Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

В лютому 2015 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради суму боргу по сплаті за спожиті послуги з централізованого опалення за період з листопада 2007 року по грудень 2014 року включно в розмірі 7261,15 грн., а також стягнути з відповідачів судовий збір. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що ним були надані послуги з централізованого опалення за місцем мешкання відповідачів за адресою: [ADDRESS]. Плата за спожиту теплову енергію повинна провадитися споживачами теплової енергії щомісячно за отриману теплову енергію. Однак, відповідачі оплату за спожиту теплову енергію не проводили, внаслідок чого, за період з листопада 2007 року по грудень 2014 року утворилася заборгованість з централізованого опалення в сумі 7261,15 грн. Тому, позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою. Ухвалою суду відповідачка по справі - [PERSON] була уточнена на [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги позивача та просила задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалася на обставини, які викладені в позовній заяві та вказала, що коли відповідачка звернулася до позивача з заявою щодо перерахунку вартості нарахування ціни за послуги з централізованого опалення, оскільки в неї менша квадратура приміщення, позивач здійснив такий перерахунок. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача та просила відмовити йому в повному обсязі. При цьому, вказала, що позивачем пропущені строки звернення до суду з даними вимогами, а також те, що позивачем нараховувалася їй заборгованість на її квартиру в 28 кв.м., тоді як площа її квартири 25,8 кв.м. У звязку з чим, за роки, коли вона сплачувала за послуги з централізованого опалення нею було переплачено чималу суму, яку позивач відмовляється перерахувати на погашення заборгованості. Інші відповідачі в судове засідання не зявилися, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, причину своєї неявки суду не повідомили. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. Обов'язок споживача оплатити надані послуги встановлено ст. 19 Закону України «Про теплопостачання». Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги (до яких відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 13 цього ж\~ закону віднесено і\~послуги з надання централізовано опалення та гарячої води) у строки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», оплата послуг повинна проводитись споживачем теплової енергії щомісячно за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно з ч. 1 ст. 68 ЖК України, наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. У судовому засіданні встановлено, що позивач забезпечує тепловою енергією квартиру [ADDRESS], у якій зареєстровані відповідачі, що підтверджується відповідями відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 10.03.2015 року за вих. № 800/2 (а.с.14-16). Позивач відкрив на імя [PERSON], як відповідального наймача, особовий рахунок № 8-801596, за яким відповідачі повинні були сплачувати комунальні послуги щомісяця наступного за розрахунковим. Оплата за опалення нараховується за тарифами, встановленими рішенням Дніпропетровської міської ради від 27.10.2008 року № 3363 та згідно Постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України № 1844 від 14.12.2010 року (а.с.8). Відповідно до довідки по особистому рахунку 8-801596 у відповідачів наявна заборгованість по оплаті за спожиті послуги з централізованого опалення за період з листопада 2007 року по грудень 2014 року включно в розмірі 7261,15 грн. Зазначена сума заборгованості була нарахована згідно встановлених тарифів на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 27.10.2008 року № 3363. Правовідносини між сторонами у справі склалися на підставі надання та отримання послуг з теплопостачання, тобто, відносини фактично існували. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. При цьому, відповідачка заперечувала проти вищевказаної суми боргу, оскільки позивачем пропущені строки звернення до суду з даними вимогами, а також позивачем нараховувалася їй заборгованість на її квартиру в 28 кв.м., тоді як площа її квартири 25,8 кв.м. У звязку з чим, за роки, коли вона сплачувала за послуги з централізованого опалення нею було переплачено чималу суму, яку позивач відмовляється перерахувати на погашення заборгованості. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, відповідачкою не було надано суду доказів того, що площа її квартири менша ніж та, на яку нараховувалася заборгованість, що дана площа зменшалася не після перебудови квартири, а дійсно раніше в технічній документації була помилка, тощо. При цьому, представник позивача в судовому засіданні вказувала, що відповідачам була перерахована сума до оплати послуг з централізованого опалення, після звернення відповідачки в березні 2015 року. Не надано суду належних доказів і того, що позивач надавав неякісні послуги відповідачам. Тому, твердження відповідачки в цій частині є необґрунтованими та безпідставними. Таким чином, боржники зобовязані належним чином виконати свій обовязок щодо оплати послуг з надання теплової енергії, а кредитор має право вимагати своєчасної оплати за поставлену теплову енергію у повному обсязі. Разом з тим, згідно з положеннями ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В порядку ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідачі просила застосувати строк позовної давнини для звернення до суду та відмовити позивачу у звязку із пропуском строку звернення до суду у відповідності до ст. 257 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Разом з тим, згідно з ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Враховуючи зміст норми ст. 267 ЦК України, суд вважає, що до поважних підстав пропуску строку слід відносити лише ті обставини, які є обєктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з відповідним позовом. Судом не було встановлено поважних причин для поновлення позивачу строку звернення до суду, а тому, суд вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог в частині стягнення заборгованості з відповідачів за період листопада 2007 року по вересня 2010 року включно. В іншій частині вимог позивача про стягнення солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради суму боргу по сплаті за спожиті послуги з централізованого опалення за період з вересня 2010 року по грудень 2014 року, оскільки позивач вперше звернувся до суду не з даною позовною заявою, а з заявою про видачу судового наказу в вересні 2013 року, який був виданий Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська 16 жовтня 2013 року та в подальшому був скасований цим же судом (а.с.9). За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради суму боргу по сплаті за спожиті послуги з централізованого опалення за період з вересня 2010 року по грудень 2014 року в розмірі 4935,44 грн. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слідує стягнути в рівних частинах судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп., тобто по 81 грн. 20 коп. з кожного з них відповідно. На підставі викладеного,

Outcome: partial