Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

В листопаді 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, в якому просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку у сумі 93970 грн. 36 коп. Представник позивача за договором про надання правової допомоги [PERSON] надав заяву про розгляд справи без його участі, вказав, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача ТОВ «Тагол» у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку у відповідності до ст. 130 ЦПК України, а тому зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Встановлено, що [PERSON] з 07 червня 2010 року по 31 березня 2017 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «ТАГОЛ» та працював на посадах начальника комерційного відділу та комерційного директора, що підтверджується відповідними записами № 20, 21, 22 в трудовій книжці серії [NUMBER] на ім'я [PERSON] (а.с.10-11). Згідно наказу № 018-к від 31 березня 2017 року [PERSON] був звільнений з ТОВ «ТАГОЛ» за угодою сторін, згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с.12). В день звільнення, з [PERSON] не було проведено остаточного розрахунку. Згідно довідки ТОВ «ТАГОЛ» № 035/1 від 24 квітня 2017 року виданої на ім'я [PERSON], заборгованість по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку, за вирахуванням всіх податків і зборів, складає: лютий 2017 року - 12 002,55 грн., березень 2017 року - 12 063,08 грн., компенсація за невикористану відпустку - 15 543,67 грн., всього 39 609,30 грн. (а.с.13). Так, судовим наказом Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2017 року по справі №175/4118/17-ц, стягнуто з ТОВ «Тагол» (код ЄДРПОУ 36404913) на користь [PERSON] заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 39 609 грн. 30 коп. (а.с.14). Статтею 43 Конституції України передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власників або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені у статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримку на день фактичного розрахунку. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 20 своєї постанови №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток на весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановления рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не проведення розрахунків зі звільненими робітниками в день звільнення є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Крім того, при обчисленні розміру суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, слід взяти до уваги положення п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», де зазначено, що «суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності». Вищий спеціалізований суд з розгляду з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові від 18.01.2017 року по справі №6-2912цс16 зазначив, що «отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівниками у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченою статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплат середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.». Виходячи із вищенаведеного, ТОВ «ТАГОЛ» повинен сплатити [PERSON] середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, або по день постановлення судового рішення. Згідно з порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р., для обчислення середньої заробітної плати необхідно враховувати виплати тільки за останні два місяці роботи. Згідно абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р., у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно п. 8 вказаного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством,на число календарних днів за цей період. Згідно довідки ТОВ «ТАГОЛ» № 035/1 від 24 квітня 2017 року, останніми двома повними місяцями роботи [PERSON] є лютий та березень 2017 року. Розмір заробітної плати, за вирахуванням всіх податків і зборів, складає: за лютий 2017 року 12002,55 грн., а за березень 2017 року 12063,08 грн. Згідно норм тривалості робочого часу на 2017 рік: в лютому 2017 року було 20 робочих днів, а в березні 2017 року 22 робочих дні. Тобто, сумарна кількість робочих днів за останні два місяці роботи складає 42 дні, тобто 12002,55 грн. (лютий 2017 р.) + 12 063,08 грн. (березень 2017 р.) = 24 065,63 грн. Отже, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, середньоденна заробітна плата [PERSON] складає (24065,63 грн. : 42 робочих дні) = 572,99 грн. Згідно норм тривалості робочого часу на 2017 рік, сумарна кількість робочих днів, за весь час затримки, тобто з наступного дня після звільнення з 01 квітня 2017 року по день подачі даної позовної заяви до суду 20 листопада 2017 року, складає 164 робочих днів. Отже, середній заробіток весь час затримки по день подачі позовної заяви до суду, складає (572,99 грн. х 164 робочих днів) = 93970,36 грн. Враховуючи вищевказані обставини та норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають повному задоволенню. Підпунктом 1 п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. З огляду на те, що позивач за законом при подачі позову був звільнений від сплати судового збору, його позовні вимоги задоволено, суд вважає, що на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору слід стягнути з відповідача на користь держави у розмірі 939 грн.70 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved