яка є відповідачем у справі, подавши 11.02.2014 року нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяву відповідного змісту (а.с.79). Інший спадкоємець - дочка спадкодавця [PERSON], надала нотаріусу заяву про відмову від своєї частки у спадщині та така заява нею не була відкликана в межах шестимісячного строку. За наслідками поданих нотаріусу [PERSON] документів, 11.06.2014 року на імя [PERSON] приватним нотаріусом [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на цілий житловий будинок з погосподарськими будівлями і спорудами, що розташований в смт. Турбів, Липовецького району Вінницької області по вул. Шевченка, під №39. Вказане свідоцтво було зареєстроване нотаріусом в реєстрі за №764 (а.с.100). [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.06.2014 року (а.с.159 162), встановлено, що право власності на житловий будинок за №39 по вул. Шевченка в смт. Турбів Липовецького району Вінницької області зареєстровано за [PERSON] Як убачається із свідоцтва про смерть серія І-АМ №327043, 10 травня 2015 року помер [PERSON] (а.с.29). Із матеріалів Спадкової справи №102/2015, що була заведена приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу [PERSON] до майна померлого [PERSON] встановлено, що своїм правом на спадкування майна скористалась дружина спадкодавця, позивач у справі [PERSON], подавши нотаріусу заяву відповідного змісту 30.07.2015 року. Діти спадкодавця: [PERSON] та [PERSON] від спадщини відмовились, висловивши свої наміри у заявах, що долучені до матеріалів спадкової справи (а.с.53, 68). Наразі позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем майна чоловіка [PERSON], яка спадщину прийняла, отож на її імя було видано нотаріальні акти про право на спадщину за законом на майно, що увійшло до спадкової маси (а.с.73, 76). Враховуючи, те що спадщина після смерті [PERSON] відкрилась 18.12.1979 року до правовідносин, щодо спадкування майна після її смерті суд застосовує законодавство, яке діяло на той час. [PERSON] ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР (1963 р.) в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин(в подальшому ЦК УРСР) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. [PERSON] ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. [PERSON] ст.. 525 ЦК УРСР Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Оскільки спадкова справа, щодо спадщини після смерті [PERSON], яка померла 18.12.1979 року була відкрита 14.02.2004 року, до відповідно на момент видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно на ім»я [PERSON] державний нотаріус [PERSON] мав керуватись Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. N 18/5, яка діяла на той час. Системний аналіз ЦК УРСР та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. N 18/5 свідчить про те, що відкривши спадкову справу після смерті [PERSON] державний нотаріус [PERSON] зобов»язаний був встановити коло спадкоємців, які прийняли спадщину після її смерті, а саме встановити коло осіб, які подали в шестимісячний строк після її смерті заяву про прийняття спадщини або ж фактично її прийняли на протязі цього строку. Жодних доказів здійснення таких дій копія спадкової справи № 66/2004 заведеної до майна померлої [PERSON] не містить. Зокрема державний нотаріус [PERSON] обмежився прийняттям заяви від [PERSON] (а.с. 116) в якій останній зазначив про наявність ще одного спадкоємця, а саме [PERSON]. Не з»ясовуючи питання прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] державний нотаріус [PERSON] обмежився лише прийняттям невідомо від кого заяви від імені [PERSON], датованої 13.02.2004 року, посвідченої секретарем Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області в якій він, що він спадкове майно після смерті [PERSON] не приймав і на нього не претендує та в той же день видав свідоцтво про право власності на спадкове майно. В той же час, як встановлено в судовому засіданні і що підтверджується копією паспорта виданого на ім»я [PERSON], він був зареєстрований за адресою знаходження спадкового майна, а саме в смт. Турбів по вул. Шевченка 39 30.01.1980 року, тобто на протязі 6 місяців з моменту відкриття спадщини. Крім того факт проживання [PERSON] на момент смерті [PERSON] і на протязі не менш, як шести місяців після її смерті в будинку розташованому в смт. Турбів по вул. Шевченка 39 беззаперечно підтверджується показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які були допитані в судовому засіданні. [PERSON] показів даних свідків фактично спадщина була прийнята також і [PERSON]. Наявність в спадковій справі заяви [PERSON] в якій він вказує, що спадщину не приймав і на неї не претендує не може спростувати обставин фактичного прийняття ним спадщини, які зважаючи на докази досліджені судом є беззаперечними. Крім того юридична значимість поданої [PERSON] заяви для державного нотаріуса було нікчемною, оскільки вона не входить до орієнтовного переліку документів на підставі, яких може бути встановлений факт прийняття чи неприйняття спадщини і можливість її подання чи врахування не була передбачена діючими на той час нормативними актами. За таких обставин в зв»язку з фактичним прийняттям спадщини після смерті [PERSON] [PERSON] та [PERSON], враховуючи положення вимог ст..ст. 548, 549 ЦК УРСР з моменту відкриття спадщини їм належало спадкове майно, зокрема житловий будинок, розташований в смт Турбів по вул.. Шевченка 39 Відтак, видача свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований в смт Турбів по вул.. Шевченка 39 на ім»я [PERSON] суперечить вимогам закону, оскільки порушило право власності на частину спадкового майна [PERSON] і відповідно позивачки, яка є єдиним спадкоємцем після його смерті. За таких обставин позов в частині визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на цілий житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в смт. Турбові Липовецького району Вінницької області по вул.. Шевченка, 39, видане 14.02.2004 року державним нотаріусом Липовецької державної нотаріальної контори на імя [PERSON] після смерті матері [PERSON], яка настала 18 грудня 1979 року, номер у реєстрі 171 та свідоцтво про право на спадщину за законом на цілий житловий будинок, з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами розташований в смт.Турбові Липовецького району по вул.. Шевченка, 39, видане приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу Вінницької області 11.06.2014 на імя [PERSON], після смерті її чоловік [PERSON], яка настала 25.08.2013 року, номер у реєстрі 764 підлягає задоволенню. В задоволенні позову щодо визнання недійсною заяви відмови [PERSON] слід відмовити, оскільки вона не є правочином в розумінні цивільного судочинства і не може вважатись юридично значимою. Щодо позовних вимог позивачки про визнання права власності на спадкове майно, то в їх задоволенні слід відмовити за відсутності доказів неможливості оформити свої права в нотаріальному порядку.. Суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності, оскільки про існування оскаржуваних свідоцтв позивачці об»єктивно стало відомо в 2016 році, коли відповідачка [PERSON] стала їй чинити перешкоди в користуванні частиною будинку № 39 по вул.. Шевченка в смт. Турбів, яким до цього вона та сім»я її сина [PERSON] користувалась безперешкодно. Доказів того, що про існування оскаржуваних свідоцтв позивачці чи то покійному [PERSON] могло бути відомо раніше-відповідачем не надано. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується ст.88 ЦПК України, а тому присуджує із відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial