Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

В липні 2017 року позивач, в особі свого представника, звернувся в суд із зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що згідно укладеного кредитного договору №б/н від 25.07.2008р. [PERSON] отримав від банку кредит у розмірі 2 300,00грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON], як зазначив представник позивача, свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит у розмірі, встановленому договором, однак останній не надавав своєчасно [PERSON] грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, тобто не виконав своїх зобовязань за кредитним договором. За твердженням позивача, станом на 30.06.2017р., утворилась заборгованість 14 023,73грн., в тому числі: 383,30грн. заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 9 734,54грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 000,00грн. заборгованість за пенею та комісією; 250,00грн. штраф (фіксована частина), та 655,89грн. штраф (процентна складова), що і спонукало позивача на звернення до суду з даним позовом. Відповідач подав заперечення проти позову, вважаючи позовні вимоги необґрунтованими та такими, що висуваються всупереч ст.ст.3, 8 Конституції України, якими продекларовано принцип верховенства права людини, загальних засад цивільного законодавства, прописаних у ст.3 Цивільного кодексу України, щодо свободи договору, справедливості, добросовісності та розумності, та порушенням ст.ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», стосовно заборони включення до договору споживчого кредитування несправедливих умов, ознакою та наслідком яких став істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Стаття 61 Конституції України, як зазначив відповідач, передбачає «однозначний принцип»: «ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення», який, на його переконання, як норма прямої дії, став застосовуватись судами на вищому рівні у спорах між позичальниками та кредиторами, зокрема в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015р., по справі №6-2003цс15, де підкреслено неможливість притягнення позичальника за порушення грошового зобовязання до подвійної відповідальності у виді стягнення пені і штрафу одночасно. Пославшись також на ст.ст.253, 256, 257, 258 ч.2, 261 ч.ч.1,5, 267 ч.4 Цивільного кодексу України та постанову Верховного Суду України від 19.03.2014р., по справі №6-20цс14, відповідач просив застосувати строк позовної давності до штрафів і пені, так як початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через звернення в суд. Свою позицію відповідач мотивував тим, що відповідно до виписки по картці/рахунку 5168755514913280, за період з 01.01.2008р. по 18.10.2017р., він припинив виплачувати кошти за кредитним договором з 29.09.2014р., вважаючи його погашеним, а тому, на його переконання, з даного моменту банк мав усі можливості зафіксувати факт порушення з його сторони виконання договірних зобовязань (в т.ч. пені і штрафів), повідомити його про це та/або звернутися до суду, а відтак банк без поважних причин порушив строки позовної давності щодо стягнення штрафів і пені. На переконання відповідача, позивач сприяв збільшенню заборгованості по процентам за користування кредитом і не вжив заходів щодо їх зменшення, хоча згідно п.5.7 «Правил користування платіжною карткою», Банк має право вимагати дострокове виконання боргових зобовязань в цілому або у встановленій [PERSON] долі, в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обовязків за Договором, а відтак, згідно ч.2 ст.616 ЦК України, є підстави для зменшення розміру збитків та неустойки, виходячи із загальних засад цивільного законодавства справедливості, добросовісності та розумності, як визначено п.6 ч.1 ст.3 ЦК України. Положення ст.ст.3, 10, 551 ч.3 ЦК України та постанова Верховного Суду України від 03.09.2014р. по справі №6-100цс14, на думку відповідача, дають право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків, а відтак проценти за користування кредитом в розмірі 9 734,54грн., при заборгованості за кредитом 383,30грн., можуть бути зменшені до десятикратного розміру заборгованості процентів, тобто до 3 833,00грн. Окрім того, відповідач просив суд, у разі стягнення з нього заборгованості, врахувати його скрутне матеріальне становище та розстрочити виконання даного рішення до 6 місяців. /ар.сп. 42-43 / На письмові заперечення відповідача представник позивача надав письмові пояснення, в яких зазначив, що твердження відповідача про погашення заборгованості не підтверджені належними доказами по справі, оскільки відповідно до банківської виписки по рахунку, відповідачем до 29.09.2014р. вносились кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, але після внесення останнього платежу залишилась зоборгованість в розмірі 383,30грн., на яку продовжили нараховуватись відсотки. На переконання представника позивача, [PERSON] особистим підписом в кредитному договорі підтвердив згоду з усіма його умовами та вважав їх справедливим по відношенню до себе, а тому його твердження про несправедливість укладеного ним договору є надуманим. Посилання відповідача на відсутність претензій, щодо заборгованості по кредиту, представник позивача також відхилив, вважаючи, що використання досудових процедур, зокрема направлення претензій, є правом, а не обовязком позивача, як було встановлено Рішенням Конституційного Суду України №15-рп/202 від 09.07.2002р. Стосовно подвійної відповідальності, у виді одночасного стягнення пені і штрафу, представник позивача вказав, що штраф застосовується за порушення виконання зобовязання, а пеня за несвоєчасність виконання грошового зобовязання, а отже вони є окремими видами неустойки, а тому, передбачивши зазначені види неустойки в кредитному договору, Банк не допускає порушення норми ст.61 Конституції України. Згідно ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, що мають істотне значення, а отже, на думку представника позивача, розмір неустойки може бути зменшений при одночасній наявності обох умов, зазначених у вказаній нормі. Позицію відповідача, стосовно застосування строку позовної давності, представник позивача категорично відхилив, виходячи з того, що перевипущена кредитка картка діє до 31.07.2019р., позивач звернувся до суду з позовом 19.07.2017р., тобто в межах трирічного строку позовної давності, а підстав для застосування позовної давності до пені також немає, оскільки порушення зобовязання триває, а відтак відсутня можливість встановити початок перебігу позовної давності. /ар.сп. 87-92 / Представник позивача в судове засідання не зявився, надавши, відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, заяву про розгляд справи в його відсутності, а тому справа розглянута без його присутності, що відповідає положенням ст.169 ЦПК України. /ар.сп. 3, 23 / В судовому засіданні відповідач визнав позов частково, а надавши додаткові документи на підтвердження своєї позиції, стверджував про зумисність дій позивача, стосовно збільшення його заборогованості, мотивуючи тим, що коли він, під час розгляду справи судом, звернувся до банку з проханням надати виписку по його картковому рахунку в повному обсязі, то йому поставили певні умови: виписку по рахунку він отримає лише після отримання нової кредитної картки. Він, не розуміючи суті цієї умови, погодився на неї, тобто отримав нову кредитну картку, зі строком дії до липня 2019 року, після чого йому видали вказану виписку. На теперішній час йому стало зрозуміло, що Банк вчинив ці дії з метою підтвердження своєї позиції по справі, а тому відповідач просив суд, у разі неможливості застосування строків позовної давності, зменшити розмір нарахованих процентів до 3 833,00грн., тобто до десятикратного розміру самої кредитної заборгованості, врахувавши його складні життєві обставини: смерть брата та батька дружини, важка хвороба дружини, витрата значних коштів на вирішення спадкових проблем та наявність виконавчих листів про стягнення з нього певних коштів, відстрочивши виконання судового рішення до шести місяців. Заслухавши пояснення відповідача та дослідивши всі подані сторонами докази, суд, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини справи, оцінивши всі докази, якими сторони обґрунтовували свої вимоги чи заперечення, та проаналізувавши правові норми, які регулюють вказані правовідносини, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи із наступного: згідно договору б/н від 25.07.2008р. (заяви позичальника, довідки про умови кредитування з використанням кредитки «універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Умов і правил надання банківських послуг), а також паспорту відповідача та правовстановлюючих документів банку, Банк надав відповідачеві кредитні кошти, на споживчі потреби, в сумі 2 300,00грн., під зобовязання їх повернення, зі сплатою 3% в місяць, тобто 36% річних, за користування ними, та інших платежів, згідно встановленого графіку; /ар.сп. 7-16, 18-21 / п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії; /ар.сп. 12 / відповідно до п.8.6 згаданих Умов та правил, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому із грошових зобовязань більш ніж на 120 днів, він повинен сплатити [PERSON] штраф в розмірі 500грн.+5% від суми заборгованості по кредитному ліміту; /ар.сп. 12 / згідно п.9.6 Умов та правил, при відсутності на картрахунку карти грошових коштів в розмірі, достатньому для оплати послуг банку для продовження строку дії картки і при ненадходженні грошових коштів протягом 3 місяців з моменту закінчення строку дії картки, Банк знімає комісію за обслуговування рахунку згідно діючих тарифів; /ар.сп. 13 / п.9.12 вказаних Умов та правил передбачено, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, і якщо упродовж цього строку жодна зі сторін не поінформує іншу сторону про закінчення дії Договору, він автоматично пролонгується на такий же строк; /ар.сп. 13 / наданим розрахунком заборгованості за договором б/н від 30.06.2008р. позивач стверджує, що станом на 30.06.2017р. заборгованість по вказаному кредитному договору склала 14 023,73грн., в тому числі: заборгованість за кредитом (тіло кредиту) - 383,30грн.; заборгованість за процентами - 9 734,54грн.; нарахована комісія 3 000,00грн.; та заборгованість по штрафам - 905,89грн.; /ар.сп. 4-6 / із виписки з карткового рахунку відповідача, за період з 25.07.2008р. по 30.09.2017р., наданих відповідачеві [PERSON] 18.10.2017р., та за період з 25.07.2008р. по 31.07.2017р., наданих представником позивача, вбачається, що до 29.09.2014р. ним періодично здійснювались платежі, щодо погашення заборгованості по отриманому кредиту, і станом на 30.09.2014р. заборгованість складала лише 383,30грн., однак в подальшому погашення кредиту ним не здійснювалось, що призвело до значного збільшення заборгованості; /ар.сп. 44-79, 93-95 / згідно довідки №21847/26-43 від 30.10.2017р., виданої Подільським міжрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, на виконанні у вказаному Відділі перебувають виконавчі листи про стягнення з відповідача 22 015грн., на користь [PERSON] та [PERSON], і станом на 01.10.2017р. утримано 7 795,60грн.; /ар.сп. 80 / із довідки №110 від 10.10.2017р., виданої СТОВ «Мрія» с.Новосамарка Окнянського району Одеської області, видно, що відповідач працює у вказаному сільгосппідприємстві в якості сторожа, і в період з жовтня 2016 року по вересень 2017 року йому нарахована заробітна плата в сумі 37 618,00грн., із якої утримано за виконавчими листами 7 795,60грн.; /ар.сп. 81 / відповідно до довідки №970 від 23.10.2017р., виданої Новосамарською сільською радою Окнянського району Одеської області, до складу сімї відповідача входить чотири чоловіки, в тому числі дружина [PERSON], 1969р. народження, яка згідно цитологічного дослідження №12569/17 має хронічне захворювання кровообігу; /ар.сп. 82-83 / в довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта [PERSON] зазначено, що кредитний ліміт по вказаному рахунку, з часу його відкриття, тобто укладення кредитного договору, змінювався 10 (десять) разів, а строк дії кредитної картки визначений до 07/19, тобто до кінця липня 2019 року; /ар.сп. 96 / за твердженням відповідача, [PERSON] та [PERSON], які згідно наданих ним свідоцтв про смерть серії І-ЖД №318849 від 21.11.2012р. та серії І-ЖД №327568 від 29.01.2013р., померли 17.11.2012р. та 26.01.2013р. відповідно, є його рідним братом та батьком дружини; /ар.сп. 101-102 / вироком Красноокнянського районного суду Одеської області від 25.11.2014р. відповідач був притягнутий до кримінальної відповідальності по ст.167 КК України, за зловживання опікунськими правами, шляхом використання опіки з корисливою метою, а рішенням суду від 26.02.2015р. з нього стягнути 22 015,00грн. коштів, отриманих під час здійснення опіки за дітьми покійного брата, які були використанні не за цільовим призначенням; /ар.сп. 103-106 / із рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 30.06.2015р. вбачається, що відповідач дійсно в 2015-2016р.р. займався родинною проблемою, щодо визнання права власності на спадкове майно покійної матері; /ар.сп. 107-109 / дослідженими в судовому засіданні, своїми банківськими картками (соціальна картка ПриватБанк Vissa Електрон 4627082207209126, до 08/16, і картка універсальна кредитна Master Card Unіsversal 5168755514913280, до 07/19) та смс-повідомленнями в особистому мобільному телефоні, отриманими від «Приватбанку» (від 04.11.2017р. про штрафи, та від 11.11.2017р. про вигідні умови), відповідач стверджував про навмисність дій [PERSON], стосовно збільшення його заборгованості, так як «соціальною» карткою він вже не користується більше року, але нову «кредитну» картку його змусили отримати працівники [PERSON], так як не надавали виписку по його картковому рахунку, на його прохання; ч ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру; п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини; відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, боржник зобовязаний вчинити на користь кредитора певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку; ст.526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог вказаного Кодексу; згідно ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, які обчислюються у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання, та у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання, відповідно; відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення; ч.1 ст.612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до виконання зобовязання, або не виконав його в строк, передбачений договором; згідно ч.2 ст.616 ЦК України, суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобовязання, або не вжив заходів щодо їх зменшення; відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором; ч.1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі викладеного, суд погоджується з позицією відповідача, щодо зменшення розміру нарахованих відсотків за користування кредитом до 3 833,00грн., оскільки кредитор, після припинення відповідачем з 29.09.2014р. користування кредитною карткою, до подачі позову, про існування заборгованості відповідача не повідомляв, інших заходів по врегулюванню виниклих складнощів в кредитних відносинах з боржником не вживав, надіславши відповідні смс-повідомлення лише під час розгляду справи, чим безумовно сприяв значному збільшенню заборгованості відповідача. Недобросовістність дій позивача, на думку суду, підтверджується також видачею нової кредитної картки відповідачеві, під час розгляду справи судом, зі строком дії аж до кінця липня 2019 року, що є нелогічним при виниклому спорі, як з боку позивача так і з боку відповідача, та виходячи з того, що раніше кредитні картки на тривалий строк відповідачеві не видавались. Таким чином, позовні вимоги, в частині стягнення безпосередньо заборгованості по кредиту (тіло кредиту) 383,30грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом 3 833,00грн., підлягають задоволенню, оскільки відповідач, отримавши від банку кредитні кошти, відповідно до встановленого графіку, їх в повній мірі не повернув, порушивши таким чином взяті на себе зобовязання, а тому позивач має право на стягнення вказаних коштів. Водночас, штрафні санкції, за прострочення платежів, в загальній сумі 3 905,89грн., з урахуванням складних життєвих обставин, що виникли у відповідача (наявність на утриманні чотирьох осіб, в тому числі важко хворої дружини, смерті рідних, відрахування із заробітної плати за виконавчими листами та змушені витрати останній час на вирішення спадкових проблем), суд находить можливим не стягувати їх розмір, виходячи також з того, що тривале невжиття заходів позивачем по зменшенню розміру збитків, зокрема звернення з позовом на початковій стадії невиконання зобовязаннь відповідачем, сприяли розміру пені та штрафів. З огляду на викладене, загальний розмір заборгованості за кредитним договором, який підлягає стягненню з відповідача, складає 4 216,30грн., в тому числі: заборгованість по кредиту (тіло кредиту) 383,30грн. та заборгованість по процентам за користування кредитом 3 833,00грн. На переконання суду, саме таке рішення буде відповідати ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо справедливого розгляду справи, оскільки невжиття своєчасних заходів, з боку позивача, по врегулюванню кредитних відносин з відповідачем, які з 29.09.2014р. ускладнились, чи стягненню заборгованості на початковій стадії її виникнення, безумовно сприяли її значному збільшенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача, на користь позивача, слід стягнути судовий збір, в розмірі 480,00грн. /ар.сп. 1 / Питання щодо розстрочення виконання судового рішення на строк до 6 місяців, про що просив відповідач, суд залишає без розгляду, вважаючи дане прохання відповідача помилковим, із-за наявності виконавчих листів, по яким фактично стягнуто лише біля сорока відсотків всіх стягнених з відповідача коштів. Одночасно, суд розяснює відповідачеві його право на звернення з таким же клопотанням на стадії виконання судового рішення. /ар.сп. 79-80, 106 / На підставі ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.11 ч.2 п.1, 509 ч.1, 526, 549, 551 ч.3, 612 ч.1, 616 ч.2, 1049 ч.1, 1054 ч.1 Цивільного кодексу України та

Outcome: partial