Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

В обґрунтування первісного позову, позивачка [PERSON] вказала, що на праві власності, їй, належить квартира 39 у будинку 56 в кварталі Ватутіна м. Старобільська Луганської області. В цій квартирі вона не проживає з 1985 року, оскільки за домовленістю з відповідачкою [PERSON], що доводиться їй невісткою, в цій квартирі стала проживати [PERSON], її чоловік-син позивачки та онук позивачки, а вона переселилася до квартири 54 у будинку 64 в кварталі Ватутіна м. Старобільська Луганської області. 12.03.2012 року загинув син позивачки [PERSON] й в квартирі 39 будинку 56 в кварталі Ватутіна м. Старобільську залишилась проживати [PERSON] із співмешканцем. На прохання позивачки звільнити її квартиру, відповідачка [PERSON] відмовляє. Оскільки позивачка не може вільно користуватися своїм майном, ніякого договору про користування відповідачкою квартири не укладалось, вона просить суд зобов язати відповідачку [PERSON] усунути їй перешкоди в користуванні квартирою 39 у будинку 56 в кварталі Ватутіна м. Старобільську Луганської області шляхом виселення. В судовому засіданні позивачка [PERSON] збільшила позовні вимоги в частині зобовязання судом вселити її в квартиру 39 у будинку 56 в кварталі Ватутіна в м. Старобільську Луганської області, оскільки своїм проживанням в цій квартирі, відповідачка [PERSON] чинить їй перешкоди й безперешкодно вселитися в свою квартиру позивачка не може. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала, звернулась до суду з зустрічною позовною заявою, котру обґрунтовує тим, що їй, на праві власності належить 4/9 частки квартири 54 у будинку 64 в кварталі Ватутіна м. Старобільську Луганської області. Також 4/9 частки належить її сину - [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності в порядку спадкоємства після смерті її чоловіка [PERSON], що помер 15.03.2012 року. Але, в цій квартирі вона з сином не мешкає, оскільки за усною домовленістю з відповідачкою [PERSON], її свекровою, вона оселилась в її квартиру № 39 у будинку 56 в кварталі Ватутіна в м. Старобільську Луганської області. [PERSON] стала мешкати в квартирі 54 будинку 64 в кварталі Ватутіна м. Старобільську Луганської області. Фактично обмінявшись квартирами, кожна з них сплачувала комунальні послуги та вносила плату за житло за ту квартиру, де мешкали фактично. Приблизно з 2012 року між ними погіршилися взаємовідносини, стали неприязнені. [PERSON] ображає її, вчиняла відносно неї хуліганські дії. Добровільно [PERSON] не бажає виселятися з квартири 54 у будинку 64 в кварталі Ватутіна в м. Старобільську, вважає, що їй мають належати дві квартири, тому [PERSON] просить усунути їй перешкоди в користуванні нею квартирою 54 будинку 64 в кварталі Ватутіна в м. Старобільську Луганської області шляхом виселення [PERSON]. В судовому засіданні позивачка за зустрічним позовом [PERSON] збільшила позовні вимоги і просила вселити її в квартиру 54 у будинку 64 в кварталі Ватутіна в м. Старобільську, оскільки [PERSON] не допускає її у власне житло добровільно. Відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] зустрічний позов не визнала, вказала, що позивачка в 1985 році шахрайським шляхом зняла її з реєстрації в квартирі 54 у будинку 64 в кварталі Ватутіна в м. Старобільську, а потім вжила заходів до приватизації квартири, не враховуючи її інтереси. Таким чином, [PERSON] вважає, що їй належить частка в квартирі 54 у будинку 64 в кварталі Ватутіна в м. Старобільську й квартира 39 у будинку 56 в кварталі Ватутіна в м. Старобільську, тому виселятись з квартири [PERSON] вона не бажає. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про необхідність задоволення первісного й зустрічного позовів за слідуючими обставинами: Правові взаємовідносини між сторонами регулюються нормами ст.ст. 316, 321, 391 ЦК України, ст. 116 ЖК України. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За ст. 317 ЦК України власнику належить право володіння, користування, розпорядження своїм майном. За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. За ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження майном. За ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання іншого жилого приміщення. За довідкою Старобільського райбюро технічної інвентаризації (а.с. 6) квартира 39 у будинку 56 в кварталі Ватутіна м. Старобільську зареєстрована за [PERSON]. Квартира 54 у будинку 64 в кварталі Ватутіна у м. Старобільську зареєстрована за [PERSON] (1/3 частка); [PERSON] (1/3 частка); [PERSON] (1/3 частка) на підставі свідоцтва про право власності, виданого Старобільською райдержадміністрацією від 22.12.1998 року. За свідоцтвом про право власності на житло (а.с. 9), технічним паспортом (а.с. 10-11), домовою книгою (а.с. 12) [PERSON] є власницею квартири 39 у будинку 56 в кварталі Ватутіна у м. Старобільську й зареєстрована в цьому помешканні з 17.12.1990 року. За свідоцтвом про право власності на житло (а.с. 34) квартира 54 у будинку 64 в кварталі Ватутіна в м.Старобільську належала на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках. За свідоцтвом про шлюб (а.с. 36) вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі з 18.05.1985 року. За свідоцтвом про смерть (а.с. 35) [PERSON] помер 15.03.2012 року. За свідоцствами про право на спадщину за законом (а.с. 32-33) свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] видано [PERSON] на 1/9 частку квартири 54 у будинку 64 в кварталі Ватутіна м.Старобільська, [PERSON] видано свідоцтво на 1/9 частку цієї квартири, свідоцтво на ще 1/9 частку квартири нікому не видане. За відповіддю на запит суду (а.с. 69) Старобільська державна нотаріальна контора повідомила про те, що 07.09.2012 року [PERSON] звернулась з заявою про прийняття спадщини після смерті її сина - [PERSON]. За дослідженими в судовому засіданні інвентарними справами (№№ 4744, 5331) вбачається, що: За заявою [PERSON] від 22.11.2000 року № 134, згідно до розпорядження голови районної державної адміністрації від 26.12.2000 року, [PERSON] отримане свідоцтво про право власності на житло від 12.01.2001 року. За заявою [PERSON] від 05.01.98 року, на підставі розпорядження № 20/2 від 22.01.1998 року, [PERSON], [PERSON], [PERSON] отримано свідоцтво про право власності на квартиру 54 у будинку 64 в кварталі Ватутіна м. Старобільська 22.12.1998 року. Свідок [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили суду, що в квартирі 39 будинку 56 в кварталі Ватутіна м.Старобільска проживає [PERSON] приблизно з 1990 року. Вона мешкала разом з чоловіком, який помер, а зараз проживає з сином. За час проживання вони зробили багато вартісний ремонт, встановили індивідуальне опалення, пластикові вікна. [PERSON] мешкає у квартирі 54 будинку 64 в кварталі Ватутіна у м. Старобільську. Між [PERSON] та [PERSON] погіршились взаємовідносини після смерті [PERSON] в 2012 році. [PERSON] декілька разів зверталась до органів міліції зі скаргами на протиправну поведінку [PERSON]. Свідки: [PERSON], [PERSON] суду пояснили, що фактично в квартирі 54 у будинку 64 в кварталі Ватутіна м. Старобільська проживає [PERSON]. Ще до 2000 року вона мешкала в цій квартирі разом зі своє матірю, здійснювала за нею догляд. Потім, якийсь час вона мешкала в квартирі 39 у будинку 56 в кварталі Ватутіна в м. Старобільську, а потім, вони помінялись квартирами й [PERSON] стала знов проживати в квартирі 54 у будинку 64 в кварталі Ватутіна в м. Старобільську. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] є власницею квартири 39 у будинку 56 на кварталі Ватутіна в м. Старобільську, а [PERSON] є власницею 4/9 частки квартири 54 будинку 64 в кварталі Ватутіна в м. Старобільську. Приблизно в 2000 році сторони, добровільно, без відповідного оформлення, фактично здійснили договір міни житловими приміщеннями. При цьому, кожна із сторін провадила сплату за житло та комунальні послуги в тій квартирі, в якій фактично мешкали, робили поточні ремонти, без узгодження між собою. З 2012 року взаємовідносини між сторонами погіршились, стали неприязненими, що підтверджується відповідною інформацією з ОВС (а.с. 14, 37-38). Виходячи з положень ст. 87 ЖК України обмін жилими приміщеннями, проведений з порушенням вимог законодавства, ЖК України та інших актів законодавства визнається недійсним. У разі визнання обміну жилими приміщеннями недійсним, сторони підлягають переселенню в приміщення, які вони раніше займали. Таким чином, суд вважає, що фактичний обмін сторонами житловими приміщеннями є недійсним, оскільки він не був оформлений відповідно до норм Житлового Кодексу України. За таких обставин, суд дійшов до висновку про необхідність усунення перешкод кожною стороною в користуванні власним житлом, оскільки кожна сторона не бажає повернення стану у первісне положення шляхом виселення кожної сторони з самовільно займаного чужого приміщення й примусового вселення кожної сторони у власне житло. За ст. 88 ЦПК України, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позивачка [PERSON] звільнена від сплати судового збору, як інвалід 2 групи, а позивачка за зустрічним позовом [PERSON] не бажає стягувати з відповідачки [PERSON] судові витрати на свою користь.

Outcome: approved