Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

В листопаді 2015 року [PERSON] (Позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Відповідач), третя особа: Міністерство інфраструктури України, Первинна профспілкова організація державного підприємства «Адміністрація морських портів України», про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати належних сум. Свої позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с.38-40), Позивачка обґрунтовувала тим, що вона працювала на посаді на посаді провідного юрисконсульта відділу організації процедур закупівель служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи ДП «Адміністрація морських портів України». 01.04.2015р. Відповідачем видано наказ № 105-к 3-3 «Про припинення трудового договору», в якому зазначено, що Позивача звільнено з займаної посади з 06.04.2015р., причина звільнення - п. 6 ст. 36 КЗпП України, проте при ознайомленні з розрахунком сум, належних Позивачу при звільненні, було встановлено, що Відповідачем було незаконно утримано кошти в розмірі посадового окладу за січень у сумі 3 094,74 грн. Так, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26.08.2015р. у справі № 761/12575/15-ц за позовом [PERSON] до ДП «Адміністрація морських портів», залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27.10.2015р., було стягнуто з останнього на користь Позивачки грошові кошти у розмірі 56 968,02 гр., з яких: 3 094,74 грн. утримані із заробітної плати кошти, 53 873,28 грн. середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 06.04.2015р. по 26.08.2015р. включно. Лише 03.11.2015. Відповідачем було частково виконане рішення Шевченківського районного суду м. Києва, а саме сплачено 44 957,50 грн. на картковий рахунок Позивача у ПАТ КБ «Приватбанк», в подальшому 23.12.2015р. Відповідачем здійснено виплату коштів в сумі 10 974,94 грн на картковий рахунок Позивача. Таким чином, Відповідач на підставі ч. 1 ст. 117 КЗпП України зобов'язаний компенсувати працівнику середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку, який відбувся тільки 23.12.2015р. Враховуючи викладене, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог Позивачка просила стягнути з ДП «Адміністрація морських портів України» на свою користь середній заробіток за весь час затримки виплати належних сум у розмірі 47 700,30грн. Відповідачем подано суду заперечення проти позовної заяви (а.с.52-55), в яких зазначено, що відповідно до положень ст.117 КЗпП України, при наявності спору про виплату сум звільненому працівникові (що підтверджується наявністю рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26.08.2015р. у справі № 761/12575/15-ц), розмір відшкодування визначається органом, що розглянув спір, тобто судом, а в такому випадку ч. 2 ст. 117 КЗпП України не передбачає виплати компенсації за період до фактичного розрахунку. Аналогічної позиції дотримується і Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 08.04.2010р. у справі «Меньшакова проти України» (заява № 377/02), а відтак, позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення від 25.12.2015р. та просила задовольнити їх в повному обсязі. В судовому засіданні представник Відповідача - Сидоренко Д.О. проти позову заперечила та просила відмовити в його задоволенні з підстав, зазначених у запереченнях. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі Наказу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про припинення трудового договору № 105-к 3-3 від 01.04.2015р. [PERSON] звільнено з посади провідного юрисконсульта відділу організації процедур закупівель з 06.04.2015р. на підставі ст. 36 п. 6 КЗпП України - у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці (а.с.56). Як зазначила Позивачка при ознайомленні з розрахунком виплачених їй сум при звільненні, нею було виявлено, що з її заробітної плати неправомірно було утримано кошти за січень 2015 року у розмірі 3 094,74 грн., в зв'язку з чим вона звернулась з відповідним позовом до Шевченківського районного суду м. Києва. Так, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26.08.2015р. у справі № 761/12575/15-ц за позовом [PERSON] до ДП «Адміністрація морських портів України», треті особи: Міністерство інфраструктури України, Первинна профспілкова організація державного підприємства «Адміністрація морських портів України», про стягнення заборгованості, позов [PERSON]. - задоволено, стягнуто з ДП «Адміністрація морських портів України» на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 56 968,02 грн., з яких: 3 094,74 грн. утримані з заробітної плати кошти, 53 873,28 грн. середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 06.04.2015р. по 26.08.2015р. включно (а.с.6-10). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27.10.2015р. рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26.08.2015р. залишено без змін (а.с.11-13). Судом встановлено, що 03.11.2015р. Відповідач частково сплатив Позивачці заборгованість в сумі 44 957,50 грн. (а.с.14). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23.11.2015р. роз'яснено резолютивну частину рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26.08.2015р. в справі за позовом [PERSON] до ДП «Адміністрація морських портів України», треті особи: Міністерство інфраструктури України, Первинна профспілкова організація державного підприємства «Адміністрація морських портів України», про стягнення заборгованості, зазначено: що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 06.04.2015р. по 26.08.2015р. включно, в розмірі 53 873,28 грн., яка підлягає до стягнення з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь [PERSON] вказана без вирахування податків, зборів та обов'язкових платежів (а.с.30-31). 23.12.2014р. Відповідачем було проведено остаточний розрахунок з Позивачкою та на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26.08.2015р. здійснено сплату грошових коштів в сумі 10 974,94 грн., що підтверджується випискою по карткам за період з 01.12.2015р. по 24.12.2015р (а.с.29). Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Частиною 2 ст. 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Разом з тим, в п.57 рішення Європейського суду з прав людини від 08.04.2010р. у справі «Меньшакова проти України» (заява № 377/02) визначено, що відповідно до статті 117 Кодексу «при відсутності спору щодо суми» заборгованості із заробітної плати, звільнені працівники мають право на компенсацію за несвоєчасну виплату такої заборгованості за період «фактичного розрахунку» (частина перша статті 117), а «при наявності спору про розміри сум» заборгованості із заробітної плати компенсація повинна бути виплачена, якщо спір вирішено на користь працівника (частина друга статті 117). Особливу увагу слід звернути на те, що частина друга статті 117 Кодексу, яка встановлює право на отримання компенсації у випадку постановлення судом рішення щодо суми такої заборгованості та є застосовною у справі заявниці, не передбачає виплати компенсації за період до фактичного розрахунку по заборгованості, на відміну від частини першої статті 117. Таким чином, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом. Зокрема, стаття 117 Кодексу законів про працю не могла бути розтлумачена як така, що встановлює право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як вона була присуджена заявниці за рішенням суду (п. 65). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. З урахуванням встановлених судом обставин справи та враховуючи рішення Європейського суду з прав людини від 08.04.2010р. у справі «Меньшакова проти України» (заява № 377/02), суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Виходячи з наведеного, на підставі ст. 117 КЗпП України, рішення Європейського суду з прав людини від 08.04.2010р. у справі «Меньшакова проти України» (заява № 377/02), ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», та

Outcome: dismissed