Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

В квітні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] про відшкодування 31\~809,75 грн. щомісячно, починаючи з 16.10.2009 року та довічно, 6\~405,00 грн. в рахунок відшкодування додаткових витрат на санаторно курортне лікування, 3\~043,02 гривні витрат на медикаменти, 200\~000,00 грн. моральної шкоди, а також судові витрати по справі. В подальшому позивач уточнив свої позовні вимоги в частині втраченого заробітку внаслідок втрати загальної працездатності, зменшивши суму відшкодування щомісячно до 30\~334,75 грн. починаючи такі сплати з дня встановлення непрацездатності 16.10.2009 року та довічно ( т. 1 а.с.199). В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 12 червня 2009 року, приблизно о 09 годині 10 хвилин [PERSON] здійснюючи керування автомобілем « TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON], рухався по автодорозі Київ Харків Довжанський в Чугуївському районі Харківської області, з боку міста Чугуєва в напрямку м. Харків. В районі 531 км+900 м вказаної дороги [PERSON] грубо порушив вимоги п.п.1.5,10.1 та 12.1 Правил дорожнього руху і при виконання маневру випередження автомобіль, що рухався попереду, виконав наїзд на ліве, а потім на праве по ходу узбіччя, в результаті чого автомобіль втратив керованість, перекинувся та здійснив наїзд на перешкоду дерево. В даному автомобілі в якості пасажира знаходився позивач, який внаслідок ДТП отримав тяжкі тілесні ушкодження, за ознаками небезпечними для життя. В наслідок дорожньо транспортної пригоди позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження, змушений був довгий час знаходиться на лікуванні в медичних закладах, став інвалідом І групи з повною втратою працездатності, потребує постійної сторонньої допомоги. Моральну шкоду обґрунтовує тим, що після ДТП переніс страждання та біль під час тривалого лікування, втратою працездатності, різкої зміни звичайного способу життя, що потребує значних додаткових зусиль для його відновлення. Відповідач, [PERSON], та його представник позов не визнали, посилаючись на його безпідставність. Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самосійних вимог на предмет спору було залучено [PERSON] і Моторне ( транспортне) страхове бюро України ( т. 1 а.с.229). Третя особа, [PERSON], в судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутністю. Представник третьої особи, Моторно (транспортне) бюро України в судове засідання не зявився надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Судовим розглядом встановлено, що вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 20.12.2012 року, який набрав законної сили 21 березня 2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Цивільний позов [PERSON] не був розглянутий. [PERSON] в ході досудового і судового слідства було відшкодовано позивачу 20\~500,00 грн., що не заперечував позивач в судовому засіданні ( т. 1 а.а.11-12,96-100). Позивач отримав І групу інвалідності з повною втратою працездатності, потребує постійної сторонньої допомоги, що підтверджується висновком Ізюмською міжрайонної медіко санітарної комісії ( т. 1 а.с.19). Автомобіль «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер [NUMBER] належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АХС 058432, що вбачається з ксерокопії довіреності від 03 грудня 2007 року, яким керував в момент ДТП [PERSON] ( т. 1 а.с.176-177). З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізнює поняття « особа, яка завдала шкоду», та « особа, яка відповідає за шкоду». Аналіз норм ст.ст. 1167,1172,1187,1188 ЦК України дає підстави для висновку про те, що шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить іншій особі, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосереднім винним водієм. Положення ст.ст. 1187,1188 ЦК України є спеціальними щодо ст.ст. 1166,1167 ЦК України , у звязку з чим перевага у застосуванні має надаватись спеціальним нормам. За змістом ч. 2 ст. 1188 ЦК України обовязок з відшкодування шкоди, завданої іншим особам ( які не є власниками або володільцями транспортного засобу, наприклад пасажиру транспортного засобу), покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки незалежно від вини обох водіїв або одного із них ( ч. 2 ст. 1187 ЦК України). При таких даних позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки позов предявлений до неналежного відповідача.

Outcome: dismissed