Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

В липні 2011 року позивач ПАТ «УкСиббанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], ТОВ «Інтерпак» про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме нерухомого майна загальною площею 1 504.9 кв.м. розташоване за адресою: [ADDRESS] шляхом надання банку права здійснити продаж вище визначеного майна з публічних торгів, за ціною визначеною на підставі оцінки суб'єкта оціночної діяльності. Свої вимоги мотивує наступним. 30.08.2006 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ТОВ «ИНТЕРПАК» в особі директора Юрічевої Валентини Анатоліївни було укладено три кредитні договори: № 11033691000, № 11033696000, № 11033671000. Далі кредитні договори № 1, 2 та 3 відповідно. На підставі кредитного договору 1 ТОВ «ИНТЕРПАК» був наданий кредит в сумі 100 000 дол. США на строк до 30.08. 2017 з процентною ставкою 14 % річних. На підставі кредитного договору 2 ТОВ «ИНТЕРПАК» був наданий кредит в сумі 25 000 євро на строк до 30.08. 2017 з процентною ставкою 12 % річних. На підставі кредитного договору 3 ТОВ «ИНТЕРПАК» був наданий кредит в сумі 285 000.00 швейц. франків на строк до 30.08. 2017 з процентною ставкою 8,99 процентів річних. В забезпечення виконання зобов'язань вищевказаних кредитних договорів між позивачем та ТОВ «ИНТЕРПАК» було укладено договір іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 6945, згідно якого боржником було передано кредитору нерухоме майно загальною площею 1 504.9 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] Свої зобов'язання за кредитними договорами 1,2,3 ТОВ «ИНТЕРПАК» не виконало. Прострочена заборгованість ТОВ «ИНТЕРПАК» погашена не була, таким чином відповідно розділів 11 Кредитних договорів 1,2,3 термін повернення кредитів був визнаний таким, що настав 05 липня 2008 року. В судовому засіданні по справі про банкрутство ТОВ «ИНТЕРПАК» позивачу стало відомо, про те, що по обліку КП «БТІ м. Донецька» відповідно електронної бази даних, право власності на нерухоме майно, розташованого у м. Донецьку, яке є предметом іпотеки, зареєстровано за [PERSON]. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду за даним позовом саме до [PERSON] В свою чергу відповідач [PERSON] у березні 2013 року звернулася до суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк», ТОВ «Інтерпак» про визнання недійсним договору іпотеки, посвідченого 30.08.2006 приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 6945. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що спірний договір іпотеки суперечить вимогам діючого законодавства, оскільки його підписано особою, яка не мала на це достатніх підстав, тому що на момент укладання договору ТОВ «ІНТЕРПАК» не було власником предмету іпотеки. Майно, яке було передано в іпотеку належить [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 24.08.2001, рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від 30.06.2006, яке набуло законної чинності 11.07.2006 та рішення Господарського суду Донецької області від 21.04.2008. У зв'язку з чим на момент укладання договору іпотеки у ТОВ «ІНТЕРПАК» були відсутні будь-які підстави для передачі чужого майна в іпотеку в рахунок забезпечення своїх зобов'язань по кредитному договору. Таким чином [PERSON] вимушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Представник ТОВ «УкрСиббанк» Черепуха А.В., який діє на підставі довіреності у судовому засіданні позовні вимоги ТОВ «УкрСиббанк» підтримав, наполягав на їх задоволенні посилаючись на обставини викладенні у позовній заяві. Позовні вимоги [PERSON] щодо визнання договору іпотеки недійсним не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що [PERSON] по-перше не є стороною правочину, а отже і не може звертатися з вимогою про визнання недійсним такого правочину, по-друге на момент укладання спірного договору іпотеки, власником майна був саме ТОВ «ІНТЕРПАК» та по-третє на момент укладання договору іпотеки він відповідав усім вимогам чинного законодавства. Надав свої письмові заперечення проти позову, які долучено до матеріалів справи. Представник [PERSON] - [PERSON], яка діє на підставі, заявлені [PERSON] вимоги щодо визнання договору іпотеки недійсним підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити посилаючись на обставини викладенні у позовній заяві. Вимоги ПАТ «УкрСиббанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки не визнала, просила відмовити у їх задоволенні оскільки ТОВ «ІНТЕРПАК» на момент укладання спірного договору іпотеки не мало жодних правових підстав для передачі належного [PERSON] майна в рахунок забезпечення своїх зобов'язань за кредитними договорами. Суд заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків. Так, судом встановлено, що 30 серпня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ТОВ «ИНТЕРПАК» були укладені наступні договори: кредитний договір № 11033691000 від 30.08.2006 року, кредитний договір № 11033696000 від 30.08.2006 року, кредитний договір № 11033671000 від 30.08.2006 року. На підставі кредитного договору № 11033691000 ТОВ «ИНТЕРПАК» був наданий кредит в сумі 100 000 дол. США на строк до 30.08. 2017 з процентною ставкою 14 % річних. На підставі кредитного № 11033696000 ТОВ «ИНТЕРПАК» був наданий кредит в сумі 25 000 євро на строк до 30.08. 2017 з процентною ставкою 12 % річних. На підставі кредитного № 11033671000 ТОВ «ИНТЕРПАК» був наданий кредит в сумі 285 000.00 швейц. франків на строк до 30.08. 2017 з процентною ставкою 8,99 процентів річних. У зв'язку з невиконанням умов вищевказаних кредитних договорів у ТОВ «ИНТЕРПАК» перед банком виникла прострочена заборгованість ТОВ «ИНТЕРПАК», у зв'язку з чим термін повернення кредитів був визнаний таким, що настав 05 липня 2008 року. В забезпечення виконання зобов'язань кредитних договорів № 11033691000, № 11033696000 та № 11033671000 від 30.08.2006 між позивачем та ТОВ «ИНТЕРПАК» було укладено договір іпотеки нежитлового приміщення, посвідченим приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 6945. Відповідно до договору іпотеки боржником було передано кредитору нерухоме майно загальною площею 1 504.9 кв.м.: шлакоблочна будівля АЗС літ.А-1, загальною площею 4,9 кв.м, шлакоблочна диспетчерська літ.Б-1 загальною площею 175,2 кв.м., шлакоблочний бокс для ремонту машин літ.В-2, загальною площею 593,5 кв.м.; шлакоблочний гараж літ.Г-1, загальною площею 147,8 кв.м.; шлакоблочна котельна літ.Д-1, загальною площею 52,5 кв.м.; цегляний КПП літ.Е-1, загальною площею 26,8 кв.м.; цегляний гараж літ.Ж-2, загальною площею 376,2 кв.м.; шлакоблочний склад літ.И-1, загальною площею 31,5 кв.м.; цегляний автопавільйон літ.К-1, загальною площею 96,5 кв.м.; цегляна убиральня літ. - З; цегляний сарай літ. - Л; огородження №1-4; замощення І та знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається з матеріалів справи Постановою Господарського суду Донецької області від 07.06.2011 ТОВ «ІНТЕРПАК» визнано банкрутом. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за умови, що нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація. З Ухвали Верховного суду України від 19.05.2010, вбачається, що 14 травня 2004 між [PERSON] та ТОВ «ІНТЕРПАК» було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON], в інтересах якої діяв [PERSON], продала, а ТОВ «ІНТЕРПАК» купив 81,9/100 частин будівлі у будинку [ADDRESS] Відповідно до нотаріально посвідченого договору вказана частина будівель продана за 404107 грн., які покупець зобов'язався сплатити продавцю у строк до 1 січня 2005 року; 14 травня 2004 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу 46/100 частин столярного цеху у будинку [ADDRESS] за ціною 104651 грн., які покупець зобов'язався сплатити продавцю в строк до 1 серпня 2004 року. Нерухоме майно, яке є предметом вказаних договорів купівлі-продажу, належало [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі продажу від 24.08.2001. Враховуючи, що в обумовлений сторонами у договорах купівлі-продажу строк ТОВ «Інтерпак» не виконало прийняті на себе зобов'язання по перерахуванню коштів за придбаний товар рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 26.06.2009 вказаний договір купівлі-продажу розірвано. Ухвалою Верховного суду України від 19.05.2010 рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від 26.06.2009 залишено без змін. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною другою вищевказаної статті передбачено, що незаконність набуття права власності встановлюється судом. Згідно з ч.4 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Таким чином, оскільки рішенням суду договір купівлі-продажу 14.05.2004 було розірвано то фактично право власності на спірне майно до ТОВ «ІНТЕРПАК» не перейшло. Отже, посилання ПАТ «УкрСиббанк» на ст. 23 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки, є хибними оскільки право власності [PERSON] на спірне майно не перейшло від ТОВ «ІНТЕРПАК», а було поновлено, оскільки раніше договором купівлі-продажу від 14.05.2004, а саме його не виконанням з боку ТОВ «ІНТЕРПАК» таке право було порушено. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме нерухомого майна розташованого за адресою: [ADDRESS] шляхом надання банку права здійснити продаж вище визначеного майна з публічних торгів, за ціною визначеною на підставі оцінки суб'єкта оціночної діяльності, є незаконними та такими, що суперечать закріпленим Конституцією нормам непорушності права приватної власності, а отже задоволенню не підлягають. Також, суд не лишає без уваги і вимоги [PERSON] про визнання недійсним договору іпотеки, посвідченого 30.08.2006 приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 6945. Згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. В порушення зазначеної норми Цивільного законодавства, [PERSON] позбавлена права розпоряджатися майном, яке належить їй на праві власності. Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем. Головною умовою укладання договору іпотеки, у відповідності до ст. 5 Закону України «Про іпотеку» є те, що нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація. В порушення вказаної вимоги Закону, договір іпотеки від 30.08.2006 було укладено не від імені [PERSON], яка є власником заставного майна, а від імені ТОВ «ІНТЕРПАК», яке не є власником майна переданого в іпотеку. Відповідно до ст. 215 ЦК України, правочин визнається недійсним, якщо він суперечить вимогам Цивільного Кодексу, а також іншим законодавчим актам. В судовому засідання достовірно встановлено, проти чого сторони не заперечували, що до кредитних зобов'язань ТОВ «ІНТЕРПАК» [PERSON] ні якого відношення не має, договір іпотеки не підписувала. ТОВ «ІНТЕРПАК» власником майна, переданого в іпотеку, не було у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що договір іпотеки посвідченого 30.08.2006 приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 6945 необхідно визнати не дійним, оскільки його існування порушує права та законні інтереси [PERSON] Щодо клопотання представника ПАТ «УкрСиббанк» про застосування позовної давності до позовної заяви [PERSON] про визнання договору іпотеки не дійсним, то вказане клопотання задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Згідно з ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. [PERSON] не було відомо про укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ІНТЕРПАК» договір іпотеки. Згідно наданої копії запиту про отримання копії договору іпотеки [PERSON] звернулася до ПАТ «УкрСиббанк» з такою вимогою 06.04.2011, у зв'язку з чим позовну давність необхідно відраховувати з моменту коли [PERSON] стало відомо про існування договору іпотеки, і суд вважає таку дату 06.04.2011. На підставі викладеного та

Outcome: approved