Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

В липні 2017 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтували тим, що позивачі є співвласниками квартири [ADDRESS]. Зазначили, що в даній квартирі окрім її співвласників, зареєстрований відповідач [PERSON], який є колишнім чоловіком позивачки [PERSON] Вказали, що відповідач не проживає у квартирі з березня 2015 року, спроб вселитися у квартиру з цього часу відповідач не робив, інтересу до проживання у квартирі не висловлював, оплату комунальних послуг не здійснює. Посилаючись на те, що відповідач не є членом сім'ї [PERSON], перестав бути членом сім'ї [PERSON], а також ніколи не був членом сім'ї [PERSON], не веде з позивачами спільне господарство та понад рік не проживає у квартирі, позивачі звернулися до суду з даним позовом, в якому просили суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом - квартирою [ADDRESS]. У судове засідання позивачі не з'явилися, подали до суду заяви, якими позовні вимоги підтримали, просили справу розглянути без їхньої участі, а позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день і місце розгляду справи повідомлявся шляхом розміщення оголошення у пресі. Заяв про розгляд справи за його відсутності або про причини неявки від відповідача не надходило. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність вищезазначених осіб відповідно до вимог ст.ст. 158, 169 ЦПК України. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та її дочки [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] (а. с. 21, 22). За даними Адресно-довідкового бюро ДМС України у квартирі [ADDRESS] зареєстрований відповідач [PERSON] Як вбачається з відмітки у паспорті [PERSON], вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 02.09.2000, та на підставі рішення Подільського районного суд м. Києва від 14.04.2011 шлюб між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано (а.с.11). На даний час колишній чоловік [PERSON] - [PERSON] зареєстрований у квартирі, однак його реєстрація носить формальний характер та створює перешкоди позивачам вільно розпоряджатися належним їм житлом. Спір між сторонами виник у зв'язку з оспорюванням права відповідача користуватися житлом, належним позивачці та її дочці. Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право користуватися чужим майном регламентується ст. 405 ЦК України, відповідно до якої право на користування житлом відповідно до закону мають члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним. Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до Актів від 08.07.2015, 21.09.2015 та 11.11.2016, складених КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» зі слів сусідів, [PERSON] не проживає у квартирі [ADDRESS] та його особистих речей у квартирі не виявлено (а.с.3,4,5). Судом встановлено, що позивачі є власниками спірної квартири. При цьому одна зі співвласників квартири - [PERSON] перебувала у шлюбі з відповідачем, у зв'язку із чим останній був вселений до належної позивачам квартири за їхньою згодою. Відповідач з березня 2015 року спільно з власниками квартири не проживає, спільним побутом не пов'язаний; після розірвання шлюбу з [PERSON] вибув із зазначеного житла. Припинивши проживання у квартирі у 2015 році, відповідач зі спливом 1 року втратив право користування квартирою як це передбачено ч. 2 ст.406 ЦК України, а власники житла мають право вимагати припинення сервітуту (припинення права на користування чужим житлом). Такий висновок узгоджується з правовим висновком ВСУ, викладеним у постанові №6-2931цс16 від 15.05.2017 Докази про те, що вселяючись у квартиру [ADDRESS], належну позивачам, відповідач [PERSON] мав якісь інші домовленості щодо збереження права користування квартирою, відсутні. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON], [PERSON], [PERSON], а відтак, і про необхідність визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь позивачів потрібно стягнути 640,00 грн. судового збору, тобто по 213,33 грн. на користь кожної з позивачів.

Outcome: approved