Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

В квітні 2015 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що з 2006 року він займається адвокатською діяльністю на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №307 від 06.10.2013 року. 20.08.2014 року між ним та [PERSON] було укладено договір про надання юридичних послуг в частині отримання свідоцтва про право на спадщину на ? частку земельної ділянки та ? частку квартири по вул.. Садгірській, 30 в м.Чернівці, яка відкрилась після смерті [PERSON] За умовами укладеного між ним та [PERSON] договором, він зобовязувався надати останньому консультаційні, адвокатські та інші юридичні послуги щодо захисту інтересів, а також здійснення його представництва в органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також загальних, господарських та адміністративних судах України. Такі послуги надаються шляхом особистої участі та представництва [PERSON] в центральних та інших органах виконавчої влади, в тому числі і нотаріальних органах. Так, на виконання досягнутих між адвокатом та його клієнтом домовленостей, він 20.10.2014 року звернувся до державного нотаріуса Першої Чернівецької нотаріальної контори [PERSON] та на підтвердження своїх повноважень надав її помічнику копію вказаного вище договору, проте остання пояснила, що такий договір не є підставою для надання йому необхідної інформації з метою представництва інтересів [PERSON], оскільки в такому випадку йому потрібна нотаріально посвідчена довіреність. Крім того, завідувачем нотаріальної контори [PERSON] того ж дня в усній формі надано аналогічні пояснення, які останній обґрунтовував посиланням на ст.. 8 Закону України «Про нотаріат». Не погоджуючись з такими діями посадових осіб нотаріальної контори, він звернувся з адвокатським запитом №15 від 29.10.2014 року щодо надання переліку документів, які необхідно додатково надати його клієнту для отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] 10.11.2014 року ним було отримано письмову відповідь державного нотаріуса [PERSON] про відмову у наданні інформації на підставі ст.. 8 Закону України «Про нотаріат». В подальшому, 20.11.2014 року він разом з клієнтом подали нотаріусу необхідний пакет документів для отримання свідоцтва про право на спадщину та після сплати відповідних платежів нотаріус відмовилась видати вказане свідоцтво безпосередньо йому як представнику спадкоємця, зіславшись на відсутність нотаріально посвідченої довіреності на представництво інтересів [PERSON] та проігнорувавши наданий договір про надання юридичних послуг. З метою уникнення незручностей він не вступив у дискусію з нотаріусом та [PERSON] особисто отримав свідоцтво про право на спадщину. Вважає, що вищевказана бездіяльність Першої Чернівецької державної нотаріальної контори спричинила несприятливі наслідки для його ділової репутації та створила перешкоди для оперативного вирішення спадкової справи щодо спадкування [PERSON] майна після смерті [PERSON] Крім того, відповідачем порушено норми чинного законодавства та невірно трактовано зміст ст.. 8 Закону України «Про нотаріат», оскільки отримання інформації щодо необхідних документів для оформлення права на спадщину та отримання свідоцтва про право на спадщину не є правочинами, що підлягають нотаріальному посвідченню. Таким чином, вказані дії відповідача призвели до порушення його прав як представника гарантованих ЦК України та Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», негативно вплинули на його емоційний стан та ефективність роботи На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просив визнати бездіяльність Першої чернівецької державної нотаріальної контори, що виразилась у відмові у наданні інформації на усні звернення та на адвокатський запит №15 від 29.10.2014 року незаконною; визнати бездіяльність державного нотаріуса Першої Чернівецької державної нотаріальної контори [PERSON], що виразилась у відмові у видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті [PERSON], представнику спадкоємця [PERSON], адвокату [PERSON], що діяв на підставі договору про надання юридичних послуг незаконною; зобовязати Першу Чернівецьку державну нотаріальну контору відшкодувати моральну шкоду в сумі 1000 грн. завдану бездіяльністю по відношенню до адвоката [PERSON]; судові витрати покласти на Першу державну нотаріальну контору. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представники відповідачів [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, вказуючи на те, що посадові особи нотаріальної контори та державний нотаріус [PERSON] діяли в межах повноважень встановлених законом, підтримали доводи викладені у письмовому запереченні проти позову відповідно до якого відповідачі вважають, що договір наданий позивачем на підтвердження своїх повноважень не містив переліку конкретних юридичних дій право на вчинення яких має представник, крім того інформацію яку позивач просив надати у своєму адвокатському запиті є розясненням законодавства і не може бути предметом адвокатського запиту, а видача свідоцтва про право на спадщину є інформацією щодо вчинення нотаріальної дії, а тому в даному випадку слід застосовувати положення ст.. 8 Закону України «Про нотаріат». Представник третьої особи Управління державної казначейської служби України у Чернівецькій області просила відмовити в задоволенні позову, надала пояснення аналогічні змісту письмових заперечень проти позову, вважала позовні вимоги недоведеними та необґрунтованими. Суд, заслухавши пояснення позивача та представників відповідачів, представника третьої особи, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до змісту ст.ст. 55,124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. У відповідності до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала\~свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. Так, судом встановлено, що 08.10.2006 року позивачу було видано свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю № 307 (а/с 16). У відповідності до вимог ч. 6 ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності є представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Згідно ст. 59 Конституції України кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура. Судом встановлено, що 20.08.2014 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір про надання юридичних послуг (а/с 10). Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Як вбачається з матеріалів справи, 20.11.2014 року державним нотаріусом Першої Чернівецької державної нотаріальної контори [PERSON] були посвідченні свідоцтва про право на спадщину за законом, яка відкрилась після смерті [PERSON] на користь [PERSON] (а/с 14 ). У відповідності до вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Так, в судовому засіданні сторонами та їх представниками визнано той факт, що [PERSON] в усній формі звертався до відповідача з проханням надати інформацію щодо переліку документів, які необхідні подати для оформлення спадщини на користь [PERSON] після смерті [PERSON], проте йому було відмовлено у наданні такої інформації з підстав відсутності документів, які підтверджують його повноваження як представника, зокрема відсутності нотаріально посвідченої довіреності. З тих самих підстав позивачу не було видано свідоцтва про право на спадщину за законом, дана обставина також визнана сторонами. Крім того, 30.10.2014 року державним нотаріусом [PERSON] направлено на адресу позивача за змістом якого вбачається, що 29.10.2015 року позивач звернувся до Першої чернівецької державної нотаріальної контори з запитом щодо надання необхідних документів для отримання свідоцтва про право на спадщину на ? земельної ділянки та ? квартири за адресою м.Чернівці, вул.. Садгірська, 30 (а/с 26). Проте вказаним листом у задоволенні такого запиту було відмовлено з тих підстав, що адвокати на підставі запиту мають право отримувати інформацію за винятком тієї, яка охороняється законом. Надання будь-якої інформації, щодо вчинюваних нотаріальних дій адвокатам або іншим заінтересованим особам відповідно до норм ст. 8 Закону України «Про нотаріат» не передбачено. Разом з тим, з такими висновками відповідачів та їх діями щодо відмови в наданні інформації погодитись не можна, виходячи з наступного. Так, відповідно до ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських обєднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту. Адвокатський запит не може стосуватися надання консультацій і розяснень положень законодавства. Таким чином, законом передбачено право адвоката отримувати інформацію необхідну для надання правової допомоги, при цьому позивачу не було відмовлено в задоволенні запиту як такого що стосується консультацій і розяснень положення законодавства. У відповідності до вимог ч.1, 7,8 ст. 8 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна таємниця - сукупність відомостей, отриманих під час вчинення нотаріальної дії або звернення до нотаріуса заінтересованої особи, в тому числі про особу, її майно, особисті майнові та немайнові права і обов'язки тощо. Нотаріус та особи, зазначені у статті 1 цього Закону, а також помічник нотаріуса зобов'язані зберігати нотаріальну таємницю, навіть якщо їх діяльність обмежується наданням правової допомоги чи ознайомленням з документами і нотаріальна дія або дія, яка прирівнюється до нотаріальної, не вчинялась. Довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документів, що зберігаються у нотаріуса, видаються нотаріусом виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії. У разі смерті особи чи визнання її померлою такі довідки видаються спадкоємцям померлого. У разі визнання особи безвісно відсутньою опікун, призначений для охорони майна безвісно відсутнього, має право отримувати довідки про вчинені нотаріальні дії, якщо це необхідно для збереження майна, над яким встановлена опіка. Довідки про вчинені нотаріальні дії та інші документи надаються нотаріусом протягом десяти робочих днів на обґрунтовану письмову вимогу суду, прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування у зв'язку з кримінальним провадженням, цивільними, господарськими, адміністративними справами, справами про адміністративні правопорушення, що знаходяться в провадженні цих органів, з обов'язковим зазначенням номера справи та прикладенням гербової печатки відповідного органу. Разом з тим, відповідно до вимог ст.ст. 237, 238 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Як вбачається зі змісту п. 1.1, п. 2.1 укладеного між позивачем та [PERSON] договору, останній уповноважив позивача представляти його інтереси в органах державної влади шляхом особистої участі представника в нотаріальних органах з усіх без винятку питань, що стосуються [PERSON] з правом подання від його імені заяв, подання та отримання необхідних документів. За змістом ст. 627 ЦК України відповідно до\~статті 6 \~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, сторонами було погоджено право позивача отримувати за [PERSON] в органах нотаріату усю необхідну інформацію та відповідні документи, отже надання позивачу інформації що стосувалась документів, які [PERSON] слід було подати з метою прийняття спадщини та оформлення права власності на спадкове майно, а також видача свідоцтва про право на спадщину за законом безпосередньо позивачу не є порушенням нотаріальної таємниці в розумінні ст. 8 Закону України «Про нотаріат». Згідно ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, вимоги позивача в частині визнання бездіяльності Першої чернівецької державної нотаріальної контори що виразились у відмові у наданні інформації на усні звернення та на адвокатський запит №15 від 29.10.2014 року [PERSON] та визнання бездіяльності державного нотаріуса Першої чернівецької державної нотаріальної контори [PERSON], що виразились у відмові у видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті [PERSON], представнику спадкоємця [PERSON], адвокату [PERSON], що діяв на підставі договору про надання юридичних послуг незаконними обґрунтовані та підлягають задоволенню. Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача в частині стягнення моральної шкоди, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Разом з тим, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів в чому саме полягали його душевні страждання спричиненні неправомірними діями відповідачів, при цьому з підстав захисту честі, гідності та ділової репутації позов не заявлявся. Таким чином, суд приходить до висновку про недоведеність вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди. На підставі вище викладеного та

Outcome: partial