Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

В квітні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати нікчемними пункти 3.4.4 та 3.4.5 депозитного договору від 03 листопада 2008 року в частині «шляхом перерахування коштів на Рахунок»; визнати недійсним перерахування її депозитного (строкового) вкладу та відсотків по ньому на поточний рахунок; визнати недійсним закриття депозитного (строкового) рахунку; визнати недійсним нарахування відсотків на недійсно перерахований депозитний рахунок на поточний рахунок по ставці поточного рахунку; визнати, що її кошти з 03 листопада 2008 року по 30 жовтня 2012 року зберігались на депозитному (строковому) вкладі (рахунку). Позовні вимоги мотивовані тим, що 03 листопада 2008 року між нею та ПАТ КБ «Надра» укладений договір строкового банківського вкладу, згідно з яким банківська установа зобов»язалась повернути вклад на першу її вимогу. Відповідач свої зобов»язання про повернення вкладу на першу вимогу не виконував і рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 квітня 2009 року стягнуто з банківської установи на її користь 600 євро. Під час розгляду іншої цивільної справи їй стало відомо, що 05 травня 2009 року відсотки по її вкладу були перераховані, а 31 грудня 2009 року вклад у розмірі 600 євро з депозитного рахунку перерахований на поточний рахунок, хоча вона не надавала банку таких повноважень. За договором строкового банківського вкладу розмір відсотків становив 13 % річних, а відповідач замінив депозитний рахунок на поточний і зменшив процентну ставку до 0.1% річних. Грошові кошти були їй повернуті 30 жовтня 2012 року. Умови пунктів 3.4.4 та 3.4.5 депозитного договору від 03 листопада 2008 року в частині «шляхом перерахування коштів на Рахунок» спрямовані на припинення права вкладника на отримання суми вкладу на першу вимогу, тобто, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 1060 ЦК України, є нікчемними. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 червня 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що оскаржуване рішення є незаконним. Апелянт посилається на те, що відсутня така підстава для відмови у позові як безпредметність. Апелянт вказує на те, що умови пунктів 3.4.4 та 3.4.5 депозитного договору від 03 листопада 2008 року в частині «шляхом перерахування коштів на Рахунок» спрямовані на припинення права вкладника на отримання суми вкладу на першу вимогу, тобто, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 1060 ЦК України, є нікчемними. Апелянт зазначає, що судове рішення за своїм змістом не відповідає приписам цивільного процесуального законодавства. Апелянт вказує на те, що його вимоги з другої по п»яту і є застосуванням наслідків недійсного правочину, а тому висновок суду про те, що такі вимоги не заявлялися, є помилковим. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги є безпредметними; позивачкою не заявлені вимоги про застосування наслідків недійсності правочину. Проте, з висновком суду першої інстанції частково не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 03 листопада 2008 року між сторонами укладений договір строкового банківського вкладу (депозиту) «Мій вибір» оформлений в рамках Пакету послуг ПП «Базовий +» № 1383829, згідно з яким позивачка внесла грошові кошти в сумі 600 євро, строк дії вкладу шість місяців, процентна ставка по вкладу - 13% річних. Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 квітня 2009 року, яке набрало законної сили 23 травня 2009 року, позовні вимоги [PERSON] задоволені : договір строкового банківського вкладу від 03 листопада 2008 року, укладений між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» розірвано; стягнуто з банківської установи на користь [PERSON] 600 євро. 30 жовтня 2012 року [PERSON] виплачено кошти в сумі 645,50 євро. Згідно з п. 3.4.4 договору строкового банківського вкладу від 03 листопада 2008 року банк зобов»язався сплатити вкладнику проценти шляхом перерахування коштів на Рахунок в останній день строку дії вкладу, а також у випадках дострокового розірвання договору. Відповідно до п. 3.4.5 договору строкового банківського вкладу банк зобов»язався повернути вкладнику вклад за його вимогою в кінці терміну дії вкладу чи у випадку дострокового розірвання договору шляхом перерахування коштів на Рахунок. Згідно з п. 2.4 договору строкового банківського вкладу від 03 листопада 2008 року Рахунок - це відкритий банком поточний рахунок вкладника № [NUMBER] в рамках даного пакету послуг. Пунктом 4.5.1 договору визначено, що у випадку дострокового повернення вкладу та розірвання дії договору, банк в день, який вказаний у заяві як день дострокового отримання вкладу, здійснює перерахунок нарахованих процентів, які підлягають до сплати за весь строк дії договору за процентною ставкою дострокового розірвання депозиту за вимогою клієнта, що встановлена банком згідно умов обслуговування депозитів в рамках Пакетів послуг. Заявою клієнта від 03 листопада 2008 року [PERSON] надала банківській установі доручення відкривати рахунки відповідно до обраного пакету послуг і підтвердила згоду з умовами договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб у ВАТ КБ «Надра», тарифами банку. Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов»язання сторін припиняються. За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що у зв»язку з розірванням договору строкового банківського вкладу від 03 листопада 2008 року , відповідач, з урахуванням умов укладеного договору, перерахував кошти з депозитного рахунку на поточний. Доводи апелянта про те, що умови пунктів 3.4.4 та 3.4.5 депозитного договору від 03 листопада 2008 року в частині «шляхом перерахування коштів на Рахунок» спрямовані на припинення права вкладника на отримання суми вкладу на першу вимогу, тобто, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 1060 ЦК України, є нікчемними, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки умова договору про перерахування грошових коштів з вкладного рахунку на поточний не є відмовою від права на одержання вкладу за першою вимогою, а лише вказує на порядок проведення банківських операцій. Та обставина, що грошові кошти знаходяться на поточному рахунку не свідчить про відмову від права на одержання вкладу за першою вимогою. У задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним перерахування її депозитного (строкового) вкладу та відсотків по ньому на поточний рахунок; визнання недійсним закриття депозитного (строкового) рахунку; визнання недійсним нарахування відсотків на недійсно перерахований депозитний рахунок на поточний рахунок по ставці поточного рахунку слід відмовити, оскільки ст. 16 ЦК України не передбачений такий спосіб захисту цивільного права як визнання недійсною проведеної банківської операції. У задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання, що її кошти з 03 листопада 2008 року по 30 жовтня 2012 року зберігались на депозитному (строковому) вкладі (рахунку), слід відмовити, оскільки ст. 16 ЦК України не передбачений такий спосіб захисту цивільного права. Якщо позивачка вважає, що проценти за користування грошовими коштами за період з 03 листопада 2008 року по 30 жовтня 2012 року мали бути нараховані за ставкою депозитного вкладу, остання не позбавлена можливості звернутися з позовом про стягнення грошових коштів. За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції слід змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог.

Outcome: partial