Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

В листопаді 2017 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду, посилаючись на те, що 27 травня 2015 року суддя Федорончук В.Б. ухвалив виправдувальний вирок у кримінальному провадженні про його обвинувачення за ч.1 ст.189 та ч.1 ст.296 КК України, який 09 вересня 2015 року був скасований апеляційним судом Тернопільської області, після чого справу було надіслано на новий судовий розгляд. Ухвалою судді Бучацького районного суду Содомори Р.О. від 30.05.2017 року кримінальне провадження, із зміненим прокурором обвинуваченням з ч.1 ст.189 та ч.1 ст.296 КК України на ч.1 ст.125 та ч.1 ст.355 КК України, закрито у звязку з відмовою потерпілого від обвинувачення в кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Весь цей час він був позбавлений конституційного права на свободу та особисту недоторканність, що завдало йому значних моральних страждань. Моральну шкоду він оцінює у 300000 гривень, яку просить стягнути з Державної казначейської служби за рахунок коштів Державного бюджету України. В судовому засіданні представник заявника заявлені вимоги підтримав, суду пояснив, що [PERSON] є батьком двох малолітніх дітей, сіль\-ський учитель, ніколи не мав судимостей. Останнього знають у м.Бучачі та за його межами як хорошого сімянина, порядну людину, відомого спортсмена і тренера. Внаслідок про\-вокації серед білого дня, 12 серпня 2014 року, у центрі м.Бучача на очах у багатьох людей на [PERSON] напали працівники УБОЗ, затримали, обшукали, доставили в райвідділ міліції, а потім в УМВС в Тернопільській області. Не повідомили підстав та мотивів затримання, не дозволили за\-телефонувати дружині та адвокатові, не роз'яснили права на захист і на відмову від надання пояснень до прибуття захисника. Понад три доби тримали під вартою, а потім понад два з половиною роки - під домашнім арештом. Про скандальне зат\-римання та обвинувачення у злочинах дізналися в Пишківській школі. Частина її вчи\-телів та учнів змінили на гірше своє ставлення до [PERSON], почали уникати спілкування з ним. Останній опинився під загрозою звільнення. В нього незаконно вилучили чужі гроші і не повертали їх аж до 6 листопада 2017 року. Внаслідок негативних психое\-моційних змін погіршився стан його здоровя. [PERSON] почувався пригніченим, страждав, швидко втомлювався, перестав займатися спортом.Згадані незаконні дії оперативників, слідчих, прокурорів, суддів не були наслід\-ком випадкових помилок. Вони діяли цілеспрямовано. Одні усвідомлювали, що орга\-нізовують провокацію проти сільського вчителя, який нікому нічого поганого не зро\-бив, інші завідомо знали, що безпідставно притягують його до кримінальної відпові\-дальності. Ніхто з них не поніс і не понесе відповідальності за скоєне. У [PERSON] на все життя залишиться гірке усвідомлення аб\-солютної незахищеності перед своєю державою. Внаслідок незаконних дій оперативників, слідчих, прокурорів і суддів Варчак О.Я. майже три роки і два місяці (38 місяців) перебував під слідством і судом (з 8 серпня 2014 рік по 4 жовтня 2017 року).[PERSON] повинні відшкодувати моральну шкоду в роз\-мірі, не меншому 121600 гривень (3200 х 38). Мінімальна зарплата в даний час стано\-вить 3200 гривень. [PERSON] перебував під слідством і судом 38 місяців (без чотирьох днів).Враховуючи інтенсивність та глибину сприйняття всіх психотравмуючих факто\-рів, що супроводжували його під час перебування під слідством і судом, а також нега\-тивні наслідки цього, [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди в більшому розмірі, ніж мінімальний. Тому розмір завданої моральної шкоди оці\-нює в 300000 (триста тисяч) гривень. Представник прокуратури Тернопільської області в судовому засіданні заявлені вимоги не визнала, суду пояснила, що ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 30 травня 2017 року кримінальне провадження про вчинення [PERSON] кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.355 КК України, закрито у звязку з відмовою потерпілого від обвинувачення в кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.При прийнятті такого рішення судом фактично визнається відсутність самого обвинувачення (підозри) щодо певної особи у вчиненні певного злочину. При закритті провадження з цієї підстави судом не встановлюються ні сам факт вчинення злочину, ні винуватість чи невинуватість особи.Таким чином, закриття кримінального провадження у звязку з відмовою потерпілого від обвинувачення не надало [PERSON] права ставити питання про відшкодування шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Окрім того, [PERSON] не надано жодних доказів, які б підтверджували незаконність вчинення процесуальних дій у кримінальному провадженні. Позивачем невірно розраховано суму відшкодування, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, оскільки п.3 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 1 січня 2017 року, установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини. Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 30 травня 2017 року кримінальне провадження про вчинення [PERSON] кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.355 КК України, закрито у звязку з відмовою потерпілого від обвинувачення в кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Згідно ч.2 ст.1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Стаття 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (надалі Закон) передбачає, що відповідно до положень цього Закону підлягає до відшкодування шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади). Статтею 2 Закону визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, якщо факт незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів встановлено в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду). Відповідно до п.2 ч.1 ст.2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбаченому цим законом, виникає також у випадку закриття кримінального провадження за відсутності у діянні складу кримінального правопорушення. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до пункту 1 статті 5 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема: «с» - законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Кожен, кого заарештовано, має бути негайно поінформований зрозумілою для нього мовою про підстави його арешту і про будь-яке обвинувачення, висунуте проти нього. Кожен, кого заарештовано або затримано згідно положення підпункту «с» пункту 1 цією статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Кожен, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або затримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікання встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним. Пункт 5 статті 5 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» передбачає, що кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання, здійсненого всупереч положенням цієї статті, має забезпечене правовою санкцією право на відшкодування. Тобто, позивач має право на відшкодування в разі встановлення порушення статті 5 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Відповідно до ч.6 ст.4 Закону моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Однак, слід зазначити, що право на відшкодування шкоди за нормами чинного законодавства не є матеріальною гарантією, оскільки жоден закон не встановлює імперативний обов'язок компенсації. Зазначене право на відшкодування - це процесуальна вимога надати можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію. Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Позивач має довести не лише факт реабілітації, а й наявність у зв'язку з цим моральної шкоди та її розмір. До даних правовідносин не застосовується презумпція моральної шкоди. Це право реалізується шляхом процесуального доведення наявності шкоди, її розміру. Окрім того, позивач повинен в підтвердження своїх доводів про заподіяння йому моральної шкоди надати докази застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих звязків і відновлення стосунків з оточуючими людьми тощо. Разом з тим, позивачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про його право на відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 30 травня 2017 року кримінальне провадження про вчинення [PERSON] кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 125, ч.1 ст. 355 КК України, закрито у звязку з відмовою потерпілого від обвинувачення в кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. При прийнятті такого рішення судом фактично визнається відсутність самого обвинувачення (підозри) щодо певної особи у вчиненні певного злочину. При закритті провадження з цієї підстави судом не встановлюються ні сам факт вчинення злочину, ні винуватість чи невинуватість особи. Таким чином, закриття кримінального провадження у звязку з відмовою потерпілого від обвинувачення не надало [PERSON] права ставити питання про відшкодування шкоди відповідно до вимог Закону. Позивачем невірно розраховано суму відшкодування, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, оскільки п.3 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 1 січня 2017 року, установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом, виникає у випадках: - постановлення судом виправдувального вироку; - встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; - закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; - закриття справи про адміністративне правопорушення. Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 11 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів. За правилами ст.4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Порядок відшкодування моральної шкоди визначено ст.13 Закону. Отже, право на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» виникає в особи у випадку повної реабілітації. Як вбачається з матеріалів справи, відносно позивача не приймались рішення, передбачені п.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Згідно ухвали Бучацького районного суду Тернопільської області від 30 травня 2017 року кримінальне провадження про вчинення [PERSON] кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 125, ч.1 ст. 355 КК України, закрито у звязку з відмовою потерпілого від обвинувачення в кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Відповідно п.3 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 березня 1996 року за № 106/1131, право на відшкодування у громадянина, який був незаконно засуджений судом, виникає у випадку повної його реабілітації. Крім цього, статтями 62,126,129 Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов'язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом. У зв'язку із викладеним розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких по суті є оскарження процесуальних дій судді (суду), пов'язаних із розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання), нормами ЦПК України чи іншими законодавчими актами України не передбачено. [PERSON] було звільнено від відбування покарання та закрито провадження у справі з нереабілітуючих підстав (тобто тих, які не знімають підозру, але звільняють від кримінальної відповідальності). З врахуванням вищенаведеного, заявлена [PERSON] вимога про відшкодування моральної шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed