Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-05 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що з відповідачкою [PERSON] перебував у шлюбі з 13 червня 2008 року, який розірвано 15 червня 2016 року рішенням Гощанського районного суду Рівненської області. Від спільного подружнього життя у них є малолітні діти: дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Після того як вони розійшлись із відповідачкою, з лютого 2016 року дочка [PERSON] почала проживати з ним, а інші діти проживали разом з відповідачкою. Проте з вересня 2017 року і по даний час всі діти проживають з ним. Він, як батько малолітніх дітей, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про них, створення для них належних соціально - побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку вважає за необхідне визначити місце проживання дітей з ним. Той факт, що діти живуть з ним свідчать довідки Сатиївської сільської ради Дубенського району Рівненської, акти обстеження матеріально-побутових умов сім`ї. Він постійно слідкує за станом здоров`я дітей, їх розвитком, виховує та піклується про них, у нього з дітьми психологічний контакт, прив`язаність один до одного. Вважає, що є хорошим батьком для своїх дітей та зможе в повній мірі забезпечити їхні потреби, надалі доглядати за ними та надати їм повноцінне батьківське піклування. По місцю проживання він характеризується з позитивної сторони, відповідальний, ввічливий, за характером спокійний, не конфліктний, не байдужий до сторонніх людей. Приймає участь у громадському житті села. Добросовісно та якісно виконує свої батьківські обов`язки. Так як діти з вересня 2017 року проживають з ним, а не з матір`ю, тому виникла необхідність у визначенні їхнього місця проживання разом із батьком. Спір між ним відповідачкою полягає в тому, що, відповідачка не має бажання добровільно визначити місце проживання дітей з ним та не бажає спілкуватись із дітьми. Самі ж діти хочуть проживати з ним. Таким чином, проживання дітей разом з ним відповідає їхнім інтересам. Він має можливість забезпечити їм належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дітей. Разом з тим, не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідачки з дітьми. Він самостійно, власними силами, намагається матеріально забезпечити, доглядати виховувати дітей, а також виконувати всі інші обов`язки, покладені на нього законом необхідні для належного утримання дітей. Він офіційно працевлаштований та отримує заробітну плату. Діти підростають і потребують більших витрат, а відповідачка повністю усунулась від утримання дітей, не зважаючи на її обов`язок утримувати їх до досягнення ними повноліття. На утримання дитини в місяць необхідна значна сума коштів, що включає в себе харчування, витрати на одяг, ліки та інше. Так як обов`язок утримувати дитину покладений на двох батьків, тому вважає, що з відповідачки мають стягуватись аліменти в розмірі по 1500,00 гривень на дитину щомісячно. Відповідачка є фізично здоровою особою, інших утриманців немає, працює в Республіці Польща, що ніяк не звільняє її від обов`язку утримувати своїх дітей, цікавитись ними надавати їм матеріальну допомогу. Домовленості з приводу добровільної сплати аліментів між ними не досягнуто. Так як йому невідомо чи відповідачка офіційно працевлаштована, тому вважає, що стягнення аліментів має проводитись у твердій грошовій сумі. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позові, який просить задовольнити. Показав, що з 09.09.2017 усі четверо дітей живуть з ним, він їх доглядає, виховує та забезпечує усім необхідним. Мати дітей допомоги на їх утримання не надає, хоча працює за кордоном, лише коли він повідомив про те, що звернувся до суду, то передала в лютому 100 Євро та у березні 50 Євро. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. Представник третьої особи: органу опіки та піклування Дубенської районної державної адміністрації Рівненської області Білецький С.М. підтримав позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що проживає в одному селі з позивачем [PERSON] . Він з вересня 2017 року сам виховує четверо дітей. Матір дітей з вересня 2017 року він не бачив. Заслухавши учасників, дослідивши докази, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком чотирьох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Матір`ю дітей зазначена [PERSON] , про що свідчать свідоцтва про народження (а.с. 8, 10, 12, 14). Діти зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . про що свідчать довідки про реєстрацію місця проживання особи (а.с. 9, 11, 13, 15). Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 13.06.2008, який розірвано 15 червня 2016 року рішенням Гощанського районного суду Рівненської області (а.с. 7, 16). Відповідно до довідки Сатиївської сільської ради Дубенського району Рівненс області №03-15/245 від 06.03.2019, сім`я [PERSON] складається із слідуючих осіб: [PERSON] - дочка, [INFO] ; [PERSON] - син, [INFO] ; [PERSON] - дочка, [INFO] ; [PERSON] - дочка, [INFO] (а.с. 17). У довідці Сатиївської сільської ради Дубенського району Рівненської області 03-11/164 від 06.03.2019 вказано, що [PERSON] , яка являється матір`ю малолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] ; сина [PERSON] , [INFO] ; дочки [PERSON] , [INFO] ; дочки [PERSON] , [INFO] , з вересня 2017 року у виконком сільської ради з ніякими питаннями не зверталась. Крім того повідомляють, що мама вихованням своїх дітей не займається, умовами їх проживання не цікавилась. Догляд та виховання дітей здійснює батько [PERSON] (а.с. 18). Згідно актів обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №03-15/192 від 15.02.2019 №03-15/247 від 06.03.2019 зазначено, що [PERSON] зареєстрований та проживає з дітьми в будинку своєї мами. Умови проживання задовільні. Будинок дерев`яний, опалюється твердим паливом. В господарстві утримується птиця та кролі, обробляє земельну ділянку. Є всі речі першої необхідності та продукти харчування. Зі слів дітей їх матір [PERSON] з вересня 2017 року до них не приїжджає, не спілкується, не бере участі у їх вихованні. Доглядати дітей допомагає бабуся [PERSON] . Вихованням дітей займається батько [PERSON] (а.с. 19, 20). Відповідно до характеристики виданої Сатиївською сільською радою Дубенського району Рівненської області 06.03.2019 зазначено, що [PERSON] народився [INFO] в м. Рівне. Зареєстрований та проживає разом з дітьми в будинку матері за адресою: [ADDRESS] . Розлучений, батько чотирьох дітей. Працює опалювачем в Жорнівському НВК «ЗОШ І-ІІ ступенів - дитячий садок». По місцю проживання характеризується з позитивної сторони, відповідальний, ввічливий, за характером спокійний, не конфліктний, не байдужий до сторонніх людей. Приймає участь у громадському житті села. Добросовісно та якісно виконує свої батьківські обов`язки. У сільський виконком не поступали скарги від сусідів, жителів села на поведінку [PERSON] (а.с. 21). Згідно характеристик наданих Жорнівським НВК від 12.03.2019 вказано, що [PERSON] працює на посаді сезонного опалювача Жорнівського НВК з 24.10.2018. Зарекомендував себе як відповідальний та сумлінний працівник. Зразково виконує свої посадові обов`язки. Сам виховує чотирьох дітей. Діти мають окрему кімнату, своє робоче місце. Житлово-побутові умови відповідають нормі. У навчально-виховному процесі батько бере активну участь. Кожен день вранці приводить дітей в садок. Регулярно відвідує батьківські збори. На всі рекомендації педагогів, виклики в навчальний заклад реагує оперативно. З дітьми займається. Діти [PERSON] зібрані, охайні, мають всі необхідні навчальні приналежності. Діти врівноважені, працелюбні, старанні, товариські. У класі і в садку мають друзів. Мати дітей - [PERSON] , 1981 р.н., батьківські збори, загальношкільні заходи не відвідувала. У вихованні дітей участі не бере (а.с. 22, 23). 14 січня 2016 року відповідачкою [PERSON] було посвідчено заяву у приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу про те, що вона виїжджає за кордон до Республіки Польща на тимчасове проживання, згідна щоб діти залишились проживати із своїм батьком [PERSON] в [ADDRESS] (а.с. 24). 04 вересня 2017 року відповідачкою [PERSON] посвідчено заяву у приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу про те, що вона не заперечує проти реєстрації її дітей за місце реєстрації їх батька [PERSON] в [ADDRESS] . [PERSON] у зв`язку із виїздом за кордон покладає оплату всіх матеріальних витрат та утримання дітей на їх батька [PERSON] (а.с. 25, 26). Згідно письмового висновку органу опіки та піклування Дубенської РДА про визначення місця проживання малолітніх дітей № 663/02-13/20 від 03.03.2020, вважають за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] (а.с. 55-58). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 150 Сімейного кодексу України одним із основних батьківських обов`язків є обов`язок належного виховання та розвитку дитини. Батьки зобов`язані піклуватися, зокрема, про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати дитину. Зазначена норма встановлює заборону фізичних покарань дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Частиною 3 ст. 151 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно з ч. 1, 2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного житі я та праці. Частиною 3 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Частиною 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. При вирішенні спору між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, необхідно виходити з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, ухвалене рішення повинно відповідати інтересам неповнолітніх. При цьому, повинно бути ураховано, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. За змістом викладеного в ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 9 Конвенції про права дитини, визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ч. 3 статті 160 Сімейного Кодексу України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Враховуючи викладене, суд вважає доцільним визначити місце проживання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , оскільки це відповідає інтересам дітей. Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно ч.1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Суд, враховуючи, що відповідачка є працездатною, фізично здоровою, інших утриманців не має, вважає, що є підстави для призначення аліментів у розмірі 1500 грн. на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, оскільки дана сума не буде завищена в нинішніх умовах проживання. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ч.1 ст.133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 768, 40 грн.

Outcome: approved