Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

В липні 2020 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшов позов Моторно (транспортне) страхове бюро України до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою. В обґрунтування позову зазначається, що 24.08.2018 року з вини [PERSON] , який керував автомобілем Renault, д.н.з. [NUMBER] в смт Затока сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого автомобіль Hyundai, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] отримав пошкодження. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, у зв`язку з чим відшкодування шкоди власнику автомобіля Hyundai, д.н.з. [NUMBER] було здійснене МТСБУ. Скориставшись правом регресної вимоги, позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача сплаченого відшкодування у розмірі 7 668,63 грн. та вирішення питання щодо розподілу судових витрат. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.07.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 04.08.2020 року від представника позивача до суду надійшло клопотання з проханням розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримують. Ухвалою суду від 19.08.2020 року розгляд справи відкладено через неявку відповідача та відсутністю повідомлень про його сповіщення. Ухвалою суду від 22.09.2020 року розгляд справи відкладено через неявку відповідача та відсутністю повідомлень про його сповіщення. Ухвалою суду від 02.11.2020 року розгляд справи відкладено за клопотанням позивача. Ухвалою суду від 09.12.2020 року розгляд справи відкладено через першу неявку відповідача який належним чином сповіщений про час та місце слухання справи. 10.02.2021 року на електронну адресу суду надійшли письмові пояснення відповідача [PERSON] в яких він зазначає, що виплатив [PERSON] суму відшкодування у розмірі доларів США, а саме надіслав на його карту 2500 гривень. Саме такий розмір відшкодування захотів сам [PERSON] після ДТП. В той же час [PERSON] , звертаючись до МТСБУ з відповідною заявою, не зазначив про цей взаєморозрахунок між ними. Ухвалою суду від 10.02.2021 року розгляд справи було відкладено та визнано обов`язковою яку відповідача у наступне судове засідання. У судове засідання 23.03.2021 року представник позивача не з`явився, про дату, час та місце повідомлявся належний чином, подав заяву до суду в якій просив провести судове засідання за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову щодо стягнення судового збору та просив з загальної суми, що була виплачена позивачем [PERSON] відрахувати 2500 гривень які він надіслав на рахунок останнього. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи відповідача суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 24.08.2018 року о 175 годині 35 хвилин в смт Затока по вул. Приморській сталась дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: 1) Renault, д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , 2) Hyundai, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . В результаті ДТП транспортні засоби отримали пошкодження. Вина [PERSON] у вказаному ДТП підтверджується Постановою Київського районного суду м.Одеси від 24.09.2018 року у справі №520/11772/18, яка набрала законної сили 05.10.2018 року, відповідно до якої [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбачено ст. 124 КпАП України. В своїх поясненнях в судовому засіданні сам [PERSON] не заперечував як самого факту ДТП так і його вини. Відповідно до ч. 4ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, вина відповідача у вчинені ДТП є встановленою та не підлягає доведенню. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача на автомобіль, за н.з. [NUMBER] , не була застрахована, що підтверджується витягом з Централізованої бази даних МТСБУ станом на 29.05.2020 року. 20.09.2018 року [PERSON] звернувся до МТСБУ із повідомленням про вчинення ДТП з метою отримання відшкодування завданих збитків пошкодженням транспортного засобу Hyundai, д.н.з. [NUMBER] . МТСБ України здійснило відшкодування [PERSON] матеріального збитку завданого пошкодженням транспортного засобу Hyundai, д.н.з. [NUMBER] у розмірі 7 668,63 грн., на підставі Довідки МТСБ України №1 від 20.11.2018 року та Наказу №10768 від 26.11.2018 року, що підтверджується копією платіжного доручення №1014187 від 26.11.2018 року. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п. п. «а» п. 41.1 ст. 41 ЗУ ««Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів`МТСБУ за рахунок коштів Фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Тобто із матеріалів справи вбачається, що МТСБУ виконало покладені на нього законом обов`язки по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Доказів підтвердження протилежного відповідач суду не надав. Частиною 1ст.1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов. Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року). Будь-яких заперечень чи доказів на спростування обставин справи відповідачем до суду подано не було. Суд не бере до уваги наголошення відповідача про сплату [PERSON] грошових коштів в розмірі 2500 гривень, оскільки з наданої копії квитанції не можливо встановити мету такого переказу, повноту відшкодування та відсутність у [PERSON] будь-яких претензій. Обставини щодо переказу/сплати таких коштів відповідачем [PERSON] може бути предметом розгляду іншої цивільної справи у разі якщо [PERSON] вважає, що його права зазнали порушень. Враховуючи вищевикладене та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги МТСБУ до відповідача про відшкодування шкоди в розмірі 7 668,63 підлягають задоволенню в повному обсязі. Також підлягають задоволенню понесені позивачем витрати на збір та підготовку документів щодо зазначеного страхового випадку у розмірі 915,45 гривень, що підтверджуються відповідними платіжними дорученнями. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено, що позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 102,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 9797868 від 28.05.2020 року. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір розподіляється між сторонами пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи задоволення позовних вимог в повному обсязі, судовий збір у розмірі 2102,00грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved