Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

В лютому 2015 року позивач за первісним позовом звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Автогалс», Товариство з обмеженою відповідальністю «Автовінд», в якому ставить питання про стягнення з відповідачів за первісним позовом заборгованості за кредитним договором у сумі 9\~477\~445 (девять мільйонів чотириста сімдесят сім тисяч чотириста сорок пять) грн. 53 коп. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що між Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] [PERSON]», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «[PERSON] [PERSON]» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автовінд», Товариством з обмеженою відповідальністю «Автогалс» (надалі - позичальники) було укладено генеральну кредитну угоду. В подальшому всі зміни або доповнення до цієї генеральної кредитної угоди (генерального договору на здійснення кредитних операцій) про настання, зміну або припинення прав та обовязків сторін обумовлювалися між позичальниками та банком шляхом укладення додаткових угод, що є її невідємними частинами. В рамках дії генерального договору на здійснення кредитних операцій в новій редакції від 17.05.2013 року, між Публічним акціонерним товариством «[PERSON] [PERSON]» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автогалс» та «Автовінд» було укладено три кредитних договора, відповідно до яких позичальник отримав ліміти кредитних операцій із цільовим призначенням для фінансування витрат повязаних з поточною діяльністю, зі сплатою відсотків за користування кредитом. З метою забезпечення повернення кредиту між Публічним акціонерним товариством «[PERSON] [PERSON]» та відповідачами [PERSON] та [PERSON] були укладені договори поруки. Відповідно до умов кредитних договорів, укладених в рамках генерального договору на здійснення кредитних операцій в новій редакції, позичальники повинні були щомісяця, починаючи з місяця отримання загальної суми ліміту, здійснювати кредитні операції відповідно до сублімітів, направлених на погашення кредиту, а саме погашення кредиту, сплата відсотків, комісії, тощо. Однак, позичальники зобовязання за вказаними кредитними договорами в рамках генерального договору на здійснення кредитних операцій в новій редакції належним чином не виконали, відповідно до цього [PERSON] станом на 29.10.2014 року нарахував заборгованість за кредитними договорами, укладеними в рамках генерального договору на здійснення кредитних операцій в новій редакції на загальну суму 9\~477\~445 (девять мільйонів чотириста сімдесят сім тисяч чотириста сорок пять) грн., яку просять стягнути з відповідачів, як з поручителів за цими кредитними договорами. В подальшому представник позивача за первісним позов уточнив позовні вимоги, просив зменшити суму заборгованості за кредитним договором № 010/01-03-3/0482 від 17.05.2013 року на 956549 грн. 19 коп., укладеним в рамках генеральної угоди, у звязку з її сплатою, та просив стягнути з відповідачів за первісним позовом суму заборгованості в розмірі 8\~520\~896 (вісім мільйонів пятсот двадцять тисяч вісімсот девяносто шість) грн. 34 коп. 09 лютого 2017 року, а потім і 14.02.2017 року до суду звернулися відповідачі за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] із зустрічними позовними заявами про визнання поруки припиненою. Так, відповідач за первісним позовом [PERSON] в своїй зустрічній позовній заяві просила визнати припиненою поруку за договорами поруки, укладених між Публічним акціонерним товариством «[PERSON] [PERSON]» та нею. Свої вимоги мотивує тим, що між нею та Публічним акціонерним товариством «[PERSON] [PERSON]» дійсно були укладені договори поруки. Ці договори поруки були укладені з метою забезпечення виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Автогалс» зобовязань по поверненню кредиту, які виникають з умов кредитних договорів, укладених в рамках генерального договору на здійснення кредитних операцій в новій редакції. Однак, на час звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитними договорами, банком був пропущений передбачений законом шестимісячний строк на предявлення позову до поручителя. З такою вимогою банк звернувся до суду лише 13 лютого 2015 року, тобто вже після спливу встановленого строку. У звязку з цим, вважає, що заявлені позивачем за первісним позовом вимоги про стягнення заборгованості за кредитними договорами обмежують її законні права, тому змушена звернутися до суду із зустрічною позовною заявою про визнання поруки припиненою. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в своїй зустрічній позовній заяві просив визнати припиненою поруку за договорами поруки, укладених між Публічним акціонерним товариством «[PERSON] [PERSON]» та ним. Свої вимоги мотивує тим, що 20.05.2013 року між ним та Публічним акціонерним товариством «[PERSON] [PERSON]» з метою забезпечення виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Автогалс» та «Автовінд» зобовязань по поверненню кредиту, які виникають з умов кредитних договорів, укладених в рамках генерального договору на здійснення кредитних операцій дійсно були укладені договори поруки. Свої вимоги відповідач за первісним позовом [PERSON] обґрунтував тими самими підставами, що і відповідач за первісним позовом [PERSON] Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року № 27/0/38-14 дана позовна заява підлягає розгляду Дзержинським міським судом Донецької області. Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції уточнені позовні вимоги за первісним позовом підтримав повністю, наполягав на їх задоволенні, позовні вимоги за зустрічними позовними заявами [PERSON] та [PERSON] не визнав. В подальшому надіслав суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності. В обґрунтування своєї незгоди із зустрічними позовними вимогами представник позивача за первісним позовом надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що посилання відповідачів за первісним позовом на пропущення позивачем за первісним позовом строку звернення до суду з вимогами до поручителів є безпідставними, оскільки всі кредитні договори та договори забезпечення, незважаючи на встановлений в них строк дії до 11.05.2014 року, були укладені банком з позичальниками та відповідачами за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] в межах строку дії генерального договору на здійснення кредитних операцій в новій редакції, останній день строку дії Загального ліміту якого становить 29 серпня 2014 року. Всі договори та додаткові угоди до них, укладені з позичальниками та відповідачами за первісним позовом під час дії генерального договору на здійснення кредитних операцій, є невідємними частинами до нього та, відповідно обовязковими до виконання сторонами в строк, обумовлений саме в генеральному договорі, тобто до 29 серпня 2014 року. Таким чином, шестимісячний строк дії договорів поруки фактично закінчується 29 лютого 2015 року. З вимогами до відповідачів за первісним позовом [PERSON] та [PERSON], як до поручителів банк звернувся 13 лютого 2015 року, а саме в межах шестимісячного строку, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України. Відповідачі за первісним позовом в судове засідання не зявилися, їх інтереси за довіреністю представляв [PERSON], який в судовому засіданні заявлені вимоги за первісним позовом не визнав, позовні вимоги за зустрічними позовними заявами підтримав повністю. В подальшому подав суду заяву розглянути справу у його відсутності. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, судом встановлено наступне. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування та поруки, які регулюються Цивільним кодексом України. Згідно зі\~ст. 11 Цивільного кодексу України\~цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Так, судом встановлено, що між позивачем за первісним позовом та позичальниками було укладено генеральну кредитну угоду № 010/05/0348 від 05.09.2007 року, яка набрала чинності з моменту її підписання та діяла до 29.08.2008 року (т. 1, а.с. 5-7). Всі зміни або доповнення до цієї генеральної кредитної угоди, в подальшому генерального договору на здійснення кредитних операцій, про настання, зміну або припинення прав та обовязків сторін обумовлювалися між позичальниками та банком шляхом укладення додаткових угод, що є її невідємними частинами (т. 1 а.с. 235; т. 2 а.с. 65-83; 84-100; 101-103). 17 травня 2013 року між позичальниками та банком було укладено додаткову угоду № 010/05/0348/18 до генерального договору на здійснення кредитних операцій № 010/05/0348 від 05.09.2007 року, відповідно до якої сторони вирішили викласти цей генеральний договір в новій редакції. При цьому, сторони погодили, що загальний ліміт становить 21\~000\~000 (двадцять один мільйон) грн., останній день строку дії якого становить 29 серпня 2014 року або інша дата, визначена відповідно до ст. 10 генерального договору (т. 1 а.с. 236-254). Разом з цим, банк та позичальники погодили останній день строку дії субліміту, який становить саме 11 травня 2014 року або інша дата, визначена відповідно до ст. 10 генерального договору (т. 1 а.с. 240). В рамках дії генерального договору на здійснення кредитних операцій № 010/05/0348 від 05.09.2007 року в новій редакції від 17.05.2013 року, між позивачем за первісним позовом та позичальниками були укладені кредитні договори, а саме: -між Публічним акціонерним товариством «[PERSON] [PERSON]» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автогалс» було укладено кредитний договір № 010/01-03-3/0482 від 17.05.2013 року, відповідно до якого позичальник отримав ліміт кредитної операції в сумі 12\~000\~000 грн., із цільовим призначенням для фінансування витрат повязаних з поточною діяльністю, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19,7 % річних, з останнім днем строку дії ліміту кредитної операції 11 травня 2014 року (т. 1 а.с. 8-9); -між Публічним акціонерним товариством «[PERSON] [PERSON]» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автовінд» було укладено кредитний договір № 010/01-03-3/0483 від 17.05.2013 року, відповідно до якого позичальник отримав ліміт кредитної операції в сумі 4\~000\~000 грн., із цільовим призначенням для фінансування витрат повязаних з поточною діяльністю, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19,7 % річних, з останнім днем строку дії ліміту кредитної операції 11 травня 2014 року (т. 1 а.с. 10-11); -між Публічним акціонерним товариством «[PERSON] [PERSON]» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автогалс» було укладено кредитний договір № 010/01-03-3/0485 від 17.05.2013 року, відповідно до якого позичальник отримав ліміт кредитної операції в сумі 12\~000\~000 грн., із цільовим призначенням для фінансування витрат повязаних з поточною діяльністю, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно повідомлення про вибірку кредитних коштів та/або повідомлення про продовження строку траншу, з останнім днем строку дії ліміту кредитної операції 11 травня 2014 року (а.с. 12-13). З метою забезпечення повернення кредиту між Публічним акціонерним товариством «[PERSON] [PERSON]» та відповідачем за первісним позовом [PERSON] були укладені договори поруки № 12/01-03-3/0465 від 17.05.2013 року, № 12/01-03-3/0466 від 17.05.2013 року, відповідно до яких остання взяла на себе на добровільних засадах зобовязання перед позивачем відповідати в повному обсязі по зобовязанням Товариства з обмеженою відповідальністю «Автогалс», які виникають з умов кредитних договорів № 010/01-03-3/0482 від 17.05.2013 року та № 010/01-03-3/0485 від 17.05.2013 року, укладених в рамках генерального договору на здійснення кредитних операцій № 010/05/0348 від 05.09.2007 року в новій редакції від 17.05.2013 року (т. 1 а.с. 14-16, 26-28). Крім того, з метою забезпечення повернення кредиту між Публічним акціонерним товариством «[PERSON] [PERSON]» та відповідачем [PERSON] були укладені договори поруки № 12/01-03-3/0478 від 20.05.2013 року, № 12/01-03-3/0481 від 20.05.2013 року та № 12/01-03-3/0479 від 20.05.2013 року, відповідно до яких останній взяв на себе на добровільних засадах зобовязання перед позивачем відповідати в повному обсязі по зобовязанням Товариства з обмеженою відповідальністю «Автогалс» та «Автовінд», які виникають з умов кредитних договорів № 010/01-03-3/0482 від 17.05.2013 року та № 010/01-03-3/0483 від 17.05.2013 року та № 010/01-03-3/0485 від 17.05.2013 року, укладених в рамках генерального договору на здійснення кредитних операцій № 010/05/0348 від 05.09.2007 року в новій редакції від 17.05.2013 року (т. 1 а.с. 17-19, 20-22, 23-25). При укладанні цих договорів забезпечення сторонами по справі було погоджено, що поручителі зобовязуються відповідати перед кредитором солідарно з позичальниками за виконання забезпечених зобовязань, які випливають з умов кредитних договорів в строк до 11.05.2014 року. З огляду на це, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути, в тому числі дво- чи багатосторонніми (договори) (ч. 2 ст. 202 ЦК України). Згідно частини четвертої цієї статті дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, які відповідно до ст. 6 цього Кодексу є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). В ч. 1 ст. 631 ЦК України зазначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Як вбачається з матеріалів справи, в договорах забезпечення, укладених банком з відповідачами за первісним позовом є визначення термінів. Так, генеральний договір на здійснення кредитних операцій № 010/05/0348 від 05.09.2007 року в новій редакції від 17.05.2013 року із змінами та доповненнями та зазначені вище кредитні договори, які разом з умовами проведення кредитних операцій складають кредитний договір. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що кредитні договори та договори поруки були укладені позивачем за первісним позовом з позичальниками та відповідачами за первісним позовом, з кінцевим терміном до 11 травня 2014 року. Всі договори укладені в рамках дії генерального договору на здійснення кредитних операцій № 010/050348 від 05.09.2007 року в новій редакції від 17.05.2013 року. Згідно ч. 1.2 ст. 1 цього генерального договору загальний ліміт кредиту складає 21\~000\~000 грн., і останній день строку дії загального ліміту становить 29 серпня 2014 року або інша дата, визначена відповідно до статті 10 генерального договору. Частиною 1.3 статті 1 генерального договору на здійснення кредитних операцій визначено кредитні операції, які можуть здійснювати сторони в межах загального ліміту до відповідних сублімітів. При цьому, в даній частині генерального договору сторонами обумовлено, що останній день строку дії субліміту становить 11 травня 2014 року або інша дата, визначена відповідно до статті 10 генерального договору або умов проведення кредитних операцій. Також сторонами було оговорено вид та особливості використання субліміту. Сторонами погоджено, що субліміт в сумі 21\~000\~000 грн. є невідновлюваним сублімітом строком до 11.05.2014 року з можливим переглядом повторного відкриття даного субліміту на новий строк. З огляду на це, слід зазначити наступне. Субліміт це визначений в межах загального ліміту максимальний розмір основної заборгованості позичальника (ів) за всіма кредитними операціям відповідного виду. Сукупний розмір усіх сублімітів не може перевищувати загального ліміту. Виходячи із визначення в генеральному договорі на здійснення кредитних операцій № 010/05/0348 від 05.09.2007 року в новій редакції від 17.05.2013 року термінів, останній день строку дії загального ліміту це день (календарна дата), до закінчення якого всі позичальники зобовязані здійснити повне погашення заборгованості, а останній день строку дії субліміту це день (календарна дата), до закінчення якого всі позичальники зобовязані здійснити погашення заборгованості за сублімітом. Останній день строку дії субліміту не може виходити за межі останнього дня строку дії загального ліміту. Виходячи з цього, суд приходить до висновку, що останнім днем строку дії зазначених вище кредитних договорів та договорів поруки до них, укладених в рамках дії генерального договору на здійснення кредитних операцій № 010/05/0348 від 05.09.20017 року в новій редакції від 17.05.2013 року є дата 11.05.2014 року, оскільки саме ця дата була визначена і погоджена банком, позичальниками та поручителями. Та на думку суду, після повного погашення невідновлюваного субліміту в зазначений строк, тобто до 11.05.2014 року або закінчення цього строку дії кредитних договорів та договорів забезпечення до них, банк має право, як зазначено в генеральному договорі, лише переглянути можливість повторного відкриття даного субліміту на новий строк в межах строку дії зазначеного вище генерального договору на здійснення кредитних операцій, а саме до 29 серпня 2014 року. Такий висновок суду також знаходить своє підтвердження і в ст. 5 генерального договору на здійснення кредитних операцій № 010/05/0348 від 05.09.2007 року в новій редакції від 17.05.2013 року, де зазначено, що виконання зобовязань позичальників за кредитними договорами забезпечуються нерухомістю, товарами та договорами поруки, укладеними з метою забезпечення зобовязань, які виникають саме із цих кредитних договорів в межах строку дії генерального договору. В той час, коли п. 5.1.3 ч. 5.1 ст. 5 генерального договору передбачає можливість банку забезпечити виконання зобовязань позичальників, що можуть виникнути у майбутньому за кредитними договорами, будь якими іншими договорами забезпечення, що вчинені на користь кредитора протягом строку дії генерального договору, тобто до 29.08.2014 року у випадку повторного відкриття позичальникам даного субліміту на новий строк після закінчення встановленого строку дії кредитних договорів та договорів забезпечення до них, а саме 11.05.2014 року. В п. 2 Умов проведення кредитних операції, які є додатком до генерального договору, також зазначено, що кредитні операції здійснюються кредитором в межах ліміту кредитної операції та строку дії ліміту кредитної операції, що визначаються договорами на дату їх укладання та можуть змінюватися відповідно до умов генерального договору. Відтак, суд вважає, що кінцевий строк дії кредитних договорів та договорів поруки до них, укладених в межах строку дії генерального договору, становить саме до 11.05.2014 року, який визначено та погоджено сторонами при укладанні цих договорів. Як вбачається з матеріалів справи, в порушення умов кредитних договорів Товариства з обмеженою відповідальністю «Автовінд» та «Автогалс» не сплачували суми кредиту та відсотки за його користування, внаслідок чого у них утворилася заборгованість. Згідно рішення Господарського суду Запорізької області від 31.03.2015 року (т. 2 а.с. 104-116) з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автовінд», Товариства з обмеженою відповідальністю «Автогалс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Донлекс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовмотор» на користь позивача за первісним позовом в солідарному порядку стягнено заборгованість за генеральною кредитною угодою та укладеними в її рамках кредитними договорами загальною сумою в розмірі 9\~477\~445 (девять мільйонів чотириста сімдесят сім тисяч чотириста сорок пять) грн. 53 коп., що відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України є обставиною, яка не підлягає доказуванню. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позичальники припинили виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та відсотків у відповідності до кожного кредитного договору з грудня 2013 року та з січня, лютого, березня місяців 2014 року, тому утворилась заборгованість за кредитними договорами, укладеними в рамках генерального договору. У свою чергу банк звернувся до суду з позовом до відповідачів за первісним позовом [PERSON] та [PERSON], як до поручителів 13 лютого 2015 року. За договорами поруки поручителі поручаються перед кредитором боржників за виконання ними свого обов'язку. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності ч.4 ст.559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч.4 ст.559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення ч.4 ст.559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини ч.4 ст.559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі; застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч.4 ст.559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості з боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення ч.4 ст.559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст.1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові\~№ 6-53цс14 від 17.09.2014 р. Відповідно до договорів поруки строк, після закінчення якого порука припиняється встановлено до 11.05.2014 року, оскільки умовами цих договорів встановлено, що вони діють до повного виконання позичальниками усіх зобовязань за кредитними договорами в строк до 11.05.2014 року. При цьому, суд зазначає, що сторони встановили як строк дії договорів до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобовязань, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких підлягав виконанню у строк до 11.05.2014 року, а саме в останній день строку дії ліміту кредитної операції. Тому банк мав право пред'явити позов до поручителів [PERSON] та [PERSON] на протязі шести місяців з 12.05.2014 року, однак таку вимогу вони заявили лише 13.02.2015 року, тобто по закінченню шестимісячного строку з моменту настання основного зобов'язання. Виходячи з цього, суд приходить до висновку, що зобовязання відповідачів [PERSON] та [PERSON] за договорами поруки № 12/01-03-3/0465 від 17.05.2013 року, № 12/01-03-3/0466 від 17.05.2013 року, та відповідно за договорами поруки № 12/01-03-3/0478 від 20.05.2013 року, № 12/01-03-3/0481 від 20.05.2013 року та № 12/01-03-3/0479 від 20.05.2013 року на момент розгляду справи у суді припинилися, а тому \~вимоги в цій частині недоведені і не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом є недоведеними, тому вони не підлягають задоволенню, а позовні вимоги за зустрічними позовними заявами є повністю доведеними, тому вони підлягають задоволенню.

Outcome: approved