Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

В квітні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом та об-ґрунтовує його тим, що 6 грудня 2006 року вона уклала з її рідним братом [PERSON] договір дарування. За цим договором позивач безоплатно відчужив у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,13 га, що є частиною земельної ділянки площею 0,2496 з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташованої по [ADDRESS]. В той же день [PERSON] уклала з [PERSON] ще один договір дарування, за яким вона безоплатно відчужила у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,08 га, що є частиною земельної ділянки площею 0,16 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для ведення особистого селян-ського господарства, розташованої по [ADDRESS]. [PERSON] зобов'язався побудувати житловий будинок для сім'ї позивача. Однак він помер. [PERSON] посилається на те, що вона уклала договори дарування під впливом помилки. Тому позивач просить суд на підставі ст.229 ЦК України визнати ці договори недійсними. У судовому засіданні [PERSON] підтримує позов та просить суд задовольнити його. Відповідачі не з'явились у судове засідання. Вони завчасно у встановленому порядку повідолені про час та місце розгляду цивільної справи. [PERSON] надіслала письмові заперечення (а.с.108-109), в яких вона просить суд відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 6 грудня 2006 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір дарування (а.с.6), за яким позивач безоплатно відчужив у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,13 га, що є частиною земельної ділянки площею 0,2496 з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для будівництва та обслугову-вання жилого будинку, розташованої по [ADDRESS]. В той же день [PERSON] уклала з [PERSON] ще один договір дарування (а.с.5), за яким вона безоплатно відчужила у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,08 га, що є частиною земельної ділянки площею 0,16 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої по [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 19 листопада 2014 року (а.с.34 зворот). З ко-пії спадкової справи №444/2014, заведеної після смерті [PERSON] (а.с.33-87) вбачається, що спадщину прийняла його дружина [PERSON], діти [PERSON] та [PERSON], а також матір [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилась щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абз.2 п.19 постанови №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право-чинів недійсними», обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона працює при-ватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу. 6 грудня 2006 року [PERSON] посвідчила два договори дарування, за якими [PERSON] безоплатно відчужила у власність [PERSON] дві земельні ділянки. Перед укладенням договорів дарування [PERSON] докладно роз'яснила позивачу всі права та обов'язки, а також наслідки, які виникнуть після укладення цих договорів. [PERSON] не казала про те, що [PERSON] зобов'язався побудувати житловий будинок. Якщо б позивач повідомила про це, то [PERSON] запропонувала їй обумовити цей обов'язок в договорах дару-вання або укласти інші договори. Аналіз цих обставин свідчить про те, що на момент укладення договорів дарування [PERSON] не помилялась щодо природи правочинів, прав та обов'язків сторін. З огляду на це суд вважає, що підстави для визнання договорів дарування недійсни-ми відсутні. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він є чоловіком позивача. Йому відомо про те, що його дружина [PERSON] подарувала її брату [PERSON] дві земельні ділянки. Натомість [PERSON] зобов'язався побудувати для його рідної сестри житловий будинок. Відповідно до абз.2 ч.1 ст.229 ЦК України помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.19 постанови №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право-чинів недійсними», не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Встановлено, що показання свідка [PERSON] стосуються мотивів та розрахун-ку користі, які спонукали позивача до укладення договорів дарування. Ці обставини не мають жодного значення для правильного вирішення спору. З огляду на це суд вважає, що показання свідка [PERSON] є неналежним дока-зом. Крім того, в матеріалах цивільної справи містяться копії квитанцій (а.с.113-117), з яких вбачається, що після укладення договорів дарування [PERSON] сплачує земель-ний податок та оплачує комунальні послуги. Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч.3 цієї статті суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Встановлено, що відомості про сплату позивачем земельного податку та оплату ним комунальних послуг жодним чином не свідчать про те, що [PERSON] уклала дого-вори дарування під впливом помилки. Вказана інформація не стосуються предмета дока-зування. З огляду на це суд вважає, що копії квитанцій є неналежними доказами також. Позивач не надав суду інших доказів.

Outcome: dismissed