Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

В квітні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом та обґрунтовує його тим, що він був власником земельної ділянки площею 0,02 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташованої на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району. 19 серпня 2014 року приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області Сушик О.В. посвідчив довіреність, зареєстровану в реєстрі за №443. Цією довіреністю [PERSON] уповноважив [PERSON] продати його земельну ділянку. 5 вересня 2014 року [PERSON], діючи від імені позивача, уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тур-чак С.М. та зареєстрований в реєстрі за №5120. За цим договором [PERSON] відчужив у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,02 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташовану на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району. Однак [PERSON] не під-писував та не видавав довіреність. Він не уповноважував [PERSON] продавати його земельну ділянку. Ці обставини свідчать про те, що земельна ділянка була відчужена поза волевиявлення позивача. Тому [PERSON] просить визнати недійсною довіреність, по-свідчену 19 серпня 2014 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Сушиком О.В. та зареєстровану в реєстрі за №443; визнати не-дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений 5 вересня 2014 року при-ватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Турчак С.М. та зареєстрований в реєстрі за №5120; витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] земельну ділян-ку площею 0,02 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташовану на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району. У судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] підтриму-ють позов та просять суд задовольнити його. [PERSON] не визнає позов та заперечує проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що справжнім власником земельної ділянки був саме [PERSON], а не позивач. Крім того, [PERSON] особисто передав відпо-відачу довіреність. Ця обставина свідчить про те, що підпис в довіреності належить виключ-но позивачу, а не іншій особі. Тому [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] не визнає позов та заперечує проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень він посилається на те, що в матеріалах цивільної справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що підпис в оспорюваній довіреності належить іншій особі, а не [PERSON] Крім того, на придбаній земельній ділянці [PERSON] побудувала садовий будинок. Ця обставина унеможливлює ви-требування земельної ділянки з її володіння. Тому представник відповідача [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позову. Приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області Сушик О.В. не з'явився у судове засідання та надіслав лист №2/01-16 від 20 січня 2017 року (а.с.116), в якому він просить розглянути цивільну справу в його відсутності. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Турчак С.М. також не з'явилась у судове засідання та надіслала лист №433/01-16/2016 від 13 грудня 2016 року (а.с.83), в якому вона просить розглянути цивільну справу в її відсутності. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з та-ких підстав. Встановлено, що [PERSON] був власником земельної ділянки площею 0,02 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташованої на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно [NUMBER] від 24 квітня 2014 року (а.с.26), копією витягу про реєстрацію права влас-ності з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №20903008 від 24 квітня 2014 року (а.с.27-28), а також копіями державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 3 квітня 2012 року (а.с.58, 74). 19 серпня 2014 року приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області Сушик О.В. посвідчив довіреність, зареєстровану в реєстрі за №443 (а.с.12-13). Цією довіреністю [PERSON] уповноважив [PERSON] продати вказану вище земельну ділянку. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами пер-шою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є матір'ю позивача. 19 серпня 2014 року приблизно о 12 годині 00 хвилин [PERSON] зустрілась з сином поряд зі станцією метро «Либідська» в м. Києві. Вона позичила у [PERSON] грошові кошти в розмірі 200 гривень. В той день відзначалось релігійне свято «Яблучний спас». [PERSON] хотіла пригостити сина яблуками. Однак [PERSON] відмовився взяти їх. Тому [PERSON] запросила сина в гості. Після цього [PERSON] побіг на роботу. В той же день приблизно о 18 години 00 хвилин він прийшов до [PERSON] в гості. [PERSON] повечеряв та пішов додому. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що в 2014 року він орендував у Держтрансі приміщення для надання послуг з мийки автомобілів. [PERSON] працював у нього адміністратором. Однак трудові відносини між ними не були офіцій-но оформлені. 19 серпня 2014 року [PERSON] двічі бачив позивача на робочому міс-ці. Це відбулось приблизно о 10 годині 00 хвилин та 15 годині 00 хвилин. Приблизно о 16 годині 00 хвилин був помитий останній транспортний засіб. Після цього [PERSON] закінчив працювати. Викладені показання свідків підтверджують те, що 19 серпня 2014 року позивач не перебував в м. Луцьку та не міг підписати оспорювану довіреність. Крім того, з копій висновку експерта №402/тдд від 9 липня 2015 року (а.с.15-25, 85-89) вбачається, що рукописний текст та підпис від імені [PERSON] в довіреності виконані не позивачем, а іншою особою. Аналіз цих обставин свідчить про те, що довіреність, якою [PERSON] був уповно-важений на продаж спірної земельної ділянки, не відповідає волевиявленню [PERSON] та суперечить ч.3 ст.203 ЦК України. З огляду на це суд вважає, що довіреність, посвідчену 19 серпня 2014 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Сушиком О.В. та зареєстровану в реєстрі за №443, належить визнати недійсною. Крім того, 5 вересня 2014 року [PERSON], діючи від імені позивача, уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Турчак С.М. та зареєстрований в реєстрі за №5120 (а.с.6-9, 65-66). За цим договором [PERSON] відчужив у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,02 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призна-ченням для індивідуального садівництва, розташовану на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Ко-дексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Встановлено, що у зв'язку з недійсністю довіреності [PERSON] не мав права укла-дати договір купівлі-продажу. Відчуження ним земельної ділянки відбулось всупереч воле-виявлення та розсуду позивача. Ці обставини свідчать про те, що оспорюваний договір су-перечить ч.1 ст.319 ЦК України. З огляду на це суд вважає, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений 5 вересня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тур-чак С.М. та зареєстрований за №5120, належить визнати недійсним. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з момен-ту державної реєстрації цього права в порядку, передбаченому Законом України «Про дер-жавну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з ч.2 ст.331, ч.1 ст.377 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), прийняття його до експлуатації та державної реєстрації права власності на нерухоме майно. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевлас-ника. Встановлено, що 5 вересня 2014 року приватний нотаріус Київського міського нота-ріального округу Турчак С.М. винесла рішення №15614969 про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,02 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, роз-ташовану на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району. Ця обставина підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності з Держав-ного реєстру речових прав на нерухоме майно №26470554 від 5 вересня 2014 року (а.с.67). З копії повідомлення про початок виконання будівельних робіт №КС 062150420065 від 11 лютого 2015 року (а.с.68-69) вбачається, що в лютому 2015 року на придбаній земельній ділянці [PERSON] розпочала будівництво садового будинку. Вже 4 березня 2015 року вона подала декларацію про готовність цього об'єкта нерухомого майна до експлуатації №КС 142150630080 (а.с.70-72). 3 квітня 2015 року [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно [NUMBER] (а.с.73). У такий спосіб вона набула право власності на садовий будинок по [ADDRESS] Цей об'єкт нерухомого майна розташовується на спірній земельній ділянці. Аналіз цих обставин свідчить про те, що разом з садовим будинком до [PERSON] перейшло право власності на земельну ділянку площею 0,02 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, роз-ташовану на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району. Відповідно до ч.1 ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно зі ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, чиї права та свободи було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Встановлено, що рішення приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Турчак С.М. №15614969 від 5 вересня 2014 року не скасовано. Тому право власності на земельну ділянку залишається зареєстрованим саме за [PERSON] Крім того, додатковою підставою переходу до неї права на земельну ділянку є набуття нею права власності на садо-вий будинок. Однак свідоцтво про право власності на садовий будинок [NUMBER] від 3 квітня 2015 року також не визнано недійсним. Ці обставини свідчать про те, що [PERSON] обрав недостатній та неефективний спосіб юридичного захисту, адже до скасування рішення про державну реєстрацію права власності на землю, а також визнання недійсним свідоцтва про право власності на садовий будинок неможливо витребувати земельну ділянку з володіння [PERSON] Аналогічної правової позиції притримався Апеляційний суд Київської області в ухвалі від 22 червня 2017 року у цивільній справі №359/6923/15-ц (апеляційне провадження №22-ц/780/2901/17). З огляду на це суд вважає, що підстави для витребування земельної ділянки з володіння [PERSON] відсутні. Тому у задоволенні позову в частині цієї вимоги [PERSON] нале-жить відмовити. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позов-них вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Встановлено, що [PERSON] сплатив судовий збір в загальному розмірі 1682 гри-вень 40 копійок (551,2 х 2 + 580) за пред'явлення двох вимог немайнового характеру, а та-кож вимоги про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, що є вимогою майнового характеру. Ця обставина підтверджується квитанціями (а.с.24, 45). Пред'явлений ним позов задоволений лише в частині двох вимог немайнового характеру, пред'явлених до [PERSON] У задоволенні позову в частині третьої вимоги майнового характеру, пред'явленої до [PERSON], відмовлено. З огляду на це суд вважає, що з [PERSON] на користь позивача належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 1102 гривень 40 копійок (551,20 х 2). Підстави для стягнення цих судових витрат з [PERSON] відсутні.

Outcome: partial