Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

в липні 2018 року позивач [PERSON] через свого представника [PERSON], звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу. В обґрунтування позову зазначено, що 28.02.2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу з умовою оплати у розстрочку № 1, на виконання якого між сторонами було укладено акт приймання-передачі обладнання цеху прання килимів, відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв майно згідно переліку. Відповідно до договору та акту, вартість обладнання, переданого відповідачу, становить суму в розмірі 409500,00 грн. Позивач, передавши майно, виконав свої зобов»язання за договором перед відповідачем належним чином. Пунктом 3.4. зазначеного договору сторонами було передбачено порядок оплати вартості майно, згідно якого відповідач мала здійснити перший платіж в сумі 135000,0 грн. в строк до 30.06.2017 р., другий платіж в розмірі 135000,00 грн. в строк до 30.09.2017 р., третій платіж в розмірі 67500,00 грн. в строк до 31.12.2017 р., четвертий платіж в розмірі 67500,00 грн. в строк до 01.03.2018 р. Однак, всупереч умовам договору та вимогам ЦК України, відповідач станом на 09.07.2018 р. не виконала умови договору та не оплатила обладнання, яке було їй передано позивачем відповідно до акту. Крім того, п. 4.2 договору встановлено, що в разі прострочення чергового платежу покупець виплачує продавцю штрафну неустойку (пеню) в розмірі 1 % від належної до сплати суми за кожен день прострочення. З огляду на викладене, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просить суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором купівлі-продажу від 28.02.2017 р. в сумі вартості обладнання в розмірі 409500,00 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобов»язань в сумі 721350,00 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16.07.2018 року, у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.01.2019 року, у справі закінчено підготовче провадження та призначено судовий розгляд. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з викладених в ньому підстав. Одночасно вказав, що заперечення відповідача є недоведеними та ці доводи не є підставами для звільнення відповідача від виконання взятих на себе зобов»язань за договором. Представник відповідача та сама відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі та просили в їх задоволенні відмовити, посилаючись на підстави, які викладені в письмовому відзиві. Одночасно вказали, що договір купівлі-продажу відповідачем було укладено під впливом обману, а також позивачем пред»явлено вимогу про стягнення пені в розмір 1 % від належної суми до сплати за кожен день прострочення, однак, розмір даної пені не стосується неналежного виконання умов договору за яким ціна обладнання становить суму в розмірі 405000,00 грн., а відтак ця вимога задоволенню не підлягає. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Судом встановлено, що 28.02.2017 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) було укладено договір купівлі-продажу обладнання з умовами оплати в розстрочку № 1, відповідно до умов якого продавець зобов»язався передати у власність покупцю, а покупець зобов»язалась прийняти та оплатити обладнання для цеху прання килимів згідно зі специфікацією, яка додається до договору (а.с.9-11). Відповідно до п.3.1.1 договору, в разі оплати вартості обладнання до 01.03.2018 року загальна вартість обладнання становить суму в розмірі 405000,00 грн., а відповідно до п.3.1.2 - в разі оплати вартості обладнання до 30.11.2017 року загальна вартість обладнання становить суму в розмірі 351000,00 грн. Згідно із ст. 664 ЦК України, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар. 28.02.2017 року, відповідно до до акту прийому передачі до договору купівлі-продажу обладнання від 28.02.2017 року, продавець, позивач у справі, передав, а покупець, відповідач у справі, - прийняла обладнання на загальну суму 409500,00 грн. (а.с.12-13). Відповідно до зазначеного акту, вартість обладнання, переданого відповідачу, становить суму в розмірі 409500,00 грн. (а.с.12-13). Разом з тим, суд вважає за необхідне вказати на те, що в п.п. 3.1.1, 3.1.2 укладеного договору купівлі-продажу сторонами узгоджено ціну товару, та приймаючи до уваги те, що відповідачем оплата за обладнання у визначені строки не проведена, суд вважає, що ціна обладнання за договором становить суму в розмірі 405000,00 грн. Позивач, передавши майно, виконав свої зобов»язання за договором перед відповідачем належним чином. Згідно до ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Пунктом 3.4. зазначеного договору сторонами було передбачено порядок оплати вартості майна в розмірі 405000,00 грн., а саме: оплата обладнання відповідно до п. 3.1.1 мала відбутись в наступному порядку: перший платіж в сумі 135000,0 грн. в строк до 30.06.2017 р., другий платіж в розмірі 135000,00 грн. в строк до 30.09.2017 р., третій платіж в розмірі 67500,00 грн. в строк до 31.12.2017 р., четвертий платіж в розмірі 67500,00 грн. в строк до 01.03.2017 р. Крім того, пунктом 3.5 зазначеного договору сторонами було передбачено порядок оплати вартості майна в розмірі 351000,00 грн., а саме: оплата обладнання відповідно до п. 3.1.2 мала відбутись в наступному порядку: перший платіж в сумі 135000,00 грн. в строк до 30.06.2017 р., другий платіж в розмірі 135000,00 грн. в строк до 30.09.2017 р., третій платіж в розмірі 67500,00 грн. в строк до 31.12.2017 р. Також сторонами було окремо погоджена їх відповідальність, та відповідно до п. 4.2. договору визначено, що у випадку прострочення платежу (п.3.5 даного договору), покупець сплачує продавцю штрафну неустойку (пеню) в розмірі 1 % від належної до сплати суми за кожен день прострочення (а.с.11). Судом встановлено, що відповідач підписала договір, та тим самим виявила свою згоду з усіма його пунктами, розділами, та зобов»язалась їх виконувати. Договір є чинним, та доказів на підтвердження визнання його, зокрема, недійсним в установленому законом порядку, - стороною відповідача в ході розгляду справи суду не надано. Крім того, посилання сторони відповідача на те, що договір було укладено відповідачем під впливом обману, а відтак наявні підстави для відмови в його задоволенні, суд відкидає, оскільки, ці твердження не доведені та судом розцінюються як недоведені припущення відповідача, висловлені з метою уникнення від відповідальності за взяті на себе зобов»язання за договором купівлі-продажу. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов»язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Окремо слід звернути увагу на те, що стороною відповідача суду не надано доказів, які б свідчили про належне виконання відповідачем зобов»язань за договором купівлі-продажу обладнання в частині сплати у визначені періоди коштів за придбане майно, а копія розписки про отримання позивачем коштів (а.с.31), надана стороною відповідача на підтвердження своїх заперечень, не свідчить про отримання коштів в рахунок виконання відповідачем зобов»язань за укладеним договором купівлі-продажу, а відтак є неналежним доказом у справі. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості вартості обладнання є обґрунтованими та право позивача підлягає захисту, однак, приймаючи до уваги те, що в договорі сторонами прямо узгоджено ціну позову, та відповідачем оплата у визначені строки не проведена, суд вважає, що ціна (вартість) обладнання за договором, який було укладено між сторонами, - становить суму в розмірі 405000,00 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а не 409500,00 грн., як пред»явлено позивачем, - в зв»язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. В частині позовної вимоги про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов»язань суд встановив наступне. Відповідно до п. 3.1.1 договору, сторонами узгоджено те, що в разі сплати вартості обладнання до 01.03.2018 р. його ціна становитиме 405000,00 грн., а відповідно до п. 3.1.2 - в разі сплати до 30.11.2017 р. - 351000,00 грн. Договором встановлено графік оплати вартості майна в розмірі 405000,00 грн., відповідно до п. 3.1.1 (пункт 3.4 договору) та графік оплати вартості майна в розмірі 351000,00 грн., відповідно до п. 3.1.2 (пункт договору 3.5). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З аналізу норм ст. 625 ЦК України випливає, що у вказаній статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань». У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем в обгрунтування позовної вимоги про стягнення з відповідача пені зазначається про те, що п. 4.2. договору між сторонами узгоджена відповідальність у виді виплати покупцем штрафної неустойки (пені) в розмірі 1 % від належної до сплати суми за кожен день прострочення, а відтак з урахуванням розстрочення оплати обладнання на чотири платежі з визначеним строком внесення кожного чергового платежу, загальна сума пені становить суму в розмірі 721350,00 грн. Разом слід зазначити, що в договорі сторонами дійсно було передбачено (п.4.1), що вони несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов»язань по даному договору у відповідності до діючого закону. Однак, суд звертає увагу на те, що сторонами також окремо було погоджено в п. 4.2 договору те, що у випадку прострочення платежу (п.3.5 даного договору, вартість товару 351000,00 грн.), покупець сплачує продавцю штрафну неустойку (пеню) в розмірі 1 % від належної до сплати суми за кожен день прострочення (а.с.11). Сторонами не було прямо передбачено в договорі відповідальність покупця у виді сплати штрафної неустойки (пені) за прострочення платежів за п. 3.4 зазначеного договору, де вартість товару складає суму в розмірі 405000,00 грн., а відтак посилання позивача на обов»язок відповідача сплатити пеню за прострочення грошового зобов»язання, що передбачено умовами п. 4.2 договору, на думку суду, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на умовах укладеного між сторонами договору. Окремо, слід зазначити про те, що відповідно до закону на вимогу кредитора боржник зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, однак, наведених вимог позивачем не пред»явлено, а суд позбавлений можливості вийти за їх межі при розгляді спору. Враховуючи викладене, виходячи з презумпції свободи правочину та паритету сторін у визначенні умов договору, а також приймаючи до уваги те, що сторонами було узгоджено в договорі відповідальність відповідача у випадку прострочення платежів за обладнання, вартість якого сторонами визначена в сумі 351000,00 грн., та в договорі відсутні зазначення про пряму відповідальність відповідача у виді сплати неустойки за прострочення сплати вартості обладнання в сумі 405000,00 грн., суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача пені, на підставі п. 4.2. договору, - пред»явлена безпідставно та в порушення умов укладеного договору, а тому в задоволенні позовної вимоги про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов»язань в сумі 721350,00 грн., - слід відмовити. В порядку ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial