Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

В лютому 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до Дніпровської міської ради, треті особи: [PERSON] , [PERSON] , про визнання права власності, в обґрунтування позову посилається на те, що позивач у 1982 році самочинно збудував житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 56,1 кв.м. Після завершення будівництва Дніпропетровський бюро технічної інвентаризації 09.01.1998 було виготовлено технічний паспорт та складено акт обстеження домоволодіння по [ADDRESS] на предмет визначення часткового співвідношення. Для оформлення права власності на вказаний житловий будинок, позивач звернувся до виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради. Розглянувши заяву та акт обстеження про оформлення права власності на житловий будинок виконавчий комітет Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради було прийнято рішення №129/4 від 18.03.1998, яким вирішено оформити право власності на житловий будинок, визнано право користування земельною ділянкою вищезазначеного домоволодіння та у зв`язку зі смертю співвласника [PERSON] акт часток затвердити через суд. Акт прийомки індивідуального житлового будинку було затверджено виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпропетровська 18.03.1998. Під час проведення будівельних робіт були дотримані всі санітарні норми, претензій та скарг не надходило, що свідчить про відсутність факту порушення прав інших осіб вказаним будівництвом. 24 лютого 2012 року КП «ДМБТІ» ДОР було виготовлено новий технічний паспорт на домоволодіння. 13 червня 2012 року Четвертою дніпропетровської державною нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадщину за законом, в якому зазначено, що спадкоємцями майна [PERSON] , яка померла [INFO] є її син [PERSON] в Ѕ частині та донька померлої - [PERSON] у Ѕ частині. Спадщину, на яку видано свідоцтво, складається з Ѕ частини домоволодіння [ADDRESS] , яке належить спадкодавцю на підставі рішення народного суду Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська від 25 жовтня 1966 року та зареєстрованого в КП «ДМБТ» ДОР за № 36803949. Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого КП «ДМБТІ» ДОР 01.06.2012 на земельну ділянку площею 347 кв.м. розташовані: житловий будинок, шлакобетонний, зазначений в платі під літ. А-1, житловою площею 28,1 кв.м., загальною площею 60,1 кв.м.; житловий будинок, шлакобетоний обкладений цеглою, зазначений в плані під літ. Б-1, житловою площею 23,5 кв.м., загальною площею 23,5 кв.м., визнано право власності за [PERSON] , однак право власності не оформлено. Свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частину вищезазначеної спадщини видано [PERSON] , свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частину не видано. Вказане свідоцтво\~про право\~на спадщину\~за законом\~зареєстроване в\~електронному Реєстрі\~прав власності\~на нерухоме\~майно 06.07.2012,\~Витяг про\~державну реєстрацію\~прав №34744776,\~видане КП\~«ДМБТІ» ДОР\~за [PERSON] \~зареєстровано право\~власності на\~ј частину\~домоволодіння [ADDRESS] . 22 березня 2019 року для проведення державної реєстрації права власності на збудований у 1982 році житловий будинок, представник позивача звернувся з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень до державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР та надав всі наявні документи. 28 березня 2019 року державним реєстратором було прийнято рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, у зв`язку з відсутністю у повному обсязі документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень. У рішенні\~державний реєстратор\~зазначив,\~що для\~проведення державної\~реєстрації права\~власності на\~ј частину\~домоволодіння [ADDRESS] , до розгляду було надано свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого 13.06.2012 Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстрованим № 1-715, зі змістом якого вбачається, що [PERSON] , набув право власності на ј частину вказаного домоволодіння, яке складається з: житловий будинок літ. А-1, житловою площею 28,1 кв.м., загальною площею 60,1 кв.м., житлового будинку літ. Б-1, житловою площею 23,5 кв.м., загальною площею 23,5 кв.м., вбиральня літ. В, сарай тимчасовий літ Н, сарай тимчасовий літ. О, сарай тимчасовий літ. И, вбиральня літ. Л, душ літ. П, навіс літ. С, споруди №1-7,І. Також до розгляду наданий технічний паспорт, виготовлений КП «ДМБТІ» ДОР станом на 24.02.2012. в якому наявні штампи про самочинне будівництво житлової прибудови літ. А-1, в результаті якого у житловому будинку літ. А-1 загальна площа складає 60,1 кв.м., житлова площа складає 19,4 кв.м. та у житловому будинку літ. Б-1 загальна площа складає 56,1 кв.м., житлова площа 43,1 кв.м. Прибудова під літ. Б1-1 та сарай під літ. Р були побудовані у 2000 році. Крім іншого, в рішення державного реєстратора зазначено, що для проведення реєстрації права власності на самочинно збудовані прибудову під літ. Б1-1 та сарай під літ. Р необхідно надати рішення суду щодо визнання права власності на вказані будівлі. Також зазначено, що згідно даних свідоцтва про право на спадщину та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що житловий будинок літ. Б-1 за [PERSON] визнано право власності рішенням виконавчого комітету АНД райради №129/4 від 18.03.1998 за відсутності державної реєстрації права власності на житловий будинок під літ. Б-1, [PERSON] провів його реконструкцію шляхом побудови прибудови до нього під літ. Б1-1. Таким чином, до розгляду державного реєстратора необхідно надати рішення суду, відповідно до якого за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок під літ. Б-1. 16 травня 2019 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту послуг та дозвільних процедур ДМР прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за № 46880230. З приводу\~вводу в\~експлуатацію об`єкту\~будівництва,\~розташованого за\~адресою:\~ [ADDRESS] , позивач звернувся до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради. Листом від 10.07.2019 за № Г-26/1, позивачу було повідомлено, що введення в експлуатацію вказаного домоволодіння не має можливості, оскільки у володінні або користуванні позивача не зареєстровано право власності або володіння земельною ділянкою та рекомендовано звернутися до суду з даного приводу. Згідно даних\~КП «ДМБТІ»\~ДОР,\~станом на\~31.12.2012\~в інвентаризаційній\~справі відсутні\~відомості про\~право власності\~на житловий\~будинок під\~літ.\~Б-1\~за адресою\~ [ADDRESS] . Також, в інвентаризаційній справі відсутні відомості щодо присвоєння адреси вищевказаному домоволодінню. На підставі\~викладеного позивач\~просить,\~визнати за\~ним право\~власності на\~самочинно збудований\~житловий будинок\~під літ.\~Б-1,\~загальною площею\~56,1\~кв.м.,\~житловою площею\~43,1\~кв.м.,\~самочинно збудовану\~прибудову під\~літ.\~Б1-1\~та сарай\~під літ.\~Р,\~що ходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 354 кв.м. Ухвалою від 03 березня 2020 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та по справі призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 03 червня 2020 року задоволено клопотання представника відповідача щодо витребування доказів по справі. Ухвалою суду від 13 серпня 2020 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено о розгляду по суті позовних вимог. В судове засідання позивача та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача Дніпровської міської ради Костюченко А.Т. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Треті особи:\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про слухання справи повідомлені належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, ознайомившись з наданими доказами, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Встановлено,\~що Рішенням\~Виконавчого комітету\~Амур-Нижньодніпровської\~районної ради\~від 18.03.1998\~за №129/4\~«Про оформлення\~права власності\~на жилий\~будинок Б-1,\~жилу прибудову\~Б1-1,\~сіни,\~сарай по\~ [ADDRESS] », вирішено оформити право власності на житловий будинок Б-1, жилу прибудову Б1-1, сіни б-1, сараї [ADDRESS] за [PERSON] ; Акт прийомки жилого будинку Б-1 затвердити в кількості 3-х жилих кімнат, площею 35,1 кв.м., сараї Г,Д,Ж,З,К. навіс М, душ Е; визнано право користування земельною ділянкою домоволодіння [ADDRESS] площею 354 кв.м.; у зв`язку зі смертю співвласника [PERSON] акт часток по [ADDRESS] затвердити через суд. (а.с.8). Акт прийомки індивідуального житлового будинку було затверджено виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпропетровська 18.03.1998. 24 лютого 2012 року КП «ДМБТІ» ДОР було виготовлено новий технічний паспорт на домоволодіння по [ADDRESS] . Відповідно до Свідоцтво про право на спадщину за законом від 13 червня 2012 року, виданого Четвертою дніпропетровської державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі під № 1-715, зазначено, що спадкоємцями майна [PERSON] , яка померла [INFO] є її син [PERSON] в Ѕ частині та донька померлої - [PERSON] у Ѕ частині. Спадщину, на яку видано свідоцтво, складається з Ѕ частини домоволодіння [ADDRESS] , яке належить спадкодавцю на підставі рішення народного суду Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська від 25 жовтня 1966 року та зареєстрованого в КП «ДМБТ» ДОР за № 36803949. Свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частку вищезазначеної спадщини видано [PERSON] , свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частку вищезазначеної спадщини ще не видано. Вказане свідоцтво\~про право\~на спадщину\~за законом\~зареєстроване в\~електронному Реєстрі\~прав власності\~на нерухоме\~майно 06.07.2012,\~Витяг про\~державну реєстрацію\~прав №34744776,\~видане КП\~«ДМБТІ» ДОР\~за [PERSON] \~зареєстровано право\~власності на\~ј частину\~домоволодіння [ADDRESS] . 22 березня 2019 року для проведення державної реєстрації права власності, представник позивача за довіреністю звернувся з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень до державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР та надав всі наявні документи. 28\~березня 2019\~року державним\~реєстратором було\~прийнято рішення\~про зупинення\~розгляду заяви\~про державну\~реєстрацію прав\~та їх\~обтяжень,\~у зв`язку\~з відсутністю\~у повному\~обсязі документів,\~необхідних для\~проведення державної\~реєстрації прав\~та їх\~обтяжень.\~У рішенні\~державний реєстратор\~зазначив,\~що для\~проведення державної\~реєстрації права\~власності на\~ј частину\~домоволодіння [ADDRESS] , до розгляду було надано свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого 13.06.2012 Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстрованим № 1-715, зі змістом якого вбачається, що [PERSON] , набув право власності на ј частину вказаного домоволодіння, яке складається з: житловий будинок літ. А-1, житловою площею 28,1 кв.м., загальною площею 60,1 кв.м., житлового будинку літ. Б-1, житловою площею 23,5 кв.м., загальною площею 23,5 кв.м., вбиральня літ. В, сарай тимчасовий літ Н, сарай тимчасовий літ. О, сарай тимчасовий літ. И, вбиральня літ. Л, душ літ. П, навіс літ. С, споруди №1-7,І. Також до розгляду наданий технічний паспорт, виготовлений КП «ДМБТІ» ДОР станом на 24.02.2012. в якому наявні штампи про самочинне будівництво житлової прибудови літ. А-1, в результаті якого у житловому будинку літ. А-1 загальна площа складає 60,1 кв.м., житлова площа складає 19,4 кв.м. та у житловому будинку літ. Б-1 загальна площа складає 56,1 кв.м., житлова площа 43,1 кв.м. Прибудова під літ. Б1-1 та сарай під літ. Р були побудовані у 2000 році. Крім іншого, в рішення державного реєстратора зазначено, що для проведення реєстрації права власності на самочинно збудовані прибудову під літ. Б1-1 та сарай під літ. Р необхідно надати рішення суду щодо визнання права власності на вказані будівлі. Також зазначено, що згідно даних свідоцтва про право на спадщину та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що житловий будинок літ. Б-1 за [PERSON] визнано право власності рішенням виконавчого комітету АНД райради №129/4 від 18.03.1998 за відсутності державної реєстрації права власності на житловий будинок під літ. Б-1, [PERSON] провів його реконструкцію шляхом побудови прибудови до нього під літ. Б1-1. Таким чином, до розгляду державного реєстратора необхідно надати рішення суду, відповідно до якого за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок під літ. Б-1. (а.с.15-16). 16 травня 2019 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту послуг та дозвільних процедур ДМР прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за № 46880230. (а.с.17). З приводу\~вводу в\~експлуатацію об`єкту\~будівництва,\~розташованого за\~адресою:\~ [ADDRESS] , позивач звернувся до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради. Листом від 10.07.2019 за № Г-26/1, позивачу було повідомлено, що введення в експлуатацію вказаного домоволодіння не має можливості, оскільки у володінні або користуванні позивача не зареєстровано право власності або володіння земельною ділянкою та рекомендовано звернутися до суду з даного приводу. (а.с.18). Згідно даних\~КП «ДМБТІ»\~ДОР,\~станом на\~31.12.2012\~в інвентаризаційній\~справі відсутні\~відомості про\~право власності\~на житловий\~будинок під\~літ.\~Б-1\~за адресою\~ [ADDRESS] . Також, в інвентаризаційній справі відсутні відомості щодо присвоєння адреси вищевказаному домоволодінню. (а.с.19). Відповідно до ч. 1\~ст. 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», проектна документація на будівництво об`єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджується замовником. Згідно ч. 1\~ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», замовник має право виконувати будівельні роботи після: подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України; видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт щодо об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками або підлягають оцінці впливу на довкілля згідно із\~Законом України «Про оцінку впливу на довкілля». За змістом ч. 7\~ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»\~та ч. 1\~ст. 376 ЦК України\~житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту. Як вбачається із матеріалів справи позивач, перед початком будівництва домоволодіння не отримав проектну документацію на будівництво будинку та не отримав документи, які дають дозвіл на початок будівництва, а відтак об`єкт нерухомого майна житловий будинок під літ. Б-1, загальною площею 56,1 кв.м. житловою площею 43,1 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] є самочинним будівництвом. Частина 2\~ст. 376 ЦК України, визначає, що особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до ч. 3, 5\~ст. 376 ЦК України\~право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до ч. 1\~ст. 3 ЦПК України, ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1\~ст. 15 ЦК України, визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. За змістом\~Закону України «Про місцеве самоврядування», до повноважень органів місцевого самоврядування віднесено питання про прийняття до експлуатації об`єктів будівництва. При розгляді справ, пов`язаних із самочинним будівництвом, слід мати на увазі, що відповідно до\~ст. 26 Закону України «Про основи містобудування», спори з питань містобудування вирішуються радами у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. Звернення до суду з позовом з приводу самочинного будівництва має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право (п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)»). Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об`єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону. Така правова позиція визначена в постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 127/18746/15-ц. Отже, при вирішенні спору суд повинен належним чином перевірити, чи було питання введення в експлуатацію самовільно побудованого будинку предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право. Відповідно до\~ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Згідно Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів № 461 від 13.04.2011 року прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до І-ІІІ категорії складності та об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами, поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до 4-5 категорії складності здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі інспекцією сертифіката. Таким чином, єдиним органом державної влади, уповноваженим на встановлення факту готовності об`єкту до експлуатації та приймати в експлуатацію закінчені будівництвом об`єкти є Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області. Як визначено ч. 1\~ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»\~прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до І-ІІІ категорій складності, та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Відповідно до п. п. 2 п. 4 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2014 № 294, Держархбудінспекція України відповідно до покладених на неї завдань приймає в установленому порядку в експлуатацію закінчені будівництвом об`єкти (видає відповідні сертифікати, реєструє декларації про готовність об`єкта до експлуатації та повертає такі декларації). Суд встановив, що позивач звертався до Управління Державної архітектурно-будівельного контролю з питанням щодо введення в експлуатацію самочинно збудованого об`єкта будівництва розташованого за адресою: [ADDRESS] , на що отримав письмову відповідь №Г-26/1 від 10.07.2019 (а.с.18). При цьому позивач не звертався до уповноваженого органу саме із необхідним пакетом документів, передбаченим чинним законодавством, для прийняття в експлуатацію самочинно збудованого об`єкта нерухомості, а вищевказана відповідь Управління Державної архітектурно-будівельного контролю із роз`ясненнями не можуть розцінюватись судом як прийняття рішення компетентним органом чи відмова у його прийнятті. Відповідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2\~ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У пункті 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 за № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України» зазначено, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень. Будівництвом об`єкта нерухомості на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, вважається спорудження таких об`єктів на земельній ділянці, що не віднесена до земель житлової й громадської забудови, зокрема, наданій для ведення городництва, сінокосіння, випасання худоби тощо, цільове призначення або вид використання якої не змінено в установленому законом порядку. Під належним дозволом слід розуміти передбачений\~Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності»\~дозвільний документ (ст. 35-37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об`єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі. Під проектом слід розуміти залежно від категорії об`єкта будівництва відповідний склад документації, визначеної ст.\~1,\~7,\~8 Закону України «Про архітектурну діяльність», отриманої відповідно до ст.\~29,\~31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до ст.\~27,\~30\~зазначеного\~Закону. Відповідно до п. 12 вищевказаної Постанови, вирішуючи справи за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Відповідно до п. 21 зазначеної Постанови, при вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених ст.\~27,\~29,\~31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт. З контексту ч. 3, 4\~ст. 376 ЦК України, випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить. Аналіз норм ч. 3\~ст. 376 ЦК України, дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. При цьому слід ураховувати положення ч. 1\~ст. 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об`єкті нерухомості. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду справа № 1621/436/12 від 11.07.2018 року, аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 1328цс15. Надані позивачем докази, зокрема Технічний паспорт на нерухоме майно - виготовлений станом на 24 лютого 2012 року (а.с.46-52), звіт про оцінку майна (а.с.29-42), підтверджують лише факт здійснення позивачем самочинного будівництва з дотриманням встановлених будівельних норм. Оскільки позивач не звертався до компетентних органів із питання введення в експлуатацію самочинно побудованої будівлі, а суд не повинен заміняти органи, які зобов`язані видавати дозволи на будівництво, узгоджувати забудови й приймати в експлуатацію об`єкти нерухомості, то відсутні підстави вважати про наявність між сторонами спору про право. У даній справі, позивачем не надано доказів введення спірної прибудови до експлуатації в установленому порядку і набуття цим майном статусу об`єкта нерухомого майна як об`єкта цивільного права. Визнання ж права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого до експлуатації, в судовому порядку нормами\~ЦК України\~чи іншими нормативними актами не передбачено. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 27 травня 2015 року у справі №6-159цс15. Оскільки, матеріали справи не містять будь-яких доказів звернення позивача до відповідних органів про прийняття в експлуатацію указаної будівлі, а також про відмову цих органів у його вирішенні, звернення позивача до суду із даним позовом є передчасним. Таким чином, виходячи зі змісту положень\~ст. 328 ЦК України\~набуття права власності передбачає дотримання певної процедури, з якою закон пов`язує виникнення у особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, а також з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому\~ст. 392 ЦК України, а\~ст. 331 ЦК України\~не передбачено такий спосіб захисту прав, як визнання права власності на новостворене майно шляхом ухвалення судового рішення, тому у задоволенні позову суд відмовляє. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2\~ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Відповідно до п. 6\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами\~ст. 141 ЦПК України\~витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed