Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

В лютому 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивує тим, що 18 вересня 2018 р. до позивача звернувся його знайомий [PERSON] з проханням терміново позичити йому 20000 гривень на один тиждень. Оскільки гроші були потрібні відповідачеві терміново, позивач на його наполегливе прохання того ж дня, перерахував 20000 гривень на картку Приватбанку [NUMBER] , яка належить відповідачеві. Відповідач кошти своєчасно не повернув. Декілька разів сторони спілкувались телефоном, і відповідач просив почекати, мотивуючи це тимчасовим скрутним становищем, хворобою дитини, тощо. До теперішнього часу відповідач позичені гроші не повернув. Більш того, відповідач ухиляється від спілкування з позивачем, не відповідає на численні телефонні дзвінки, смс- та Вайбер- повідомлення тощо. тому позивач звертається з позовом до суду про стягнення заборгованості. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, оскільки 5000 грн. відповідач йому повернув та з урахуванням поданої заяви просив суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу 15000 грн. також просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток за адресою, вказаною у позовній заяві, про причини неявки відповідач суд не повідомив, процесуальним правом надати письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. З урахуванням вищевикладеного Дніпровським районним судом м. Києва 22 квітня 2019 року в судовому засіданні постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно вимог ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як зазначено у ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 18 вересня 2018 року [PERSON]. позичив [PERSON] грошові кошти в сумі 20000 гривень строком на 1 тиждень, факт отримання грошових коштів підтверджується довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК», яка датована 13 липня 2016 року (а. с. 5). Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. (ч. 1 ст. 1047 ЦК України). Виходячи з положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України, допускається пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Вимогу направлену позивачем на адресу відповідача [PERSON] 29.12.2018 року останній проігнорував про зо зокрема свідчить зворотнє повідомлення з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». (а. с. 6-7) Згідно положень ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В порядку ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості), що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором (ч. 1 ст. 1051 ЦК України). Зважаючи на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що правова природа договору та визначені в договорі істотні умови договору не суперечать принципу добросовісності і його наслідком не є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду відповідача, в той же час неможливість виконання грошового зобов`язання не звільняє від відповідальності боржника, а враховуючи, що предметом укладеного між сторонами договору є саме отримання грошових коштів з метою задоволення власних потреб відповідача, при цьому позивач належним чином виконав договірні зобов`язання в частині передачі грошових коштів, тобто кожна із сторін була вільною в укладенні договору та досягла бажаного при його укладені. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Враховуючи викладене, судом встановлено, що відповідачем порушено умови договору позики в частині повернення грошових коштів, на час звернення позивача до суду відповідач повернув позивачу 5000 грн. та не виконав взяті на себе зобов`язання за договором позики, грошові кошти позивачу не повернув в повному обсязі, в порядку ст. 1051 ЦК України, відповідач не заявляла вимог з приводу оспорювання позики, тому позивачем правомірно пред`явлено вимоги до відповідача про стягнення суми боргу в розмірі 15000 грн. З врахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд, присуджує стягнути з [PERSON] в дохід держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved