Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

В лютому 2014 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В позовній заяві позивач вказала, що 15 квітня 2010 року шлюб між сторонами розірвано. Під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Дочка [PERSON] є інвалідом з дитинства І групи довічно і потребує постійного стороннього догляду, внаслідок чого потребує постійних додаткових витрат на її утримання. Син [PERSON] навчається в школі і також потребує матеріальної допомоги. Діти знаходяться на її утриманні. Відповідач хоч і має змогу утримувати дітей, проте в добровільному порядку утримання дітям не дає, а тому [PERSON] змушена звернутися до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала, просила стягнути з [PERSON], [INFO], уродженця та жителя [ADDRESS] не працюючого, в її користь аліменти на утримання повнолітньої непрацездатної дочки [PERSON], [INFO], - в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень, щомісячно з 25 лютого 2014 року довічно та на утримання сина [PERSON], [INFO], - в твердій грошовій сумі у розмірі 500 (п'ятсот) гривень 00 коп. щомісячно, починаючи з 25 лютого 2014 року до досягнення ним повноліття. Відповідач [PERSON] заперечує проти задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на те, що він не має змоги сплачувати аліменти у вказаному розмірі, може сплачувати аліменти в розмірі приблизно 400 гривень. Суд дослідив додані до матеріалів справи свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в яких вказано, що їх батьком є [PERSON]; довідку до акта огляду МСЕК №0046111 відповідно до якої [PERSON] є інвалідом з дитинства І групи довічно і потребує постійного стороннього догляду; довідки Біщівської сільської ради Бережанського району № 99 від 10 лютого 2014 року та № 195 від 07 березня 2014 року, в яких вказано, що діти сторін - [PERSON] та [PERSON] проживають з позивачем та перебувають на її утриманні, окрім цього, з позивачем проживають батьки пенсійного віку та ще одна малолітня дитина; довідку управління соціального захисту населення № 1224 від 05 березня 2014 року, відповідно до якої [PERSON] виплачується соціальна допомога як інваліду з дитинства І групи, - надані позивачем. Також судом досліджено надану відповідачем довідку Рекшинськї сільської ради Бережанського району, відповідно до якої відповідач проживає разом з батьками пенсійного віку. Суд, вислухавши пояснення сторін, приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних мотивів. Під час розгляду справи встановлено, що дочка сторін - [PERSON] є інвалідом з дитинства І групи довічно і потребує постійного стороннього догляду, внаслідок чого потребує постійних додаткових витрат на її утримання. Син [PERSON] навчається в школі і також потребує матеріальної допомоги. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Згідно з ст. 198 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Виходячи з вказаної норми, з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітніх непрацездатних дітей мають звертатися самі діти, або законні представники таких дітей, які звертаються з таким позовом від імені дітей. Під час розгляду справи встановлено, що позивач звернулась в суд не від імені своєї повнолітньої непрацездатної дочки, а від свого імені, тобто позов заявлено особою, яка не має на це права, а тому у задоволенні вказаної позовної вимоги слід відмовити. При вирішенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина сторін - [PERSON] суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 180, ч. 3 ст. 181, ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, за рішенням суду аліменти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або твердій сумі, але не меншій ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Зважаючи на те, що позивачем не доведено, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в розмірі, вказаному в позовній заяві, натомість судом встановлено, що відповідач не працює, зі слів останнього може сплачувати аліменти в розмірі не більше 400 (чотириста) гривень, суд вважає, що на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO] мають стягуватися в розмірі 400 (чотириста) гривень щомісячно, починаючи з 25 лютого 2014 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, а тому з відповідача підлягають стягненню на користь спеціального фонду Державного бюджету України 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок судового збору.

Outcome: partial