Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

В липні 2014 року позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог вказує, що перебувала з відповідачем у шлюбі з 13.07.1981 року. Від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами було розірвано 22.04.2014 року. З 2013 року [PERSON] постійно проживає в Італії, в м. Велетрі. Бажає, щоб її донька відвідувала її в Італії під час канікул, але відповідач згоди на виїзд дитини не надає. Просила суд надати дозвіл на оформлення проїзного документу дитини [PERSON], та надати дозвіл на виїзд [PERSON] за межі України, до Італії з матір'ю [PERSON] без згоди батька [PERSON] під час шкільних канікул. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, її представник [PERSON] надала суду заяву, просила розглядати справу за її відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідач не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив, заяв з проханням розглянути справу за його відсутністю або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи від відповідача до суду не надходило. Представник третьої особи відділу у Хортицькому району у справах дітей Запорізької міської ради надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, не заперечує проти позовних вимог позивача. Представник третьої особи Хортицького районного відділу у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області в судове засідання не з'явився, просив розглядати справу за його відсутності. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з цим суд вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 13.07.2002 року, шлюб був розірваний рішенням суду від 22.04.2014 року. Від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. [PERSON] на даний час перебуває в Італії в м. Велетрі, що підтверджується копією її закордонного паспорту, листом-запрошенням від громадянина Італії [PERSON], який гарантує [PERSON] місце проживання в Італії. Відповідно довідки з ЗЗШ №32, [PERSON] навчається у 6-А класі, батько дитини не відвідує батьківські збори. Статтею 313 Цивільного кодексу України передбачено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок оформлення документів для виїзду громадян України за кордон визначається Законом України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України» № 3858 -Х11 від 21.01.1994 року, із змінами та доповненнями, який у статті 4 передбачає, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. У клопотанні зазначаються відомості про дитину. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно з ч.2 Правил перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадян України, які не досягли 16- річного віку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року (далі - Правила), виїзд за межі України громадян України, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або в супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Пунктом 22 ч.1 Правил встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Згідно зі ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з вимогами ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши доводи позивача, суд прийшов до висновку, що [PERSON] піклується про розвиток своєї дитини, бажає бачити доньку під час свого перебування в Італії. В той час як [PERSON] буде відвідувати матір під час своїх канікул, що не буде перешкоджати її навчанню у школі. У зв'язку із тим, що батько дитини [PERSON] в встановлений законом порядок згоду на виїзд дитини за кордон не надає, позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved