Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

В листопаді 2013 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив виділити йому у власність домоволодіння по [ADDRESS], загальною площею 28,5 кв.м, житловою площею 7,9 кв.м., шляхом передачі йому права власності, виділити у власність [PERSON] 1/2 частину домоволодіння по [ADDRESS], загальною площею 81 кв.м., житловою площею 43,5 кв.м., шляхом передачі права власності відповідачці 1/4 частини домоволодіння, яке належить позивачу, а також стягнути з відповідачки судові витрати та витрати пов'язані з оцінкою ринкової вартості обох домоволодінь. В обґрунтування позову позивач вказав на те, що 26 серпня 1995 року він уклав шлюб з [PERSON] (після одруження [PERSON]). 18 липня 2011 року шлюб між ними був розірваний рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська. В період шлюбу, до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства, у липні 2011 року за спільні кошти ними набуто спірне майно, а саме: домоволодіння [ADDRESS] та 21/100 частина домоволодіння [ADDRESS]. 19 липня 2006 року та 06 серпня 2006 року сторони подарували, кожен по 1/4 частині домоволодіння по [ADDRESS], своїм неповнолітнім дітям [PERSON] та [PERSON], згідно договорів дарування. Угоди про поділ спільного майна при розірванні шлюбу вони не досягли. 22 жовтня 2013 року позивач звернувся до незалежного оцінювача, з метою встановлення ринкової вартості вищевказаних домоволодінь. У висновку про ринкову вартість об'єкта оцінки, а саме домоволодіння по [ADDRESS] вартість складає 237147 грн. У висновку про ринкову вартість об'єкта оцінки, а саме домоволодіння по [ADDRESS] вартість складає 61667 грн. Позивач вважає, що істинну ринкову вартість домоволодіння об'єктивно встановити не вдалося, у зв'язку з тим, що відповідачка перешкоджала роботі оцінювача, а саме не пустила оцінювача навіть на подвір'я, про що зазначено у висновку. Виходячи з цього, позивач запропонував відповідачці добровільно поділити спільне майно, виділивши йому домоволодіння по [ADDRESS] загальною площею 28,5 кв.м, житловою площею 7,9 кв.м., а він їй - 1/4 частину домоволодіння по [ADDRESS] загальною площею 81 кв.м., житловою площею 43,5 кв.м. Однак, вона відмовилася розподілити майно таким чином. Ухвалою суду до участі у справу були залучені [PERSON] та [PERSON] в якості третіх осіб. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги позивача та просив задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилався на обставини викладені в позовній заяві. Відповідачка та її представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог позивача та просили відмовити йому в задоволенні в повному обсязі. При цьому, вказали, що дійсно сторони, як подружжя в 2004 році придбали домоволодіння [ADDRESS], по 1/4 частині якого вони в 2006 році подарували своїм малолітнім (на той момент) дітям. Проте, 21/100 частину домоволодіння [ADDRESS] відповідачка придбала за свої особисті кошти, але це житло не є спільним майном подружжя і не підлягає поділу між позивачем та відповідачкою. Так, 03 вересня 2004 року відповідачка разом із своїм батьком [PERSON], мамою [PERSON] та рідним братом [PERSON] уклали попередній договір купівлі-продажу 47/100 частини квартири [ADDRESS], яку вони придбали шляхом безоплатної приватизації. 04 вересня 2004 року в забезпечення виконання майбутнього договору купівлі-продажу 47/100 частин квартири [ADDRESS], сторони уклали договір про завдаток, згідно якого покупець передав продавцям 67000 грн. 04 вересня 2004 року, у приміщенні того ж нотаріуса, [PERSON] уклала договір купівлі-продажу 21/100 частини домоволодіння [ADDRESS], за купівлю якого розрахувалася коштами отриманими по договору завдатку. Вартість зазначеного правочину склала 7817 грн. Оформлення цього майна на [PERSON] було обумовлено між її батьками та братом, як у подальшому її спадщина, але за умови, що в цьому помешканні будуть проживати батьки відповідачки, які живуть там і в теперішній час. [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, раніше надав суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі та зазначив, що позовні вимоги позивача не підтримує. [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, причину своєї неявки суду не повідомила. Раніше в попередньому судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача та просила відмовити йому в повному обсязі. При цьому, посилалася на обставини, викладені в запереченнях відповідачки. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи та заслухавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні було встановлено, що 26 серпня 1995 року між позивачем та відповідачкою був укладений шлюб у відділі РАГС виконкому Бабушкінської районної ради народних депутатів, актовий запис № 689. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2011 року шлюб між сторонами був розірваний. Дане рішення набрало чинності 18 липня 2011 року (а.с.6). За час шлюбу подружжям було придбане домоволодіння [ADDRESS], кожному з них належала 1/2 частина вказаного домоволодіння, на підставі Договору купівлі-продажу домоволодіння від 16.07.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 3583 (а.с.9). Право власності на вищевказане домоволодіння було зареєстроване за позивачем та відповідачкою, на 1/2 частину за кожним з них, в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради за реєстраційним № 2610738, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07.10.2004 року за № 4975975 (а.с.41). При цьому, позивач та відповідачка подарували по 1/2 частині від належних їм частин домоволодіння [ADDRESS] своїм малолітнім (на той момент) дітям, а саме: [PERSON] подарував 1/4 частину вищевказаного домоволодіння їхній спільній з відповідачкою доньці [PERSON], [INFO], на підставі Договору дарування 1/4 частини домоволодіння від 03.08.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 5733; а [PERSON] подарувала 1/4 частину вищевказаного домоволодіння їхньому спільному з позивачем сину [PERSON], [INFO], на підставі Договору дарування 1/4 частини домоволодіння від 19.07.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 4938. Таким чином, на теперішній час [PERSON] та [PERSON] належить по 1/4 частині домоволодіння [ADDRESS], кожному з них відповідно. Крім того, 04 вересня 2004 року відповідачкою, під час перебування в шлюбі з позивачем, було придбано 21/100 частину домоволодіння [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу 21/100 частин домоволодіння, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 2959 (а.с.8). Вищевказані обставини не заперечували та не оспорювали сторони по справі, тому доказуванню ці обставини не підлягають у відповідності з ч. 1 ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Аналогічні положення має ч. 3 ст. 368 ЦК України, згідно якої - майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з положеннями ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Встановлюючи право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ч. 1 ст. 69 СК України визначає, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. На підставі вищевказаного, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив поділити між ним та відповідачкою майно набуте ними під час шлюбу. При цьому, відповідачка заперечувала проти поділу між нею та позивачем домоволодіння [ADDRESS], оскільки вказане домоволодіння було придбане нею за особисті кошти, які вона отримала від продажу нею та її родичами квартири [ADDRESS], яка належала їм на підставі безоплатної приватизації Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. На підтвердження вищевказаних обставин відповідачка надала: свідоцтво про право власності на житло від 10.11.1999 року на вищевказану квартиру (а.с.78); попередній Договір про укладання договору купівлі-продажу 47/100 частини квартири від 03.09.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 2946 (а.с.71), та Договір про завдаток від 03.09.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 2947 (а.с.72). Крім того, вищевказані обставини підтвердили опитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які є батьками відповідачки та третіми особами у даній справі, оскільки зареєстровані та проживають у спірному домоволодінні, і які підтвердили твердження відповідачки та її представника щодо обставин придбання домоволодіння [ADDRESS], а саме вказали, що вказане домоволодіння було придбане за гроші отримані ними від продажу квартири [ADDRESS] і які бажали в майбутньому залишити дане домоволодіння доньці як свою спадщину. Також, вказали, що у нотаріуса після продажу квартири [ADDRESS] та отримання грошей вони в цей же час у цього ж нотаріуса передали отримані гроші за придбання спірного домоволодіння. Таким чином, судом встановлено, що гроші на спірне домоволодіння були отримані з продажу квартири [ADDRESS], але самі [PERSON] та [PERSON], позовних вимог щодо предмету спору, а саме домоволодіння [ADDRESS] не заявляли. При цьому, у відповідності з ч. 1 ст. 71 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З огляду на вищевказане, суд прийшов до висновку, що домоволодіння [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя позивача та відповідачки, оскільки був придбаний ними під час шлюбу. При цьому, позивач просить суд виділити йому домоволодіння [ADDRESS], а відповідачці виділити домоволодіння [ADDRESS]. Але відповідачка заперечує проти такого поділу. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, суд вважає можливим виділити [PERSON] у власність 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS], загальна площа якого 28,5 кв.м., житлова площа 7,9 кв.м., шляхом передачі йому права власності на 1/2 частину, а в іншій частині його вимог відмовити. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 79 та ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача слідує стягнути судовий збір в сумі 308 грн. 34 коп. та половину вартості оцінки спірного майна в сумі 400 грн. 00 коп. (а.с.40). На підставі викладеного,

Outcome: partial