Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

Вказуючи на те, що від спільного проживання у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, сторони мають малолітню дитину - доньку [PERSON], 30. 12. [INFO], але відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини не надає. Тому, вказуючи на те, що відповідач не надає грошової допомоги на утримання дитини, позивач звернулася з позовом до суду про стягнення на її користь на утримання малолітньої дитини аліментів в розмірі 1/4 частини від заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім цього, позивач також просила стягнути з відповідача на її утримання аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку до досягнення дитиною трьох років обґрунтовуючи тим, що вона на даний час не працює, тому як перебуває у декретній відпустці, і займається доглядом дитини і весь свій час виховує, займається розвитком дитини. В судове засідання позивач не з'явилася, але надіслала на адресу суду письмову заяву в якій вказала, що підтримує свій позов та попрохала розгляд справи проводити у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з'явився, а надіслав на адресу суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутність. Третя особа по справі [PERSON], також у судове засідання не з'явилася, а на адресу суду надіслала письмову заяву з проханням розгляду справи у її відсутність та крім цього вказала, що заперечує проти вимог позивача і вважає їх незаконними, так як сторони проживають разом, однією сім'єю. Тому, цей позов було подано до суду з метою в подальшому звернутися із зменшенням розміру аліментів на утримання першої дитини відповідача на яку останній їх сплачує. Вивчивши матеріали справи та дослідивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні, що сторони проживають разом у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя сторони мають малолітню дитину - доньку [PERSON], 30. 12. [INFO], яка проживає разом з позивачем в [ADDRESS], а відповідач в свою чергу проживає окремо від них, та допомоги на утримання малолітньої дитини не надає. Крім цього, позивач на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років, не працює, а займається доглядом дитини, а відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на її утримання як матері своєї дитини, хоча може надавати таку допомогу. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Таким чином, позивач має право на одержання від відповідача коштів на утримання дитини, а відповідач зобов'язаний надавати таку допомогу. Статтями 8, 11 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Крім того, ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини 1989 року, Україна прийняла на себе міжнародно-правові зобов'язання по здійсненню міжнародних стандартів прав дитини, відповідно з якими вона повинна забезпечити добробут, охорону здоров'я, житло, освіту для кожної дитини без будь-якої дискримінації, забезпечити якнайкраще здійснення інтересів і прав дитини в усіх сферах суспільного життя. Норми цієї Конвенції, відповідно до ст. 9 Конституції України 1996 року, діють як складова національного законодавства України з 27 вересня 1991 року, тобто з часу її ратифікації Україною. Зі змісту зазначених норм закону вбачається, що обов'язок по утриманню дитини є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Причому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Достатність рівня забезпечення дитини оцінюється виходячи з участі в цьому обох батьків, частка яких є рівноцінною. Так, відповідно до довідки виданої відповідачу фізичною особою-підприємцем [PERSON], де працює відповідач, відповідно вбачається, що місячний дохід [PERSON] у період з січня 2017 року по червень 2017 року, складає 3 232 грн. На підставі встановлених і наведених судом фактів, а також враховуючи матеріальне становище позивача, відповідача, останній який працює, має стабільний дохід, можливість надання належної і достатньої матеріальної допомоги відповідачем позивачеві на утримання дитини, згоду відповідача з позовом щодо сплати аліментів на утримання малолітньої доньки, недопущення погіршення матеріального становища позивача і малолітніх дітей, їх рівні права на одержання від батька матеріальної допомоги, та одночасно самої позивачки, що мають істотне значення, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову. Так, визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, в силу ст. 80 СК України суд виходячи з принципу справедливості та розумності, з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, вважає, що позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. З цих міркувань, суд присуджує кошти (аліменти) на утримання дружини, в твердій грошовій сумі в розмірі 400 (чотириста) грн. 00 коп., до досягнення малолітньою дитиною [PERSON], [INFO] трьохрічного віку. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial