Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

В липні 2012 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, який в червні 2014 року уточнила та просила встановити факт прийняття нею, [PERSON] спадщини після смерті чоловіка [PERSON], померлого 04 січня 1997 року; визнати домоволодіння № 23 по вул. Шосейна в м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, яке загалом складається з: будинку літ.А-1 площею 44,4 кв.м., сараю літ.Б, вбиральні літ.В, сараю літ.Г, навісу літ.Е, навісу літ.Ж, навісу літ.З, літнього душу літ.И, огорожі №1-5, замощення І, літнього душу літ.Д, навісу літ.а2, яке розташовано на земельній ділянці площею 850 кв.м., спільною сумісною власністю подружжя її,[PERSON] та [PERSON]; визнати недійсним заповіт складений [PERSON] 25 серпня 1992 року на користь [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори і зареєстрований у реєстрі за №2/1137; визнати за нею, [PERSON] право власності на 3/4 частини домоволодіння № 23 по вул. Шосейна в м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, яке загалом складається з: будинку літ.А-1 площею 44,4 кв.м, сараю літ.Б, вбиральні літ.В, сараю літ.Г, навісу літ.Е, навісу літ.Ж, навісу літ.З, літнього душу літ.И, огорожі №1-5, замощення І, літнього душу літ.Д, навісу літ.а2, яке розташовано на земельній ділянці площею 850 кв.м, відступивши від рівності часток, як майно набуте подружжям під час шлюбу; визначити, що спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON], померлого 04 січня 1997 року, складається з 1/4 частини домоволодіння № 23 по вул. Шосейна в м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, яке загалом складається з: будинку літ.А-1 площею 44,4 кв.м, сараю літ.Б, вбиральні літ.В, сараю літ.Г, навісу літ.Е, навісу літ.Ж, навісу літ.З, літнього душу літ.И, огорожі №1-5, замощення І, літнього душу літ.Д, навісу літ.а2, яке розташовано на земельній ділянці площею 850 кв.м.; визнати за нею, [PERSON] право власності на 1/4 частини домоволодіння № 23 по вул. Шосейна в м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, яке загалом складається з: будинку літ.А-1 площею 44,4 кв.м, сараю літ.Б, вбиральні літ.В, сараю літ.Г, навісу літ.Е, навісу літ.Ж, навісу літ.З, літнього душу літ.И, огорожі №1-5, замощення І, літнього душу літ.Д, навісу літ.а , яке розташовано на земельній ділянці площею 850 кв.м, в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову вказала, що вона з [PERSON] проживали разом за адресою вул. Шосейна, 23 в м. Подгородне Дніпропетровського району/області з 1993 року, за цією ж адресою зареєстровано її постійне місце проживання. Шлюб зареєстрували 22 лютого 1996 року. Домоволодіння, де вони проживали, належало [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.07.1982 року, виданого Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, після померлої 19.08.1981 року [PERSON] Нерухоме майно складалося з житлового будинку: загальною площею 40,0 кв.м., житловою площею 25,2 кв.м., сараю та вбиральні, що знаходяться на земельній ділянці площею 725 кв.м., відведеною для будівництва на підставі рішення Підгородненського міськвиконкому Дніпропетровського району/області за №20 від 24.02.1982 року. [PERSON] помер 04 січня 1997 року. Під час спільного проживання з чоловіком з 1993 року в будинку № 23 по вул. Шосейна, вона доглядала за житлом, побудувала господарські будівлі - сарай літ.Г, літній душ літ.Д, вбиральню літ.В. Після смерті чоловіка нею були зроблена перебудова в житловому будинку, добудована прибудова літ.а, веранда літ.а1, а житлова площа була збільшена з 25,2 кв.м до 34,1 кв.м за рахунок перебудови в житлову кімнату кухні площею 8,2 кв.м. та житлової кімнати площею 7,6 кв.м. нею в період з 2007 по 2008 рік побудована огорожа №1-5, замощення І, тимчасові навіс літ.Е, навіс літ.Ж, навіс літ.З, літній душ літ.И, дозволу на будівництво яких непотрібне. Загальна площа будинку збільшена з 40,0 кв.м до 44,4 кв.м. Будівництво та переобладнання будинку нею були здійснені особистою працею, за особисті кошти придбані будівельні матеріали. Рішенням виконкому за № 283 від 18.09.2002 року було оформлені самовільно забудовані господарські будівлі та переобладнання житлового будинку. Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 02.09.2009 року, виданого КП «Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації», домоволодіння складається з: будинку літ.А-1 площею 44,4 кв.м вартістю 41494 грн. 40% зносу, сараю літ.Б вартістю 8141 грн. вбиральні літ.В вартістю 2484 грн., сараю літ.Г, навісу літ.Е, навісу літ.Ж, навісу літ.З, літнього душу літ.И, огорожі №1-5, замощення І, літнього душу літ.Д, навісу літ.а2, яке розташовано на земельній ділянці площею 850 кв.м. Загальна вартість нерухомого майна станом на 02.09.2009 рік складає 73860 грн. Отже, після смерті [PERSON] належне йому нерухоме майно, завдяки її особистій праці, за рахунок її особистих коштів було істотно збільшено в цінності та в кількості побудованих будівель і споруд та в частині переобладнання житлового будинку. Вважає, що рішенням суду має бути визнано, що домоволодіння № 23, що розташоване по вул. Шосейна в м. Підгородне є їх з [PERSON] спільною сумісною власністю. Оскільки після його смерті домоволодіння значно збільшилось в ціні, то вона має право на 3/4 частини його частини, як дружина, яка за час шлюбу істотно збільшила нерухоме майно у своїй цінності внаслідок своїх трудових та грошових затрат. В наслідок цього спадкове майно складається з 1/4 частини домоволодіння. На день смерті [PERSON] вона проживала разом з ним, доглядала його, оскільки він хворів, зареєстрована за вказаною адресою, тому вона фактично прийняла спадщину після померлого. Дітей у спадкодавця немає. До 2013 року ніхто не заявляв претензій на спадщину, що залишилася після смерті чоловіка. Вважає, що рішенням суду може бути визнано факт прийняття нею спадщини після смерті [PERSON], померлого 04 січня 1997 року. зазначає, що заповіт від 25.08.1992 року підписаний не [PERSON], а іншою особою. За весь час їх спільного проживання [PERSON] ніколи не згадував, що в нього є спадкоємець [PERSON] Паспорт [PERSON] був ним загублений, тому в неї є сумнів в тому, що заповіт, на який посилається [PERSON] є дійсним. Вважає, що заповіт від 25.08.1992 року підписаний не [PERSON] а іншою особою, тому він є недійсним. На вимогу суду державним нотаріусом [PERSON] 08.04.2014 року була надана копія спадкової справи № 422/2013, в який знаходиться інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 17.09.2013 року. В цій довідці зазначена інформація про заповідача і вказано, що ним є [PERSON] в графі дата та місце народження вказано, що він народився 23.10.1924 року в Донецькій області, Марійського району м. Мар'їнка, вказано, що заповіт має номер в реєстрі 2/1137 від 25.08.1992 року. В спадковій справі також знаходиться копія свідоцтва про укладання шлюбу між нею, [PERSON] та [PERSON], [INFO] і вказано місце народження с. Орловщина Новомосковського району Дніпропетровської області. В спадковій справі також знаходиться дублікат заповіту [PERSON], без зазначення дати та місця його народження та без зазначення повних даних спадкоємця позивача - дати та місця його народження, бо [PERSON] є в України чимало. Вважає, що заповіт, згідно якого позивач [PERSON] вважає себе спадкоємцем, складений [PERSON] [INFO], який є іншою особою, а не її чоловіком. Згідно діючого законодавства, що діяло в 2001 році всі заповіти, які були посвідчені нотаріусами до цього часу повинні бути внесені до електронного реєстру заповітів. Заповіт [PERSON] [INFO] від 25.08.1992 року внесений в Спадковий реєстр (заповіти/спадкові договори), а заповіт, який складений [PERSON] [INFO] в зазначеному реєстрі відсутній. У неї виникають сумніви, що заповіт, що складений 25 серпня 1992 року на користь [PERSON], був складений саме її чоловіком, тому що в заповіті не вказані особисті дані як спадкодавця так і спадкоємця. Таким чином, вважає, що розпорядження, що відображено в правовому документі - заповіті від 25.08.1992 року, зроблено і підписано не її чоловіком [PERSON] [INFO], а іншою особою, тому цей заповіт є недійсним. Оскільки вважала заповіт від 25.08.1992 року недійсним, то в порядку ст.549 ЦК України (1963 р.) вона має право на спадкування майна померлого за законом як його дружина, а тому вона звернулася до суду з даним позовом. В лютому 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просив визнати за ним, [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після померлого 04 січня 1997 року [PERSON] на домоволодіння № 23 по вул. Шосейній в м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, до складу якого входить: будинок А-1Ж, який складається з веранди пл. 3,7 кв.м., кухні пл. 6,6 кв.м., житлових кімнат пл. 16,5 кв.м., 5,6 кв.м., 12,0 кв.м. загальною площею 44,4 кв.м., житловою 34,1 кв.м., та господарчі та інші споруди: прибудова «а», прибудова «al», веранда «а2», навіс «а2», сарай Б, пг-погріб, вбиральня В, сарай Г, літній душ Д, навіс тимч. Е, навіс тими. Ж, Навіс тимч. З, літній душ тимч. И, хвіртка №1, огорожа №2, огорожа №3, ворота №4, огорожа №5, замощення І, загальною вартістю 73860 грн. В обґрунтування позову вказав, що він, [PERSON] народився 20 листопада 1975 року в м. Дніпропетровську. За життя, 25 серпня 1992 року, на випадок своєї смерті [PERSON] зробив заповідальне розпорядження, яким все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, а також все те, що буде йому належати на день його смерті і на що за законом він буде мати право заповідав йому, [PERSON] Заповіт посвідчено державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 1-4011 (ВРО № 23650). Даних про те, що заповіт змінювався або відмінявся, немає. В установлений законом шестимісячний термін після смерті спадкодавця він не звернувся до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори з заявою про те, що спадщину приймає, оскільки не знав про смерть [PERSON] Про те, що [PERSON] помер, йому стало відомо тільки після того, як він отримав позовну заяву від дружини спадкодавця відповідача за даним позовом [PERSON], яка звернулася до суду з позовом про встановлення факту прийняття нею спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. [PERSON] знаходився з [PERSON] в шлюбі, зареєстрованому 22 лютого 1996 року. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2013 року йому було продовжено строк для подання заяви про прийняття спадщини в нотаріальну контору. Після отримання даного рішення він звернувся до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори з заявою про те, що спадщину приймає. Спадкове майно, після смерті [PERSON] складається з домоволодіння, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, м. Підгородне, вул. Шосейна, № 23, яке належало спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 14 липня 1982 року державним нотаріусом Дніпропетровської державної районної нотаріальної контори після померлої 19 серпня 1981 року матері [PERSON]. На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] житлова площа будинку становила 25,2 кв.м., були сарай та вбиральня. На час відкриття спадщини після смерті [PERSON], згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації № 23601205 від 17.08.2009 року, реєстраційний номер 28051264, вартість домоволодіння складала 68316,00 грн. Було змінено житлову площу будинку з 25,2 кв.м. на 34,1 кв.м. за рахунок веранди та переобладнання згідно рішення № 283 від 18.09.2002 року Підгородненської міської ради. В перелік господарських будівель «Г», «Д», «В» згідно рішення № 283 від 18.09.2002 року Підгородненської міськради внесено огорожу №1-5, замощення 1, як тимчасові споруди, які не потребують дозволу на будівництво. Також тимчасовими є навіс К, навіс 3, літній душ «И» вартістю 5544 грн. Домоволодіння знаходиться на земельній ділянці, яка не приватизована. Звернувшись до нотаріуса з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом, отримав постанову від 27.01.2014 року за № 284/10-31 про відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки він не зміг надати нотаріусу дані про те, що спадкове домоволодіння дійсно належить на праві власності та зареєстроване за спадкодавцем, тобто не було надано нотаріусу правовстановлюючий документ на житловий будинок, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, м. Підгородне, вул. Шосейна № 23. А тому він змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Дніпропетровського районного суду від 18 березня 2014 року обидві справи об'єднані в одне провадження і справі наданий єдиний унікальний № 2-410/3539/12. Адвокат [PERSON] за договором про надання правової допомоги [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] у судових засіданнях позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх у повному обсязі, уточнені позовні вимоги [PERSON] не визнали та просили відмовити в їх задоволенні. Представник третьої особи Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області надав суду заяву про слухання справи за її відсутністю. [PERSON] свої позовні вимоги підтримала, просила відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] Адвокат [PERSON] за договором про надання правової допомоги [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі, позовні вимоги [PERSON] не визнала. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Право кожного на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку судом, встановлений законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов'язків цивільного характеру передбачено п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. ст. 2, 8 ЦПК України. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожен, чиї права і свободи, викладені в цій Конвенції, порушуються (для позивача це стаття 1 Першого Протоколу), має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі. На національному рівні має бути гарантований правовий захист задля реального забезпечення прав і свобод, передбачених цією Конвенцією, коли держава має певну свободу розсуду щодо форм засобів захисту, але, у всякому випадку забезпечує їх ефективність як на практиці, так і за законом: можливість розглянути вимогу за суттю і надати захист в сенсі запобігання чи припинення подальшого тривання стверджуваного порушення (зокрема, рішення ЄСПП у справі «Кудла проти Польщі»). Вислухавши сторони в попередніх судових засіданнях, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Встановлено, що 04 січня 1997 року помер [PERSON], що підтверджується актовим записом № 09 від 08 січня 1997 року Відділу реєстрації актів громадянського стану Підгородненського міського виконавчого комітету Дніпропетровського району Дніпропетровської області в свідоцтві про смерть серії І-КИ № 093887 (том № 1 а.с.14). Після його смерті відкрилася спадщина на домоволодіння № 23 по вул. Шосейна в м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, яке належало спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 14 липня 1982 року державним нотаріусом Дніпропетровської державної районної нотаріальної контори після померлої 19 серпня 1981 року матері [PERSON] (том № 1 а.с.8). Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 22 лютого 1996 року (том № 1 а.с.14). Після смерті [PERSON], [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] померлого 04 січня 1997 року. Однак, державним нотаріусом було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки є спадкоємець за заповітом, але перевірити факт прийняття ним спадщини не можливо, що підтверджується постановою державного нотаріуса Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори [PERSON] про відмову у вчинені нотаріальної дії від 12 вересня 2009 року (том № 1 а.с.16). Так ще за часи життя, 25 серпня 1992 року, [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося заповідав [PERSON] (том № 2 а.с.165). На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] житлова площа будинку становила 25,2 кв.м., були сарай та вбиральня. На час відкриття спадщини після смерті [PERSON], згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації» № 23601205 від 17.08.2009 року, реєстраційний номер 28051264, вартість домоволодіння складала 68316,00 грн. Було змінено житлову площу будинку з 25,2 кв.м. на 34,1 кв.м. за рахунок веранди та переобладнання згідно рішення № 283 від 18.09.2002 року Підгородненської міської ради. В перелік господарських будівель «Г», «Д», «В» згідно рішення № 283 від 18.09.2002 року Підгородненської міськради внесено огорожу №1-5, замощення 1, як тимчасові споруди, які не потребують дозволу па будівництво. Також тимчасовими являються навіс К, навіс 3, літній душ «И» вартістю 5544 грн. (том № 1 а.с.82). Домоволодіння знаходиться на земельній ділянці, яка не приватизована (том № 1 а.с.79). Згідно Технічного паспорта складеного станом на 17 вересня 2002 року житловий будинок № 23 по вул. Шосейній в м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, загальною площею 44,4 кв.м., житловою площею 34,1 кв.м., допоміжною площею 10,3 кв.м., складається з: житлового будинку літ. «А» (1 веранда площею 3,7 кв.м., 2 кухня площею 6,6 кв.м., 3 кімната площею 16,5 кв.м., 4 кімната площею 5,6 кв.м., 5 кімната площею 12,0 кв.м.), господарських будівель та споруд: прибудова літ. «а» площею 9,8 кв.м., сарай літ. «Б» площею 26,2 кв.м., погріб літ. «пг» площею 5,1 кв.м., вбиральня літ. «В» площею 1 кв.м., сарай літ. «Г» площею 5,8 кв.м., літній душ літ. «Д» площею 2,0 кв.м., хвіртка № 1 площею 1 кв.м., огорожа № 2 площею 38,8 кв.м., огорожа № 3 площею 42,2 кв.м., мостіння І площею 86,0 кв.м. (том № 1 а.с.246-248). [PERSON] як спадкоємець за заповітом звернувся до державного нотаріуса Дніпропетровської районної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, державним нотаріусом було відмовлено, мотивуючи це тим, що ним пропущено строк для прийняття спадщини та відсутній факт прийняття спадщини, про що було видано постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії від 15 грудня 2012 року. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2013 року [PERSON] було продовжено строк для подання заяви про прийняття спадщини в нотаріальну контору (том № 1 а.с.49). Після отримання даного рішення [PERSON] звернувся до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори з заявою про те, що спадщину приймає та просив видати йому свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, державним нотаріусом було відмовлено [PERSON], мотивуючи це тим, що у спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, а саме домоволодіння № 23 по вул. Шосейна в м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, що підтверджується постановою державного нотаріуса від 27.01.2014 року за № 284/10-31 про відмову у вчиненні нотаріальних дій (а.с.80). Відповідно до ст. 524 ЦК України(в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 527 ЦК України в редакції 1963 року, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті. Відповідно до ст. 534 ЦК України в редакції 1963 року, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.\~\~ Відповідно до частини п.4 та 5 Перехідних положень чинного Цивільного кодексу України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільного кодексу України положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжуються існувати після набрання ним чинності. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України передбачено відкриття спадщини внаслідок смерті особи та часом відкриття спадщини є день смерті особи. Останнє місце проживання спадкодавця є місцем відкриття спадщини, що передбачено ч. 1 ст. 1221 ЦК України. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1233 ЦК України, закріплено поняття заповіту, згідно якого останнім є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. При таких обставинах, у відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України, єдиним правовим способом захисту порушених прав є визнання права власності в порядку спадкування. Оскільки в судовому засіданні встановлено факт наявності спадкових прав [PERSON] на житловий будинок № 23 по вул. Шосейна в м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області та неможливості їх оформлення у встановленому законом нотаріальному порядку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, то вони задоволенню не підлягають у звязку з їх безпідставністю та недоведеністю. Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої \~сторони \~понесені \~нею і документально підтверджені судові витрати. У звязку з відмовою позивачу у задоволенні його вимог, судові витрати (судовий збір) не підлягають стягненню з відповідача і підлягають покладенню на позивача. Так, на підставі приписів ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 162 грн. 74 коп., та на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 738 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved