Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

В листопаді 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», у якому просить стягнути з відповідача 61,50 доларів США - плати за користування коштами вкладу за період з 04.07.2016 по 01.09.2016 та 19,42 доларів США - 3 проценти річних за неправомірне користування вкладом за період з 04.07.2016 по 01.09.2016, а всього 80,92 доларів США, що еквівалентно на день подачі позову - 2151 грн. 66 коп. В обґрунтування позову зазначив, що між сторонами був укладений договір банківського вкладу після закінчення строку якого він 04.07.2016 звернувся за виплатою належних йому коштів, але кошти йому виплачувалися частинами до 01.09.2016. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Також просила стягнути з відповідача витрати на правову допомогу, які поніс позивач. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що після закінчення терміну дії договору на користь вкладника нараховувалися та були сплачені проценти за користування грошовим вкладом за ставкою для вкладів на вимогу, що підтверджується випискою з рахунків позивача. Також, представник відповідача зазначив, що оскільки між позивачем та відповідачем був укладений договір на конкретний строк і строк його дії закінчився, а договір не було пролонговано, то у відповідача були відсутні підстави для виплати відсотків за цим договором поза межами строку його дії. Стосовно 3% річних, то вони не підлягають стягненню, оскільки позивачу були сплачені проценти за користування грошовими коштами за ставкою для вкладів на вимогу. Крім того, представник відповідача вказав, що на час дії\~постанов НБУ від 01 грудня 2014 року № 758\~та\~від 03 березня 2015 року № 160 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України»\~не підлягає нарахуванню пеня в розмірі 3% вартості послуги за кожен день прострочення, що передбачена ч. 5\~ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у звязку з установленням обмеження щодо видачі банками коштів. Заслухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. 05 січня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та позивачем було укладено договір за яким банк відкривав на імя клієнта поточний рахунок для здійснення операцій за банківським вкладом (депозитом) та видавав клієнту ощадний (депозитний) сертифікат серії АА003853, а клієнт розміщував у банку вклад (депозит) у сумі 8000 доларів США з процентною ставкою 9,5% річних на строк до 03 липня 2016 року. Сертифікат підтверджував розміщення клієнтом вкладу (депозиту) на зазначених у договорі умовах. Повернення вкладу та процентів за вкладом клієнту здійснювалося банком виключно за умови предявлення оригіналу сертифікату. Погашення сертифіката здійснювалося згідно з чинним законодавством України та актами Національного банку. 04 липня 2016 року позивач звернувся до банку із заявою про виплату коштів вкладу з належними відсотками відповідно до іменного сертифікату. Як вбачається з виписки по особовому рахунку позивача та руху коштів по рахунку, наданому відповідачем, [PERSON] кошти поверталися з 04.07.2016 по 01.09.2016 частинами, а на залишок нараховувалися відсотки за ставкою вкладів на вимогу. За положеннями\~статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України). Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини першої статті 598 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. За змістом частини першої статті 1058 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно із частиною першою\~статті 1060 Цивільного кодексу України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Як випливає із змісту укладеного між банком та вкладником договору, його автоматична пролонгація (без додаткового погодження між сторонами) та зміна умов в односторонньому порядку не передбачена. Відповідно, оскільки безпосередньо в договорі встановлено строк його дії\~до 03 липня 2016 року, то по настанню визначеної в договорі дати повернення вкладу, закінчується і дія укладеного між сторонами договору. Отже, аналіз зазначених вище правових норм та умов договору банківського вкладу дає підстави для висновку про те, що відповідно до статті 598 Цивільного кодексу України зобовязання банку перед вкладником за договором банківського вкладу (депозиту) припинились у строк, встановлений договором банківського вкладу. Закінчення строку дії договору і невиконання зобовязань не припиняє зобовязальні правовідносини, а трансформує їх в охоронні, що містять обовязок відшкодувати заподіяні збитки, які встановлені договором чи законом. Вказана правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 6-36цс15. Враховуючи, що строк дії договору банківського вкладу закінчився 03.07.2016 і договором не передбачено можливість його пролонгації, а також те, що банком після закінчення терміну дії договору на користь вкладника нараховувалися та були сплачені проценти за користування грошовим вкладом за ставкою для вкладів на вимогу, що підтверджується випискою з рахунків позивача, що передбачено загальними Умовами надання банківських, фінансових та інших послуг, з якими відповідно до Блоку 5 договору-анкети про отримання банківського продукту «Депозит» ознайомився позивач, а тому підстав для стягнення з відповідача на користь позивача процентів у розмірі, що передбачені договором, після закінчення строку його дії, суд не вбачає. Згідно із частиною другою\~статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові від 15.11.2010 року № 3-11гс10 Верховний Суд України зазначив, що аналіз\~ст. 625 Цивільного кодексу України\~вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання. Відповідно до ч. 2\~ст. 533 Цивільного кодексу України,\~якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних згідно ч. 2\~ст. 625 Цивільного кодексу України\~є обґрунтованими, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3 проценти річних за період з 04.07.2016 по 01.09.2016 в розмірі 19 доларів 42 центи, що на день розгляду справи за офіційним курсом НБУ еквівалентно 524 грн. 15 коп. Посилання представника відповідача на те, що на час дії\~постанов НБУ від 01 грудня 2014 року № 758\~та\~від 03 березня 2015 року № 160 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України»\~не підлягає нарахуванню пеня в розмірі 3% вартості послуги за кожен день прострочення, що передбачена ч. 5\~ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у звязку з установленням обмеження щодо видачі банками коштів, суд не може прийняти до уваги, оскільки позивачем заявлена вимога про стягнення 3% річних з підстави, передбаченої ч. 2\~ст. 625 Цивільного кодексу України, а не з підстави, передбаченої ч. 5\~ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується наступним. Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то на відповідача покладається частина судового збору пропорційно задоволених позовних вимог. Тому з відповідача необхідно стягнути 153,60 грн. судового збору на користь держави (19,42/80,92х640=153,6). За ч.2 та ч.3 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи повязані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Також згідно з ст.137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Представником відповідача заявлене клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу, оскільки представником позивача витрати на оплату послуг адвоката заявлені в розмірі 4280 грн., що значно перевищує розмір позовних вимог. Враховуючи, той факт, що розмір витрат на правову допомогу майже вдвічі перевищує ціну позову, позивач звернувся до суду з позовом через рік після завершення правовідносин з відповідачем, він жодного разу не отримав направлене судом за місцем його проживання повідомлення про розгляд справи, внаслідок чого було відкладене перше судове засідання у справі, суд приходить до висновку, що розмір витрати на оплату послуг адвоката є неспівмірним з ціною позову та значенням справи для позивача. Тому розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, підлягає зменшенню до ціни позову і пропорційно до задоволених позовних вимог з відповідача необхідно стягнути витрати позивача на правничу допомогу в тому ж розмірі, що й задоволені позовні вимоги. Враховуючи викладене,

Outcome: partial