Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-03 00:00:00

В липні 2018 р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відвідача 11 431, 67 грн., витрат на навчання на підставі ст. 18 Закону України «Про міліцію», мотивуючи свої вимоги тим, що у 2013 році відповідач був зарахований курсантом 1-го курсу факультету підготовки фахівців для підрозділів громадської безпеки освітньо-кваліфікаційного рівня 2 бакалавр» до Одеського державного університету внутрішніх справ, був поставлений на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання, відповідно до наказу від 15.08.2013 №117 о/с. У зв`язку із небажанням в подальшому продовжувати навчання в університеті, проходити службу в органах внутрішніх справ, 12.05.2014 відповідачем було подано рапорт про звільнення з ОВС та відрахування з університету. Відповідно до наказу від 14.05.2014 р. №59 о/с, курсанта [PERSON] було відраховано з 1-го курсу університету, за власним бажанням, та звільнено з органів внутрішніх справ. На відповідача з 15.08.2013 р. до 13.05.2014 р. фактично витрачалися бюджетні кошти в розмірі 11 431,67 грн., що підтверджується розрахунком фактичних витрат. Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 21.04.2017 р. підсудність вищевказаного позову визначена Подільському районному суду м. Києва. На підставі протоколу повторного автоматичного розподілу від 17.11.2017 р. матеріали вищевказаної справи передані в провадження судді Ларіонової Н.М. Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.). Розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просив задовольнити позов в повному обсязі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву, в зв`язку з чим відповідно до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов доведений та підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до вимог Закону України «Про міліцію» проходив службу в органах внутрішніх справ України з 15.08.2013 р. по 12.05.2014 р. У 2013 році відповідач був зарахований курсантом 1-го курсу факультету підготовки фахівців для підрозділів громадської безпеки освітньо-кваліфікаційного рівня 2 бакалавр» до Одеського державного університету внутрішніх справ, та поставлений на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання, відповідно до наказу від 15.08.2013 №117 о/с. 12.05.2014 р. відповідачем у зв`язку із небажанням в подальшому продовжувати навчання в університеті, проходити службу в органах внутрішніх справ, було подано рапорт про звільнення з ОВС та відрахування з університету. Відповідно до наказу ОДУВС від 14.05.2014 р. №59 о/с, курсанта [PERSON] було відраховано з 1-го курсу університету, за власним бажанням, та звільнено з органів внутрішніх справ. Відповідно до вимог ст.18 Закону України «Про міліцію» в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Відповідно до п.2.3.6. Договору, відповідач зобов`язався у разі відрахування з навчального закладу за підставами, передбаченими п.3 Договору відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з його утриманням у навчальному закладі згідно з затвердженим розрахунком. Крім того, відповідно до п.3.1 зазначеного Договору, підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у зв`язку із небажанням особи продовжувати навчання або порушення нею дисципліни. Як вбачається з розрахунку фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсанта [PERSON] за період з 15.08.2013 року по 13.05.2014 року склало 11 431,67 грн. Відповідач проти визначеної у розрахунку суми відшкодування не заперечував, альтернативний розрахунок суду не надав, як і не надав суду доказів на спростування розрахунку наданого позивачем. Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов`язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію/передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги Одеського державного університету внутрішніх справ знайшли своє доведення, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, оскільки суд прийшов до висновку про доведеність позовних вимог Одеського державного університету внутрішніх справ та необхідність задоволення позову, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена останнім сума судового збору в розмірі 1 600 грн. 00 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved