Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

В листопаді 2014 року [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON], третьої особи без самостійних вимог Львівського міського відділу центру державного земельного кадастру про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Як на підставу своїх вимог зазначав, що він є власником будинковолодіння №62-а по вул. Нагірній в м Львові, поряд з яким межує будинок, що належить на праві власності відповідачу [PERSON] 12 серпня 2003 року відповідач [PERSON] згідно договору купівлі-продажу серії ВАМ №362574 набув права власності на земельну ділянку, площею 0,0597 га, по вул. Нагірній, 62 в м. Львові, що належала [PERSON]. Згідно плану земельної ділянки придбана відповідачем земельна ділянка по лінії Б-В межує із землями спільного користування мешканців будинку №62-а та №62 по вул. Нагірній в м. Львові. Згідно державного акту на право приватної власності на землю, виданого [PERSON], межі земельної ділянки по ширині становили: по лінії А В 10,40 м, по ліні Б 2 9,00 м, загальною площею 0 0445 га. В договорі купівлі продажу вказано що відповідач [PERSON] купив частину земельної ділянки площею 445 кв.м, в т.ч. інші угіддя 445,0 кв.м. В 2003 році [PERSON] почав переоформлення права власності на земельну ділянку. Як видно з технічного завдання на переоформлення технічної документації по видачі державних актів на право власності на землю, загальна площа земельної ділянки для обслуговування житлового будинку по вул. Нагірній,62 в м Львові, що належить відповідачу, становить 0,0445 га, що підтверджується також планом земельної ділянки. Однак, згідно з даними кадастрового плану земельної ділянки та каталогу координатів кутів повороту меж довжини земельної ділянки по ширині уже становлять: по лінії А В 10,95 м, по ліні Б 2 9,50 м, а не 10,40 м та 9,00 м, як було у попереднього власника. Вказана різниця по величинах пояснюється тим, що в 2010-2012рр. відповідач [PERSON] побудував житловий будинок та літню кухню. При будівництві кутом літньої кухні він захопив приблизно 0,50 м земель загального користування, а межею житлового будинку вийшов за межі земельної ділянки на 0,45 м, вилучивши їх із земель загального користування по лінії Б В. Вказані дії грубо суперечать вимогам державних будівельних норм, оскільки на сьогоднішній день відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни має менше ніж 1,0 м. При цьому, відповідачем не забезпечено влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. Відповідно до ухвали Львівської міської ради від 27 червня 2013 року №2533 йому, [PERSON], було дано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки по вул. Нагірній,62-а в м. Львові. Ухвалою ж Львівської міської ради від 24 жовтня 2013 року №2818 відповідачу [PERSON] було погоджено місце розташування земельної ділянки по вул. Нагріній,64 для обслуговування житлового будинку, оскільки ним були проведені дії щодо зміни номеру будинковолодіння з №62 на №64. У звязку з вищевказаними діями відповідача зменшилась ширина земель загального користування, по якій він, позивач, здійснює заїзд у будівлю свого гаражу, та обмежено його право власності. Крім цього, такі дії відповідача [PERSON] через порушення правил протипожежної безпеки створюють реальну загрозу життю та здоровю йому, [PERSON], і членам його сімї тощо. Ним, [PERSON], скеровувалась скарга на неправомірні дії відповідача у Львівську міську раду, однак узгоджувальною комісією по вирішенню земельних спорів 28 березня 2014 року (протокол №109) було вирішено рекомендовану межу між земельними ділянками по вул. Нагірній,64 та вул. Нагріній,62-а в м. Львові погодити відповідно до ухвали Львівської міської ради від 24 жовтня 2013 року №2818 та представленого відповідачем [PERSON] акту встановлення і показу меж земельної ділянки від 2013 року. Цим же рішенням, йому позивачу, натомість було рекомендовано відкоригувати акт встановлення і показу меж земельної ділянки від 2013 року, виготовленого Львівським міським виробничим відділом ЛРФ ДП «Центр ДЗК», а саме, межі земельної ділянки по лінії Д-А та Е-А привести у відповідність до вищевказаної ухвали міської ради від 24 жовтня 2013 року №2818 та акту встановлення і показу меж земельної ділянки, представленого відповідачем [PERSON] При цьому комісією не було враховано, що його, [PERSON], акт встановлення і показу меж земельної ділянки був виготовлений раніше, ніж аналогічний акт відповідача [PERSON] З огляду на такі обставини, просив постановити рішення, яким зобовязати відповідача [PERSON] усунути перешкоди у користуванні його позивача, земельною ділянкою шляхом зобовязання його відкоригувати технічну документацію із землеустрою таким чином, щоб було забезпечено вільний заїзд автотранспорту до його, [PERSON], власності та збережено розміри земельної ділянки загального користування. Відповідач [PERSON] проти первісного позову заперечив та у грудні 2014 року подав до суду зустрічний позов про усунення перешкод в користування земельною ділянкою та спільним проїздом. В обгрунтування своїх вимог покликається на те, що земельна ділянка, площею 0,0445 га, яка розташована по вул. Нагірній в м Львові, належить йому на праві приватної власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЛВ №050686 від 29 квітня 2004 року. Розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №106 від 24 лютого 2012 року «Про присвоєння поштового номера» новозбудованому ним, [PERSON], житловому будинку було присвоєно поштовий номер 64. Згідно плану меж, зазначеному у державному акті на право власності на земельну ділянку серія ЛВ №050686, а також згідно плану земельної ділянки від 12 грудня 2003 року, належна йому земельна ділянка межує: - з фасаду вул. Нагірна; - з правої сторони стежка (спірна територія, земля загального користування) та ділянка [PERSON]; - з лівої та тильної сторони землі міста. На час придбання ним вказаної земельної ділянки відповідно до кадастрового плану земельної ділянки №4610137500:06:008:0017 спірний проїзд існував у наступних розмірах: - від вул. Нагірної від пункту «6» до пункту «5» - шириною 2,0м; - від пункту «5» до пункту «4» та від пункту «4» до пункту «3» - шириною 1,0м. Користуючись його, [PERSON], відсутністю, позивач [PERSON] захопив спільний проїзд і частину його земельної ділянки шляхом перенесення загорожі впритул до стіни його господарської споруди. Цими діями позивач обмежує його у праві володіння своєю землею, користування спільним проїздом, можливості технічного обслуговування будівлі, а також спричиняє загрозу руйнування та ушкодження будівлі сирістю внаслідок загортання землею цементної підмостки, яка після перенесення ним сітки впритул до стіни опинилась на його території. Внаслідок самовільного збільшення [PERSON] розміру земельної ділянки, розмір останньої (по ширині) становить близько 18м, а не 14м, як зазначено в документах, наданих ним, [PERSON], до первісного позову. Враховуючи наведене, просить постановити рішення, яким зобовязати позивача [PERSON] не чинити йому, [PERSON] перешкод в користуванні належною йому на праві власності земельною ділянкою за адресою: м. Львів, вул. Нагірна,64 та спільним проїздом між земельними ділянками будинковолодінь №64 і №62-а по вул. Нагірній в м. Львові шляхом демонтажу самочинно встановленої огорожі. Під час судового розгляду справи позивач [PERSON] в червні 2016 року подав заяву про зміну предмету позову, в якому просить постановити рішення, яким визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №059686 від 29 квітня 2004 року, який був виданий відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки серії АМ №362574 від 12 серпня 2003 року. В обгрунтування таких вимог додатково зіслався на те, що після проведення в справі судової земельно-технічної експертизи його представник [PERSON] 22 березня 2016 року ознайомилась з матеріалами справи, і, зокрема, з поданими відділом Держземагенства у м. Львові документами з технічної документації щодо переоформлення державного акту на земельну ділянку відповідача [PERSON] При такому ознайомленні вона встановила, що Акт узгодження меж земельної ділянки можна вважати недійсним, оскільки в ньому міститься ряд розбіжностей стосовно кола присутніх осіб, нумерації будинку та цей Акт фактично ним, [PERSON], не підписувався та ін. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представники [PERSON] і [PERSON] змінені позовні вимоги підтримали проти задоволення зустрічного позову заперечили, покликаючись на доводи та обставини, які викладені в первісному позові та заяві про зміну предмету позову. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] первісний позов не визнали, зустрічну позовну заяву підтримали, покликаючись на наведені в ній обставини. Представник Львівської міської ради [PERSON], яка була залучена до участі в справі в якості співвідповідача, пояснив, що оспорюваний [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку був виданий відповідачу [PERSON] в установленому порядку і в передбачений законодавством спосіб, а тому підстав для визнання його недійсним немає. Що стосується зустрічного позову відповідача [PERSON], то спірна земельна ділянка, про яку зазначено в цьому позові, в користуванні чи у власності позивача [PERSON] не перебуває. З огляду на це вважає, що первісний та зустрічний позови задоволенню не підлягають. Представник третьої особи без самостійних вимог Львівського міського відділу центру державного земельного кадастру в судові засідання жодного разу не зявився, хоч про час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому порядку. Заслухавши пояснення учасників процесу, зясувавши обставини, на які сторони покликаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що первісний позов задоволенню не підлягає, а зустрічний позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями ст. ст.10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно з приписами ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого виконкомом Шевченківської районної Ради народних депутатів м. Львова 16 червня 1992 року і зареєстрованого Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №63 за №10671, є власником житлового будинку №62-а по вул. Нагірній в м Львові. Поряд з цим будинком розташований жилий будинок, що належить на праві власності відповідачу [PERSON] Вказаний будинок, який раніше значився як такий, що розташований по вул. Нагірній,62 в м. Львові, був збудований [PERSON] на земельній ділянці, яка належить йому на праві приватної власності, на підставі рішень виконкому Львівської міської ради №1379 від 29 грудня 2004 року та №1004 від 28 серпня 2006 року, а також на підставі дозволу на виконання будівельних робіт за №495/06, виданого Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Львівської міської ради 27 вересня 2006 року. Розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №106 від 24 лютого 2012 року «Про присвоєння поштового номера» новозбудованому [PERSON] житловому будинку, позначеному в технічному паспорті літерою «А-2», загальною площею 178,9 кв.м, було присвоєно поштовий номер 64 по вул. Нагірній в м. Львові. Вищевказані обставини підтверджуються поясненнями сторін та їх представників, долученими до справи копіями свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого виконкомом Шевченківської районної Ради народних депутатів м. Львова 16 червня 1992 року, дозволу на виконання будівельних робіт за №495/06, виданого Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Львівської міської ради 27 вересня 2006 року. Розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №106 від 24 лютого 2012 року «Про присвоєння поштового номера», іншими зібраними у справі доказами та ці обставини ніким з учасників процесу не оспорювались. Судом встановлено, що згадану вище земельну ділянку, на якій в подальшому було побудовано жилий будинок, відповідач [PERSON], як покупець, придбав у власність відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки серії ВАМ №362574, укладеного 12 серпня 2003 року з [PERSON], як продавцем, та посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрованого в реєстрі за №4101. За умовами цього договору купівлі-продажу земельної ділянки [PERSON], проживаюча [INFO], продала, а [PERSON] купив частину земельної ділянки площею 445 кв.м, яка відносилась до категорії інших угідь (п.1.1.). Загальна площа земельної ділянки, що належала продавцю [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 24 вересня 1999 року та Акту про право приватної власності на землю серія 1-ЛВ 089316, становить 597 кв.м (п.п.1.1.,1.4.). Місце знаходження земельної ділянки: м. Львів, вул. Нагірна, 62. Опис меж в цілому: - від А до Б землі міського фонду; - від Г до Д та від Б до В - землі спільного користування мешканців буд. №60 «а» і №62 на вул. Нагірній; - від В до А землі загального користування вул. Нагірна; - від Д до Е землекористування гр. [PERSON], буд. №62 на вул. Нагірній; - від Е до Є землекористування мешканців буд. №60 на вул. Нагірній; - від Є до Ж землі тимчасового користування гр. [PERSON] (п.1.3.) Згідно з п.1.3. цього договору категорія земель за цільовим призначенням землі житлової та громадської забудови. В подальшому, на підставі розробленої у 2003 році Львівським міським центром державного земельного кадастру «Технічної документації по переоформленню Державного акта на право власності на земельну ділянку у м. Львові, вул. Нагірна,62 (Шевченківський р-н) гр. [PERSON]» 29 квітня 2004 року відповідачу [PERSON] в установленому порядку було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЛВ №059686, який оспорює позивач [PERSON] Площа земельної ділянки, яка належить [PERSON] на підставі вказаного державного акту на право власності на земельну ділянку, становить 0,0445 га, що відповідає площі земельної ділянки, придбаної ним у [PERSON] на підставі зазначеного вище договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12 серпня 2003 року. Обгрунтовуючи свої вимоги про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №059686 від 29 квітня 2004 року, позивач [PERSON], зокрема, покликається на те, що згідно державного акту на право приватної власності на землю, виданого [PERSON], межі земельної ділянки по ширині становили: по лінії А В 10,40 м, по ліні Б 2 9,00 м, загальною площею 0 0445 га. В договорі купівлі продажу вказано, що відповідач [PERSON] купив частину земельної ділянки площею 445 кв.м. В 2003 році [PERSON] почав переоформлення права власності на земельну ділянку. Як видно з технічного завдання на переоформлення технічної документації по видачі державних актів на право власності на землю, загальна площа земельної ділянки для обслуговування житлового будинку по вул. Нагірній,62 в м Львові, що належить відповідачу, становить 0,0445 га, що підтверджується також планом земельної ділянки. Однак, згідно з даними кадастрового плану земельної ділянки, державного акту на право власності на земельну ділянку та каталогу координатів кутів повороту меж, довжини земельної ділянки по ширині уже становлять: по лінії А В 10,95 м, по ліні Б 2 9,50 м, а не 10,40 м та 9,00 м, як було у попереднього власника. Крім цього, його представник [PERSON] 22 березня 2016 року ознайомилась з матеріалами справи, і, зокрема, з поданими відділом Держземагенства у м. Львові документами з технічної документації щодо переоформлення державного акту на земельну ділянку відповідача [PERSON] При такому ознайомленні вона встановила, що Акт узгодження меж земельної ділянки можна вважати недійсним, оскільки в ньому міститься ряд розбіжностей стосовно кола присутніх осіб, нумерації будинку та цей Акт фактично ним, [PERSON], не підписувався. Видачею [PERSON] такого державного акту на право власності на земельну ділянку порушено його, [PERSON], права на користування заїздом до своєї власності та не збережено розміри земельної діялнки загального користування. Відповідно до положень ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Положеннями ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а ст. 16 цього ж Кодексу визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Положеннями частин 2, 3, 4 ст. 267 цього Кодексу передбачено, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої зроблено заяву стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом встановлено, що державний акт на право власності на земельну ділянку був виданий відповідачу [PERSON] у квітні 2004 року, а вимоги про визнання недійсним та скасування цього державного акту позивач [PERSON] заявив лише в червні 2016 року, тобто по спливу більше дванадцяти років після видачі такого акту. Про видачу [PERSON] оспорюваного державного акту на право власності на земельну ділянку позивачу [PERSON], який проживає по сусідству, не могло бути невідомо. При цьому, суд також приймає до уваги і те, що позивач [PERSON]В не подав суду належних і допустимих доказів (правовстановлюючих документів) на підтвердження правомірності користування земельною ділянкою, яку він вважає своєю. З огляду на вищенаведене, а також враховуючи заяву відповідача [PERSON] від 28 вересня 2016 року про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку, що у задоволенні первісного позову [PERSON] про визнання недійсним і скасування державного акту на право власності на земельну ділянку слід відмовити у звязку зі спливом позовної давності. Що стосується зустрічного позову [PERSON], то такий, на думку суду, підлягає до задоволення, виходячи з наступного. З пояснень відповідача [PERSON] та його представника [PERSON] в судовому засіданні вбачається, що користуючись його, [PERSON], відсутністю, позивач [PERSON] в 2014 році вдруге захопив спільний проїзд і частину його земельної ділянки шляхом перенесення загорожі впритул до стіни його господарської споруди. Цими діями позивач обмежує його у праві володіння своєю землею, користування спільним проїздом, можливості технічного обслуговування будівлі, а також спричиняє загрозу руйнування та ушкодження будівлі сирістю внаслідок загортання землею цементної підмостки, яка після перенесення ним сітки впритул до стіни опинилась на його території. З висновку судової земельно-технічної експертизи №1707 від 30 листопада 2015 року видно, що фактичні межі земельної ділянки по вул. Нагірній,64 у м. Львові, що належить на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЛВ №059686 від 29 квітня 2004 року відповідачу [PERSON], не відповідають дійсним межам, координати яких визначені у правовстановлюючих документах З таблиці №1 додатку №1 до цього висновку вбачається, що дійсні межі цієї земельної ділянки по лінії від В до Б є фактично меншими від меж зазначених у державному акті. З долучених до справи фотографій та пояснень відповідача [PERSON] випливає, що на частині його земельної ділянки позивач [PERSON]В встановив металеву сітку, чим порушено його права на користування своєю власністю та спільним проїздом.

Outcome: approved