Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

В квітні 2017 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, в якому, з урахуванням остаточно уточнених позовних вимог, просить усунути перешкоди в користуванні належною йому на праві власності квартирою [ADDRESS] шляхом визнання попередніх її власників [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування вказаним помешканням, а також виселити відповідачів із зазначеної квартири без надання іншого житла. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 5 січня 2013 р. згідно договору купівлі-продажу придбав у [PERSON], [PERSON], [PERSON] квартиру [ADDRESS]. За умовами вказаного договору продавці зобов'язалися передати покупцеві відчужену квартиру звільненою від свого проживання та проживання будь-яких третіх осіб у стані, що відповідає санітарним та технічним нормам щодо житлових приміщень в строк та на умовах, визначених договором; нести обов'язок по утриманню квартири (оплаті всіх належних платежів), а також відповідати за стан квартири до моменту її фактичного звільнення. Однак продавці не знялися з реєстрації та не виселилися. 15 березня 2017 р. відповідачі письмово зобов'язалися до 20 березня 2017 р. виселитися з квартири та знятися з реєстрації в ній, надавши позивачу з цього приводу розписки, проте і надалі продовжують проживати у спірній квартирі. Невиконання відповідачами зобов'язань по договору створюють позивачу перешкоди у здійсненні прав власника квартири, які просить усунути в судовому порядку. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала і просить їх задовольнити. Додатково пояснила, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням. Позивач як власник квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися ним на власний розсуд. Після відчуження відповідачами на користь позивача квартири [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу та взяття ними на себе зобов'язання знятися з реєстрації у відповідачів немає підстав для подальшого користування вказаним житловим приміщенням. Жодних домовленостей між сторонами з приводу викупу відповідачами спірної квартири в позивача немає. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася, про час та місце судового розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, про причини неявки не повідомила. За таких обставин суд вважає за можливе судовий розгляд справи провести за її відсутності в судовому засіданні. В судовому засіданні співвідповідач [PERSON] визнав ту обставину, що дійсно він та його матір [PERSON] як попередні власники продовжують проживати в квартирі [ADDRESS], придбаній у них позивачем, хоча брали на себе зобов'язання звільнити її. Не виселяються і не знімаються з реєстрації з тієї причини, що між ними та позивачем була усна домовленість про викуп ними цієї квартири, однак на даний час їх фінансовий стан не дозволяє цього зробити. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що прав жодної зі сторін не порушував. За таких обставин суд вважає за можливе судовий розгляд справи провести за відсутності представника третьої особи в судовому засіданні. Заслухавши представника позивача, співвідповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Встановлено, що 5.01.2013 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] як продавці та [PERSON] як покупець уклали договір купівлі-продажу, за яким позивач набув у власність квартиру [ADDRESS], яка належала продавцям на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Управлянням комунального майна Хмельницької міської ради 19.11.2012 року. Як вбачається з п. 2.2. договору, покупець до укладення договору купівлі-продажу сплатив продавцям повну вартість придбаної ним квартири. В п. 3.1. договору сторони обумовили, що продавці зобов'язуються передати квартиру, що відчужується, звільнену від свого проживання та проживання будь-яких третіх осіб, а також будь-яких третіх осіб на день укладення цього договору. Зазначені обставини підтверджуються договором купівлі-продажу від 5.01.2013 року (а.с. 6 - 7), витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 3211 від 5.01.2013 року (а.с. 8), інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 85111180 від 14.04.2017 року (а.с. 16 - 19). Однак до даного часу [PERSON] та [PERSON] продовжують проживати в квартирі [ADDRESS], що ніким з осіб, які беруть участь у справі, не оспорюється, а [PERSON] також залишається зареєстрованим у даній квартирі (а.с. 11, 23, 24), не зважаючи на те, що відповідачі письмово підтвердили позивачу своє зобов'язання виселитися з квартири та знятися з реєстрації за адресою її місцезнаходження (а.с. 9, 10). Таким чином, позивач свої обов'язки за договором купівлі-продажу виконав, а відповідачі своїх зобов'язань, викладених в п. 3.1. договору, не дотримали, внаслідок чого позивачеві як власнику квартири створені перешкоди в користуванні нею. В ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною 1 ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16 було висловлено правову позицію, згідно котрої за змістом вище зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним судом і в постанові від 5 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14. Проживанням у спірній квартирі відповідачі, які не є ані членами сім'ї позивача, ані власниками даного житла, протиправно чинять позивачу як власнику квартири перешкоди у вільному користуванні нею. За відсутності будь-якої іншої належним чином оформленої домовленості між сторонами з приводу подальшого проживання в спірній квартирі після її відчуження позивачу, слід дійти висновку, що право відповідачів користуватися даним житлом припинилося з моменту укладення договору купівлі-продажу від 5.01.2013 року. За таких обставин суд вважає за необхідне задовольнити позовну вимогу про усунення перешкод, що чиняться позивачеві, в користуванні належною йому квартирою шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування нею. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим примушенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом. Частиною 3 ст. 116 ЖК України передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Оскільки відповідачі втратили право користування спірною квартирою, проте не бажають добровільно звільнити її, тобто на даний час займають відповідне жиле приміщення самоправно, підлягає до задоволення і позовна вимога про їх виселення без надання іншого жилого приміщення. Отже, позов слід задовольнити в повному обсязі. Судові витрати у справі складаються з судового збору в сумі 1280,00 грн., понесені позивачем і підлягають стягненню на його користь з відповідачів в рівних частках з кожного - по 640 грн. - в силу ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved