Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

В липні 2017 року до Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява ПАТ КБ «Приватбанк» (надалі за текстом - «банк»), в якій останній просить стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість у розмірі 39338,51 гривень за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначив, що 11 квітня 2006 року між банком та відповідачем був укладений договір №б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 8000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Натомість відповідач не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. У зв'язку з цим станом на 31 травня 2017 року загальна сума заборгованості становить 39338,51 гривень, яка складається з 6677,11 гривень - заборгованості за кредитом, 27911,95 грн. - заборгованості по процентах за користування кредитом, 2400,00 гривень - заборгованості за пенею та комісією, а також штраф (фіксована частина) - 500,00 гривень, та штраф (процентна складова) - 1849,45 грн., а також судові витрати в сумі 1600,00 гривень. На підставі викладеного позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 11 квітня 2006 року в розмірі 39338,51 гривень та судові витрати у справі в розмірі 1600,00 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його присутності та про підтримання позову. Відповідач позов не визнала, надіслала до суду письмові заперечення, в яких зазначила про необхідність відмови у позові через пропуск позивачем трирічного строку позовної давності, який просила застосувати до спірних правовідносин. Відзначила, що отримання банківської картки не є укладанням кредитного договору, з умовами кредитування та правилами надання банківських послуг її не ознайомлювали. З 2009 року вона не оформляла будь-яких документів в банку. За період з 2006 по 2015 роки на її ім'я відкривались лише дві банківські картки: споживча та заробітна. З 2014 року по 2016 рік вона знаходилась за межами України. Строк дії картки до липня 2015 року. Також наголошувала про незаконність нарахування штрафних санкцій на території, де проводиться антитерористична операція. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 11 квітня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 8000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказаний договір був укладений в порядку, передбаченому статтею 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання визнається договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідачем була підписана анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку. Підписанням вказаних документів відповідач підтвердив та дав свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті складає між ним та Банком Договір. Згідно п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою. Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин Договору, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9. Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг, - у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди Банку. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій. Відповідно до п. 1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг за незгодою зі зміною Правил та/або Тарифів Банку позичальник зобов'язується надати Банку письмову заяву про розірвання цього Договору та погасити виниклу перед Банком заборгованість. На підставі п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, Банк має право на зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. Відповідно до п. 2.1.1.12.11 Правил користування платіжною карткою, Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої Банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим Договором. Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той самий строк. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі 8000,00 гривень. Натомість відповідач здійснював погашення кредитних зобов'язань несвоєчасно, допускав тривалі пропуски повернення коштів та відсотків за користування кредитними ресурсами, внаслідок чого були нараховані значні суми відсотків та штрафних санкцій. Таким чином відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. Згідно з розрахунком заборгованості за договором б/н від 11 квітня 2006 року станом на 31 травня 2017 року загальна сума заборгованості становить 39338,51 гривень, яка складається з 6677,11 гривень - заборгованості за кредитом, 27911,95 грн. - заборгованості по процентах за користування кредитом, 2400,00 гривень - заборгованості за пенею та комісією, а також штраф (фіксована частина) - 500,00 гривень, та штраф (процентна складова) - 1849,45 грн. Також встановлено, що відповідачу видавалися дві банківські кредитні карти [NUMBER] - дата відкриття 03.05.2006 року, термін її дії - лютий 2013 року, також картка [NUMBER] - дата відкриття 07.08.2012 року, термін її дії - липень 2015 року. Вказані факти підтверджуються довідкою, фото видачі картки [PERSON] та не заперечується відповідачем. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Згідно з частиною 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналізуючи правовідносини, що склалися між сторонами, суд приходить до висновку про наявність між сторонами кредитних відносин та виникнення заявленої позивачем заборгованості, що підтверджено матеріалами справи та не заперечується відповідачем. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Верховним Судом України у постанові від 09 листопада 2016 року (справа № 6-1457цс16) висловлена наступна правова позиція. За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Суди повинні дослідити графік погашення кредитної заборгованості та встановити чи передбачають умови кредитного договору виконання зобов'язання частинами або у вигляді періодичних платежів, і у випадку вчинення боржником оплати чергового платежу, чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, а відтак така не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Відповідачем було заявлено вимогу про застосування строку позовної давності та відмову у позові через його пропуск позивачем. Разом із тим, згідно з розрахунком заборгованості та випискою про рух коштів за рахунком, наданих банком, відповідач періодично здійснювала погашення за кредитним договором та останні платежі за ним відбулися, зокрема, 27 січня 2015 року - 350 гривень, 27 лютого 2015 року - 400,00 гривень, 09 квітня та 24 квітня 2015 року - 500 та 1075 гривень відповідно. Відповідно до умов кредитування з використанням платіжної картки, підписаної відповідачем при отриманні кредитної карти, відповідач мала щомісячно проводити погашення кредитної заборгованості, що нею виконувалось до 24 квітня 2015 року, оскільки саме в цей день було внесено останній щомісячний платіж. Отже відповідач порушив виконання грошових обов'язків за кредитним договором лише з травня 2015 року. З аналізу законодавства про позовну давність слідує, що початком перебігу позовної давності за кредитним договором та встановленими в ньому обов'язками слід вважати день, коли позивач дізнався про порушення свого права та не було здійснено в травні 2015 року щомісячного чергового платежу. Таким днем згідно умов кредитування травень 2015 року. При цьому з позовом до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в липні 2017 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, до того ж, строк дії останньої кредитної картки № 4149437712962719 становить до липень 2015 року. З огляду на це, суд відхиляє доводи відповідача про пропуск строку позовної давності за отриманим кредитом. З урахуванням вищенаведеного, перевіривши наданий розрахунок заборгованості, суд погоджується з порядком нарахування позивачем заборгованості за тілом кредиту та процентам за користування кредитом, який відповідає вимогам закону та положенням кредитного договору, та вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом та заборгованості по процентам за користування кредитом знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими письмовими доказами і вважаються доведеними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Однак, суд не погоджується з порядком нарахування позивачем заборгованості за пенею і штрафом, та вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р затверджений Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України. Відповідно до, затвердженого місто Маріуполь відноситься до населеного пункту, на території якого здійснювалася антитерористична операція. З матеріалів справи вбачається, що відповідач зареєстрована та мешкає у місті Маріуполь по вул.Гоголя, 12. З наданого позивачем розрахунку за кредитним договором №б/н від 11.04.2006 року вбачається, що станом на 31 травня 2017 року, тобто в період дії мораторію на нарахування пені та штрафів, відповідачу були нараховані пеня та комісія в розмірі 2400,00 гривень, штраф (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн. та штраф (процентна складова) у розмірі 1849,45 грн., які не підлягають стягненню внаслідок встановленої законодавством заборони та в цій частині позову слід відмовити. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом станом на 31 травня 2017 року в загальній сумі 34589,06 гривень, яка складається з 6677,11 гривень - заборгованості за кредитом, 27911,95 грн. - заборгованості по процентах за користування кредитом. Відповідно до вимог ст. ст.133, 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню витрати на судовий збір за подачу позову пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 1406 грн. 82 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial