Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

В липні 2017 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. В позовній заяві позивач вказала, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який розірвано 28 липня 2011 року актовий запис №21 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Заліщицького районного управління юстиції Тернопільської області. В шлюбі народилася дочка [PERSON], [INFO]. Рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області від 14 липня 2010 року в справі № 2-347/10 стягнуто аліменти з [PERSON], 25.07.1986 року, жителя [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], в користь [PERSON], [INFO], жительки с. Поділля Заліщицького району Тернопільської області, ідентифікаційний номер [NUMBER], аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів щомісячного доходу, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 01.07.2010 року, або до зміни матеріального чи сімейного стану сторін. Даних коштів на утримання дочки недостатньо, оскільки погіршився її стан здоровя, а також зросли ціни на всі види товарів та послуг, що є загальновідомо, змінився законодавчо встановлений прожитковий мінімум на дітей, а тому отримуваних аліментів в мінімальному розмірі недостатньо для повноцінного розвитку дитини та її утримання. Відповідач [PERSON] ніде не працює, їздить на роботу за кордон, тому позивачка вважає, що він має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі і просить стягувати з нього 2500 гривень щомісячно, а також стягнути на її користь витрати по сплаті судового збору в сумі 640 гривень. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнає частково, згідний сплачувати аліменти у розмірі 1000 гривень. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів. Судом встановлено, що рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області від 14 липня 2010 року в справі № 2-347/10 стягнуто аліменти з [PERSON], 25.07.1986 року, жителя [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], в користь [PERSON], [INFO], жительки с. Поділля Заліщицького району Тернопільської області, ідентифікаційний номер [NUMBER], аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів щомісячного доходу, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 01.07.2010 року, або до зміни матеріального чи сімейного стану сторін. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 Сімейного кодексу України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. У випадках, передбачених ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 Сімейного кодексу України, так і положень ст.ст. 183, 184 Сімейного кодексу України. Частина перша статті 192 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним погіршенням матеріального становища матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України). Стаття 192 Сімейного кодексу України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 Сімейного кодексу України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 Сімейного кодексу України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 Сімейного кодексу України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Така правова позиція викладена в постанові судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року, а відповідно до вимог ч. 2 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу. Судом встановлено, що з часу стягнення аліментів, які були визначені за рішенням суду, їх є недостатньо для нормального утримання дитини. В зв'язку з тим, що дочка сторін часто хворіє, позивачка стала нести додаткові витрати на її лікування, харчування, шкільне приладдя, книги, що впливає на її матеріальний стан, оскільки мінімальний розмір аліментів не може покривати належний рівень матеріального забезпечення дитини. Крім цього, загальновідомим є факт, який відповідно до ч. 2 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України не потребує доказування, фінансово-економічної кризи в Україні, що також свідчить про погіршення матеріального стану одержувача аліментів. Суд вважає , що з урахуванням фактичних обставин справи та виходячи з закріплених ч. 9 ст. 9 Сімейного кодексу України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, враховуючи сімейний та матеріальний стан платника аліментів, розмір стягуваних аліментів підлягає зміні з 1/4 частини на 1500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. У відповідності з вимогами ст. 88 Цивільного процесуальногокодексу України суд стягує з відповідача на користь позивачки понесені нею і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 гривень.

Outcome: partial