Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

В лютому 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом,який згодом уточнила, у якому просила стягнути з [PERSON] , [PERSON] у відшкодування збитків, заподіяних внаслідок залиття квартири, суму 10 000,00 грн.,відшкодувати моральну шкоду у розмірі 5 000 гр. та покласти на відповідачів судові витрати. Позивач на обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що вона на підставі Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10.10.2018 року є опікуном недієздатної матері [PERSON] , яка є членом сім`ї наймача квартири [ADDRESS] . 11.11.2018 року з вини відповідачів, які є співвласниками розташованої поверхом вище квартири [ADDRESS] у цьому ж будинку, відбулося залиття квартири позивачки. Причина залиття квартири не була встановлена, так як був відсутній доступ у квартиру відповідачів, у зв`язку з цим житлове приміщення позивача потребує відновлювального ремонту вартістю 10 000,00 грн. Крім того, позивач зазнала додаткові витрати на оплату послуг експерта у розмірі 7536,00 грн.,через залиття квартири,де проживає мати позивача яка є людиною похилого віку, інвалідом,понесення незапланованих витрат і порушення звичного життєвого ритму вона зазнала нервового стресу,а зневажливе ставлення з боку відповідачів та небажання у добровільному порядку відшкодувати нанесені збитки або усунути завдану шкоду спричинило додаткові душевні страждання, а тому, на її переконання, їй має бути відшкодована завдана моральна шкода у розмірі 5000,00 грн. та судові витрати. 19.02.2019 року ухвалою судді відкрито провадження по цивільній справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. 03.04.2019 року ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя по справі було призначено комплексну судову будівельну-технічну-товарознавчу експертизу. Провадження по справі зупинено. 10.03.2020 року на адресу Хортицького районного суду м. Запоріжжя надійшов Висновок експерта за результатами судової будівельно-технічної експертизи № 267-19 від 03.03.2020 року. 12.03.2020 року ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя поновлено провадження у справі за позовною заявою [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування шкоди,завданої внаслідок залиття квартири. 15.04.2020 року позивач надала заяву про збільшення позовних вимог. Ухвалою суду від 27.05.2020 року підготовче провадження закрито, справа призначена до розгляду у судовому засіданні. Позивач в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача. Відповідачі в судове засідання не з`явились , причину відсутності суду не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Повідомлень щодо поважності причин їх відсутності, заяви про слухання справи за їх відсутністю та відзиву на позов до суду не надходило. Відповідно до вимог ст. 44 ЦПК України учасники судового розгляду повинні добросовісно користуватися своїми правами. Тому, суд вважає, що відповідачі не з`явились в судове засідання без поважаних причин. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя. В той же час, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. На підставі ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними у суду матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим відповідно до ст. ч.1 п.2 ст.280 ЦПК України провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що на підставі ордеру на житлове приміщення № 752 серії Д від 01.02.1991 року [PERSON] є членом сім`ї наймача квартири [ADDRESS] . Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 180982476 від 13.09.2019 р. 1/3 частка квартири [ADDRESS] на праві приватної спільної власності належить [PERSON] , 2/3 частки квартири [ADDRESS] на праві приватної спільної власності належать [PERSON] 11.11.2018року відбулося залиття квартири [ADDRESS] з розташованої поверхом вище квартири [ADDRESS] у цьому ж будинку. Факт залиття квартири позивача підтверджено актом № б/н від 12.12.2018 р.,складеним комісією у складі менеджерів УЖФ ТОВ «Місто для людей» [PERSON] , [PERSON] , слюсаря-сантехніка [PERSON] ,у якому зазначено,що у кв. [ADDRESS] виявлено результати залиття з вище розташованої квартири [ADDRESS] у вигляді пошкодження технічного стану квартири. Причина залиття квартири не була встановлена, так як був відсутній доступ у квартиру [ADDRESS] для обстеження інженерних комунікацій. Відповідно до Висновку експерта за результатами судової будівельно-технічної експертизи № 267-19 від 03.03.2020року складеного судовим експертом [PERSON] , вартість відновлювального ремонту в квартирі [ADDRESS] , після її залиття по пошкодженням,які встановлені експертом станом на 27.11.2019 року складає 6587,66 грн.(з урахуванням ПДВ). За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідачів покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Факт залиття квартири, наймачем якої є позивачка, з вини відповідачів підтверджується актом від 12.12.2018р.,якими встановлено,що залиття квартири кв. [ADDRESS] відбулося з вище розташованої квартири [ADDRESS] цього ж будинку,співвласниками якої на час заподіяння шкоди є [PERSON] та [PERSON] . Зазначений акт відповідає вимогам процесуального закону щодо належності та допустимості доказів, які містять відомості про обставини, що мають значення для встановлення обставин справи,є первинним документом, що засвідчує факт певної події. Наслідки залиття у виді пошкодження технічного стану квартири позивачки та необхідності проведення ремонтних робіт встановлено звітом експерта,який не викликає сумнівів у компетенції експерта та обґрунтованості прийнятих ним висновків. Досліджені судом докази,як кожен окремо,так і їх сукупність у взаємозв`язку,є достатніми для висновку про те,що заподіяння шкоди позивачу сталося з вини відповідачів,іншого по справі не встановлено. Відповідно до частини другої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року № 572, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Отже, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Невиконання цього обов`язку, якщо результатом такого невиконання є нанесення шкоди іншим особам, тягне за собою відшкодування власником збитків. Таким чином, встановивши, що позивач довела розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідачів, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивача, суд дійшов висновку, що завдана позивачу шкода підлягає відшкодуванню відповідачами. Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правилстатті 22 ЦК України, оскільки її частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. При вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди суд виходить з такого. Статтею 23 ЦК України установлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї та близьких родичів. Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від31 березня 1995року № 4«Просудову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди. Крім цього, у п. 3 зазначеної постанови вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У пункті 9 вищевказаної постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Суд виходить з природно-правового уявлення про право людини на відшкодування моральної шкоди. Це виявляється, головним чином, у посиланні на міркування справедливості як головного мотиву присудження відповідної компенсації , а крім того у самій формі констатації факту заподіяння немайнових втрат та особливостей їх індивідуального вияву, оскільки судове рішення постає як практичне втілення принципу розумності, результат об`єктивної, всебічно зваженої оцінки обставин справи у їх сукупності. Усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин. У цьому контексті суд враховує визнання Європейським Судом з Прав Людини(далі ЄСПЛ) існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди у разі порушення окремих прав і свобод людини. Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі « Абдулазіз , Кабалес і Балкандалі »,зазначається, що, «з огляду на її природу, стверджувала моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. З урахуванням приписів ч.1 ст.1167 ЦК України,моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями,діями чи бездіяльністю,відшкодовується особою,яка її завдала,за наявності її вини,крім випадків,встановлених частиною другою цієї статті. Аналізуючи наведене суд встановив,що обставини ,на які посилається позивач в обґрунтування позову,знайшли своє підтвердження сукупністю доказів,які логічні,послідовні,достовірні та достатні для висновку про те,що позивачу з вини відповідачів внаслідок пошкодження майна,яким є житлове приміщення,завдана моральна шкода,яка полягає у зазнані позивачем нервових переживань як через хвилювання про свою власність,так і з причин погіршення здоров`я внаслідок цих подій у матері позивачки,яка постійно мешкає у вказаній вище квартирі та змушена була безпосередньо стикатися з побутовими незручностями,що виникли внаслідок залиття квартири. Відмова відповідача у добровільному порядку відшкодовувати завдані збитки створило для позивача ситуацію правової невизначеності та відчуття безсилля,змусило проявляти наполегливість у відстоюванні своїх прав в суді,додатково витрачати кошти на правову допомогу,що пригнічує та змушує змінити нормальний спосіб життя. Вирішуючи питання, що пов`язані з розміром відшкодування моральної шкоди ,яка відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб, суд керується принципами умовної рівності втраченого блага і того, яке може бути надбане за конкретну суму грошей; поміркованості - відповідності вимогам здорового глузду і розважливості; розумності - об`єктивного відображення дійсності, розсудливого, врівноваженого мислення; справедливості - неупередженого ставлення до всіх учасників спору. Принципи розумності і справедливості виявляються в тому, що більш глибоким моральним стражданням відповідає більший розмір відшкодування. Відтак,враховуючи,що завдана позивачу моральна шкода безпосередньо пов`язана з пошкодженням власності,що є суттєвим благом для людини,розмір відшкодування повинен бути достатнім для забезпечення позивачу можливості втрачене благо відновити. Водночас,заявлена ним сума 5000,00 грн. відповідає обставинам справи та є адекватною нанесеній моральній шкоді, у контексті визначення справедливого розміру відшкодування моральної шкоди варто звернути увагу на такий елемент, як відсутність з боку відповідачів будь-яких дій протягом з листопада 2018 р. задля зменшення негативних наслідків. Аналізуючи суть самого порушення прав позивача,що сталося в умовах зимового періоду та було пов`язано з пошкодженням житла,виходячи з справедливих й розумних критеріїв належного розміру відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди,суд визначає розмір відшкодування завданої позивачу моральної шкоди 5000,00 гр.,що є достатнім для компенсації її немайнових втрат. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивачки слід стягнути понесені нею і документально підтверджені витрати по сплаті експертної оцінки розміру завданої шкоди у розмірі 7536,00 грн.,які відповідно до ст.133 ЦПК України є витратами,пов`язаними з розглядом справи. Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, суд вважає необхідним стягнути пропорційно з відповідачів на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн.

Outcome: approved