Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

В лютому 2016 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з приватного акціонерного товариства Українська пожежно-страхова компанія відшкодування матеріального збитку в сумі 47464 грн. 41 коп., а з іншого відповідача - Представництва Берлін-Хемі/[PERSON] Україна ГмбХ відшкодування моральної шкоди в сумі 20000 грн. В позові зазначала, що 4 лютого 2015 року на автомобільній дорозі Н-11 Дніпропетровськ-Миколаїв Миколаївської області відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП), за участі її автомобіля марки Ford Fiesta, р.н. [NUMBER], та автомобіля [NUMBER], під керуванням громадянки [PERSON], а також автомобіля [NUMBER], під керуванням водія [PERSON]. В результаті ДТП її автомобіль зазнав ушкоджень. Винними у ДТП були визнані водії [PERSON] та [PERSON] Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 жовтня 2015 року, за її позовом з [PERSON], з нього було стягнуто відшкодування матеріального збитку в розмірі 18684 грн. 99 коп., але залишок невідшкодованого збитку, завданого ним, який повинен відшкодувати страхова компанія, в якій він застрахував свою цивільно-правову відповідальність, в сумі 47 464 грн. 41 коп. залишається невідшкодованим. Посилаючись на те, що винним у ДТП був визнаний [PERSON], який застрахував свою цивільно-правову відповідальність в приватному акціонерному товаристві Українська пожежно-страхова компанія (далі ПрАТ УПСК), і з якого вже стягнуто відшкодування частини збитків, які перевищили межі страхового ліміту, тому просила стягнути із ПрАТ УПСК залишок невідшкодованого збитку в сумі 47464 грн. 41 коп. Крім того, просила стягнути з іншого відповідача відшкодування моральної шкоди, завданої спричиненим ДТП в сумі 20000 грн. Враховуючи те, що автомобіль [NUMBER] належав представництву Берлін-Хемі/[PERSON] Україна ГмбХ, в якому в момент ДТП працювала його водій [PERSON], тому ухвалою суду від 22 червня 2016 ркоу вона була залучена до участі в справі в якості третьої особи на боці відповідача. В судове засіданні позивачка не з'явилася, але надала заяву з проханням розглянути справу без її участі, а позов задовольнити. Представники ПрАТ УПСК та Представництва Берлін-Хемі/[PERSON] Україна ГмбХ до судового засідання не з'явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином. На заявлені вимоги надали письмові заперечення проти задоволення позову. Третя особа до судового засідання не з'явилася, на розгляд справи направила свого представника, який в судовому засіданні позов, в частині вимог до Представництва Берлін-Хемі/[PERSON] Україна ГмбХ, не визнав та заперечував проти його задоволення, вказуючи, що всіма можливими діями його довірителька та підприємство, де вона працювала, намагалися усунути негативні наслідки ДТП. Крім того вказував, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 жовтня 2015 року з [PERSON] було стягнуто відшкодування морального збитку в сумі 1000 грн., тому, з врахуванням розміру збитків, спричиненого кожним із водії, що було визначено цим же судовим рішенням, а саме: [PERSON] 69,25 %, а [PERSON] - 30,75 %, моральна шкода, спричинена діями останньої, практично відсутня. Суд, заслухавши пояснення представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 30 червня 2014 року року між ПрАТ УПСК та [PERSON] був укладений договір страхування транспортного засобу марки КАМАЗ 53215, р.н. [NUMBER], шляхом оформлення полісу № АІ/6814698 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Дія полісу розповсюджувалася на інших водіїв, допущених до керування транспортним засобом. За цим договором ліміт страхової відповідальності за спричинення майнової шкоди на одну особу склав 50000 грн, франшиза 500 грн. 4 лютого 2015 року на автомобільній дорозі Н-11 Дніпропетровськ-Миколаїв, на 318 км. + 150 м. відбулася ДТП за участю автомобіля позивачки марки Ford Fiesta, р.н. [NUMBER], під керування [PERSON], автомобіля [NUMBER], який належав Представництву Берлін-Хемі/[PERSON] Україна ГмбХ і яким керувала його працівниця [PERSON], а також автомобіля [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] В наслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження. Постановою Суворовського районного суду м. Херсона від 24 лютого 2015 року [PERSON], було визнано винним за ст. 124 КУпАП у спричиненні цього ДТП і на нього накладено стягнення в розмірі 340 грн. Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 5 березня 2015 року [PERSON] також було визнано за ст. 124 КУпАП у спричиненні ДТП і на неї накладено стягнення в розмірі 340 грн. Виходячи з того, що відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, тому вимоги позивача про відшкодування шкоди, спричиненої ДТП, є обґрунтованими. Також, рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 жовтня 2015 року в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] було встановлено, що при ДТП у процентному співвідношенні [PERSON] складає 30,75 %, а водія [PERSON] 69,25 %. Виходячи із співвідношення вини судом також був визначений розмір збитку, спричинений кожним із них автомобілю позивачки, а саме: [PERSON] - 30279 грн. 22 коп., [PERSON] 68184 грн. 99 коп. Виходячи з положень ст. 61 ЦПК України ці обставини також не підлягають доказуванню. Тим же судом, серед іншого, також було ухвалено про стягнення відшкодування матеріального збитку з водія [PERSON] в розмірі, який не покривався страховим лімітом в сумі 18684 грн. 99 коп., куди також увійшла франшиза в сумі 500 грн. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Положення ч. 1 ст. 1166 ЦК України вказують на те, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, повинна бути відшкодована винною особою в повному обсязі. На підтвердження завданого матеріального збитку позивачкою було представленого як зазначене рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, яке набрало законної сили, і яким був визначений розмір збитку, завданий кожним із винуватців ДТП, так і інші документи про розмір шкоди, завданого автомобілю [PERSON], в тому числі звіт № 037/02-15 від 10 березня 2015 року про товарознавче дослідження та визначення матеріального збитку, завданого авто. Відповідно до статті 21 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - Закон) забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. [PERSON] застрахував свою цивільно-правову відповідальність в страховій компанії - ПрАТ УПСК, про що зазначено вище. За положеннями статті 22 Закону страхова компанія ПрАТ УПСК, як страховик, повинна відшкодувати матеріальні збитки позивачу, оцінені і встановлені згідно з даним Законом. Відповідно до ст. 9 Закону Про страхування від 07 березня 1996 року франшиза, визначена в договорі страхування, страховиком не відшкодовується та повністю покладається на страхувальника. Також, згідно з абз. 2 п. 12.1. ст. 12, п. 37.5 ст. 37 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 1 липня 2004 року страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, а страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, потерпілому має бути компенсована сума франшизи у повному обсязі одночасно з виплатою страховиком страхового відшкодування. Виходячи з оформленого страхового полісу від 30 червня 2014 року в ПрАТ УПСК була зобовязана в зв'язку з настанням описаного вище страхового випадку виплатити страхове відшкодування потерпілій за лімітом відповідальності в розмірі 50000 грн., без врахування франшизи в сумі 500 грн., яка підлягає стягненню із завдавача шкоди. Однак ПрАТ УПСК сплатила [PERSON] страхове відшкодування 9 жовтня 2015 року тільки в сумі 2535 грн. 59 коп. (платіжне доручення № 3979), тому розмір невідшкодованого збитку, який страхова компанія ПрАТ УПСК зобов'язана виплатити потерпілій (позивачці) складає 46964 грн. 41 коп. (50000 грн. - 500 грн. (франшиза) - 2535 грн. (сплачене відшкодування)). Таким чином суд не приймає посилання ПрАТ УПСК про те, що позивачкою не був доведений розмір заявленого нею збитку, оскільки такий розмір був підтверджений вказаним вище рішенням суду Ленінського районного суду м. Миколаєва та іншими доказами, дослідженими під час розгляду цієї справи. Що ж з стосується відшкодування моральної шкоди, то з цього приводу суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Автомобіль позивачки внаслідок ДТП отримав пошкодження та потребував ремонту, тому вимога про стягнення моральної шкоди є обґрунтованою. Враховуючи, що автомобіль [NUMBER], належав Представництву Берлін-Хемі АГ, правонаступником якого є Представництво Берлін-Хемі/[PERSON] Україна ГмбХ, з яким [PERSON] перебувала в трудових відносинах, тому вимога про її відшкодування до цього відповідача є вірною. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд бере до уваги характер спричиненого збитку, вартість відновлювального ремонту, незручності власника в зв'язку необхідністю ремонту транспортного засобу, тривалість часу, який зайняв по відшкодуванню та ремонту автомобіля. Всі ці фактори вказують, що позивачці були завдані моральні страждання та переживання, оскільки їй необхідно було докладати додаткових зусиль, щоб відновити сталий та нормальний свій життєвий устрій. Розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню, суд вважає достатнім та співмірним в сумі 2000 грн. При цьому, на думку суду, при визначені розміру відшкодування моральної шкоди суд не зв'язаний межами розміру відшкодування моральної шкоди, який був стягнений з водія [PERSON] за рішенням Ленінського районного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2015 року, оскільки це рішення суду не оскаржувалося, а визначення розміру моральної шкоди має визначатися кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин у справі. Враховуючи викладене,

Outcome: partial