Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

В липні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить позбавити [PERSON] батьківства відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити. Представник третьої особи в судовому засіданні позов підтримала, надала суду висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина. Причини неявки в судове засідання відповідача матеріали справи не містять. Суд ухвалив про заочний розгляд справи в порядку ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних в ній даних та доказів. Дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] народився [INFO] року. Його батьками є: мати - [PERSON], батько - [PERSON]. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 листопада 2006 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 жовтня 2006 року до його повноліття. Державним виконавцем відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого на підставі вищезазначеного рішення. Як вбачається з розрахунку заборгованості, виданого державним виконавцем заборгованість відповідача по аліментам станом на 01 жовтня 2014 року складає 12213,75 грн. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 листопада 2013 року було відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання сина - [PERSON], [INFO]. Згідно листа Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області від 19 березня 2014 року за вихідним № 16/4176, встановити місцезнаходження [PERSON] не виявилось можливим, зі слів матері [PERSON] знаходиться на заробітках за межами країни. Як вбачається з характеристики на дитину, хлопчик виховується в неповній сім'ї, батьки розлучені, вихованням дитини займається мати - [PERSON] Батько хлопчика до дитячого садка ні разу не з'являвся та справами сина не цікавився. Відповідно до характеристики на дитину від 25 грудня 2014 року мама [PERSON], [INFO], постійно відвідує школу, батьківські збори, свята. Батько ніколи до школи не з'являвся. Відповідно до висновку № 2067/02.02.01-22/22/14/15 від 23 вересня 2015 року, Виконавчий комітет ММР вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Згідно статті 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Батьки зобов'язані, згідно статті 180 СК України, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В ході судового розгляду справи встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, а саме: виховання та матеріального утримання, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з нею, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти тощо, суд вважає вимоги позивача про позбавлення батьківських прав відповідача щодо його дитини доведеними та такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому є законні підстави для їх задоволення. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Всупереч закону та моральним засадам суспільства, відповідач жодного з покладеного законом на батька обов'язків не виконує: він не спілкується з дитиною, не проявляє до неї батьківської турботи, не цікавиться її долею, не відвідує, не турбується про фізичний та духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги на виховання, тобто останній у цілому ігнорує факт споріднення з донькою. Оскільки вказані факти як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюються судом як ухилення відповідача та свідомим нехтуванням батьківськими обов'язками, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі та позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина.

Outcome: approved