Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

В липні 2019 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила надати їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування своїх вимог вказувала, що після смерті матері є позивачкою за законом першої черги. На час смерті матері з нею були зареєстровані наступні спадкоємці: її син [PERSON] , а також невістка [PERSON] , онук [PERSON] , онука [PERSON] , син [PERSON] . Однак жоден із них не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а станом на теперішній час вони, окрім [PERSON] , вже померли і після їх смерті із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався. В червні 2019 року вона звернулася до нотаріуса з метою оформлення спадщини після смерті матері, але нотаріусом їй було роз`яснено неможливість отримання свідоцтва про спадщину, так як нею було пропущено строк звернення із заявою про прийняття спадщини. Вказувала, що пропустила строк для прийняття спадщини за певним комплексом поважних причин. По перше - після смерті матері тривалий час доглядала за своєю тяжко хворою дочкою [PERSON] , яка була інвалідом ІІ групи; невдовзі після смерті матері померла і дочка, що завдало їй сильних душевних страждань та призвело до погіршення здоров`я - захворіла на цукровий діабет; потім помер і її чолові, тому вона з іншою донькою переїхали із АР Крим до Одеської області, де в неї змінилося оточення, була позбавлена друзів. Після смерті дочки вона переїхала до будинку матері і з 2011 року постійно проживала в ньому у с. Калинівка Вітовського району Миколаївської області зі своїми братами. По друге - через свою юридичну необізнаність вважала, що фактичне проживання у будинку матері підтверджує відсутність будь-якого спору з братами щодо спадщини. В третє - у неї були відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадщину. Посилаючись, як на положення ст. 550 ЦК УРСР 1963 року, так і на положення ст. 1272 ЦК України 2003 року, та вказуючи на сукупність вище описаних поважних причин, просила визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті матері, строком у три місяця з часу набрання рішення суду законної сили. 09 жовтня 2019 року відповідачка подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позову. Вказувала, що після смерті [PERSON] , яка є її бабусею, позивачка з нею не проживала, а переїхала до будинку матері з її дозволу тільки в 2011 році. Після смерті [PERSON] з нею проживали двоє її синів, невістка [PERSON] та двоє онуків, і вона у тому числі. З часом інші її родичі померли і залишилися тільки вона, прийнявши фактично спадщину. Зазначала, що у позивачки відсутні поважні причини для пропуску прийняття спадщини, так як після смерті матері та смерті дочки вона переїхала в с. Калинівку тільки в 2011 році, а за оформленням спадщини звернулася в 2019 році. 17 жовтня 2019 року позивачка подала відповідь на відзив, в якому просила позов задовольнити і, окрім раніше визначених підстав для поновлення строку для прийняття спадщини після смерті матері, також вказала, що суд повинен врахувати принцип пропорційності, який прецедентна практика Європейського суду з прав людини розглядає як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях права власності. Вважала, що цей принцип потрібно врахувати між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав позивачки в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод З врахуванням цих положень вважала, що з цілого рядку поважних причин пропустила строк для прийняття спадщини і на теперішній час позбавлена можливості реалізувати своє право на спадкування. 21 жовтня 2019 року відповідачка подала заперечення, в якому наполягала на необхідності відмовити в задоволенні позову через його безпідставності, вказавши також, що спадщина відкрилася в 1999 році, тому до правовідносин щодо спадкування повинно застосуватися положення ЦК УРСР 1963 року, які не передбачають надання спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини, а визначають можливість продовження строку для прийняття спадщини - ст. 550 цього Кодексу. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та просили задовольнити, вказавши, що підставою для пропуску строку для прийняття спадщини стали не одна обставина, а ціла їх сукупність, детально описана у позові. Відповідачка та її представник заперечували проти задоволення позову, вказавши, що підстав для задоволення позову немає, оскільки позивачка не проживала з померлою на час смерті і переїхала до її будинку тільки в 2011 році. Представник третьої особи до судового засідання не з`явився, відповідно до його заяви просив розглядати справу без його участі і проти задоволення позову не заперечував. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. [INFO] в с. Калинівка Жовтневого (тепер - Вітовського) району Миколаївської області померла громадянка [PERSON] і після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на житловий будинок, розташований в цьому селі по [ADDRESS] . Часом відкриття спадщини є час смерті спадкодавця. Виходячи із часу смерті і вирішується питання яким Цивільним кодексом регулюються правовідносини відносно спадкування. До спадщини яка відкрилася до 2004 року підлягають застосування положення ЦК УРСР 1963 року, тобто і до правовідносин щодо спадщини після смерті [PERSON] . Відповідно до довідки Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області від 28 травня 2019 року за вих. № 1-852 на час її смерті з нею проживали та були зареєстровані: сини [PERSON] та [PERSON] , Невістка [PERSON] та онуки [PERSON] та [PERSON] . В подальшому, син [PERSON] помер [INFO] і на час його смерті з ним проживали: дружина [PERSON] , син [PERSON] , донька [PERSON] та брат [PERSON] (довідка цієї ж селищної ради за вих. № 1-849). Далі, [INFO] помер [PERSON] і на час його смерті з ним проживали: мати [PERSON] , сестра [PERSON] та [PERSON] , а також племінним - [PERSON] (довідка селищної ради за вих. № 1-851). [INFO] померла [PERSON] і на час її смерті з нею проживали: донька [PERSON] , онуки [PERSON] та [PERSON] , брат чоловіка - [PERSON] (довідка селищної ради за вих. № 1-850). [INFO] помер [PERSON] (син померлої [PERSON] ) і на час його смерті з ним проживали: онуки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (довідка селищної ради за вих. № 1-851). Крім того, згідно із довідкою Калинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 17 червня 2014 року [PERSON] (позивачка) зареєстрована в в [ADDRESS] , але постійно проживає в ньому по [ADDRESS] , з 2011 року. Позивачка не заперечувала, що на час смерті своєї матері [PERSON] вона з нею не проживала і заяв до нотаріальної контори про прийняття спадщини не подавала і в управління спадковим майном не вступила. Тобто вчасно спадщину не прийняла. Частина перша статті 58 Конституції України визначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Частинами першою, третьою статті 5 ЦК України передбачено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За змістом частин 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року відносини спадкування регулюються нормами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Статтею 549 ЦК УРСР 1963 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Частиною першою ст. 550 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. Цей строк може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Оскільки нормами Цивільного кодексу 1963 року не було передбачено надання спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини, підстав для задоволення позову немає. Крім того, враховуючи і той факт, що позивачка і посилалася в позові на положення ст. 550 ЦК УРСР 1963 року, однак суд вбачає, що дійсних поважних причин, які стали підставою пропуску нею строку для прийняття спадщини, не заявлено. Смерть матері, дочки та чоловіка та пов`язані з цим тяжкі душевні переживання не могли бути такою підставою на протязі значного строку - 20 років з часу смерті матері. Посилання на юридичну необізнаність також є необґрунтованими, оскільки після смерті дочки вона в 2010 році, вчасно і належним чином звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Відсутність оригіналів правовстановлюючих документів також не є поважною причиною для пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки це не заважає спадкоємцю подати заяву про прийняття спадщини і вже потім вирішувати питання про її оформлення в нотаріальному чи судовому порядку. Принцип пропорційності в даному випадку, який застосовується в практиці Європейського суду з прав людини, і на який посилалася позивачка, суд не може врахувати для неї позитивно, адже після смерті її матері сплив значний термін, тому надання їй права на спадкування значно, тобто не пропорційно та не співмірно, порушить права спадкоємців, які прийняли спадщину. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed