Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

В.о. головного лікаря МОПЛ №1 [PERSON] звернулася до суду із заявою про надання дозволу щодо продовження стаціонарного лікування хворої [PERSON] Заява мотивована тим, що хвора страждає психічним розладом, психопатологічно - на фоні вираженого змішаного дефекту тримається галюцинаторно-маячна симптоматика, трапляються психомоторні\~ збудження, під час яких хвора може бути імпульсивною та проявляти агресію, потребує постороннього\~ догляду.\~ На теперішній час потребує продовження стаціонарного лікування. Представник МОПЛ №1 в судовому засіданні вимоги заяви підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на неможливість хворою здійснювати за особою догляд, а також становить небезпеку для оточуючих через постійні прояви агресії. Особа, стосовно якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку [PERSON], пояснень не надала. Представник опікуна [PERSON] - [PERSON] заяву підтримала. Прокурор вважав заяву такою, що підлягає задоволенню. Вислухавши думку сторін, вивчивши доводи заяви та матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] 20.02.2018 року о 13.10 год. госпіталізована до МОПЛ №1. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.02.2018 року госпіталізовано [PERSON], [INFO], до психіатрічного закладу в\~ Миколаївську обласну психіатричну лікарнію №1 Миколаївської обласної ради на строк, що не перевищує трьох місяців. Однак, стан хворої за час лікування в динаміці залишився без змін. 22.05.2018 року [PERSON] була оглянута комісією лікарів-психіатрів лікарні, в результаті чого було встановлено, що хвора потребує продовження стаціонарного лікування. Стаття 14 Закону України «Про психіатричну допомогу»\~встановлює, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про психіатричну допомогу», перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію. Особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу в примусовому порядку, повинна оглядатися комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на місяць з метою встановлення наявності підстав для продовження чи припинення такої госпіталізації. У разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 місяців представник психіатричного закладу повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження такої госпіталізації. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обгрунтування про необхідність продовження такої госпіталізації. В подальшому продовження госпіталізації особи в психіатричному закладі проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до\~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. У рішенні комісії лікарів-психіатрів МОПЛ №1 від 22.05.2018 року вказано, що хвора [PERSON] хворіє психічно з 1960 року, госпіталізована 20.02.2018 року до МОПЛ №1. Хвора страждає психічним розладом, психопатологічно на фоні дефіцитарних порушень тримається галюцитарно-маячна симптоматика, трапляються психомоторні\~ збудження, під час яких хвора може бути імпульсивною та проявляти агресію, потребує постійного стороннього\~ догляду. Хвора на даний час потребує стаціонарного лікування і не може бути оформлена в психоневрологічний будинок-інтернат. Опікун хворої вважає за потрібне знаходження [PERSON] в умовах психіатричного стаціонарного відділення у зв'язку з важкістю її психічного стану і неможливості амбулаторного лікування. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] хворіє на психічну хворобу, за своїм психічним станом не може дати згоди на добровільне продовження стаціонарного лікування, становить небезпеку для себе та оточуючих, за такого, вимоги заяви обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved