Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

В листопаді 2015 року позивач звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю « Лізингова компанія « ВАШ АВТО» про захист прав споживача, визнання недійсним пунктів договору , розірвання договору та стягнення коштів. В позовній заяві позивач вказує, що на початку вересня 2015 року він дізнався з реклами в газеті, що можливо придбати на вигідних умовах трактор колісний. Позивач давно намагався знайти не дорогий трактор для обробітку власного земельного паю, тому зв'язався з організацією по телефону та дізнався, що трактор « білорус» він може придбати за ціною до 300000 гривень за акцією, якщо негайно оформити договір. Так , як на той час дешевше він не міг знайти трактор , він повірив представнику фірми - продавця , прибув в м. Черкаси для укладення договору та купівлі трактору. 09 вересня 2015 року в представництві відповідача між ним та ТОВ « ЛК « Ваш Авто» було укладено договір фінансового лізингу № 000473 з додатками , згідно якого предметом лізингу є трактор « Білорус -892» . Відповідно до умов договору лізингодавець ( відповідач) бере на себе зобов?язання придбати предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користування лізиногоодержувачу ( позивачу) на умовах , передбачених договором . В усній формі представник відповідача роз?яснила, що він повинен спочатку сплатити передплату за транспортний засіб в сумі 50000 грн., шляхом перерахування коштів відповідача, після чого з ним було укладено договір лізингу і протягом декількох днів відповідач передасть в користування предмет лізингу. При цьому, було виписано квитанцію з якою його було направлено до установи банку, в той же час він до укладення договору під диктовку представника відповідача написав на бланку відповідача розписку , що він зобов?язується сплатити після отримання трактору залишок заборгованості в сумі 215000 гривень. В той же день ним було сплачено рахунок на суму 50000 гривень. Однак , представником відповідача не було роз?яснено призначення платежу, який виявився адміністративним платежем , тобто винагородою лізингодавцю за організаційні заходи , пов?язані з підготовкою та укладанням договору. Він вважав , що це часткова оплата вартості транспортного засобу . В договорі не передбачено, а у нього не було можливості детально ознайомитися з умовами договору до його підписання , так як представник відповідача не надала достовірної інформації , завірила в тому, що всі істотні умови договору вона пояснила та спонукала його підписати договір швидше, мотивуючи тим, що на неї чекають інші особи, які бажають укласти договір лізингу. Крім цього, протягом обіцяних днів предмет лізингу так і не був переданий . Компанія відмовилась передавати предмет лізингу з посиланням на те, що договором передбачено передачу автомобіля протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати адміністративного платежу 50 % від вартості предмету лізингу, комісії за передачу предмету лізингу, а сплачена сума в розмірі 50 000 грн. є адміністративним платежем за оформлення договору. Таким чином, під час попередніх переговорів представником компанії введено його в оману щодо умов виконання договірних зобов?язань. Після підписання і вивчення змісту договору стало зрозуміло , що сплачені кошти не повернуть , та можливості розірвати договір немає, оскільки договір зовсім не передбачає можливості розірвання з ініціативи лізингоодержувача , що є порушенням його прав як споживача. Тобто, лізингоодержувачу в даному випадку повинно було надано право на розірвання договору впродовж 14 днів з моменту його укладення. Однак відповідачем ТОВ « Лізингова компанія « Ваш авто» не враховано вищевказані норми законодавства, навпаки , всупереч зазначених норм, лізингодавець взагалі не надав можливості лізингоодержувачу відмовитись від договору. Крім того, у разі розірвання договору лізингодавець , ніяких штрафів і компенсацій не передбачено, що приводить до дисбалансу договірних відносин та порушень чинного законодавства. Тому дана вимога договору є незаконною та несправедливою відносно лізингоодержувача, що призводить до її недійсності. Тобто, відповідач по справі має бути суб?єктом підприємницької діяльності , який здійснює діяльність у сфері передачі автомобілів у оренду ( оперативний лізинг) , тому і зобов?язаний надати лізиногоодержувачу дані про те, що автомобіль який буде передаватися вже є його власністю і є основними фондами відповідача. В порушення зазначених вимог в договорі не вказано, який саме транспортний засіб « Трактор Білорус 892» , буде переданий у власність лізингоодержувачу - якого кольору , року виробництва , якої внутрішньої комплектації, тобто у договорі не вказано предмету лізингу ( найменування продукції) , що порушує право позивача на отримання достовірної інформації про продукцію. Відповідно сплачені позивачем відповідачу ТОВ « Лізингова компанія « Ваш авто» кошти в сумі 50 000 грн., а також банківська комісія підлягають поверненню. Позивач, просить в судовому порядку визнати недійсним з моменту укладення п.12.1 Договору № 000473 фінансового лізингу від 09 вересня 2015 року , що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» код ЄДРПОУ 39733392 та [PERSON]; розірвати договір № 000473 фінансового лізингу від 09 вересня 2015 року, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» код ЄДРПОУ 39733392 та [PERSON]; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» ЄДРПОУ 39733392 на користь [PERSON] сплачені кошти в сумі 50 000,00 грн.. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали та просили його задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений , про день та час розгляду справи , причини неявки суду не відомі. Направив на адресу суду письмові заперечення , в яких вказав , що позов [PERSON] є безпідставним та не обґрунтованим, просить відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог до ТОВ « Лізингова компанія « Ваш АВТО» в повному обсязі. Зі згоди позивача суд ухвалює судове рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, беручи до уваги процесуальну позицію представника відповідача по справі та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. 09.09.2015 року між ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» та [PERSON] було укладений Договір фінансового лізингу №000473 ( а.с.12-17), відповідно до якого предметом фінансового лізингу є транспортний засіб, а саме трактор « Білорус -892» , який відповідач зобов'язався передати у користування позивачу в строк та на умовах визначених Договором. З Договору фінансового лізингу та Додатку №1 вбачається, що вартість предмету лізингу 21 276, 60 доларів (яких не зазначено), авансовий платіж становить 50%, сума виплат по авансовому платежу становить 10 638,30 доларів, адміністративний платіж 10 % становить 2 127,66 доларів, комісія за передачу 3% - 638,30 доларів, вартість ПЛ на дату підписання договору 500 000,00 грн., курс долара на дату підписання 23,50 грн. (а.с. - 22). 09.09.2015 року від імені [PERSON] було сплачено на користь ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» 50 000,00 грн. і зазначено в квитанції - призначенням платежу «адміністративний платіж за договором № 000473 від 09.09.2015 року( а.с.-21). Згідно з п. 1.3 вище вказаного Договору фінансового лізингу, лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на Предмет лізингу) та передати Предмет лізингу у користування Лізингоодержувачу на строк та умовах, передбачених цим Договором. Лізингоодержувач користується Предметом лізингу на умовах на умовах даного Договору фінансового лізингу та згідно з положенням чинного законодавства. Представники ЛК «ВАШ АВТО» будь-яких документів, які б посвідчували їх право власності на предмет лізинку, а саме трактор «Білорус-892», позивачу не надали, як і не надали їх для огляду в судовому засіданні суду. Тому, вважати, що відповідач дійсно придбав предмет лізингу у власність та мав намір і можливість передати предмет лізингу позивачу, згідно договору, у суду підстав не має. Пунктом 1.7 Договору передбачено, що предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 (сто двадцять) робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця: Адміністративного платежу; Авансового платежу; Комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності Сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4 ст. 9 даного Договору, або різниці вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.6 ст. 9 даного Договору.У пункті 8.2 оспорюваного Договору вказана погоджена сторонами вартість предмета лізингу 21276 тисяч 60 доларів США , що на дату укладання договору становить 500 000,00 грн.( а.с.14, зворотна сторона). У пункті 8.2, 8.3 оспорюваного Договору вказана погоджена сторонами вартість предмета лізингу, однак лише на момент укладання договору (21276 тисяч 60 доларів США). За умовами договору вона може бути змінена, в залежності від зміни обмінного курсу долара США до української гривні або у разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця, що у свою чергу є ознакою несправедливої угоди, а саме визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Відповідно до ч.1ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). За правилами ч.1 ст.3 Закону України «Про фінансовий лізинг» та ч.1ст.807 ЦК України предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Згідно з ч.1 ст.184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Згідно ч.2 ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Таким чином, визначення умов договору приєднання за законом віднесено до питань внутрішньої діяльності відповідача, підготовка документів для укладення договору не може бути послугою в розумінні п.17ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», а отже, відповідач не може безпосередньо включати витрати на них в ціну договору та зобов'язувати споживача їх оплатити.В статті 16 (ч. 2 )Закону України «Про фінансовий лізинг»визначено, що лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. З наведеного вбачається, що чинним законодавством не передбачено лізинговий платіж пов'язаний з укладенням самого Договору фінансового лізингу. Відповідно до п.п.2 п.6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаний недійсним у цілому. Відповідно до норми ч. 1 ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона Лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним. В оспорюваному договорі лізингу, відповідачем не зазначено, що трактор належить на праві власності відповідачу, тому не надано жодних документів, які б дійсно свідчили про наявність у останнього права власності на предмет лізингу - трактору « Білорус -892». Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. П. 12.1. оспорюваного договору зазначено, що лізингоотримувач який сплатив адміністративний платіж та повністю або частково сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати договір за власним бажанням, в такому випадку лізингодавець повертає 60 % від сплаченого авансового платежу, 40% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору, а адміністративний платіж (за договором 50 000,00 грн.) поверненню не підлягає. Дана норма обмежує права споживача передбачені Законом України «Про захист прав споживача», «Про фінансовий лізинг» та ЦК України, зокрема вони не відповідають принципу добросовісності та рівності сторін договорі, його положення в цілому містять істотний дисбаланс прав та обов'язків сторін договору, а тому на шкоду споживача, є несправедливими і порушують вимоги чинного законодавства. Статті 11 та 18 ЗУ «Про захист прав споживача», передбачають, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати до договорів зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу, а також встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. Відповідно до ч. 6 ст. 19 цього Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Згідно п.14 ст. 1 даного Закону, нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції. Відповідно до ст.. 18 Закону, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Тому, суд, враховуючи викладене, вважає що в оспорюваний договір включені несправедливі умови, а саме: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця;надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Враховуючи положення пп.2 п.6 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» визнання цих положень договору недійсними зумовлює зміну інших положень Договору, а тому оспорюваний договір може бути розірваний. Згідно з ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів»підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Порушення цієї норми Закону полягає в тому, що при укладенні з позивачем договору фінансового лізингу відповідач завуалював призначення адміністративного платежу в розмірі 50 000,00 гривень під вигляд платежу за договором, який за умовами договору не повертається в жодному випадку та є платою за укладення самого договору. На підставі викладеного та

Outcome: approved