Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

В листопаді 2018р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ПрАТ «ВО «Мальва», в якому просив суд: стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за період з 01 травня по 22 жовтня 2018р. у сумі 24913,84 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що постановою Апеляційного суду м. Києва від 20 березня 2018р. у справі № 761/26669/16-ц, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2017р. скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково; стягнуто з ПрАТ «ВО «Мальва» на користь [PERSON] заборгованість із заробітної плати у сумі 61446,73 грн., 1635,12 грн. - компенсації за невикористану відпустку, а всього 63081,85 грн.; в іншій частині позовних вимог відмовлено. Однак відповідач зазначене рішення апеляційної інстанції виконав лише 22 жовтня 2018р., а тому позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом, який просив суд задовольнити на підставі положень ст. ст. 116, 117 КЗпП України. До судового засідання позивач подав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені позовні вимоги позивач підтримує і не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, в судове засідання не з'явився, поважності причин неявки суду не повідомив, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження строк, відповідач відзив на позов не подав. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ст. 117 КзПП України). Судом встановлено, що постановою Апеляційного суду м. Києва від 20 березня 2018р. по цивільній справі № 761/26669/16-ц, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2017р. скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково; стягнуто з ПрАТ «ВО «Мальва» на користь [PERSON] заборгованість із заробітної плати у сумі 61446,73 грн. (сума зазначена без вирахування обов'язкових платежів), 1635,12 грн. - компенсації за невикористану відпустку, а всього 63081,85 грн., в іншій частині позовних вимог відмовлено. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02 березня 2018р., по цивільній справі № 761/1695/18, яке набрало законної сили, позов [PERSON] до ПрАТ «ВО «Мальва» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з заробітної плати - задоволено; стягнуто з ПрАТ «ВО «Мальва» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 26 серпня по 28 листопада 2017р. в сумі - 13817,76 грн. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 серпня 2018р. по цивільній справі № 761/18427/18, яке набрало законної сили, позов [PERSON] до ПрАТ «ВО «Мальва» про стягнення середнього заробітку та компенсації за час затримки розрахунку з заробітної плати - задоволено; стягнуто з ПрАТ «ВО «Мальва» на користь [PERSON] середній заробіток за період з 29 листопада 2017р. по 30 квітня 2018р. в розмірі 21773,44 грн. та компенсацію в розмірі 89131,65 грн., а всього підлягає стягненню 110905,09 грн., без вирахування податків, зборів та обов'язкових платежів. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що відповідачем було виконано рішення апеляційної інстанції по цивільній справі № 761/26669/16-ц, лише 22 жовтня 2018р., а тому позивач просив суд стягнути на його користь середній заробіток за час затримки за період часу з 01 травня по 22 жовтня 2018р. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 Постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999р. № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Тобто, застосування принципу співмірності при визначення розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду (правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України в справі № 6-54цс11 від 12 січня 2012р., № 6-113цс16 від 27 квітня 2016р., № 6-259цс17 від 13 березня 2017р. Оцінюючи належність. допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звзяок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки за період з 01 травня по 22 жовтня 2018р. у розмірі 24913,84 грн. без врахування відповідних податків й інших обов'язкових платежів, виходячи з середньоденного розміру заробітної плати без врахування відповідних податків й інших обов'язкових платежів - 209,36 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,8 грн.

Outcome: approved