Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

В лютому 2017 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про встановлення місця проживання їхньої малолітньої дитини за місцем її проживання за адресою [ADDRESS] та визначення днів прийняття участі батька дитини у вихованні та спілкуванні з сином. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що з відповідачем вони перебувають у шлюбі, спір про розірвання шлюбу у них вирішується в суді. Під час шлюбу у них народився син [PERSON], який на даний час проживає з матір'ю. У зв'язку з тим, що сторони не дійшли згоди щодо місця проживання дитини, тому вона для вирішення даного питання звернулась до органу опіки та піклування Добропільської міської ради. Останній надав висновок, що вважає за доцільне місце проживання малолітнього [PERSON] з матір'ю, проте не обмежуючи батька у прийнятті участі у вихованні сина, особистому спілкуванні у будь який час та в необмежений термін, за попередньою домовленістю з нею. Проте з висновком органу опіки та піклування в частині необмеженого спілкування відповідача з дитиною вона не погоджується, та просить визначити дні прийняття участі у вихованні та спілкуванні батька з сином - щосереди з 17.00 год. до 20.00 год. та щосуботи з 09.00 год. та 11.30 год., за місцем її проживання або перебування сина, за попередньою домовленістю з нею та в її присутності. Позивач в судовому засідані позовні вимоги підтримала повністю, з мотивів викладених в позовній заяві. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав частково, а саме позовну вимогу щодо визначення місця проживання дитини з матір'ю визнав, а з позовними вимогами щодо визначення днів прийняття участі у вихованні та спілкуванні з сином відповідача заперечив та пояснив, що він не погоджується з цими вимогами, оскільки він хоче мати можливість бачити і навідувати дитину коли і скільки захоче. В судовому засіданні представник третьої особи пояснила, що висновком про визначення місця проживання дитини [PERSON], [INFO] Виконавчого комітету Добропільської міської ради від 10 лютого 2017 року №05/0136-10/02 прийнято рішення про доцільність проживання малолітнього [PERSON] з матір'ю [PERSON], але не обмежуючи батька у прийнятті участі в вихованні сина, особистому спілкуванні в будь який час та не в обмежуючий термін, за попередньою домовленістю з матір'ю дитини. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України). Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 лютого 2012 року, який рішенням Добропільського міськрайонного суду від 13 березня 2017 року розірваний. У шлюбі у них народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19 березня 2014 року. На даний час [PERSON] проживає з матір'ю [PERSON] за адресою [ADDRESS], що визнається сторонами, а тому згідно вимог ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Малолітній [PERSON] з 23 травня 2016 року відвідував Дошкільний навчальний заклад №29 «Джерельце», дитина характеризується позитивно. В садочок [PERSON] приводить і забирає мати, батько цікавиться успіхами та досягненнями сина по телефону у вихователя, що підтверджується довідками та характеристикою ДНЗ №29 «Джерельце» від 03 лютого 2017 року.(а.с.16-18). Як пояснила позивачка в судовому засіданні, на даний час дитина дитячий садочок не відвідує, що забезпечити спокійний стан здоров'я дитини. Позивач [PERSON] на час звернення до суду працювала начальником відділу охорони здоров'я Добропільської міської ради. За період з липня по грудень 2016 року дохід її становив 32 741, 41 тис. грн. По місцю роботи та проживання характеризувалась позитивно. ( а.с.19-20, 25, 26) Згідно довідки виданої керівником філії ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля «Соцсервіс» №45 від 10 травня 2017 року [PERSON] з 10 травня 2017 року працює в ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» «Соцсервіс» на посаді головного лікаря. Крім того, судом встановлено, що на засіданні комісії з питань захисту з прав дитини виконавчого комітету Добропільської міської ради було прийнято рішення про доцільність проживання малолітнього [PERSON] з матір'ю [PERSON], але не обмежуючи батька у прийнятті участі в вихованні сина, особистому спілкуванні в будь який час та не в обмежуючий термін, за попередньою домовленістю з матір'ю дитини, що підтверджується висновком про визначення місця проживання дитини [PERSON], [INFO] Виконавчого комітету Добропільської міської ради від 10 лютого 2017 року №05/0136-10/02. (а.с.8-10) Згідно висновку за результатами психологічного обстеження малолітнього [PERSON] практичного психолога вищої категорії Методист відділу освіти, яка опікується психологічною службою від 07 лютого 2017 року, в результаті аналізу результатів проведеної діагностики, спостереження та бесіди виявлено, що у дитини спостерігається позитивний психоемоційний стан в дошкільному навчальному закладі. Однак наявність психотравмуючої ситуації в родині дитини, яка склалася (зі слів матері), може призвести до поглиблення стресового стану, появи психосоматичних проявів, що в подальшому позначиться на формуванні особистості. З метою уникнення та профілактики емоційних розладів рекомендовано: забезпечити позитивного мікроклімату в родині, консультації психоневролога, логопеда та проведення корекційно-відновлювальних занять психолога. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання родини [PERSON] по адресі [ADDRESS] від 06 лютого 2017 року, умови проживання добрі, в будинку для малолітнього [PERSON] створені всі умови для проживання: є окрема обладнана кімната за всіма потребами дитини. Є присадибна земельна ділянка, басейн. (а.с.24) Крім того, судом встановлено, що ніхто з батьків малолітнього [PERSON] не є позбавленим батьківських прав, на обліках у лікаря психіатра чи нарколога не перебувають. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Стаття. 18 Конвенції про права дитини, проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно вимог з ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, згідно ст. 15 Закону, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, а батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Стаття 153 СК України передбачає, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Відповідно до приписів ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь в її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частиною . 1 ст. 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини визначається за згодою батьків. Відповідно до вимог частин 1 та 2 ст. 161 СК, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Під час розгляду справи, фактів протиправної поведінки батьків щодо дитини, судом не встановлено. Крім того, відповідач [PERSON] не заперечує, щоб дитина проживала разом з матір'ю. Визнання відповідачем пред'явленої вимоги не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси дитини, а тому дана вимога підлягає до задоволення. Таким чином, на підставі викладеного та у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, суд вважає, що малолітня дитина знаходячись разом із рідною матір'ю, це сприятиме духовному та моральному розвитку дитини, позивач забезпечить дитині якісний рівень життя, адже вона має сприятливі житлово-побутові умови, суд вважає, що це цілком сприятиме забезпеченню належного розвитку дитини та в найбільшій мірі відповідатиме її інтересам. Що стосується позовних вимог щодо визначення днів прийняття участі у вихованні та спілкуванні батька з сином, то суд виходить з наступного. Приписи статті 159 СК України встановлюють право того з батьків, хто проживає окремо від дитини, на звернення до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні. Тобто, позов про усунення перешкод - це позов негаторний, тобто позов про заперечення поведінки особи, яка чинить перешкоди іншому у здійсненні ним свого права. В даному випадку позивачка звернулася з позовом про вирішення спору щодо участі у вихованні дитини відповідача, який, як встановлено в судовому засіданні, проживає окремо від сина. При цьому сам відповідач заперечує таку вимогу, зазначаючи, що негативного впливу він на дитину не чинить, що його не влаштовують ті визначені позивачкою дні та години, він має бажання та має можливість більше часу проводити з сином. Разом з тим, суд звертає увагу, що зустрічного позову щодо його участі у вихованні дитини та вирішення судом питання щодо його участі у вихованні дитини, як того з батьків, хто проживає окремо, від відповідача не надходило. Таким чином, суд приходить до висновку, що законодавцем чітко визначено, позивача у спорах про участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, зокрема чітко визначено, що звертатись з позовом про участь у вихованні дитини вправі той з батьків, хто проживає окремо від неї і у випадку, якщо йому чиняться перешкоди у спілкуванні з дитиною, і вправі звертатись з позовом в своїх інтересах, а той з батьків, з ким проживає дитина таким правом законодавцем не наділений. У зв'язку з вищенаведеним, дана позовна вимога до задоволення не підлягає. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судові витрати по справі підлягають розподілу відповідно до ст. 88 ЦПК України. Враховуючи викладене,

Outcome: partial