Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

В лютому 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з квітня 2012 року відповідач неналежним чином виконує обов'язок батька утримувати свого неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що згідно до ч.1 ст.196 СК України є підставою для стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів в розмірі 53 528,46 грн. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 березня 2014 року відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 53 528,46 грн. з 01.04.2014 року по 20.01.2014 року. Не погоджуючись з таким рішенням, [PERSON] звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, стягнувши з [PERSON] на її користь пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 53 528,46 грн. за період з 01.04.2014 року по 20.01.2014 року, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що висновок суду першої інстанції про те, що відповідач дізнався про примусове виконання судового рішення про стягнення з нього аліментів на користь позивача лише 22.01.2014 року є помилковим, оскільки відповідач був присутнім в судовому засіданні 28.11.2011 року, за результатами розгляду було ухвалено рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 28.11.2011 року про стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] Апелянт наголошує, що на підставі примусового виконання виконавчого листа №2/2506/4118 від 28.11.2011 року [PERSON] в добровільному порядку сплатив заборгованість по аліментах на утримання неповнолітнього сина [PERSON] 28.11.2012 року та 26.03.2012 року по 2 000,00 грн., тобто відповідачу було дійсно відомо про відкриття виконавчого провадження про стягнення з нього аліментів, відповідачем не надано жодних доказів, які б вказували на відсутність його вини у виникненні заборгованості по аліментах. В письмових запереченнях на апеляційну скаргу [PERSON] просить відхилити апеляційну скаргу [PERSON] та залишити без змін законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає, враховуючи наступне. Апеляційним судом встановлено, що з 08 червня 1996 року по 28 листопада 2011 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, мають спільного сина [PERSON], [INFO]. Згідно з виконавчим листом №2/2506/4118, виданим 28 листопада 2011 року Деснянським районним судом м. Чернігова, [PERSON] зобов'язаний сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 жовтня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 92). Відповідно до листа головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції від 20 січня 2014 року № 452/8 [PERSON] був повідомлений про наявність у нього заборгованості зі сплати аліментів станом на 20 січня 2014 року у розмірі 16 346 грн. 14 коп. (а.с.8). Вказана заборгованість була сплачена відповідачем 25.01.2014 року. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що відповідач дізнався про примусове виконання судового рішення про стягнення з нього аліментів на користь позивача лише 22.01.2014 року, тобто заборгованість по сплаті аліментів виникла не з вини відповідача. Проте, з такими висновками суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, зважаючи на таке. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Як роз'яснено в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з вини відповідача, оскільки [PERSON] було відомо про рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 28.11.2014 року, яким з нього стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 28.10.2011 року і до повноліття дитини, так як він сплачував при цьому аліменти по 2000,00 грн. 26.03.2012 року, 19.12.2011 року, 26.03.2012 року, 28.11.2012 року (а.с.37,38,90,91) та станом на 25.01.2014 року заборгованість по аліментах в розмірі 16346,14 грн. повністю погашена, а відтак, був обізнаний про наявність у нього обов'язку зі сплати аліментів і повинен був їх сплачувати. Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Відтак, при проведенні розрахунку апеляційний суд враховує, що 28.11.2012 року (а.с.37) та 26.03.2012 року (а.с.38) відповідачем було сплачено по 2000,00 грн. заборгованості по аліментах. За квітень 2012 року заборгованість відповідача по аліментах складала 119,41 грн., з травня 2012 року по грудень 2013 року включно підлягали сплаті аліменти щомісячно по 795,67 грн. Розрахунок пені з урахуванням періоду прострочення відповідно до положень ст.196 СК України складає 41 640,36 грн., а саме: За квітень 2012 року - 119,41 грн. * 1% * 212 днів (кількість днів за період з 01.05.2012 року по 28.11.2012 року ) = 252,28 грн. За травень 2012 року - 795,67 грн. * 1% * 181 днів з 01.06.2012 року по 28.11.2012 року = 1438,95 грн.; За червень 2012 року - 795,67 грн. * 1% * 151 днів з 01.07.2012 року по 28.11.2012 року = 1200,45 грн.; За липень 2012 року - 3069,08 грн. пені, яка складається з 954,00 грн. (795,67 грн. нараховано * 1% * 120 днів за період з 01.08.2012 по 28.11.2012) + 2115,08 грн. (506,42 грн. заборгованості * 1% * 418 днів за період з 29.11.2012 року по 20.01.2014 року); За серпень 2012 року - 795,67 грн. * 1% * 507 днів з 01.09.2012 року по 20.01.2014 року = 4030,65 грн.; За вересень 2012 року - 795,67 грн. * 1% * 477 днів з 01.10.2012 по 20.01.2014 рік = 3792,15 грн.; За жовтень 2012 року - 795,67 грн. * 1% * 446 днів з 01.11.2012 по 20.01.2014 року = 3545,70 грн.; За листопад 2012 року - 795,67 грн. * 1% * 416 днів з 01.12.2012 по 20.01.2014 року = 3307,20 грн.; За грудень 2012 року - 795,67 грн. * 1% * 385 днів з 01.01.2013 по 20.01.2014 року = 3060,75 грн.; За січень 2013 року - 795,67 грн. * 1% * 354 дні з 01.02.2013 по 20.01.2014 року = 2814,30 грн.; За лютий 2013 року - 795,67 грн. * 1% * 326 днів з 01.03.2013 по 20.01.2014 року = 2591,70 грн.; За березень 2013 року - 795,67 грн. * 1% * 295 днів з 01.04.2013 по 20.01.2014 року = 2345,25 грн.; За квітень 2013 року - 795,67 грн. * 1% * 265 днів з 01.05.2013 по 20.01.2014 року = 2106,75 грн.; За травень 2013 року - 795,67 грн. * 1% * 234 днів з 01.06.2013 по 20.01.2014 року = 1860,30 грн.; За червень 2013 року - 795,67 грн. * 1% * 204 дні з 01.07.2013 по 20.01.2014 року = 1621,80 грн.; За липень 2013 року - 795,67 грн. * 1% * 173 дні з 01.08.2013 по 20.01.2014 року = 1375,25 грн.; За серпень 2013 року - 795,67 грн. * 1% * 142 дні з 01.09.2013 по 20.01.2014 року = 1128,90 грн.; За вересень 2013 року - 795,67 грн. * 1% * 112 днів з 01.10.2013 по 20.01.2014 року = 890,40 грн.; За жовтень 2013 року - 795,67 грн. * 1% * 81 день з 01.11.2013 по 20.01.2014 року = 643,95 грн.; За листопад 2013 року - 795,67 грн. * 1% * 51 день з 01.12.2013 по 20.01.2014 року = 405,45 грн.; За грудень 2013 року - 795,67 грн. * 1% *20 днів з 01.01.2014 по 20.01.2014 року = 159,00 грн. Зважаючи на те, що відповідач з 20.11.2014 року не працює, що підтверджується трудовою книжкою, заборгованість по аліментах у нього відсутня та, виходячи із засад розумності, справедливості та співмірності інтересів обох сторін, оскільки пеня за прострочення сплати аліментів в розмірі 41 640,36 грн. може призвести до скрутного матеріального становища та порушення життєдіяльності відповідача, тому апеляційний суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів до 7 000,00 грн. Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Оскільки апеляційним суд задоволено частково апеляційну скаргу, то згідно до вимог ст.88 ЦПК України пропорційно задоволеним вимогам підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] 34,98 грн. в рахунок відшкодування документально понесених судових витрат за апеляційний розгляд справи.

Outcome: partial