Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

В листопаді 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПрАТ СК «Уніка», [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що 20.05.2013 року о 16 год. 00 хв. на розі вул. Савицького та вул. Червоноармійської в м. Ізмаїлі Одеської області [PERSON], керуючи автомобілем марки «NISSAN PRIMASTAR», державний реєстраційний знак [NUMBER] в результаті порушення ним вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху України, здійснив зіткнення з автомобілем позивача марки «RENAULT LAGUNA», державний реєстраційний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] В результаті зіткнення [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді уламкового перелому дужки 5-го та лінійного перелому дужки 6-го хребців справа зі зміщенням їх тіл відносно один одного та підвивиху першого хребця другого без небезпечних для життя явищ, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості за критерієм тривалості понад 21 день розладу здоров'я. Вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08.10.2013 року [PERSON] був визнаний винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України з призначенням покарання обмеження волі строком на один рік та з застосуванням ст.75 КК України він був звільнений від відбування основного покарання з випробуванням строком на один рік. В наслідок ДТП позивачу була завдана матеріальна шкода, а саме, автомобілю марки «RENAULT LAGUNA» були причинені пошкодження, внаслідок яких автомобіль відновленню не підлягає. На доставку пошкодженого автомобіля позивач був змушений звернутися за послугами евакуатора, що коштувало йому 500 грн. За висновком автотоварознавчої експертизи розмір шкоди, завданої автомобілю становить суму в розмірі 43 000 грн. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень [PERSON] був змушений витратити значні кошти на лікування, придбання ліків, обстеження, транспортні витрати та інше. Так, в період з 20.05.2013 року по 22.05.2013 року та з 24.05.2013 року по 29.05.2013 року, згідно до виписки епікризів з історії хвороби №2493 та №2577 [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Ізмаїльської МЛ №1. В період з 29.05.2013 року по 11.06.2013 року згідно до виписки з карти стаціонарного хворого №2242, [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні Дунайської басейнової лікарні. Всього було витрачено на придбання ліків 3 873,21 грн. Також 420 грн. на придбання ворітника для шиї, 330 грн. за медичне обстеження, 1 200 грн. за проведення МРТ шийного відділу хребту, 450 грн. на поїздки з метою медичного обстеження. 75 грн. - витрати на міський громадський транспорт на поїздки до лікувальних установ, аптек, діагностичних центрів та інше. Загальна сума витрат склала 6 348,21 грн. З урахуванням раніше частково відшкодованих [PERSON] витрат в сумі 3 304,39 грн., залишкова сума відшкодування з боку відповідачів становить 3 043,82 грн. Крім того, позивач вказує, що оскільки з вини [PERSON] він потрапив у ДТП, отримав ушкодження і знаходився на стаціонарному лікуванні у Дунайській басейновій лікарні, то він не мав можливості виконати свої договірні зобов'язання за договором на весільну фото та відео зйомку від 11.04.2013 року, яка мала відбутися з 01.06.2013 року по 07.06.2013 року, відповідно до умов якого вартість послуг складала 7 000 грн., а відтак позивач не зміг отримати передбачену оплату. У зв'язку з зазначеним, просить відшкодувати [PERSON] упущену вигоду в розмірі 7 000 грн. Також [PERSON] просить стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн. (на підготовку цивільного позову за 8 годин робочого часу - 3 670,40 грн. (458,80*8) та на участь у всіх судових засіданнях - не менше 3 годин, що становить 1 376,40 грн.). Позивач вказує, що внаслідок отриманих з вини відповідача тілесних ушкоджень він змушений був тривалий час відновлювати своє здоров'я, а відтак не має змоги працевлаштуватися та отримувати платню, не може вести звичний для себе спосіб життя, знаходиться у рамках обмежень, що його пригнічує. Від травм, отриманих внаслідок ДТП, позивач відчував фізичні страждання, до тепер відчуває сильні головні болі, додаткові страждання пов'язані з тим, що відтепер йому потрібен бережливий режим та легка робота, що означає постійні обмеження у житті та ускладнення пошуку роботи в майбутньому. Виходячи з вищезазначеного, позивач оцінює моральну шкоду у розмірі 30 000 грн. Ухвалою суду від 24.04.2014 року позовні вимоги [PERSON] до ПрАТ СК «Уніка» в частині стягнення вартості пошкодженого автомобіля залишено без розгляду. 24.04.2014 представник позивача надав заяву про зміну позовних вимог та просив стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду в загальній сумі 7500 грн., з яких 500 грн. - за послуги евакуатора, 7 000 грн. - не отриманий дохід, 25 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, а також грошові кошти в сумі 5 000 грн. в якості відшкодування витрат на правову допомогу та з ПрАТ СК «Уніка» 3 043,82 грн. - на придбання ліків, та 5 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивач та його представник - [PERSON] змінені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Представник [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позову. Представник ПрАТ СК «Уніка» в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, заяв та клопотань до суду не надав. Вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частина 2 цієї статті визначає, що під збитками розуміється, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода заподіяна майну фізичної особи неправомірними діями відшкодовується в повному обсязі особою, яка її заподіяла. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Як роз'яснено судам в п. п. 2, 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.92 р. з наступними змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст.20 Закону України «Про страхування», серед обов'язків страховика визначено, що при настанні страхового випадку він має здійснити страхову виплату або страхове відшкодування у передбачений договором строк. Судом встановлено, що 20.05.2013 року о 16 год. 00 хв. водій автомобіля марки «NISSAN PRIMASTAR», державний реєстраційний знак [NUMBER], [PERSON], рухаючись по вул. Червоноармійській в м. Ізмаїлі Одеської області, з боку вул. Щорса в напрямку вул. Савицького, в порушення ним вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху України, при виїзді на вул. Савицького, що є головною дорогою, не поступився дорогою автомобілю марки «RENAULT LAGUNA», державний реєстраційний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON], який наближався до перетину проїжджих частин по головні дорозі - вул. Савицького праворуч з боку вул. Комсомольської в напрямку вул. Железнякова, в результаті чого на перехресті вул. Савицького та вул. Червоноармійської сталося зіткнення зазначених автомобілів, що підтверджується вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08.10.2013 року (а.с. 8-10). Зазначеним вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області [PERSON] був визнаний винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України з призначенням покарання обмеження волі строком на один рік та з застосуванням ст.75 КК України він був звільнений від відбування основного покарання з випробуванням строком на один рік. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже. судом встановлено, що [PERSON] вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 286 КК України, в результаті якого, а саме, в результаті зіткнення автомобілів був пошкоджений автомобіль належний позивачу та згідно висновків судово-медичних експертиз №247 від 17.06.2013 року та № 347 від 23.07.2013 року [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді уламкового перелому дужки 5-го та лінійного перелому дужки 6-го хребців справа зі зміщенням їх тіл відносно один одного та підвивиху першого хребця другого без небезпечних для життя явищ, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості за критерієм тривалості понад 21 день розладу здоров'я, що також встановлено вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08.10.2013 року (а.с. 8-10) Відповідно ст. 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Як вбачається з полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АЕ/0535679 між [PERSON] та ПрАТ СК «Уніка» укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну складає 50 000 грн., життю і здоров'ю - 100 000 грн. Франшиза 0 грн. (а.с.15) За таких обставин, суд приходить до висновку, що до даних правовідносин необхідно застосовувати положення Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки він є спеціальним законом, а тому суд вважає, що обов'язок сплати майнової шкоди покладається на страхову компанію. Згідно епікризів історії хвороби №2493 та №2577 [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Ізмаїльської МЛ №1. В період з 29.05.2013 року по 11.06.2013 року згідно до виписки з карти стаціонарного хворого №2242, [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні Дунайської басейнової лікарні (а.с. 18, 20, 23). Згідно наданих позивачем квитанцій, накладних, товарних чеків він витратив на ліки суму у розмірі 3 873,21 грн. (а.с. 25-30 зворот). Також [PERSON] витратив 420 грн. на придбання воротника для шиї (а.с. 28), 330 грн. за медичне обстеження (а.с. 29), 1 200 грн. за проведення МРТ шийного відділу хребту (а.с. 30), 450 грн. на поїздки з метою медичного обстеження, 75 грн. - витрати на міський громадський транспорт на поїздки до лікувальних установ, аптек, діагностичних центрів та інше (а.с. 31-32). Загальна сума витрат склала 6 348,21 грн. З урахуванням раніше частково відшкодованих [PERSON] витрат в сумі 3 304,39 грн., що визнається сторонами і з огляду на вимоги ч.1 ст. 61 є обставинами які не підлягають доказуванню, залишкова сума відшкодування з боку відповідачів становить 3 043,82 грн. Згідно ст. 24 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. За таких обставин, суд приходить до висновку, що з відповідача ПрАТ СК «Уніка» підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] матеріальна шкода в сумі 3 043,82 грн. (сума витрат на лікування та придбання ліків). До даного висновку суд прийшов виходячи також з того, що відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, а саме: при настанні страхового випадку страховик (ПрАТ СК «Уніка») відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, а оскільки дана сума не виходить за межі ліміту вона підлягає стягненню саме з ПрАТ СК «Уніка», а не з [PERSON] Згідно ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров'ю потерпілих, не застосовується. Як роз'яснено судам в п. 19 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року з урахуванням змісту ст. 979 ЦК та ст. 16 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (пункт 5 частини першої ст. 989 ЦК, пункт 5 ч.1 ст. 991 ЦК) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком. Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно зі ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Що стосується вимог щодо стягнення моральної шкоди з ПрАТ СК «Уніка» у розмірі 5 000 грн., та 25 000 грн. з [PERSON], суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди в наслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю і стражданнях які особа отримала в наслідок ушкодження здоров'я, у душевних стражданнях яких зазнала фізична особа в зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї, у душевних стражданнях які особа зазнала в зв'язку з приниженням її честі гідності та ділової репутації. Частиною 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. В Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 (зі змінами до пункту 9 внесеними постановою від 25.05.2001 р. № 5), роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру - немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, а також враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Оскільки судом встановлено, що діями відповідача [PERSON] позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що в результаті ДТП було пошкоджено автомобіль належний позивачу, а також [PERSON] в результаті тілесних ушкоджень змушений був тривалий час відновлювати своє здоров'я, а відтак не міг вести звичний для себе спосіб життя, що його пригнічувало. Від травм, отриманих внаслідок ДТП, позивач відчував фізичні страждання, додаткові страждання пов'язані з тим, що відтепер йому потрібен бережливий режим та легка робота, що означає постійні обмеження у житті та ускладнення пошуку роботи в майбутньому, тому суд приходить до висновку, що вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Враховуючи факт заподіяння позивачу моральної шкоди, протиправність дій відповідача [PERSON], причинний зв'язок між такими діями та їх наслідками, вину відповідача [PERSON] в завданій моральній шкоді та ліміт відповідальності ПрАТ СК «Уніка», суд приходить до висновку, щодо необхідності стягнення з ПрАТ СК «Уніка» на користь позивача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості у відшкодування моральної шкоди грошової компенсації в сумі 5 000 грн., як це передбачено ст. 26 - 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та з [PERSON] в сумі 5 000 грн. Що стосується вимог щодо стягнення з [PERSON] витрат на послуги евакуатора у сумі 500 грн., суд приходить до висновку, що вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, оскільки згідно ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дані витрати є шкодою пов'язаною з пошкодженням транспортного засобу і оскільки ПрАТ СК «Уніка» відшкодувало [PERSON] шкоду у розмірі 43293,49 грн., дана сума не перевищує ліміт відповідальності страховика, тому 500 грн. за послуги евакуатора повинно відшкодовуватись ПрАТ СК «Уніка», а не [PERSON] Також не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON] упущеної вигоди в сумі 7 000 грн. Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Обґрунтовуючи вимоги щодо стягнення упущеної вигоди позивач посилається на договір на весільну фото та відео зйомку, однак доказів в підтвердження того, що він займається даною діяльністю суду не надав. Крім того, в своїх поясненнях він зазначив, що фото та відео зйомка є його хобі та він працював до ДТП таксистом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про неодержаних доходів (упущеної вигоди) позивачем не доведені належними та допустимими доказами, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 129 Конституції України, ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Вирішуючи вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу, пов'язаних з розглядом справи, суд виходить з положень п.2 ч.2 ст.79, ст.ст.82, 88 ЦПК України, відповідно до яких, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог тощо. Стаття 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» за №4191-VІ від 20.12.2011 року передбачає, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не можуть перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Отже, аналіз наведених вище норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що з відповідачів на корить позивача могли бути стягнені витрати на правову допомогу, яка надавалася лише у судовому засіданні і за наявності належних та допустимих доказів - під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] 15.11.2013 року уклав договір з [PERSON] (а.с. 41) та як вбачається з квитанції а.с. 112 сплатив йому 5000 грн. Згідно ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2013 рік», ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2014 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01.12.2013 року - 1218 грн., 40 % від зазначеної суми - 487,20 грн., з 01.01.2014 року також 1218 грн., 40 % від зазначеної суми - 487,20 грн. Вивченням матеріалів справи судом встановлено, що представник позивача [PERSON] приймав участь у судових засіданнях 23.12.2013 року (тривалість судового засідання 10 хв.), 14.01.2014 (тривалість судового засідання 2 хв.), 03.02,2014 року - (тривалість судового засідання 20 хв.), 13.03.2014 року (тривалість судового засідання 1 хв.), 15.04.2014 року (тривалість судового засідання 3 хв.), 05.05.2014 року (тривалість судового засідання 29 хв.), 03.06.2014 (тривалість судового засідання 3 хв.), 23.06.2014 року (тривалість судового засідання 2 хв.)., 15.07.2014 року (тривалість судового засідання 37 хв.) Таким чином, витрати на правову допомогу = х (40 % від заробітної плати) * у (час судового засідання) / 60 хв. Тобто, витрати на правову допомогу за участь у судових засіданнях у судовому засіданні 23.12.2013 року = 487,20 гривні * 10 хв. / 60 хв. = 76,47 грн. Аналогічно розраховані витрати на правову допомогу за участь у судовому засіданні 14.01.2014 року = 487,20 грн. * 2 хв. / 60 хв. = 16,24 грн., 03.02.2014 року = 487,20 грн. * 20 хв. / 60 хв. = 162,40 грн., 15.04.2014 року = 487,20 грн. * 3 хв. / 60 хв. = 24,36 грн., 05.05.2014 грн. = 487,20 грн. * 29 хв. / 60 хв. = 235,48 грн., 03.06.2014 року = 487,20 грн. * 3 хв. / 60 хв. = 24,36 грн., 23.06.2014 року = 487,20 грн. * 2 хв. / 60 хв. = 16,24 грн., 15.07.2014 року = 487,20 грн. * 37 хв./60 = 300,44 грн. Отже, загальна сума судових витрат за участь у судових засіданнях 23.12.2014 року, 14.01.2014 року, 03.02.2014 року, 15.04.2014 року, 05.05.2014 року, 03.06.2014 року, 23.06.2014 року, 15.07.2014 року становить 855, 99 грн. Що стосується стягнення витрат на правову допомогу, пов'язаних з підготовкою позовної заяви, суд дійшов до висновку про те, що в задоволенні цієї частини вимог необхідно відмовити, оскільки за змістом ч.1 ст.44, ст.ст.27, 31 ЦПК України, зазначені дії не відносяться до окремих процесуальних дій, вчинюваних поза судовим засіданням. З урахуванням викладеного, з [PERSON] на користь позивача мають бути стягнуті витрати на правову допомогу у сумі 855, 99 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial