Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-10 00:00:00

В липні 2017 року заявник звернулася до суду із вказаною вище заявою. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01.12.2016 року вона звернулася до УПФУ у м. Дзержинську із заявою про призначення пенсії за віком. Згідно з рішенням № 736 від 06.12.2016 року Управлінням ПФУ в м.Дзержинську було вирішено при розрахунку пенсії не зараховувати трудову книжку заявника оскільки неможливо ідентифікувати записи в трудовій книжці, а саме: прізвище, ім'я та по батькові, дату народження та дату заповнення трудової книжки, записи про прийняття та звільнення , а також належність документа заявнику. Заявник вважає, що Управління Пенсійного фонду України в м.Дзержинську незаконно не встановило їй факт належності трудової книжки, адже її прізвище ім'я та по батькові в трудовій книжці повністю збігаються з її даними, зазначеними в паспорті, тому в заяві ставиться питання про встановлення факту належності [PERSON], [INFO], трудової книжки серії [NUMBER]. В судове засідання заявник не прибула, надала до суду заяву з проханням справу слухати без її участі , наполягала на задоволенні вимог. Представник заінтересованої особи до суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти задоволення вимог. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно статей 256, 259 ЦПК України суд може встановити факт належності правовстановлюючого документа особі, прізвище, ім'я по батькові, місце і час народження якої, що зазначено в документі, не збігається з прізвищем цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Крім того, згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Так, згідно паспорту громадянина України копію якого було оглянуто в судовому засіданні, прізвище заявника по справі (українською мовою) [PERSON] (а.с. 15). Як вбачається з копії трудової книжки ( а.с. 4-14), частину якої суд має можливість ідентифікувати, прізвище заявника вказане (російською мовою) як «[PERSON]», що повністю збігається із вказаним прізвищем, ім'ям, та по батькові заявниці, які зазначені в її паспорті громадянина України російською мовою (а.с.15). Таким чином суд приходить до висновку про належність заявниці трудової книжки серії [NUMBER], виданої на ім'я [PERSON]. Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючого документа який, необхідний заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. У даному конкретному випадку, виключним способом захисту права заявника є звернення до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту належності [PERSON], [INFO], трудової книжки серії [NUMBER]. Таким чином, суд вважає заявлені вимоги повністю доведеними, а тому такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved