Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

В листопаді 2013 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду із позовом у якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 23.08.2013 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], заререєстрований в реєстрі за № 613; визнати недійсним договір купівлі-продажу вказаної вище квартири, укладений 31.08.2013 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київської міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований у реєстрі за № 2979. В обґрунтування позову вказує на те, що рішенням Солом»янського районного суду м.Києва від 09.04.2012 року стягнуто з [PERSON] на користь позивача [PERSON] борг в розмірі 891 833,54 грн. та 2 823 грн. судового збору. По даній справі згідно з ухвалою Солом»янського районного суду м.Києва від 21.02.2012 року накладено арешт на майно відповідача [PERSON], а саме на квартиру [ADDRESS], а також на автомобіль марки FiatDukato 2300, білого кольору, номер двигуна [NUMBER], кузов [NUMBER], державний номер [NUMBER]; автомобіль марки FiatDukato 2300, білого кольору, номер двигуна [NUMBER], кузов [NUMBER], державний номер [NUMBER]; автомобіль марки НundayTacson, номер двигуна [NUMBER], кузов [NUMBER], державний номер [NUMBER]; земельну ділянку площею 8,90га, яка розташована на території Григоро-Бригадирівської сільської ради, яка належить відповідачу [PERSON] на підставі Державного акта про право приватної власності на землю Серія ПЛ № 228096, виданий Кобеляцьким районним відділом земельних ресурсів та будь-яке інше майно, що зареєстроване за відповідачем. На виконання ухвали Солом»янського районного суду м. Києва від 21.02.2012 року головним державним виконавцем Штойка Л.Р. 12.03.2012 року було прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Відповідно до витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об»єктів нерухомого майна № 35202990 ДП « Інформаційний центр» Міністерства юстиції України 12.03.2012 року о 18:01:41 внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна арешт на нерухоме майно належне відповідачу [PERSON], а саме вказану вище квартиру. Позов мотивований тим, що позивач є стягувачем по виконавчому провадженню № 38532471 та № 38532371 про стягнення з відповідача боргу у розмірі 891 833,54 грн. та 2 823грн. судового збору по яким 20.06.2013 року та 26.07.2013 року державним виконавцем прийняті постанови про накладення арешту та оголошення заборони на відчуження будь-якого майна відповідача. Представник позивача вважає, що внаслідок укладених правочинів, порушені права позивача як стягувача, оскільки відповідачем [PERSON] рішення суду про стягнення боргу не виконано, та таким чином відповідачем продано квартиру з метою ухилення від виконання боргових зобов»язань та всупереч накладеним арештам та прямій забороні відчужувати майно. В ході розгляду справи представник позивача подав уточнену заяву у якій не змінюючи предмет позову вказує на те, що відповідач [PERSON] знав про заборону відчуження належного йому майна, оскільки його представник [PERSON] В . 19.07.2013 року ознайомився з матеріалами виконавчого провадження та отримав акт опису й арешту квартири та оскаржував дії державного виконавця ВДВС Солом»янського районного управління юстиції у м.Києві про відкриття виконавчого провадження та оголошення заборони на відчуження нерухомого майна, а також звертався із заявою про відстрочку виконання рішення суду. Також представник позивача вказав на те, що 30.07.2013 року відповідач [PERSON] подарував своїй матері майстерню площею 1453,5 кв.м., за адресою: с. Копилів, Макарівського району, Київської області; плошею 0,4600 га за адресою: [ADDRESS], а також гараж за вказаною адресою, а транспортні засоби відповідача знаходяться у розшуку. В ході розгляду справи представник позивача підтримував позов. В подальшому, 25.02.2014 через канцелярію суду представник позивача подав заяву про відкладення розгляду справи не підтверджуючи поважність причин неявки. Одночасно у поданій заяві містилось клопотання про розгляд справи у його відсутність. Зважаючи на клопотання представника про розгляд справи у його відсутність, тривале знаходження справи у провадженні суду, судом ухвалено про розгляд справи у відсутність представника позивача на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову. В подальшому, будучи повідомленим належним чином про місце, день та час судового розгляду, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, у зв`язку із чим судом ухвалено про розгляд справи у відсутність представника відповідача. Відповідач [PERSON] , яка повідомлялась судом неодноразово належним чином про місце, день та час судового розгляду справи, виходячи із принципу належного повідомлення, в судове засідання не з`явилась, у зв`язку із чим судом ухвалено про розгляд справи у ії відсутність. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечуючи проти позову заявив клопотання про прийняття зустрічного позову до позивача [PERSON] про визнання [PERSON] добросовісним набувачем спірної квартири на підставі укладеного з [PERSON] договору купівлі-продажу квартири , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого у реєстрі № 2979. В подальшому в судовому засіданні 27.02.2015 року представник відповідача від клопотання про прийняття зустрічного позову відмовився. При цьому просив відмовити у задоволенні позову, пославшись на відсутність підстав для визнання договорів купівлі-продажу недійсними. Третя особа- приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], яка була залучена судом до участі у справу, будучи повідомленою належним чином про місце, день та час судового розгляду, в судове засідання не з»явилась, надіславши письмові пояснення у яких послалась на те, що посвідчення договору купівлі-продажу спірної квартири, який укладений між [PERSON] та [PERSON], був посвідчений нею у відповідності до норм чинного законодавства та будь-яких обмежень, арештів, заборон відчуження щодо спірної квартири на момент посвідчення договору , не було. Одночасно, приватний нотаріус просила проводити судовий розгляд справи у ії відсутність. Третя особа- приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], залучений до участі в справу за клопотанням представника відповідача [PERSON] та третя особа-Відділ державної виконавчої служби Солом»янського районного управління юстиції у м.Києві, залучений до участі у справи за клопотанням сторін в судове засідання своїх представників не направили, про причини неявки суд не повідомили, у зв»язку із чим судом ухвалено про розгляд справи у їх відсутність. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає , виходячи із наступного. Встановлено, що 23 серпня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 613. Право власності [PERSON] зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23 серпня 2013 року, номер запису про право власності 2236476, реєстраційний номер об»єкта нерухомого майна 140769280000. 31.08.2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу вказаної вище квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 2979. Встановлено, що в провадженні Відділу державної виконавчої служби Солом»янського районного управління юстиції у м.Києві від 20.06.2013 року перебуває виконавчий лист № 2-921/12, виданий 22.05.2012 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 891833,54 грн. Представник позивача вважає, що укладені договори купівлі-продажу спірної квартири повинні бути визнані недійсними, оскільки порушують права [PERSON] як стягувача у даному виконавчому провадженні, оскільки існувала заборона на відчуження вказаного майна. Проте, з такими доводами представника позивача, суд не погоджується, вважаючи їх необґрунтованими, виходячи із наступного. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою,п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановленим цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним ( оспорюваний правочин). Відповідно до ст..ст.203,204 ЦПК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками ( усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Правомірність правочину презюмується. Таким чином, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів ознак або елементів правочину, недотримання вимог необхідних для чинності правочину, визначених у статтях 203,215 ЦК України. Проте, обставин з якими закон пов»язує недійсність правочину, судом не встановлено, тобто таких ознак, які вказують на дефекти вчинених правочинів, які оспорюються позивачем. Відповідно до пункту 2 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України , затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 при підготовці до посвідчення правочинів про відчуження або заставу нерухомого майна нотаріусом перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При укладенні правочинів про відчуження майна нотаріус перевіряє відсутність обтяження нерухомого майна іпотекою за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до довідки приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] від 13.11.2015 року під час посвідчення оспорюваного позивачем договору купівлі-продажу спірної квартири, укладеного між [PERSON] та [PERSON] нотаріусом перевірялось наявність обтяження на спірну квартиру [ADDRESS] та такого обтяження не виявлено, що нотаріусом встановлено на підставі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчужень об»єктів нерухомого майна. Вказане підтверджується Інформацією із вказаних вище Реєстрів, що сформована нотаріусом станом на 23.08.2013 року станом на 16:17:20.(а.с.а.с.130-131). Відповідно Інформаційної Довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно рішення про державну реєстрацію припинення права власності [PERSON] на підставі укладеного із [PERSON] договору купівлі-продажу спірної квартириприватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено 23.08.2013 року о 16:50:49.(а.с.102-105). Таким чином, вказані вище обставини спростовують посилання представника позивача про те, що на момент укладення договору були наявні обтяження на спірну квартиру. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] послався на те, що відповідно до пункту 4 Договору купівлі-продажу квартири від 31.08.2013 року , укладеного між [PERSON] та [PERSON] продаж квартири було вчинено за 320000грн., які [PERSON] отримана повністю від позивача. У відповідності до п.11 Договору право власності на квартиру, яка є предметом цього Договору, виникає у Покупця з моменту державної реєстрації в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Судом встановлено, що право власності [PERSON] є зареєстрованим у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. З урахуванням наведеного, судом встановлено, що дії відповідачів стосовно укладення правочинів, які оспорює позивач ,були спрямовані на реальне настання наслідків, а саме щодо відчуження спірного майна та відповідно набуття права власності на спірне майно. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, підстави звернення до суду повинні бути вмотивовані наявністю об»єктивністю ознак, які свідчать про порушення прав особи, яка звертається із матеріально-правовою вимогою . Проте, судом таких ознак не встановлено , що вказує на відсутність права позивача на звернення до суду із позовом про визнання недійсними договорів, що були укладені відповідачем [PERSON] з [PERSON], та відповідно [PERSON] з [PERSON] Таким чином, оскільки судом не встановлено підстав для визнання недійсними правочинів та не встановлено, порушень прав позивача внаслідок їх укладення, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed