Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

В квітні 2015 року позивач звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь 30 919,53 грн., що є 9% річних за період часу з 10.05.2014 по 23.02.2015 за депозитним договором, укладеним між сторонами, 20 746,62 грн. - інфляційне збільшення боргу та 1 799,86 грн. - 3% річних, мотивуючи свої вимоги наступним. Так, 10.10.2013 між сторонами було укладено Договір строкового банківського вкладу №2630/15/135078 (далі - Договір), на виконання умов якого позивач розмістив на певних умовах із сплатою відсотків на рахунку у відповідача свої грошові кошти в сумі 5 000,00 доларів США строком до 10.05.2014 року. В свою чергу, відповідач умови Договору порушив, оскільки за закінченням строку його дії грошові кошти позивачу на її вимогу не повернув. Крім того, позивач акцентує увагу на тому, що відповідач і відсотки припинив виплачувати з квітня 2014 року. Між тим, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі -- Фонд) 23 лютого 2015 року виплатив позивачу суму вкладу та відсотки за Договором в розмірі 75 772,90 грн. Позивач стверджує, що у зв`язку з тим, що відповідач прострочив виконання свого зобов`язання, він повинен нести цивільно-правову відповідальність, встановлену нормами ЦК України, а саме повинен сплатити їй на підставі ч.2 ст.625 ЦК України окремо інфляційне збільшення боргу та 3% річних. Також, позивач просить стягнути відсотки з розрахунку 9% річних, передбачені безпосередньо Договором (а.с.2-4) В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до положень ст.74 ЦПК України (а.с.23, 24, 28) Однак позивач в позовній заяві зазначила про можливість розгляду справи за її відсутності (а.с.4) Представник відповідача також подав заяву про розгляд справи без його участі, також долучив письмові заперечення, з яких вбачається наступне. Постановою Правління НБУ №732 від 20.11.2014 року ПАТ «Міський комерційний банк» віднесено до категорії неплатоспроможних. Рішенням виконавчої дирекції Фонду №124 від 20.11.2014 року розпочато процедуру виведення відповідача з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації. Постановою Правління НБУ №187 від 19.03.2015 року банківське ліцензію ПАТ «Міський комерційний банк» відкликано та прийнято рішення про його ліквідацію. Рішенням Фонду №64 від 20.03.2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Міський комерційний банк» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію відповідача у справі. Представник відповідача звертає увагу суду на те, що починаючи з 20 листопада 2014 року на спірні взаємовідносини розповсюджується дія спеціального законодавства, зокрема, Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно положенням якого застосування будь-яких штрафних санкцій, стягнення інфляційний нарахувань в період запровадження тимчасової адміністрації і в період ліквідації банку не застосовується, також не нараховуються і відсотки за Договором. Наполягає, що Фонд виплатив позивачу гарантовану суму за її вкладом, що в подальшому, за потреби, позивач мала б звернутися до банку для включення її в реєстр акцептованих вимог кредиторів в порядку процедури ліквідації банку, проте вона таким своїм правом не скористалася (а.с.30) Дослідивши матеріали справи, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок останніх в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.214 ЦПК України) Судовим розглядом встановлено, що 10 жовтня 2013 року між сторонами було укладено Договір строкового банківського вкладу №2630/15/135078 «Ваш святковий», на виконання умов якого позивач передала відповідачу для розміщення на депозитному рахунку грошові кошти в сумі 5 000,00 доларів США під 9% річних на строк 212 днів до 10 травня 2014 року (а.с.10, 11) Згідно п.1.3 Договору в разі якщо вкладник не витребує суму вкладу по закінченню цього строку, сума вкладу в день закінчення строку цього Договору переноситься на рахунок з обліку вкладу на вимогу, про що вкладник доручає банку здійснити таке договірне списання. Рахунок вкладу на вимогу відкривається вкладнику автоматично наприкінці закінченого строку Договору . При цьому, з моменту перерахування коштів на рахунок вкладу на вимогу проценти на суму вкладу нараховуються в розмірі, встановленому банком в такий період часу для банківських вкладів на вимогу (а.с.12) Вищезазначене дає підстави стверджувати про те, що на наступний день після закінчення строку дії Договору грошові кошти позивача були перераховані на саме такий рахунок з іншою, відмінною від 9% відсотковою ставкою. 07 травня 2015 року позивач подала відповідачу письмову заяву про підготовку до видачі грошових коштів за Договором (а.с.6) В той же час, суд вважає доводи представника відповідача про безпідставність вимог позивача обґрунтованими та такими, що відповідають положенням діючого законодавства. Так, постановою Правління Національного Банку України від 20.11.2014 року №732 ПАТ «Міський комерційний банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних, а з 21 листопада 2014 року введено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 187 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 № 64 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Міський комерційний банк», та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Міський комерційний банк», та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк», Тимошенка Костянтина Володимировича строком на 1 рік з 20.03.2015 по 19.03.2016 включно. Згідно ст.1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» цим законом визначаються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб. Відносини, що виникають з приводу створення, функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Національного банку України. Ч.1 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку, але не більше 200 000,00 грн. Відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим НБУ на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Сторонами не заперечується, що лише в лютому 2015 року позивачу була виплачена сума в розмірі 75 772,90 грн. за Договором, що є гарантованою сумою, яка виплачується Фондом, і включає в себе як сам вклад, так і відсотки, що цілком узгоджується із вищевикладеними положеннями спеціального закону. Згідно п.3, п.5 ч.5 ст.36, п.4 ч.2 ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації, ліквідації не відбувається/припиняється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами. Відтак вимоги позивача про стягнення додатково відсотків за період з 20.11.2014 по 23.02.2015, інфляційних збитків і 3% річних є такими, що не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства. Щодо вимог про стягнення відсотків за період з 10.05.2014 по 20.11.2014 в розрахунку 9% річних, то як зазначалося судом вище такі вимоги суперечать п.1.3 Договору (а.с.12) Аналіз наведених положення статей 49, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» свідчить про те, що за умови початку процедури ліквідації банку застосовуються норми спеціального закону і вимоги кредиторів задовольняються в порядку черговості в межах ліквідаційної процедури. Інформацію про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку було опубліковано Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в газеті «Голос України» від 26 березня 2015 року, відповідно вимоги кредиторів банку приймалися до 24 квітня 2015 року включно (п.5 ч.3 ст.45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб») Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників в межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами (ч.2 ст.45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб») Згідно представленої відповідачем інформації позивач про включення її до реєстру акцептованих вимог кредиторів не зверталася. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України) Таким чином, суд з урахуванням наданих позивачем та представником відповідача обґрунтувань своїх правових позицій у справі, приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed