Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

в Острозький районний суд Рівненської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу звернувся [PERSON] Позовну заяву позивач аргументує тим, що шлюб між ним та відповідачкою був зареєстрований 21.11.1995 року виконавчим комітетом Вельбівненської сілької ради Острозького району Рівненської області, актовий запис № 9. Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Вказує, що шлюбне життя з відповідачкою не склалося, у них різні характери та погляди на життя, в зв'язку з чим спільно проживати та зберегти сім'ю не можуть. Зазначає, що починаючи з 2016 року їхні подружні відносини носять формальний характер, через відсутність поваги, взаєморозуміння, спільних життєвих інтересів, зрозумівши, що їхній шлюб був помилковим. Вказує, що сім'я розпалась і будь-яке примирення неможливе, оскільки він втратив до відповідачки всі почуття та повагу, як до дружини. Вказав, що спору щодо поділу майна між ними немає. Питання утримання неповнолітнього сина між ними вирішено. Просив шлюб між ними розірвати. Позивач в підготовче засідання не з'явився подав до суду заяву де вказав, що заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. Просив шлюб між ними розірвати. Відповідачка в підготовчому засіданні заявлені позовні вимоги [PERSON] до неї про розірвання шлюбу визнала в повному обсязі, не заперечила проти їх задоволення. При цьому пояснила, що на даний час сімя існує формально, протягом останніх років сторони проживають окремо, спільного побуту, бюджету, взаємних прав та обов'язків не мають, тому шлюб між ними існує формально. Вказала, що примирення між ними є неможливе, в зв'язку з чим просила не вживати заходи щодо примирення. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З письмових доказів, досліджених в судовому засіданні встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-АМ № 199031 встановлено, що 21 листопада 1995 року виконавчим комітетом Вельбівненської сілької ради Острозького району Рівненської області, актовий запис № 9, був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], якій після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище [PERSON]. (а.с.6). Від шлюбу народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії І-АМ №362879, виданого 19 травня 2017 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 1. (а.с.7). Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки сімʼя фактично розпалася, сторони разом не проживають, взаємних прав та обовязків не мають, спільного побуту, бюджету, не мають, подружніх стосунків не підтримують, що свідчить про формальне існування шлюбу. Між сторонами відсутній спір щодо спільного майна, та питання утримання спільного сина, тому суд дійшов висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, у зв'язку із чим, визнає причину розірвання шлюбу поважною і розриває шлюб між сторонами без вжиття заходів для примирення. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, а відповідно до ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Судом встановлено, що між сторонами відсутні такі складові сім`ї, як спільне проживання, повязаність спільним побутом та почуття любові і взаємоповаги, а тому шлюб необхідно розірвати. Як вбачається із ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Із квитанції № 30961668 від 30.03.2018 р., банк платника ПАТ «ПриватБанк», [PERSON] сплаченого на рахунок ГУ ДКСУ у Рівненській області, розрахунковий рахунок № 31214206700005, МФО 833017, ЄДРПОУ 38043501, код банку 833017 судовий збір у розмірі 704,80 грн., враховуючи визнання позову відповідачкою до розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається із ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог тому з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути 352,40 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду із вказаним позовом. На підставі ст. 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved