Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-02 00:00:00

В листопаді 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому зазначив, що з 07.09.2009 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]. Також від попереднього шлюбу [PERSON] має двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини з відповідачем не підтримують, оскільки в серпні 2014 року відповідач разом з дітьми поїхала до родичів у Білорусь та з часом зв'язок з нею був втрачений, що унеможливлює подальше перебування у шлюбі. Спільного господарства не ведуть, спору про розподіл майна не виникає. Подальше збереження шлюбу та примирення неможливі та суперечать інтересам позивача, тому у судовому порядку шлюб він просить розірвати. Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, позивач просив розглянути справу за його відсутності. Представник позивача надала заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, не заперечує проти розірвання шлюбу. У відповідності до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про одруження (повторно) серії [NUMBER] від 06.11.2018 року, сторони по справі зареєстрували шлюб 07.09.2009 року у виконавчому органі Північної селищної ради м. Торецька Донецької області, актовий запис № 39 (а.с. 8). Від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження (повторно) серії [NUMBER] від [INFO] (а.с.9). Згідно зі ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути поданим одним з подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя є неможливим, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і не відповідає інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і тому може бути розірваним. Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, вважає за необхідне задовольнити позов, розірвавши шлюб між сторонами по справі. Позивач не ставить питання про стягнення з відповідача судового збору, сплаченого при зверненні до суду, тому суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved