Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

В обґрунтування заявленого позову позивач вказувала, що за адресою: [ADDRESS] , був розташований житловий будинок літ. «А-1», який належав її дідові [PERSON] .. Після смерті дідуся спадщину у виді вказаного житлового будинку прийняла бабуся позивача [PERSON] , оскільки вступила в управління спадковим майном, але право власності на спадкове майно вона так і не зареєструвала. За життя [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого все належне їй майно вона заповідала онучкам: позивачу по справі [PERSON] та відповідачу [PERSON] .. Після смерті [PERSON] фактично спадщину прийняла позивач по справі [PERSON] , оскільки проживала в сусідньому будинку, однак, отримати правовстановлюючі документи на вказаний житловий будинок вона так і не змогла. В подальшому успадкований [PERSON] житловий будинок був зруйнований, а на даній земельній ділянці в 1980 році нею був збудований новий житловий будинок. На даний час [PERSON] володіє новозбудованим житловим будинком одноособово, використовує його за призначенням, обробляє земельну ділянку, має вільний доступ до домоволодіння. Зважаючи на те, що правовстановлюючі документи на знесений житловий будинок у позивача відсутні, вона не може оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку на старий житловий будинок та в майбутньому зареєструвати право власності на збудований нею новий житловий будинок. Саме тому позивач була змушена звернутися з даним позовом до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, вказувала, що позов підтримує в повному обсязі та просить суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, вказувала, що позов визнає повністю та не заперечує проти його задоволення. Люботинська міська рада Харківської області до суду подала заяву, в якій просить проводити розгляд справи без участі її представника за наявними доказами згідно чинного законодавства. В судовому засіданні, дослідивши наявні в справі докази, суд встановив наступне. На земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , був розташований житловий будинок, який належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, посвідченого Люботинським міськкомгоспом 28 серпня 1950 року, що підтверджується довідкою Люботиського БТІ №111-в від 10 вересня 2019 року. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією актового запису про смерть №24, складеного 20 січня 1968 року Люботинським міським бюро ЗАГС та витребуваного на запит суду. Враховуючи, що [PERSON] помер [INFO] , тобто в період дії Цивільного кодексу України 1963 року, суд вважає за доцільне керуватися нормами ЦК України в редакції 1963 року, так як відповідно до п.4 Перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, Цивільний кодекс України 2003 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відносно цивільних правовідносин, які виникли до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, його положення застосовуються до тих прав і обов`язків, які виникли та продовжують існувати після вступу його в силу. В зв`язку з тим, що вказані правовідносини виникли та продовжували існувати до 01 січня 2004 року, тобто до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, суд вважає за необхідне застосувати до правовідносин між сторонами по справі правові норми, передбачені Цивільним кодексом України в редакції 1963 року. Згідно зі ст. 525 ЦК України (в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Тобто спадщина, яка складалася з житлового будинку, що був розташований за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] . Згідно із повідомленням Харківського обласного державного нотаріального архіву №4111/01-21 від 24 грудня 2019 року, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] до Другої державної\~ нотаріальної контори Харківського району Харківської області в шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини звернулася дружина спадкодавця [PERSON] , її заява була прийнята та заведена спадкова справа. Інших заяв про прийняття або про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто не подавав. Згідно з ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємець, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав в нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Спадкоємцем на відкриту після смерті [PERSON] спадщину є його дружина [PERSON] , що відповідає ст. 529 ЦК України, відповідно до вимог якої при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є діти, той з подружжя котрий залишився, батьки померлого. Спадщину у виді житлового будинку, що був розташований за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] , оскільки подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. У суду не виникає сумнівів з приводу того, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі та були чоловіком і дружиною по відношенню один до одного, оскільки до позову долучена копія свідоцтва про народження № [NUMBER] , виданого Люботинським міським бюро ЗАГС, відповідно до якого батьками [PERSON] зазначені [PERSON] та [PERSON] . 18 липня 1968 року [PERSON] склала заповіт за реєстровим №1562, який було посвідчено державним нотаріусом другої Харківської державної нотаріальної контори, та відповідно до якого вона\~ заповідала все своє майно онучкам [PERSON] та [PERSON] \~ [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією актового запису про смерть №182, складеного 08 травня 1969 року Люботинським міським бюро ЗАГС та витребуваного на запит суду, внаслідок чого відкрилася спадщина, яка складалася з житлового будинку, що був розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 524 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Так, з положень ст. 534 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року) вбачається, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим господарським організаціям. Згідно із повідомленням Харківського обласного державного нотаріального архіву №4111/01-21 від 24 грудня 2019 року, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] до Другої державної\~ нотаріальної контори Харківського району Харківської області в шестимісячний строк із заявами про прийняття спадщини звернулися [PERSON] та [PERSON] ..\~ Відповідно до наданих суду копій свідоцтв про одруження серія [NUMBER] , виданого 21 лютого 1970 року Люботинським міським бюро ЗАГС та серія [NUMBER] , виданого 27 вересня 1969 року Люботинським міським бюро ЗАГС позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є тими самими особами, які зазначені спадкоємцями в заповіті [PERSON] .. Таким чином суд приходить до висновку про те, що житловий будинок, який був розташований за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] успадкували [PERSON] та [PERSON] , а тому вказаний житловий будинок став належати їм в рівних частинах. В позовній заяві позивач [PERSON] зазначає про те, що успадкований нею житловий будинок в подальшому був знесений, а згідно із п. 4 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі знищення майна. Факт знесення набутого житлового будинку підтверджується довідкою №111-в, складеною 10 вересня 2019 року Люботинським БТІ, з якої вбачається, що житловий будинок, який був розташований за адресою: [ADDRESS] , знесено. Зважаючи на те, що належний [PERSON] та [PERSON] було знесено, а також те що відповідач [PERSON] в своїй заяві визнала обставини, які викладені позивачем в позовній заяві, суд вважає, що право власності спадкоємців [PERSON] та [PERSON] на успадкований ними житловий будинок, що був розташований за адресою: [ADDRESS] , припинилося з моменту знесення вказаного житлового будинку. Також позивач [PERSON] в позовній заяві вказує, що на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , нею особисто було побудовано житловий будинок літ. «А-1». Як вбачається з копії технічного паспорту, виготовленого ФОП [PERSON] на замовлення [PERSON] станом на 18 липня 2019 року, на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , були побудовані в 1980 році: житловий будинок літ. «А-1», з тамбуром літ. «а», загальною площею 23,90 кв.м., житловою площею 22,40 кв.м., а також душ літ. «В», вбиральня літ. «Г», гараж літ. «Е», з оглядовою ямою літ. «е», свердловина літ. «К», з оглядовим колодязем літ. «К1», вигрібна яма літ. «Я», огорожа 1-4.\~\~ Станом на 1980 рік питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Таким чином, з моменту завершення будівництва житлового будинку літ. «А-1», а саме з 1980 року\~\~\~ [PERSON] набула статусу власника житлового будинку та вона набула право в межах, установлених законом, володіння, користування й розпорядження цим майном. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що житловий будинок літ. «А-1» з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , був збудований та набутий [PERSON] одноособово. Оскільки зареєстрований житловий будинок було знищено, то суд припиняє право власності на нього, а так як позивач [PERSON] є забудовником нового житлового будинку, але не має змоги зареєструвати своє право власності, суд задовольняє позов та визнає за нею право власності в цілому на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved