Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

Військова частина [NUMBER] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь Військової частини [NUMBER] в порядку зворотної вимоги (регресу) вартість виплаченого відшкодування в розмірі 92786 грн. 06 коп. В обґрунтування позову посилається на те, що рішенням Господарського суду Хмельницької області від 08.12.2020 року у справі № 924/912/20 стягнуто із військової частини [NUMBER] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 87\~635 грн. 56 коп. регламентної виплати, 750 грн. послуг аварійного комісара та 4400 грн. 50 коп. судових витрат. Під час розгляду вищевказаної справи, судом встановлено, що 20.02.2017 року на перехресті вул. Карла Лібкнехта (нова назва Митрополитська) та провулку Будівельників у м. Маріуполь Донецької області відбулась ДТП за участю автомобіля «ГАЗ 66», р.н. [NUMBER] під керуванням військовослужбовця військової частини [NUMBER] [PERSON] та автомобіля «Renault Kangoo», р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який належить [PERSON] . Під час ДТП обидва автомобілі отримали механічні пошкодження. В подальшому, [PERSON] звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з повідомленням про ДТП та з заявою про відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті ДТП, оскільки був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо автомобіля «ГАЗ 66», р.н. [NUMBER] , який перебував на балансі військової частини [NUMBER] і належав їй на праві оперативного управління. Після виплати суми страхового відшкодування на користь потерпілої особи, МТСБУ звернулося до суду з позовом до військової частини [NUMBER] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою шкоди спричиненої внаслідок ДТП. На момент ДТП [PERSON] був військовослужбовцем ЗСУ та проходив службу за контрактом у військовій частині [NUMBER] у м. Шепетівка на посаді солдат-водій та перебував у відрядженні в м. Маріуполь. В ході досудового розслідування кримінального провадження за фактом даної ДТП встановлено з відеозапису із камери спостереження на перехресті вулиць Митрополитської та пров. Будівельників в Центральному районі м. Маріуполя, що о 16:05 год. загоряється «зелений» сигнал світлофора для автомобіля «Renault Kangoo», р.н. [NUMBER] , який почав рух. Також, на відео з`являється автомобіль «ГАЗ 66», р.н. [NUMBER] , який прямує в сторону перехрестя не скидаючи швидкості. О 16 год. 05 хв. 34 сек. автомобіль «ГАЗ 66», р.н. [NUMBER] , допустив зіткнення з автомобілем марки «Renault Kangoo», р.н. [NUMBER] . Кримінальне провадження щодо вищевказаного ДТП закрито у зв`язку з відсутністю складу злочину, а відповідні матеріали направлено до Військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у ЗСУ - військової комендатури м. Маріуполь для складання адміністративного протоколу відносно [PERSON] . Однак, протокол не складався у зв`язку зі спливом строків, відповідно до п. 7 ст. 247 КУпАП. Оскільки військова частина [NUMBER] 25.05.2021 року через Шепетівське управління державної казначейської служби України у Хмельницькій області в добровільному порядку виконала рішення Господарського суду Хмельницької області від 08.12.2020 року у справі №924/912/20 та сплатила на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 87\~635 грн. 56 коп. регламентної виплати, 750 грн. послуг аварійного комісара та 4400 грн. 50 коп. судових витрат, просить суд в порядку регресу стягнути з [PERSON] на свою користь 92786 грн. 06 коп. виплаченого відшкодування та 2270 грн. сплаченого судового збору Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 25.06.2021 року відкрито провадження в справі, розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання з викликом сторін на 10 год. 30 хв. 20.07.2021 року, яке за клопотанням представника позивача та представника відповідача відкладено до 09 год. 20 хв. 07.09.2021 року. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 07.09.2021 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд на 14 год. 00 хв. 29.09.2021 року. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22.09.2021 року за клопотанням представника позивача розгляд справи призначено в режимі відео конференції з використанням власних технічних засобів представника позивача, а саме «EasyCon» та через відсутність технічної можливості проведення судового засідання відкладено до 11 год. 00 хв. 28.10.2021 року, через перебування головуючого судді у нарадчій кімнаті по кримінальному провадженню до 09 год. 00 хв. 26.11.2021 року та за клопотання представника позивача до 10 год. 30 хв. 13.12.2021 року. 28.10.2021 року та 25.11.2021 року представником відповідача подано до суду письмові пояснення щодо суті позовних вимог, у яких останній вважає, що позов задоволенню не підлягає через недоведеність позивачем своїх позовних вимог. Вказує, що позовні вимоги необґрунтовані, оскільки рішенням суду встановлено, що власником транспортного засобу марки «ГАЗ 66», р.н. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , не була застрахована цивільно-правова відповідальність у відповідності до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». За наявності полісу відшкодування заподіяних збитків здійснювалось би страховою компанією, при цьому позивач жодних збитків за виключенням франшизи не отримав би. А тому всі ризики відсутності обов`язкового страхування, в тому числі і збитки в розмірі, зазначеному в позові, несе в/ч [NUMBER] . Також вважає, що в рішенні суду винним у ДТП визнано [PERSON] , а тому незрозумілим є вибір відповідачем по даному позову [PERSON] . Враховуючи наведене, просив у задоволенні позову відмовити. 22.11.2021 року командиром в/ч [NUMBER] подано відповідь на письмові пояснення представника відповідача, у яких звертає увагу на те, що транспортний засіб марки «ГАЗ 66», р.н. [NUMBER] , відноситься до спеціальної геодезичної техніки та призначений для виконання спеціальних геодезичних робіт, а тому у відповідності до п. 6 розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не відноситься до транспортних засобів щодо яких встановлено коригуючий коефіцієнт. Крім того, вказує на те, що згідно постанови Жовтневого районного суду м. Маріуполь від 28.03.2017 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення за с. 172-15 КУпАП за недбале ставлення до військової служби, а саме: будучи старшим машини ГАЗ-66, д.н. [NUMBER] не вжив відповідних заходів щодо виконання поставленого завдання по перевезенню особового складу та не забезпечив дотримання водієм солдатом [PERSON] військової машини правил дорожнього руху, вимог безпеки і встановленої швидкості, в результаті чого 20.02.2017 року о 16 год. на перехресті пр.. Будівельників та вул. К.Лібкнехта в м. Маріуполь відбулась ДТП за участю автомобіля марки «ГАЗ 66», р.н. [NUMBER] . А тому на час ДТП за кермом перебував [PERSON] і саме дії останнього призвели до її виникнення, а тому просив позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав повністю з підстав, наведених у ньому та письмових поясненнях, просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, представник позивача подав заяву, у якій просив розгляд справи провести у його та позивача відсутність, в його задоволенні відмовити повністю з підстав, зазначених у письмових поясненнях. Заслухавши представника позивача, з`ясувавши думку представника відповідача, викладену у поданих письмових заявах та поясненнях, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Згідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Стаття 1187 ЦК України\~відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, пов`язану з використанням транспортних засобів. Як встановлено у частині другій цієї статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 5\~статті 1187 ЦК України\~встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Частина 1\~статті 1188 Цивільного кодексу України\~встановлює, що шкода, заподіяна внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах. Аналіз положень ст.ст.\~1166,\~1187, 1188 ЦК України\~свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода, завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо). Правило генерального делікту закріплено у\~статті 1166 ЦК України\~стосовно майнової шкоди. За цим правилом відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача. Статті 1187, 1188 ЦК України\~встановлюють правило спеціального делікту, який передбачає особливості суб`єктного складу відповідальної особи (обов`язок відшкодування шкоди покладається на вказану у\~законі\~особу - власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки) та встановлює покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Так, ст. 1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Положення ч. 1 ст. 1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). В такому випадку обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія. Таким чином, положення ст.ст. 1187, 1188 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст.ст. 1166 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам. Як встановлено в суді та вбачається із витягу з наказу начальника Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України (по особовому складу) № 26-РС від 30.04.2015 року відповідачем [PERSON] було укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на три роки, у зв`язку з чим його зараховано до складу Збройних Сил України, присвоєно звання солдат та призначено на посаду водія-топогеодезиста топогеодезичного взводу відділу забезпечення ВОС-837037А. В грудні 2016 року [PERSON] вибув для виконання бойових завдань до ОТУ «Маріуполь», де 20.02.2017 року на перехресті вул. Карла Лібкнехта (нова назва Митрополитська) та провулку Будівельників у м. Маріуполь Донецької області, керуючи автомобілем «ГАЗ 66», р.н. [NUMBER] , здійснив зіткнення з автомобілем «Renault Kangoo», р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який належить [PERSON] . Під час ДТП обидва автомобілі отримали механічні пошкодження. Також судом встановлено, що за фактом вищевказаної ДТП до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017050770000595 від 20.02.2017 року було внесено відомості про вчинене кримінальне правопорушення, кваліфіковане за ч.1 ст. 415 КК України. Постановою слідчого військової прокуратури Маріупольського гарнізону Маголи О.Я. від 20.04.2017 року кримінальне провадження №12017050770000595 від 20.02.2017 року закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 415 КК України. Копію постанови та матеріалів кримінального провадження направлено до військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у ЗСУ - військової комендатури м. Маріуполь для складання адміністративного протоколу відносно військовослужбовця [PERSON] , оскільки в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено, що автомобіль «Renault Kangoo», р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] виїхав на перехрестя вул. К.Лібкнехта та пр. Будівельників у м. Маріуполь Донецької області на зелений сигнал світлофора, після чого на нього виїхав автомобіль «ГАЗ 66», р.н. [NUMBER] , під керуванням військовослужбовця військової частини [NUMBER] [PERSON] , де допустив зіткнення із ним. Наказом начальника Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України № 11 від 15.03.2017 року водію зведеної топогеодезичної групи військової частини [NUMBER] [PERSON] за вчинення 20.02.2017 року у зоні проведення антитерористичної операції, оперативно-тактичне угрупування «Маріуполь» дорожньо-транспортної пригоди, неналежне виконання своїх обов`язків та за порушення ст. 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України оголошено догану. 27.02.2017 року власник автомобіля «Renault Kangoo», р.н. [NUMBER] , [PERSON] подав до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі МТСБУ) повідомлення про ДТП, яка сталась 20.02.2017 року та звернувся із заявою про відшкодування шкоди заподіяної в результаті вказаної ДТП, оскільки цивільно-правова відповідальність військової частини [NUMBER] не була застрахована. 26.10.2017 року в рахунок відшкодування заподіяної шкоди МТСБУ здійснило виплату [PERSON] в розмірі 87635 грн. 56 коп. Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 08.12.2020 року у справі №924/912/20, залишеним без змін постановою Північно-Західного апеляційного господарського суду від 19.03.2021 року, стягнуто із військової частини [NUMBER] на користь МТСБУ 87\~635 грн. 56 коп. регламентної виплати, 750 грн. послуг аварійного комісара та 4400 грн. 50 коп. судових витрат. Згідно платіжних доручень №№ 238, 239, 240, 241 від 24.05.2021 року військовою частиною [NUMBER] добровільно перераховано стягнуті за рішенням суду 87\~635 грн. 56 коп. регламентної виплати, 750 грн. послуг аварійного комісара та 4400 грн. 50 коп. судових витрат. Із зазначених вище судових рішень, які набрали законної сили, вбачається, що на час вчинення ДТП [PERSON] був військовослужбовцем військової частини [NUMBER] , де проходив службу за контрактом, а автомобіль марки «ГАЗ 66», р.н. [NUMBER] , яким він керував на час ДТП перебував на балансі військової частини [NUMBER] та належав їй на праві оперативного управління. Згідно із ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» - фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК). Відносини між [PERSON] та позивачем щодо проходження військової служби врегульовані\~Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу». Згідно ч. 1, 4\~статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаний із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами. Таким чином, судом встановлено, що відповідач, будучи військовослужбовцем, завдав шкоду державі в особі військової частини [NUMBER] , яка здійснила відшкодування шкоди внаслідок вчинення ним ДТП у період несення служби та виконання функцій військовослужбовця. Питання щодо матеріальної відповідальності військовослужбовців (станом на час виникнення спірних правовідносин) були врегульовані Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, яке затверджено\~постановою Верховної Ради України № 243/95-ВР від 23 червня 1995 року\~(втратило чинність на підставі\~Закону № 160-IX від 03 жовтня 2019 року, далі - Положення). Положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами. Згідно пункту 2 Положення, військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. У пункті 3 Положення передбачено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди. Пунктом 7 Положення передбачено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані у разі заподіяння з їх вини третім особам шкоди, яку було відшкодовано відповідно до чинного законодавства військовою частиною, зобов`язані відшкодувати її військовій частині у порядку, передбаченому цим Положенням та цивільним законодавством України. Згідно п.8 Положення, залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність. Відповідно до п. 10 Положення, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення. Повна матеріальна відповідальність за шкоду військовослужбовців та призваних на збори військовозобов`язаних, заподіяна з їх вини державі настає у разі умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій, дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину. Отже, доводи позивача про те, що відповідно до частини першої\~статті 1191 ЦК України\~військовачастина [NUMBER] має право зворотної вимоги (регресу) до відповідача в розмірі всієї суми виплаченого відшкодування, є безпідставними, оскільки нормами законодавства (п.10 Положення) встановлено розмір матеріальної відповідальності - не більше місячного грошового забезпечення. Аналогічна правова позиція (стягнення з відповідача майнової шкоди у розмірі місячного грошового забезпечення) у аналогічних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2019 року по справі № 161/175/17. Так як з вини відповідача [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої була завдана шкода, оскільки саме він, перебуваючи за кермом автомобіля марки «ГАЗ 66», р.н. [NUMBER] , порушив правила дорожнього руху, що вбачається з досліджених доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для покладення матеріальної відповідальності у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення, як це передбачено п. 10 Положення, оскільки шкоду заподіяно неналежним виконанням ним службових обов`язків, вчинення ДТП, на що вказує, в тому числі наказ №11 від 15.03.2017 року про оголошення йому догани за це. Покладення на відповідача повної матеріальної відповідальності не відповідає вимогам зазначеного Положення, оскільки матеріали справи не містять даних про вчинення умисних протиправних дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину або посилання на наявність інших обставин, за яких настає повна матеріальна відповідальність. Доводи відповідача про те, що відповідальність в даному випадку повинна нести військова частина [NUMBER] , оскільки вона не застрахувала транспортний засіб «ГАЗ 66», р.н. [NUMBER] , не заслуговують на увагу, оскільки відповідачу, перед експлуатацією даного транспортного засобу було відомо, що транспортний засіб не застрахований і його експлуатація без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, забороняється, однак він порушив вимоги чинного законодавства, керував транспортним засобом, з його вини сталася дорожньо-транспортна пригода, були пошкоджені транспортні засоби, відтак він повинен нести відповідальність за фактично завдану шкоду, однак у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення, оскільки шкоду заподіяно недбалим виконанням ним службових обов`язків. Крім того, не заслуговують на увагу покликання представника відповідача на те, що судовим рішенням визнано винним у вчиненні ДТП [PERSON] , оскільки розглядаючи справу господарський суд встановив, що виникнення ДТП обумовлено в тому числі неправомірною поведінкою старшого машини «ГАЗ 66», р.н. [NUMBER] , [PERSON] . Відповідно до довідки військової частини [NUMBER] від 07.12.2021 року № 390, грошове забезпечення військовослужбовця [PERSON] в лютому 2017 року становило 7266 грн. З\~огляду на викладені вище обставини позовні вимоги військової частини [NUMBER] про стягнення з [PERSON] у порядку регресу завданої шкоди підлягають задоволенню частково в розмірі грошового забезпечення [PERSON] за лютий 2017 року, що становить 7266 грн. Отже, позов підлягає до задоволення частково. Відповідач [PERSON] має статус учасника бойових дій, згідно посвідчення серії [NUMBER] від 01.06.2017, відтак згідно п. 13 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~має пільги щодо сплати судового збору. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати пов`язані з розглядом справи в розмірі 177 грн. 74 коп. (7,83 % задоволених позовних вимог) компенсуються військовій частині [NUMBER] за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: partial