Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

В лютому 2014 року [PERSON] звернулася до суду з таким позовом в якому вказувала, що на підставі договору купівлі-продажу від 27 жовтня 2005 року, укладеного з [PERSON], вона набула у власність належну останній 61/100 частку житлового будинку [ADDRESS]. Іншим співвласником будинку (39/100 часток майна) є [PERSON] Водночас будинок знаходиться на земельній ділянці, площею 0,1560 га., призначеній для його обслуговування та ведення особистого підсобного господарства. Право власності на ділянку зареєстроване за попередніми співвласниками будинку, а саме [PERSON] та [PERSON] Остання за договором дарування від 19 грудня 2003 року подарувала 39/100 часток ділянки набувачу відповідної частки будинку - [PERSON], яка належним чином не зареєструвала право власності щодо набутого майна. [PERSON], посилаючись на те, що згідно ст. 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розташовані або яка необхідна для їх обслуговування та яка належить відчужувачу майна, а в разі набуття права власності на будинок, будівлю чи споруду кількома особами, право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди, а тому просила визнати її власником частини земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS], призначеної для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, що має загальну площу 0,1560 га., а саме ділянки, площею 951,6 кв.м. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю. Також в судовому засіданні, що проводилося без особистої участі відповідачки [PERSON], її представник [PERSON] позовні вимоги визнав повністю. Представник третьої особи без самостійних вимог Бондар Р.О. в судовому засіданні з позовними вимогами погодився частково - в частині визнання [PERSON] власником 61/100 частки спірної ділянки без реального визначення її площі. Оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін, а тому суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі відповідачки [PERSON] Заслухавши пояснення позивачки [PERSON], відповідачки [PERSON], представника відповідачки [PERSON] - [PERSON], представника третьої особи без самостійних вимог - Бондар Р.О., дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 27 жовтня 2005 року, укладеного з [PERSON], позивачка набула у власність належну останній 61/100 частку житлового будинку [ADDRESS]. Іншим співвласником будинку (39/100 часток майна) є [PERSON] Водночас будинок знаходиться на земельній ділянці, площею 0,1560 га., призначеній для його обслуговування та ведення особистого підсобного господарства. Право власності на ділянку зареєстроване за попередніми співвласниками будинку, а саме [PERSON] та [PERSON] Остання за договором дарування від 19 грудня 2003 року подарувала 39/100 часток ділянки набувачу відповідної частки будинку - [PERSON], яка належним чином не зареєструвала право власності щодо набутого майна. Окремого договору з приводу ділянки [PERSON] та [PERSON] між собою не укладали, проте остання вважає її такою, що перейшла до позивачки, як співвласника будинку. Спірна ділянка на час розгляду справи під арештом та іншими заборонами не перебуває. Відповідно до чинної на час виникнення спірних відносин редакції ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Відповідно до чинної на час виникнення спірних відносин редакції ч. 4 ст. 120 ЗК України при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Аналогічні роз'яснення надав й Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ». За встановлених обставин суд вважає, що до [PERSON] перейшло право власності на 61/100 частку спірної земельної ділянки, а тому належним способом захисту права позивачки є визнання її власником цієї частки без визначення конкретного розміру ділянки, оскільки предметом розгляду не є вимоги про поділ майна (земельної ділянки) в натурі.

Outcome: partial