Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

В лютому 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину автомобіля ЗАЗ DAEWOO LANOS державний номер [NUMBER] та на 1/2 частку будинку [ADDRESS] , оскільки вказане майно було набуто його батьками [PERSON] та [PERSON] за період шлюбу і після смерті матері він фактично прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом з нею та був зареєстрований в будинку [ADDRESS] . [INFO] помер його батько [PERSON] , який заповів усе майно своїй онуці [PERSON] , що є перешкодою для оформлення ним права власності на належну йому 1/2 частину автомобіля та будинку, тому просить визнати за ним право власності в порядку спадкування на спірне майно. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, його інтереси представляє [PERSON] , який в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, пояснили, що існує заповіт, який залишив [PERSON] на ім`я [PERSON] , а тому вимоги позивача є безпідставними, крім того, зазначили, що позивач за іншим заповітом від [PERSON] отримав у спадщину будинок, тому вважають, що його права не порушуються. Представник відповідачки [PERSON] адвокат Горелов О.Є. в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав, підтримав позицію відповідачів та просив у позові відмовити. Детальне обґрунтування заперечень проти позовних вимог позивачки та її представника міститься в наданому відзиві на позов. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно з нормами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про народження [NUMBER] від 19.11.1968 року (а.с.5). [PERSON] померла [INFO] . (а.с. 7) [PERSON] помер [INFO] . (а.с. 8) Відповідачка [PERSON] є дочкою [PERSON] та [PERSON] (а.с. 80), прізвище « [PERSON] » набула після реєстрації шлюбу з [PERSON] 15.12.1984 року (а.с. 79) Відповідачка [PERSON] є дочкою [PERSON] та [PERSON] (а.с. 78) та, відповідно, онукою [PERSON] . Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1234 ЦК України передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Згідно статті 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Стаття 1236 ЦК України передбачає право заповідача охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. [PERSON] після смерті [PERSON] є спадкоємцем за заповітом від 11.03.2016 року усього майна останнього, яке йому належало на день смерті. (а.с. 75) Згідно заповіту від 29.04.2016 року [PERSON] заповів [PERSON] житловий будинок з відповідними господарськими та побутовими спорудами, земельною ділянкою, що знаходиться в [ADDRESS] . (а.с. 61) Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] розпорядився усім належним йому майном, неохопленої заповітами спадщини немає, заповіти по своєму змісту не суперечать один одному та у встановленому законом порядку недійсними не визнавались. Стосовно можливості успадкування позивачем майна після смерті його матері [PERSON] , суд зазначає, що сторонами не оспорюється факт реєстрації позивача за місцем проживання його матері на день її смерті. Між тим, позивачу ніщо не заважало оформити право власності в порядку спадкування після смерті його матері в передбаченому законом порядку, натомість його батько [PERSON] розпорядився належним йому майном шляхом складання заповітів, до якого увійшло і майно його дружини, оскільки воно було набуто у період їх шлюбу, в тому числі і на користь позивача [PERSON] . Не вважає суд слушними сумніви представника позивача у стані здоров`я, віці та розумовій здібності [PERSON] на час складання заповіту на користь відповідачки [PERSON] , оскільки заповіт від 11.03.2016 року [PERSON] недійсним не визнавався, в тому числі і з цих причин. Підсумовуючи викладене, суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed