Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

В лютому 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за аліментами, неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що за рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області відповідач зобов'язаний сплачувати на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини від усіх видів доходів відповідача щомісячно. Проте, відповідач ухиляється від сплати аліментів, в зв'язку з чим станом на 01.11.2017 року утворилась заборгованість в розмірі 50 480 грн. 00 коп. Посилаючись на наведені обставини, позивач просила стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за аліментами, а також неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 2\~570 грн. 30 коп., що розрахована за період з листопада 2016 року по листопад 2017 року. Ухвалою суду від 20.02.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. 07.03.2018 року по справі проведено підготовче судове засідання призначено її до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав з тих підстав, що остання не є належним позивачем по справі, а обумовлені кошти він згоден сплачувати лише за відповідним зверненням сина до суду. Дослідивши матеріали даної справи, матеріали цивільної справи № 2-2576/06 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема судом встановлено, \~що позивач [PERSON] (до укладення 23.04.2011 року шлюбу [PERSON]) М.П. та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], який на час розгляду справи продовжує проживати з матірю. Відповідно до рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13.12.2006 року відповідач зобовязаний щомісячно сплачувати кошти (аліменти) на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина в розмірі ? частини від усіх видів своїх доходів, починаючи з 29.11.2006 року та до досягнення ним повноліття. На підставі обумовленого рішення був виданий виконавчий лист, який був направлений для примусового виконання до державної виконавчої служби. Проте, [PERSON] свій обовязок по утриманню дитини належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 01.11.2017 року утворилася заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 50 480 грн. 00 коп., що підтверджується відповідним розрахунком, наданим державним виконавцем Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області. Відповідно до ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до\~ст. 187\~цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Порядок стягнення аліментів на підставі рішення суду передбачений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». За наявності спору питання про розмір заборгованості за аліментами вирішується в судовому порядку за заявою заінтересованої особи (ч.8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»). Тобто заборгованість за аліментами в судовому порядку може бути стягнута в наступних випадках: - в разі відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника або одержувача аліментів за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії; - в разі наявності між сторонами виконавчого провадження спору щодо розміру аліментів. Проте з матеріалів справи вбачається, що стягнення з відповідача на користь позивача аліментів здійснювалося не за ініціативою платника або отримувача, а на підставі окремого судового рішення, розрахунок заборгованості за аліментами сторонами виконавчого провадження не оспорений, поведінка сторін вказує на відсутність між ними спору щодо розміру заборгованості за аліментами й на час розгляду справи. Таким чином при відсутності між сторонами спору нарахована виконавцем заборгованість за присудженими судом аліментами стягується державним виконавцем відповідно до положень\~Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі окремого судового рішення про стягнення заборгованості, оскільки чинним законодавством не передбачена можливість отримання заборгованості за аліментами, яка утворилась при виконанні судового рішення, шляхом подачі позову до суду по іншій справі. Отже, зазначене вказує на безпідставність вимог [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за аліментами, а тому в задоволенні обумовлених вимог слід відмовити. Разом з тим, ст. 196 СК України передбачає відповідальність за прострочення сплати аліментів. За правилами вказаної статті при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. При цьому, діє презумпція вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти на утримання дитини та прострочила виконання зобов'язання. В разі утворення заборгованості не за виною платника аліментів, наприклад, коли прострочення сплати аліментів стало внаслідок тяжкої хвороби боржника або іншої незалежної від нього причини, за умови доведеності відповідних обставин, дані заходи не застосовуються. Відповідно до передбаченого\~ст. 12 ЦПК України\~принципу змагальності, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, підтвердивши їх доказами (фактичними даними) з дотриманням вимог ст.ст.\~76-81 ЦПК України. Між тим, доказів, що заборгованість за аліментами виникла з незалежних від відповідача причин, останнім не надано. За такого, відповідач [PERSON] зобовязаний сплатити неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, яка, враховуючи її правову природу, а також періодичність відповідних платежів, нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Разом з тим, сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Таким чином сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з листопада 2016 року по листопад 2017 становить 2\~552 грн. 72 коп., виходячи з наступного розрахунку: листопад 2016 року: 510 грн. 96 коп. х 1% х 30 = 153 грн. 30 коп. грудень 2016 року: 510 грн. 96 коп. х 1% х 31 = 158 грн. 41 коп. січень 2017 року: 636 грн. 96 коп. х 1% х 31 = 196 грн. 54 коп. лютий 2017 року: 636 грн. 96 коп. х 1% х 28 = 177 грн. 52 коп. березень 2017 року: 636 грн. 96 коп. х 1% х 31 = 196 грн. 54 коп. квітень 2017 року: 636 грн. 96 коп. х 1% х 30 = 190 грн. 20 коп. травень 2017 року: 636 грн. 96 коп. х 1% х 31 = 196 грн. 54 коп. червень 2017 року: 636 грн. 96 коп. х 1% х 30 = 190 грн. 20 коп. липень 2017 року: 888 грн. 50 коп. х 1% х 31 = 275 грн. 90 коп. серпень 2017 року: 888 грн. 50 коп. х 1% х 31 = 275 грн. 90 коп. вересень 2017 року: 888 грн. 50 коп. х 1% х 30 = 266 грн. 70 коп. жовтень 2017 року: 888 грн. 50 коп. х 1% х 31 = 275 грн. 90 коп. При цьому, враховуючи що аліменти було стягнуто на користь [PERSON], яка фактично утримує сина до досягнення ним повноліття, саме на її користь належить стягнути неустойку (пеню), тому посилання відповідача щодо неналежного позивача, суд до уваги не приймає. В силу ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають, а з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати в розмірі 740 грн. 80 коп.

Outcome: partial