Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-31 00:00:00

В квітні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить стягнути з ПАТ «Рівневтормет» на свою користь компенсацію втрати частини заробітної плати, у зв'язку з порушенням строків її виплати у розмірі 19 641,07 грн. У позові зазначається, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПАТ «Рівневтормет» до 29 квітня 2013 року. В порушення норм чинного законодавства заробітна плата на підприємстві виплачувалася нерегулярно. На момент звільнення утворилася заборгованість у розмірі 31 946 грн. 49 коп. 6 Грудня 2013 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Пилипакою С.А. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 41104514 про примусове виконання судового наказу № 569/19278/13-ц, виданого 4 січня 2013 року Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення із ПАТ «Рівневтормет» на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі у розмірі 31946,49 грн. 7.11.2014 Року та 12.11.2014 року відповідачем було погашено частково заборгованість, сплативши 1980 грн. Більше як через рік, а саме 17.12.2015 року, було сплачено ще 28 260,03 грн. Покликаючись на наведене, рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013р. №9-рп/2013 по справі №1-18/2013 КС України, Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушеннями строків їх виплати», Постанову Кабінетів Міністрів України від 21.02.2001р. №159, якою затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів, у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, на підставі якого виконані вказані нижче розрахунки, вказує про необхідність стягнення компенсації втрат доходів, у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати за період з 01.01.2014 року по 30.11.2015 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги свого довірителя підтримала повністю, просила їх задоволити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, заперечень проти позову, клопотань про розгляд справи без їх участі, чи про відкладення розгляду справи з причин, що унеможливлюють прибуття за викликом суду не надіслав, причину неявки до суду не повідомив. Суд, з урахуванням думки представника позивача, вважає можливим розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку. Згідно статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Як слідує з ст. 116 КзпП України - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану суму. 4 Січня 2013 року Рівненським міським судом Рівненської області було видано судовий наказ № 569/19278/13-ц про стягнення із ПАТ «Рівневтормет» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 31 946,49 грн. Відповідач порушив право позивача щодо виплати заробітної плати і на даний час повного розрахунку з позивачем не провів, що підтверджується рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 14.06.2016 року у справі № 569/2730/16-ц. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрала законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 228 КЗпП України при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи (ст. 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Структуру заробітної плати визначено у ст. 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. За ст. 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умовипраці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чиним законодавством. За ст.34 Закону УЦкраїхни «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати, у зв'язку із порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги в порядку, встановленому чинним законодавством. Отже, сума компенсації втрати частини доходів, у зв'язку з порушенням строків виплати є складовими частинами заробітної плати (додатковою заробітною платою). За ч. 2 ст. 233 КЗпП України в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Конституційний Суд України своїм рішенням від 15 жовтня 2013 року № 9рп/2013 визначив, що положення ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працюУкраїни слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сумм індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати, у зв'язку з порушенням строків її виплати, саме як складових належної працівнику заробітної плати, без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Нарахування компенсації за затримку виплати заробітної плати за період з 01.01.2001 року здійснюється згідно Закону України «Про компенсацію втрати частини заробітної плати», та Постановою КМУ від 21.02.2001 року № 159. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів, у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). За ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів, у зв'язку з порушеннямстроківїхвиплати»компенсаціягромадянамвтратичастинидоходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом (набрав чинності 1 січня 2001 року). Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед яких, крім іншого, заробітна плата (грошове забезпечення). Згідно наданого позивачем розрахунку, розмір компенсації втрати частини заробітної плати, у зв'язку з порушенням строків її виплати становить 19 641,07 грн. та нарахований позивачем за період з січня 2013 року по листопад 2015 року. Оскільки вказані розрахунки проведені позивачем у відповідності до вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, а також наведені обставини підтверджені згаданими судовими рішеннями вони приймаються судом до уваги. За встановлених по справі обставин, суд визнає обґрунтованими та доведеними позовні вимоги [PERSON], а тому приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача в дохід держави кошти судового збору в мінімальному для юридичних осіб розмірі - 1378,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved