Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

В квітні 2016 року позивачі звернулися до суду із позовом, в якому просили визнати за ними в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] року [PERSON] на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] В позові зазначали, що після його смерті залишилася спадщина у виді зазначеного житлового будинку, але оформити його на себе як спадщину в нотаріальному порядку вони не можуть, так як будинок не був зареєстрований власником після його збудування. Тому просили визнати за ними в порядку спадкування за законом право власності за кожним на 1/3 частину цього будинку. В судове засідання позивачі не з'явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином і від них на адресу суду надійшла заява з проханням розглядати справу без їх участі, а позов задовольнити. Представник відповідача - сільської ради, надав суду заяву з проханням розглянути позов без його участі і проти його задоволення не заперечував. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. [INFO] року помер громадянин [PERSON] і після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно у виді житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] Оскільки він помер в 2001році, то на час відкриття спадщини діяв ЦК України 1963 року (до 1 січня 2004 року). Відповідно до положень ст. 525 та ст. 526 ЦК України 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місце знаходження майна або його основної частини. Згідно зі ст. 527 цього ж Кодексу спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Статтями 529 та 530 ЦК України 1963 року визначені перша та друга черга спадкоємців. До першої черги відносяться діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки усиновителі померлого. До другої черги належать брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. (ст. 548 та ст. 549 ЦК України 1963 року). Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були: його дружина - [PERSON], дочка - [PERSON], яка після одруження з громадянином [PERSON] змінила своє прізвище на [PERSON], та його син - [PERSON], які проживали разом зі спадкодавцем на час його смерті та фактично вступила в управління його майном, тобто прийняли спадщину після його смерті. Інших спадкоємців цієї ж черги судом не встановлено. В той же час, при зверненні до нотаріальної контори за оформленням спадщини позивачі отримали письмове роз'яснення про неможливість нотаріального оформлення спадщини на будинок на їх ім'я через відсутність належним чином оформлених правоустановлюючих документів. За пунктами 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз'яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Що і стало підставою для звернення позивачів до суду із даним позовом. З матеріалів справи вбачається, що у позивачів відсутня можливість отримати оригінали правовстановлюючих документів у позасудовому порядку. Так, спадкодавець за свого життя, побудувавши будинок, не отримав свідоцтво про право власності на нього та не зареєстрував його у відповідному державному органі. Проведеним обстеженням будинку було встановлено, що він був побудований до 2001 року, готовий до експлуатації, будівництво відповідає державним стандартам, будівельним нормам та правилам, нормативним актам безпеки та санітарним нормам. На проведення його будування [PERSON] було видано рішення № 239 від 18 жовтня 1989 року, прийняте виконавчим комітетом Жовтневої районної ради Миколаївської області. Він також мав паспорт забудовника та узгоджений проект будування. В той же час, завершивши будівництво, він не встиг зареєструвати будинок на праві приватної власності і помер. За свого життя [PERSON] мав всі законні підстави для отримання свідоцтва про право власності на будинок, але цього не встиг здійснити. Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що будинок належав [PERSON] і це майно входить до складу спадщини після його смерті, а тому в порядку спадкування повинно відійти спадкоємцям, тобто позивачам у справі в порядку спадкування за законом в розмірі 1/3 частині кожному. Враховуючи, що позивачі мають право на 1/3 частину спадщини кожен, але іншим способом, окрім судового порядку, вони не можуть захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ними права власності на нерухомість в порядку спадкування за законом. Враховуючи викладене,

Outcome: approved