Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

В листопаді 2016 року до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшла вищевказана цивільна справа. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON]В зазначав, що він є депутатом Южноукраїнської міської ради VII скликання з 12.11.2015 року. 16.04.2016 року в газеті Южноукраїнської міської ради «Контакт» за № 30 (2921) на сьомій сторінці було опубліковано статтю під назвою «Про місцевого комбінатора», автором якої є [PERSON] Проте, розміщена та поширена в ній інформація не відповідає дійсності, формує в громадськості негативне уявлення про нього як про людину і про політика, призводить до погіршення відносин, зниження рівня довіри до нього з боку громадян. В звязку з чим, позивач просив визнати зазначену в статті інформацію недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, а також зобовязати відповідачів спростувати на шпальтах газети «Контакт» не пізніше 15 днів після набрання рішенням суду законної сили поширену відносно нього недостовірну інформацію шляхом опублікування вступної та резолютивної частини рішення суду. Крім того, посилаючись на вищевказані обставини, позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку на свою користь компенсацію моральної (немайнової) шкоди в розмірі 130\~000 грн. 00 коп. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовні заяві. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав. При цьому вказував, що спірна інформація за своєю суттю є оціночним судженням, яке містить особисту думку автора статті, його переконання та критичну оцінку діяльності позивача, що ґрунтується на певних фактичних підставах. Представник відповідача КУ «Інформаційне агентство «Контакт» у судовому засіданні також позовні вимоги [PERSON] не визнала, вказуючи на їх необґрунтованість, оскільки викладена в статті «Контакт» інформація є вираженням субєктивної думки\~\~автора стосовно дій та поведінки позивача, отже не може бути підставою для притягнення відповідачів до відповідальності. Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до ст. 11 ЦПК України, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема, судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу захисту особистих немайнових прав, які, на думку позивача, були порушені відповідачами шляхом розповсюдження ними інформації в випуску газети Южноукраїнської міської ради «Контакт» за № 30 (2921) на сьомій сторінці в статті, автором якої є [PERSON], під назвою «Про місцевого комбінатора», а саме: «У змові з представниками керівної на той час Партії регіонів (ПР) за підтримки губернатора Круглова (теж ПР) він укладає угоду, що взамін на умовний термін береться розвалити фракцію партії «Батьківщина» у міськраді, усунути міського голову [PERSON] від цієї ж політичної організації. Отримує карт- бланш від ПР і починає відробляти свої 30 срібняків. За допомогою депутата ПР Квасневського, який мітить на посаду міського голови, він погрозами, шантажем та підкупом намагається розвалити фракцію.», «Через сайт «Барометр Южноукраїнська» [PERSON] починає чорнити в очах громади та обласного керівництва фракцію партії та окремих депутатів.», « Громадянин [PERSON] був прийнятий до ВО «Батьківщина» 2006 року за поданням гр. [PERSON], в якого працював на той час у приватній фірмі.», «Під місцеві вибори 2015 року [PERSON] через обласне бюро з грубими порушеннями статуту партії протягує рішення про зміну керівництва. Похапцем проводяться фальшиві загальні збори, на яких з 250 членів організації присутні 19 куманьків і [PERSON] обирається головою. По липових документах органи юстиції на місці реєструють нового керівника.». [PERSON] вважає, що інформація у випуску газети з зазначеним змістом, яка була розміщена відповідачами і розповсюджена ними значному колу осіб, безпосередньо його стосується та завдає шкоди його немайновим благам, таким, як честь, гідність, ділова репутація, враховуючи, що позивач є відомою великому колу осіб людиною в суспільстві - є громадським політичним діячем, депутатом Южноукраїнської міської ради VII скликання. Аналізуючи доводи сторін, суд виходить з наступного. Так, за положеннями ст.ст.297, 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, недоторканість своєї ділової репутації, а також на судовий захист своїх немайнових прав від порушень та протиправних посягань. При цьому, вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Зокрема, за правилами ч.6 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Поняття інформації наведено в ст. 1 Закону України «Про інформацію», згідно якої під останньою слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Її поширенням є, в тому числі, доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб. Згідно розяснень, наданих у п. 15 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» за №11 від 27.02.2009 року (далі Постанова), при розгляді справ зазначеної категорії для позитивного вирішення справи необхідна сукупність таких обставин, як: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і всебічно здійснювати своє особисте немайнове право. Тобто, у справах зазначеної категорії, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. При цьому, необхідно визначити характер такої інформації та зясувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням (п. 19 Постанови). Відповідно до ст. 30\~Закону України «Про інформацію»\~ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Отже, будь яке судження, яке має оціночний характер, будь яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі та гідності, отже не є предметом доказування по справі. Тоді як факт не залежить від думок та поглядів інших осіб, він обєктивно існує та його можливо перевірити на предмет дійсності. Зазначене відповідає прецедентній судовій практиці Європейського Суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення у справах «Лігенс проти Австрії» (1986 рік), «Бусуйок проти Молдови» (2004 рік). Як зазначалося вище, спірна інформація стосується депутата Южноукраїнської міської ради. Згідно п. 21\~Постанови при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету [PERSON] Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя. У названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. \~\~\~\~ У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Відповідно до ч. 3 ст.\~10, ч. 2 ст.\~59, ч. ч. 1, 4 ст.\~60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування Таким чином, аналіз статті під назвою «Про місцевого комбінатора» з врахуванням наданих сторонами доказів, вищевикладених правових положень, а також фактичних обставин, яких вони стосувалися, приводить суд до висновку, що спірна інформація по своїй суті є вираженням субєктивної думки\~\~автора стосовно дій та поведінки позивача, його критичним судженням, заснованим на відповідних фактичних підставах. Отже, відсутні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] щодо визнання інформації недостовірною та її спростування. Згідно ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Оскільки вимоги про відшкодування моральної шкоди мають похідний характер і пов'язані з встановленням факту порушення особистого немайнового права, що не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, позовні вимоги [PERSON] в цій частині також задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed