Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

В лютому 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення на його користь суми боргу за договором кредиту, посилаючись на те, що з метою отримання кредитних послуг, 08 лютого 2008 року було підписано заяву без номеру відповідно до якої останній наданий кредит в сумі 7000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «Приватбанк» є правонаступником прав та обовязків ЗАТ КБ «Приватбанк», у звязку із чим, на підставі рішення загальних зборів від 30 квітня 2009 року змінено найменування позивача з ЗАТ КБ «Приватбанк» на ПАТ КБ «Приватбанк». Протягом дії кредитного договору відповідачка систематично не виконує належним чином договірні зобовязання в частині своєчасного погашення кредиту, у звязку з чим, станом на 31 січня 2017 року допустила прострочену кредитну заборгованість в сумі 23366 гривень 84 копійки, в тому числі заборгованість по кредиту 5201 гривні 51 копійок, заборгованість по процентах за користування кредитом 13017 гривень 07 копійок, заборгованість по пені та комісії 3797 гривень 46 копійок, нараховані штрафи за несвоєчасне виконання грошових зобовязань з яких фіксована частина складає 250 гривень та процентна складова 1108 гривень 80 копійок. Оскільки, відповідачка у добровільному порядку борг не повертає, просив стягнути з неї в примусовому порядку кредитну заборгованість та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача не зявився, однак від нього надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що з метою отримання кредитних послуг, 08 лютого 2008 року відповідачка підписала заяву без номеру відповідно до якої їй був наданий кредит в сумі 7000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Враховуючи, що строк дії картки закінчився в 2012 році, а з позовом позивач звернувся тільки в лютому 2017 року, просив у задоволені позову відмовити за пропуском строків позовної давності. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач відповідно до укладеного кредитного договору у вигляді заяви без номеру від 08 лютого 2008 року отримала від позивача кредит на суму 7000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно частини 1\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до частин 1, 2\~статті 639 ЦК України\~договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Частиною 1\~статті 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Підписавши заяву банк та клієнт зобов'язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, тарифах банку. Отже, враховуючи наведені вище норми права, анкета-заява про приєднання до Умов та Правил разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами, складають договір про надання банківських послуг. З анкети заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк» від 08 лютого 2008 року, яку підписала відповідачка вбачається, що вона отримала кредитну карту. Відповідно до п. 6.5 Умов та правил банківських послуг, які є невідємною частиною вказаного кредитного договору, позичальник зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Під борговими зобовязаннями сторони узгодили зобовязання клієнта з повернення тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто загальну заборгованість клієнта. Згідно пункту 8.6 Умов та правил банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань передбачених договором більш ніж 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 гривень + 5 % від суми позову. Пунктом 5.4 Умов та правил банківських послуг передбачено, що строк погашення кредиту в повному обсязі по платіжним картам без встановлення мінімального, обовязкового платежу проводиться не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Станом на 31 січня 2017 року відповідач допустила прострочену кредитну заборгованість в сумі 23366 гривень 84 копійки, в тому числі заборгованість по кредиту 5201 гривні 51 копійок, заборгованість по процентах за користування кредитом 13017 гривень 07 копійок, заборгованість по комісії 3797 гривень 46 копійок, нараховані штрафи за несвоєчасне виконання грошових зобовязань з яких фіксована частина складає 250 гривень та процентна складова 1108 гривень 80 копійок, що підтверджується розрахунком банку. При цьому, відповідно до розрахунку банку останнє погашення кредитних коштів з боку відповідача мало місце 30 грудня 2010 року. Відповідно до наданої позивачем довідки за вказаним кредитним договором 08 лютого 2008 року відповідачу [PERSON] була видана кредитна картка № 4149605370920076 терміном дії 02/12 (тобто останній день лютого 2012 року) . Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до Умов та правил банківських послуг, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку, тобто до 29 лютого 2012 року. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд України у своїй Постанові від 19 березня 2014 року за № 6-14цс14. Зазначена Постанова прийнята з підстав передбачених п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України, а тому висновки викладені в ній є обов'язковими для всіх судів України (ч.2 ст.\~214, ч.1 ст.360-7 ЦПК України). Таким чином, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі розпочався зі спливом останнього дня місяця дії картки, тобто 29 лютого 2012 року, а тому строк позовної давності щодо повернення кредиту за вказаним договором та додаткових вимог закінчився 28 лютого 2015 року. Зважаючи на те, що позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 17 лютого 2017 року після спливу строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України та представником відповідача заявлено про застосування позовної давності до даних правовідносин, то у задоволенні позову слід відмовити. На підставі ст.ст. 251-259, 261, 264, 266, 267, 526, 530, 536, 611, 1048-1050 ЦК України, ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів, суд

Outcome: dismissed