Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

в липні 2019 року представник позивача Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача надміру виплачені кошти в сумі 16256,61 грн. В обґрунтування позову зазначено, що на обліку в головному управлінні та отримує пенсію за віком відповідач [PERSON] . Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 40, абз. 5 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про згальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи із 01.07.2000 року, а заробітна плата за період страхового стажу до 01.07.2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату, виданих в порядку, встановленому законом, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу, починаючи із 01.07.2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку. При призначенні пенсії відповідачу в 2005 році не були враховані дані, що містяться в системі персоніфікованого обліку за 2000-2005 р.р., що призвело до завищеного розміру пенсії. Після приведення матеріалів пенсійної справи відповідача у відповідність до чинного закону, було розраховано суму пенсії, виплачену відповідачу понад розмір визначений законом та ця сума за період із 06.07.2005 р. по 31.01.2016 р. становила - 17003,27 грн. Рішенням управління № 73 від 25.04.2006 року, розпочалось утримання переплати по 20 % від розміру пенсії, однак, 02.06.2016 року, відрахування із пенсії були припинені, та залишок непогашеної переплати становить суму в розмірі 16256,61 грн. В добровільному порядку відповідач суму переплачених коштів управлінню не повернув, в зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 03.09.2019 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Представник позивача після відкриття провадження звернувся до суду із заявою про можливість розгляду справи без його участі. Відповідач відзив на позов до суду не подав. З будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком. Позивач вказує, що при призначенні пенсії відповідачу в 2005 році не були враховані дані, що містяться в системі персоніфікованого обліку за 2000-2005 р.р., що призвело до завищеного розміру пенсії та її переплати, залишок якої на час звернення до суду становить суму в розмірі 16256,61 грн. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, визначає Порядок відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженийпостановою правління Пенсійного фонду України №6-4 від 21.03.2003 року та зареєстрований в Міністерстві юстиції України №374/7695 від 15.05.2003 року. Згідно із п. 3 Порядку, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Відповідно до статті 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню (Правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові № 6-151цс13 від 22 січня 2014 року). Аналіз наведених норм свідчить про те, що пенсіонер зобов`язаний повернути надміру сплачену суму пенсії лише у разі встановлення зловживань з його боку або наявності рахункової помилки з боку Пенсійного фонду України (територіального органу). Слід вказати на те, що стороною позивача не надано суду достатніх доказів того, що при призначенні пенсії відповідачу було допущено саме рахункову помилку у нарахуванні пенсії. Поняття «рахункова помилка» в чинному законодавстві не визначено. Рахункова помилка за своїм змістом, смисловим та логічним значенням - це математична помилка, зокрема, помилка під час здійснення математичних дій, розрахунків (множення, додавання, іншого обрахунку). З матеріалів справи вбачається, що позивачем не встановлений сам факт наявності рахункової помилки, що становить предмет доказування у даному спорі, а саме: відсутні висновки ревізії, акти перевірок чи службового розслідування, по інформації яких можна було б відстежити шлях та причину виникнення помилки при нарахуванні пенсії та з`ясувати, що дана помилка є безпосередньо рахунковою помилкою, а не помилкою, пов`язаною з неналежним виконанням обов`язків службовими особами, відповідальними за обчислення, нарахування та перерахунок пенсії, а також здійснення контрольних функцій. Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у ст. 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у п.1 ч.1 названої статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів. Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України № 6-91цс14 від 2 липня 2014 року, яка відповідно дост.360-7ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України. Жодних обставин, які б свідчили про зловживання з боку відповідача при наданні ним інформації про заробітну плату для обчислення пенсії або подання ним недостовірних даних чи про будь-яку іншу форму його недобросовісності, представником позивача не наведено, та не врахування даних персоніфікованого обліку при призначенні пенсії не виключає вину саме відповідальної особи представника позивача, що здійснює приймання, введення та обробку звітності страхувальника до системи персоніфікованого обліку відомостей. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи не встановлено фактів недобросовісної поведінки відповідача чи фактів його зловживань та подання страхувальником недостовірних даних, наявності рахункової помилки при виплаті пенсії, суд вважає, що законних підстав для стягнення з відповідача надмірно виплаченої суми пенсії відповідно до ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» або ж ст. 1212 ЦК України, відсутні, а тому позов є безпідставним, недоведеним та таким, що задоволенню не підлягає. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed