Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

В лютому 2016 року позивач [PERSON] звернувся з вищевказаним позовом, який в подальшому в порядку ст. 31 ЦПК України вточнив та вказав, що він є сином [PERSON], яка померла 30 липня 2010 року, яка під час життя отримала у користування земельну ділянку площею 0,2 га для озеленення та літнього будинку. Після смерті він тривалий час користувався вищевказаною земельною ділянкою, вподальшому він дізнався, що 26 вересня 2016 року Таїровською селищною радою Овідіопольського району Одеської області (далії по тексту селищна рада) було прийнято рішення № 997-VI про влаштування дитячого та спортивного майданчику на цій земельній ділянці, яке на думку позивача було прийнято з порушенням діючого законодавства, а тому позивач просить встановити факт відкритого та добросовісного користувача земельною ділянкою за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Мізікевича, ж/м «Чорноморка», вул. Незалежності,6/11. Визнати рішення Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області VI скликання, 35 сесії, № 997- VI від 26.09.2014 року «Про влаштувати дитячий та спортивний майданчик на земельній ділянці комунальної власності орієнтованою площею 0,1000 га., що належить до категорії земель житлової та громадської забудови і перебуває у запасі, розташованої за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Мізікевича, ж/м «Чорноморка», вул. Незалежності, 6/2 (із виправленням адреси на наступну: Одеська область, Овідіопольський район, с. Мізікевича, ж/м «Чорноморка», вул. Незалежності,6/11) (далії по тексту спірна земельна ділянка). В ході судового засідання представник позивача підтримала позовні вимоги. Представник селищної ради позов не визнала та просить відмовити у задоволенні позову. Третя особа до суду не з»явилася, хоча належним чином повідомлена про час та місце слухання справи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає,що позов підлягає частковому задоволенню з наступного. Відповідно до ст. 152 ч.3 п. «г» ЗУ України … захист прав громадян та юридичних осіб на земельній ділянки здійснюється шляхом: визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 59 п.10 Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Так судом встановлено, що 16 травня 1969 року відповідно до рішення правління № 21 колгоспу ім. К. Лібнехта Овідіопольського району Одеської області (протоколу № 21) [PERSON] була виділена земельна ділянка в розмірі 0,2 га., для озеленення та літнього типу будівлі (а.с. 19). 31 липня 2010 року [PERSON] померла (а.с.22). Під час життя [PERSON] та її син позивач [PERSON],[INFO], належним чином користувались вищевказаною земельною ділянкою, що підтверджується технічним паспортом на завершене будівництво, яке розташоване за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Мізікевича ж/м « Чорноморка», вул. Незалежності №6/11. 26 вересня 2014 року селищна рада прийняла рішення № 997- VI «Про влаштувати дитячий та спортивний майданчик на земельній ділянці комунальної власності орієнтованою площею 0,1000 га., що належить до категорії земель житлової та громадської забудови і перебуває у запасі, розташованої за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Мізікевича, ж/м «Чорноморка» вул. Незалежності, 6/2 в подальшому з виправленням адреси на наступну: Одеська область, Овідіопольський район, с. Мізікевича, ж/м «Чорноморка», вул. Незалежності,6/11. Дане рішення було прийнято на підставі депутатського звернення від 21.08.2014 року, службової записки інженера землевпорядника та іншої технічної документації. Виходячи з обставин які були встановлені під час розгляду справи, суд вважає, що з боку посадових осіб та працівників селищної ради під час підготовки рішення селищної ради були здійснені порушення ст. 12 ЗК України та помилкове його застосування під час прийняття рішення. Так селищна рада при здійсненні своїх повноважень в галузі земельних відносин повинні здійснювати свої управлінські функції щодо раціонального використання земель, рада організує землеустрій, здійснює контроль за використанням земель, інформує населення про стан і рух земельних ресурсів тощо, але ці функції з боку відповідача не були виконані, а тому відповідно до ст. 152 ЗК України та ст. 59 п.10 Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні» суд вважає, що дане рішення є недійсним та підлягає скасуванню. Представник позивача просить визнати факт користування спірною земельною ділянкою, розглядаючи даний позов як вид цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або здійснення нею умов особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оскаржуваних прав. Згідно зі ст. 213 ЦПК України судове рішення повинно бути постановлено у відповідності із норм матеріального права, з урахуванням предмету позову, змісту позову та його доводів. Суд приходить до висновку, що дані правовідносини підлягають захисту в іншому порядку, а тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. При поданні позову позивач сплатив судовий збір в розмірі 1102.4 грн. (551.20 х2=1102.40). Суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551.20 грн., в іншій частині відмовити.

Outcome: partial