Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

В обґрунтування позову позивач зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], до 23.04.2015 року. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON],[INFO]. Вказує, що відповідач безпідставно чинить перешкоди щодо здійснення заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, його фізичного, духовного та морального розвитку, також він не сплачує аліменти, не бере участі у його вихованні та не надає допомоги на його утримання. На звернення позивача до відповідача з проханням надання ним тимчасового дозволу на виїзд сина за кордон він без будь-яких причин, не дає дозволу на виїзд дитини за кордон. При цьому, у нього нова сім`я, народилася дитина і взагалі невідоме його постійне місце перебування. Підставою звернення до відповідача щодо отримання тимчасового дозволу на виїзд за кордон сина, стало те, що позивач 02.01.2015 року зареєструвала шлюб з гр. [PERSON], який проживає в Федеративній Республіці Німеччина, і має намір познайомити сина з новим чоловіком. Колишній чоловік позивача відмовляє в наданні дозволу, жодних вагомих аргументів, які би пояснювали та обґрунтовували його відмову не наводить, вважає, що така безвідповідальна позиція батька шкодить інтересам сина, не сприяє його всебічному та гармонійному розвитку, окрім того порушує його законне право на повний та гармонійний розвиток як особистості. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, та просила його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник третьої особи Служби у справах дітей Черкаського РУЮ Сень Н.М. у вирішенні справи покладалась на розсуд суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином згідно чинного законодавства, про що є відомості в матеріалах справи. Відповідно ст.224 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В судовому засіданні встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини: Позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 11.04.2013 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON],[INFO] В даний час неповнолітній [PERSON] проживає з матір'ю [PERSON] Позивач звернулась до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд за кордон їхнього сина, підставою чого стало те що 02.01.2015 року вона зареєструвала шлюб з гр. [PERSON], який проживає в Федеративній Республіці Німеччина, і має намір познайомити сина з новим чоловіком. В наданні дозволу відповідач відмовив без будь-яких підстав для того, хоча сам дитиною не цікавиться, аліменти на її утримання не сплачує. Відповідно до ч. З ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. П. 18 Постанови Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 р. N 231 «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Конвенцією «Про права дитини» (ч. 1 ст. 3), ратифікованої постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у ній докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, давши належну оцінку поясненням сторін, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем позов підлягає до задоволення оскільки відповідач відмовляючи в наданні дозволу на виїзд за кордон діє не в інтересах свого неповнолітнього сина. Судові витрати на підставі ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача.

Outcome: approved