Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з відповідачем по справі перебуває у шлюбі, зареєстрованому 15 грудня 1998 року Виконавчим комітетом Мирогощанської сільської ради Дубенського району Рівненської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис № 26. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Причиною звернення до суду стало те, що сімейне життя не склалось, більше п`ятнадцяти років разом не проживають, подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть. Вважає, що сім`я розпалась остаточно, примирення між ними не можливе. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам. Шлюбні відносини носять формальний характер. Просить шлюб розірвати. Позивачка просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує, про що зазначила у позові. Відповідач, згідно поданої заяви, просить провести розгляд справи без його участі, позов визнає повністю. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши матеріали справи, докази по справі, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що подружжя перебуває у шлюбі зареєстрованому 15 грудня 1998 року Виконавчим комітетом Мирогощанської сільської ради Дубенського району Рівненської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис № 26, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Згідно з ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Сторони припинили сімейні і подружні стосунки, не бажають їх поновлення. Суд вважає, що подальше збереження шлюбу порушує, передбачене ст.56 Сімейного кодексу України, право дружини та чоловіка на особисту свободу. Згідно ч.3, ч.4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує, відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є не припустимим. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved