Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

В листопаді 2014 року позивач звернулася в суд із вищезазначеним позовом, в якому просить суд зобов`язати відповідача не чинити перешкоди [PERSON] та [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS] в м. Києві і вселити їх в дану квартиру, мотивуючи свої вимоги наступним. Так, під час перебування в шлюбі із відповідачем вона і спільна дитина [PERSON] були зареєстровані у вищезазначеній квартирі як члени сім`ї власника квартири, а саме [PERSON] В свою чергу, [PERSON], [INFO], є інвалідом з дитинства, діагноз органічне ураження центральної нервової системи, дитячий аутизм, симптоматична епілепсія, що потребує постійного нагляду та лікування. Позивач стверджує, що в вересні 2013 року вона із дочкою поїхала до АР Крим на лікування і проходження курсу дельфінотерапії, а повернувшись додому в січні 2014 року з`ясувала, що відповідач змінив вхідні замки і не впустив їх до квартири, у зв`язку з чим вона зверталася до міліції. При цьому зауважила, що весь цей час і думки не мала щодо того, що її сім`я вже розпалася, оскільки в цей період вони разом із чоловіком відвідували дитячі санаторії та займалися лікуванням дочки. Приїхавши 19.01.2014 року додому в Київ відповідач їй повідомив, що шлюб між сторонами розірвано та тепер відповідач має іншу дружину (а.с.2-4, 21-24) Відповідач проти позову заперечував, зазначив, що дитину він погоджується впускати в свою квартиру, проте позивач є на сьогоднішній день його колишньою дружиною і підстав проживати з нею разом в однокімнатній квартирі він не вбачає, тому і поміняв вхідні замки і не впускає колишню дружину до квартири, тим більше підтвердив, що має вже іншу дружину. В судовому засіданні позивач та представник позивача кожний окремо позовні вимоги підтримали, зазначили, що право користування квартирою позивач згідно ч.4 ст.156 ЖК України не втратила, приїхавши 19.01.2014 року в м. Київ в зазначену квартиру із дитиною, відповідач навіть не впустив позивача з дочкою до квартири до тих пір поки не приїхав наряд міліції. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив заяву, з якої вбачається, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.51) Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Згідно ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження, 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, 4) яка правова норма підлягає застосування до цих правовідносин. Судовим розглядом встановлено, що сторони з 27.08.2004 року по 25.11.2013 року перебували в шлюбі, від якого [INFO] року народилася дочка - [PERSON] (а.с.5-6, 9) Сторони з дозволу відповідача разом із спільною дитиною зареєстровані та проживали в [ADDRESS], яка на праві власності належить відповідачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.42, 59) Як вбачається із медичного висновку Київського міського психоневрологічного диспансеру №50 [PERSON] є інвалідом з дитинства, діагноз дитячий аутизм. Періодично дитина проходить обстеження і лікування в різноманітних медичних закладах на території України, останній раз в Спеціалізованому закладу охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації (а.с.7, 60-72) Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.3 чт.10, ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1 ст.61 ЦПК України) Так, суд вважає такими, що не підлягають доказуванню обставини, визнані відповідачем, щодо чинення перешкод у користуванні позивачем із дочкою квартирою [ADDRESS] в м. Києві, оскільки в судовому засіданні відповідач підтвердив, що вважає, що колишня дружина втратила право проживання в даній квартирі з того моменту, як шлюб між сторонами було розірвано, у зв`язку із чим він поміняв вхідні замки і не впускав позивача до квартири. Проте, із таким висновком погодитися неможна. Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбаченому законом. Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди (ст.150 ЖК України) Згідно ст.156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. В свою чергу, припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням (ч.4 ст.156 ЖК України) Починаючи з 19.01.2014 року відповідач почав перешкоджати в користуванні квартирою, поміняв замки на вхідних дверях, в квартиру не впускає. Жодних перешкод відповідачу як власнику квартири, передбачених ст.116 ЖК України, позивач не чинила. Відповідних проваджень щодо виселення і зняття з реєстрації позивача відповідач не порушував. Та обставина, що особа є власником жилого приміщення не може бути підставою для чинення перешкод іншим зареєстрованим в квартирі особам, які там правомірно проживають. Чинення перешкод у користуванні вищезазначеною квартирою позивачем з боку відповідача також підтверджено численними зверненнями до Солом`янського РУ ГУМВС України в м. Києві (а.с.55-58) Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення її з дочкою у вищезазначену квартиру є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved