Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

В квітні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить встановити факт прийняття ним спадщини після смерті матері [PERSON], померлої 02.01.2002 року, виділити частку померлої [PERSON] із спільного сумісного майна подружжя, що становить 1/2 частину квартири [ADDRESS] та визнати за ним право власності на 1/4 частину вище зазначеної квартири в порядку спадкування за законом після смерті його матері. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнали та заперечували проти їх задоволення. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, суду [PERSON] пояснив, що його батьки [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі і в період шлюбу придбали квартиру [ADDRESS]. Квартира була оформлена на батька, однак вона була їх спільною сумісною власністю і їх частки в квартирі складали по ? частині. Він також був зареєстрований в цій квартирі до 2001 року, однак потім одружився та переїхав проживати з сімєю в Івано-Франківську область. Однак в суді стверджував, що фактично продовжував проживати в даній квартирі без реєстрації, так як працював провідником в ЛВЧД-3 станції Одеса-Головна. В січні 2002 року після тривалої хвороби мати померла. Вони разом з батьком її поховали. Після смерті матері батько подав в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини, він же відповідну заяву в нотаріальну контору не подавав, так як вважав, що прийнявши спадщину після смерті матері, він образить батька. Однак вважає, що він прийняв спадщину після смерті матері, так як після її смерті продовжував проживати в квартирі, частина якої увійшла до спадкового майна, а також фактично вступив в управління спадковим майном, так як на 40-й день після поховання вони з батьком поділили спадкове майно, він забрав частину речей матері золоті прикраси, килими, посуд, ощадкнижку на грошовий вклад, видану на імя матері, одяг матері. Після смерті матері він більше року матеріально підтримував батька, приймав участь в ремонті квартири, допомагав батьку провести в квартиру опалення. В 2005 році батько одружився з [PERSON] і остання стала проживати в їх квартирі. В 2002 році батько написав заповіт, яким заповів всю квартиру йому, однак цей заповіт він не встиг оформити. В подальшому відповідачка налаштувала проти нього батька, і той змінив заповіт, залишивши всю квартиру їй. Просив суд встановивши факт прийняття ним спадщини, виділити частку в квартирі, яка належала його матері в розмірі ? частини, а за ним відповідно визнати право власності на ? частину квартири. За оформленням спадщини не звертався, так як тривалий час хворів з липня 2014 року по січень 2015 року. Відповідач [PERSON] позов не визнала, суду пояснила, що в 2003 році вона познайомилась з [PERSON], який у власній квартирі проживав після смерті дружини один. Разом з [PERSON] в 2003 році вони розпочали ремонт в квартирі, так як мали намір в ній проживати разом. Квартира була занедбана, потребувала ремонту. Відносини між [PERSON] та його сином були погані, так як син про нього не піклувався, в квартирі було брудно. Зі слів померлого чоловіка їй відомо, що син ще до смерті матері не піклувався про них, чоловік за власні кошти та завдяки заощадженням особисто поховав першу дружину, після її смерті мав борги, які вони віддавали разом 2 роки. Речі, про які говорить позивач, це килими, старий посуд вона бачила в квартирі, коли вони розпочали ремонт. В першу чергу вона вирішила позбавитись старих речей, так як в неї були власні речі домашнього вжитку, а тому старі килими та інші речі вони з [PERSON] запропонували забрати сину, на що він погодився, приїхав та забрав їх влітку 2003 року. В 2004 році вона переїхала проживати до [PERSON] в його квартиру. В травні 2005 році вони зареєстрували шлюб і вона прописалась в квартирі. Позивач дійсно забирав речі з квартири, які вони йому разом [PERSON] передавали, однак вже після того, як вона мала стосунки з [PERSON] і вони розпочали ремонт в квартирі і це можуть підтвердити свідки. Позивач також не приймав участь в похованні батька, лише був присутній на його похоронах. Тому просила в позові [PERSON] відмовити. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, їх представників, дослідивши представлені докази, допитавши свідків, давши оцінку заявленим позовним вимогам, прийшов до висновку, що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 22 КпШС України, майно нажите подружжям під час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 1974 року по день смерті [PERSON], тобто до 02.01.2002 року, перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану від 11.03.2015 року, актовий запис №76. (а.с.9-10) В період перебування в шлюбі [PERSON] та [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS] на підставі нотаріально посвідченого 05.06.1992 року договору купівліпродажу,укладеного між [PERSON] та Заводом КПО (а.с.7-8). Право власності на нерухоме майно зареєстроване за [PERSON], що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.09.2014 року. (а.с.39) Тому суд вважає, що дійсно квартира [ADDRESS], придбана подружжям [PERSON] в період шлюбу та була їх спільною сумісною власністю. 02.01.2002 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №287210, виданим Відділом державної реєстрації актів громадянського стану Роздільнянського РУЮ Одеської області, актовий запис № 1. (а.с.5) Після її смерті спадкоємцями першої черги за законом були: чоловік померлої [PERSON] та син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД №420751. (а.с.9-10,11) У разі відкриття спадщини до 1 січні 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України 1963 року, у тому числі і щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців. Відповідно до ст. 549 ЦК України (1963 року) спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав заяву нотаріальному органові про прийняття спадщини. [PERSON] померла 02.01.2002 року, а тому мав місце строк для прийняття спадщини - до 02.07.2002 року. У встановленому законом порядку чоловік померлої [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] шляхом звернення до нотаріальної контори з відповідною заявою, що підтверджується копією спадкової справи №95/03/2622681, заведеної після смерті [PERSON] на підставі заяви її чоловіка, який мав намір отримати свідоцтво про право власності на належні дружині акції ВАТ «Одесамолоко». (а.с.30-36) В свою чергу син померлої [PERSON] в установлений 6-ти місячний строк з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини не звертався, а подав заяву після закінчення цього строку - 17.03.2015 року.( а.с.35) Листом нотаріуса від 19.03.2015 року №252/02-14 йому було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON], так як частка матері в спадковому майні не виділена.(а.с.36) Згідно правових позицій за змістом ст.549 ЦК України (1963 року) спадкоємець визначається таким, що прийняв спадщину, як у разі подачі ним у шестимісячний строк відповідної заяви в державну нотаріальну контору, так і в разі фактичного його вступу в управління або володіння спадковим майном, тобто вчинення відповідних дій, у тому числі й одержання до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини певних речей із спадкового майна. Позивач доводив в суді, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, так як на час відкриття спадщини хоча і не був зареєстрований зі спадкодавцем, але проживав в квартирі після смерті матері. Однак, як свідчать дані про реєстрацію місця проживання позивача, вказані в паспорті, з вересня 2001 року позивач зареєстрований по місцю проживання в [INFO]. (а.с.14) В даному випадку суд вважає, що доказів постійного або тимчасового проживання позивача в спірній квартирі [ADDRESS] після смерті [PERSON], тобто після січня 2002 року суду не надано, а самі по собі приїзди позивача до спірної квартири безпосередньо не свідчать про вступ в управління або володіння спадковим майном. Також голослівними вважає суд пояснення позивача стосовно його особистої участі в ремонті квартири, частка в якій належала його матері та в проведенні робіт по її облаштуванню. Крім цього, судом досліджувались докази стосовно встановлення факту вступу [PERSON] в управління та володіння спадковим майном шляхом отримання у власність частини спадкового майна, яка належало [PERSON]. Зокрема факт прийняття спадщини після смерті матері в суді позивач підтверджував показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] Свідки [PERSON], [PERSON] в суді пояснили, що вони були присутні на 40-й день після смерті матері [PERSON] в квартирі батька [PERSON] Зокрема свідок [PERSON] пояснила, що в цей день була свідком того, як [PERSON] забирав з квартири речі матері золоті прикраси, килими та одежу матері, при цьому допомагала йому складати речі у валізи. Свідок [PERSON] суду пояснив, що також був присутній на 40-й поминальний день по дружині [PERSON] і бачив, як його син забирав речі з квартири батька, однак що це були за речі він не знає. Також після смерті матері він зустрічав позивача і той йому розповідав, що батько не включив його до кола своїх спадкоємців, він після цього мав розмову з покійним [PERSON], який не бажав вирішувати з сином дану ситуацію. Також допитаний по справі з боку позивача свідок [PERSON] стверджував в суді, що він працював провідником на Одеській залізниці разом з [PERSON] та на його прохання допомагав йому перевозити речі з м. Роздільна до Івано-Франківська. Це були килими та сумки з речами, позивач розповідав йому, що це були речі його покійної матері. Покази даних свідків в суді спростовували свідки з боку відповідача [PERSON] та [PERSON], які пояснювали в суді, що після смерті дружини [PERSON] захворів, мав борги, так як позичав гроші на поховання матері - [PERSON], а потім і на поминальні дні не надавав. Свідок [PERSON] також пояснила, що [PERSON] після смерті дружини залишився проживати один, його син в квартирі не проживав, часто ходив голодний і тому вони з іншою сусідкою годували його і допомагали підтримувати себе в побуті. В літку 2003 року вона була свідком того, як позивач приїздив до батька [PERSON] і забирав якісь речі з квартири, а після відїзду сина вона заходила до [PERSON], бачила в прихожій кімнаті ощадну книжку і [PERSON] їй говорив, що це його ощадна книжка, а книжку покійної дружини він віддав сину. Сам же позивач пояснював, що він неодноразово забирав речі з квартири [ADDRESS] в період проживання в ній батька. Оцінивши дані докази в суді, суд критично ставиться до показів допитаних по справі свідків, з боку позивача, так як дані свідки в суді після більше 10 років потому при дачі пояснень не змогли вказати ні рік, ні місяць, ні більш конкретну дату стосовно подій, про які вони свідчили в суді, що ставить під сумнів їх покази саме в цій частині, адже суду важливо встановити період, в який позивач здійснив дії по фактичному вступу в управління та володіння спадковим майном, так як він визначений законом - це 6 місяців з дня відкриття спадщини. Дані обставини не можуть підтверджуватися сумнівними доказами. Крім цього жоден зі свідків позивача на повідомив суду про обставини отримання позивачем ощадної книжки на вклад рахунок №51213 в Роздільнянській центральній ощадній касі №3175, виданої на імя матері [PERSON], яка наявна у позивача, що також робить недоведеним в суді час своєчасного вступу позивача в управління та володіння спадковим майном. Дійсно наявність у позивача ощадної книжки на вклад є доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном, однак прийняти їх безспірно нотаріус мав право лише з урахуванням конкретних обставин справи за відсутності заперечень з боку інших спадкоємців, а відповідач по справі [PERSON] такий спосіб прийняття спадщини позивачем заперечує. Крім цього слушні доводи відповідача з посиланням на ст.533 ЦК України (1963 року) стосовно спадкування батьком позивача товарів домашнього вжитку, які успадкував лише [PERSON] ,так як їх успадкування відрізняється від загальних правил спадкування і ці речі переходять до особи, яка більше року проживала з спадкодавцем і не входять до загальної спадкової маси. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести обставини, на які вона посилається, а по даній справі суд вважає, що позивач не довів факт своєчасного вступу в управління та володіння спадковим майном після смерті матері [PERSON] в установлений 6-ти місячний строк з дня відкриття спадщини. Крім цього, суд вважає, що позивач в своїх показах в суді як раз і пояснював суду про те, що не заперечував проти прийняття спадщини батьком після смерті матері, так як заручившись його заповітом від 09.06.2002 року, згідно якого батько через 7 днів після смерті матері мав намір після своєї смерті заповісти всю квартиру сину, розумів наслідки прийняття спадщини лише батьком і мав намір вступити в управління та володіння спадковим майном після смерті батька. Однак, як встановлено судом, [PERSON] 14 травня 2005 року уклав шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим на підставі актового запису про шлюб №38 від 05.05.2014 року та вони стали разом проживати в [INFO]. 02.10.2014 року [PERSON] помер і при житті залишив нотаріально посвідчений заповіт від 29.07.2013 року, яким все належне йому майно заповів дружині [PERSON]М.(а.с.41,39), таким чином змінив свої плани стовно подальшого розпорядження належним йому майном в силу лише йому відомих причин. [PERSON] після його смерті згідно матеріалів спадкової справи №235/2014 у встановленому законом порядку спадщину прийняла, подавши заяву про прийняття спадщини від 12.11.2014 року до Роздільнянської державної нотаріальної контори.(а.с.38) Із матеріалів справи вбачається, що батько позивача [PERSON] у цій квартирі проживав після смерті матері ще 12 років, з 2004 року з ним в квартирі проживала [PERSON], вони несли витрати на утримання квартири та на її облаштування, відповідач при житті батька будь-яких претензій на частину квартири не предявляв. При цьому згідно показів свідка [PERSON], [PERSON] за життя батька знав, що останній не має намір включати його в коло спадкоємців, просив його поговорити з батьком та налагодити з ним стосунки, однак в судовому порядку або до нотаріуса з вимогами щодо оформлення спадщини після смерті матері при житті батька не звертався. Тому суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Судовий збір по справі повністю сплачено позивачем при зверненні до суду. На підставі ст.22 КпШС, ст. 529, 533, 549 ЦК України (в редакції 1963 року),

Outcome: dismissed