Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-18 00:00:00

В листопаді 2017 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до ДП «Житлобуд» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди. Свої вимоги мотивувала тим, що вона працювала у відповідача на посаді інспектора по приватизації. Проте згідно Наказу від 04.07.2017 р. її було звільнено. Однак всупереч вимог діючого законодавства позивачу при звільненні не було виплачено всі грошові кошти, що були нараховані та належали їй до сплати заборгованість по заробітній платі. Також позивач зазначала, що відповідач має їй виплатити середні заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та моральну шкоду, завдану внаслідок невиплати заробітної плати. Оскільки ДП «Житлобуд» належні до виплати позивачу кошти не сплачено до теперішнього часу, вона просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі, середньомісячний заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні та моральну шкоду в розмірі 5\~000 грн. 00 коп. Відповідно до заяви, позивач заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача, згідно заяви, просив про розгляд справи без його участі. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. [PERSON] з жовтня 2016 р. працювала на посаді інспектора по приватизації в ДП «С Житлобуд». Відповідно до Наказу ДП «Житлобуд» 04.07.2017 р. [PERSON] було звільнено з посади згідно п.1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, за згодою сторін. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Проте при звільненні позивача розрахунок з нею проведено не було. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідачем з початку її роботи заробітна плата сплачувалась не в повному обсязі та із затримками. Після звільнення, відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі, більш того, останній при звільненні не було відомо навіть про розмір належної їй до виплати заробітної плати. Згідно наданої відповідачем Довідки ДП «Житлобуд» від 28.12.2017 р. вбачається, що заборгованість відповідача перед [PERSON] станом 22.12.2017 р. складає 5 793 грн. 64 коп. До теперішнього часу заборгованість по заробітній платі перед позивачем ДП «Житлобуд» не погашена. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги в частині нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку з працівником у звязку з порушенням термінів виплати заробітної плати обґрунтовані та підлягають задоволенню. У відповідності до вищезазначеного Порядку враховуючи середню заробітну плату за останні два повних робочих місяця середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 129 грн. 37 коп. Приймаючи до уваги кількість робочих днів, на які було затримано розрахунок з позивачем, середній заробіток за час затримки розрахунку, що підлягає стягненню на користь [PERSON], складає 17 464 грн. 95 коп. (135 днів х 129 грн. 37 коп.). Крім того, позивач вказує на те, що внаслідок затримки відповідачем виплати їй заробітної плати, їй спричинена моральна шкода, яку позивач оцінює в 5\~000 грн. 00 коп. Відповідно до ч. 2\~ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р., під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до абз. 2 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р. відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачем порушено право позивача на отримання своєчасного розрахунку при звільненні та виплати заробітної плати, а відтак позовні вимоги обґрунтовані , проте підлягають частковому задоволенню в частині стягнення моральної шкоди.

Outcome: partial