Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

В лютому 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Миколаївської обласної організації фізкультурно-спортивного товариства «Україна» (далі МОО ФСТ «Україна»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Спортивно-оздоровчий комплекс «Україна» (далі ТОВ СОК «Україна), Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання недійсними рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради №91 від 22.02.2002 року, свідоцтва про право власності на нежитловий об'єкт від 01.03.2002 року, рішення загальних зборів учасників ТОВ «Контакт 1», МОО ФСТ «Україна» від 30.09.2009 року. Позивачка вказувала, що виконком Миколаївської міської ради 22.02.2002 року прийняв рішення №91 про оформлення права власності МОО ФСТ «Україна» на майно за адресою - м. Миколаїв, Бузький Бульвар 16. На підставі оскаржуваного рішення МОО ФСТ «Україна» 01.03.2002 року видано свідоцтво про право власності на вказаний нежитловий об'єкт. Загальними зборами учасників МОО ФСТ «Україна» та ТОВ «Контакт -1» від 30.09.2009 року було прийнято рішення про створення ТОВ СОК «Україна», співзасновниками якого є вищевказані підприємства, та внесення до статутного фонду новоствореного підприємства спірного майна у якості частки МОО ФСТ « Україна». На думку позивачки, зазначене майно повинно було залишитися у власності держави та громадян України, а тому вказане рішення виконкому Миколаївської міської ради щодо розпорядження цим майном та видане на його підставі свідоцтво про право власності МОО ФСТ «Україна» на житловий об'єкт від 01.03.2002 року, а також рішення загальних зборів учасників МОО ФСТ «Україна» і ТОВ «Контакт - 1» від 30.09.2009 року - є незаконними. Посилаючись на викладені обставини, невідповідність оскаржуваного рішення, а отже і невідповідність оскаржуваного свідоцтво про право власності на нежитловий об'єкт та рішення загальних зборів, вимогам і положенням Закону України «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України» від 10.09.1991 року, Постанови України №2268-Х11 від 10.04.1992 року, Постанови Верховної Ради України №3943-Х11 від 04.02.1994 року, [PERSON] просила про задоволення заявлених вимог. Ухвалами суду від 06.08.2013 року та від 29.10.2013 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача - ТОВ «Контакт - 1», та в якості третьої особи на боці позивача - Регіональне відділення Фонду Державного майна України по Миколаївській області. В судовому засіданні прокурор, [PERSON] та її представники, представник Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Миколаївській області підтримали заявлені позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні з підстав, викладених в позовній заяві. Представник Виконавчого комітету Миколаївської міської ради визнав позов [PERSON] та не заперечував проти його задоволення. В обґрунтування своєї позиції посилався на порушення Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради чинного законодавства при прийнятті оскаржуваного рішення №91 від 22.02.2002 року. Представники МОО ФСТ «Україна», ТОВ СОК «Україна», ТОВ «Контакт - 1» позов [PERSON] не визнали та просили відмовити в його задоволенні. Посилались на безпідставність заявлених вимог та відсутність будь-якого правового обґрунтування заявленого позову. Крім того, представник МОО ФСТ «Україна» стверджував, що позивачкою пропущено строк позовної давності, передбачений ст.257 ЦК України, та просив з цих підстав застосувати положення ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України. Заслухавши доводи сторін та їх представників на підтвердження своїх вимог і заперечень, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надані сторонами, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В судовому засіданні [PERSON] стверджувала, що про наявність рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради №91 від 22.02.2002 року, свідоцтва про право власності на нежитловий об'єкт від 01.03.2002 року, рішення загальних зборів учасників ТОВ «Контакт 1», МОО ФСТ «Україна» від 30.09.2009 року, дізналася безпосередньо перед зверненням до суду з зазначеним позовом. Згідно наявної в матеріалах справи довідки МОО ФСТ «Україна» за №3 від 14.01.2013 року, [PERSON] є членом Ради МОО ФСТ «Україна» на підставі рішення звучно-виборчої конференції (протокол від 25.11.2010 року), що підтверджує її доводи в судовому засіданні. Позовна заява [PERSON] подана до суду 01.02.2013 року. Таким чином, слід констатувати, що позов [PERSON] подано до суду без пропуску строку, з дотриманням положень, передбачених ст.257 ЦК України, а доводи щодо його пропуску та необхідності застосування положень ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України - є безпідставними. Судом встановлено, що Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради 31.08.2001 року прийнято рішення за №720 «Про оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна за юридичними особами». Пунктами 1,1.3,2,3 зазначеного рішення вирішено оформити право власності на об'єкти нерухомого майна, що розташовані - м. Миколаїв, Бурський Бульвар 16 та видати свідоцтво про право власності на вказані об'єкти Миколаївській обласній раді спортивного товариства профспілок «Україна». 20.02.2002 року Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради прийнято рішення №91 «Про оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна за юридичними особами». Зокрема, відповідно до зазначеного рішення вирішено оформити право власності на об'єкти нерухомого майна, які розташовані в м. Миколаєві - на цілісні майнові комплекси, які розташовані по Паромному спуску 1-а, вул. Спортивній 17, Бузькому Бульвару 16 за Миколаївською обласною радою фізкультурно-спортивним товариством «Україна» (правонаступником якого є МОО ФСТ «Україна») та видати свідоцтва про право власності. Оскаржуване рішення мотивовано тим, що згідно із свідоцтвами про право власності, виданими на підставі рішення виконкому Миколаївської міської ради від 31.08.2001 року №720, Миколаївська обласна рада спортивного товариства профспілок «Україна» є власником цілісних майнових комплексів, які розташовані по Паромному спуску 1-а, вул. Спортивній 17, Бузькому Бульвару 16. Згідно з протоколом установчих зборів від 20.10.2001 року обласна організація «Спортивне товариство профспілок «Україна» змінила назву на «Фізкультурно-спортивне товариство «Україна». Таким чином, виникла необхідність узаконити право власності юридичних осіб на об'єкти нерухомого майна. Відповідно до свідоцтва про право власності на нежитловий об'єкт від 01.03.2002 року, виданого Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради на підставі рішення №91 від 20.02.2002 року, об'єкт в цілому, розташований - м. Миколаїв, Бузький Бульвар 16 належить Миколаївській обласній раді фізкультурно-спортивного товариства «Україна». Згідно протоколу зборів учасників ТОВ СОК «Україна» за №1 від 30.09.2009 року постановлено створити ТОВ СОК «Україна». Відповідно до змісту протоколу співзасновниками ТОВ СОК «Україна» виступили Миколаївська обласна рада фізкультурно-спортивного товариства «Україна (МОО ФСТ «Україна») та ТОВ «Контакт - 1». При цьому до статутного фонду новоствореного спільного підприємства у якості частки МОО ФСТ «Україна» внесено спірне майно, надане останньому у власність на підставі оскаржуваного рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради. Суд констатує, що оскаржуване рішення за №91 від 22.02.2002 року не відповідає вимогам ст.1 Закону України «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України» за №1540-Х11 від 10.09.1991 року, Постановам Верховної Ради України №2268-Х11 від 10.04.1992 року «Про майнові комплекси та фінансові ресурси громадських організацій колишнього СРСР, розташовані на території України», №3943 від 04.02.1994 року «Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР». Крім того, позовні вимоги [PERSON] визнані Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради, представник якої вказував на невідповідність оскаржуваного рішення за №91 від 22.02.2002 року законодавчим актам і зокрема Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних і фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 року №121. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до беззаперечного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову [PERSON] в частині визнання недійсним та скасування оскаржуваного рішення Виконавчого комітету Миколаївської Міської ради №91 від 22.02.2002 року. Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. МОО ФСТ «Україна», ТОВ СОК «Україна», ТОВ «Контакт - 1», крім усних заперечень в судовому засіданні, не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували позицію сторони позивача та давали підстави для висновку про необхідність відмови в задоволенні заявлених вимог. Приймаючи до уваги, що суд прийшов до висновку про неправомірність рішення №91 від 22.02.2002 року, прийнятого Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради та його скасування як незаконного, підлягають визнанню недійсними та скасуванню - свідоцтво про право власності на нежитловий об'єкт від 01.03.2002 року, рішення загальних зборів учасників ТОВ «Контакт 1», МОО ФСТ «Україна» від 30.09.2009 року, оскільки вони ґрунтуються на оскаржуваному рішенні Виконавчого комітету Миколаївської міської ради та є похідними від зазначеного документу. Враховуючи викладені обставини на підставі наданих та досліджених доказів, доводи представників МОО ФСТ «Україна», ТОВ СОК «Україна», ТОВ «Контакт - 1» суд не приймає до уваги та оцінює критично.

Outcome: approved