Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

В липні 2016 року до суду звернувся позивач з позовом до [PERSON], в якому ставить питання про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у сумі 42232 грн. 86 коп. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 09.08.2006 року, [PERSON] отримала кредит у розмірі 10600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 3.2 п. 3.3 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до умов договору відповідач повинен був щомісяця, починаючи з місяця отримання кредиту, частково погашати суму зобовязання згідно графіку погашення кредиту. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, відповідно до цього Банк нарахував заборгованість за кредитом у сумі 10247,06 грн., заборгованість по процентам у сумі 27498,52 грн., заборгованість за пенею та комісією в розмірі 2000,00 грн., а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. штраф (фіксована частина) та 1987,28 грн. штраф (процентна складова). Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в заяві, наполягав на їх задоволенні в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не прибула, надавши письмові заперечення проти позову у яких зазначила, що не визнає вимоги в повному обсязі та наполягає на ухваленні рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки в матеріалах справі відсутній оригінал кредитного договору укладеного між нею та банком 09.08.2006 року, що ставить під сумнів існування грошових зобовязань між сторонами, крім того зазначає, що причиною припинення виплат за кредитним договором є форс-мажорні обставини, а саме, проведення АТО на території Донецької області, однак всупереч Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року, відповідно до якого на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами, позивачем в повному обсязі нараховані суми пені та штрафів за кредитним договором відповідачу, яка постійно проживає в населеному пункті де проводилася антитерористична операція. Також відповідач вказала, що позивачем порушено строк позовної давності для звернення до суду із заявою про стягнення з неї суми боргу, що є на її думку беззаперечною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Представник відповідача на підставі договору про надання правової допомоги - [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що банком до позовної заяви не надано оригіналу кредитного договору, який на його думку є основним і беззаперечним доказом існування між сторонами по справі грошових зобовязань за кредитом, крім того, зазначив, що позивачем по справі порушено строк позовної давності для звернення із вказаною позовною заявою до суду, тому просить з цих самих підстав повністю відмовити в задоволенні позовних вимог. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Так, відповідно до кредитного договору № б/н від 09.08.2006 року, [PERSON] отримала кредит у розмірі 10600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.9; 10-15). Однак, в порушення умов договору [PERSON] несвоєчасно сплачувала суми кредиту, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість за кредитом. У зв'язку з цим суд зазначає, що відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Крім цього, відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема сплата комісії банку, пені, штрафу. Суд перевіривши розрахунок заборгованості за кредитним договором № б/н від 09.08.2006 року, укладеного між ПриватБанком та [PERSON] встановив, що станом на 30.04.2016 року утворилась заборгованість на загальну суму 42232 грн. 86 коп., з них заборгованість за кредитом в сумі 10247,06 грн., заборгованість по процентам у сумі 27498,52 грн., заборгованість за пенею та комісією в розмірі 2000,00 грн., а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. штраф (фіксована частина) та 1987,28 грн. штраф (процентна складова). В той же час відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р до зазначених населених пунктів належить Дзержинськ. В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р. Згідно із пунктом 23 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить м. Дзержинськ. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачу, який проживає у м. Торецьку (колишня назва Дзержинськ), штрафи нараховані, після 14 квітня 2014 року. Таким чином є підстави для застосування вимог ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». У звязку з цим суд вважає необхідним скасувати нараховані банком штрафи та суму нарахованої пені та комісії відповідачу. Крім цього, суд приходить до висновку про неправомірне збільшення банком процентної ставки за кредитом з огляду на наступне. Із розрахунку заборгованості за кредитом встановлено, що проценти за користування кредитними коштами відповідачу нараховувались за період з 13.01.2007 року по 31.12.2012 року, виходячи із процентної ставки 36% річних, з 01.01.2013 року по 31.08.2014 року, виходячи із процентної ставки 30,0 % річних, з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року 34,8 % річних, а з 01.04.2015 року по 30.04.2016 року, виходячи із 43,2%. Загальна сума нарахованих процентів становить 27498,52 грн. (а.с. 5-8). Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем 09.08.2006 року була підписана заява-анкета про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, копія якої міститься у справі (а.с. 9). Із цієї заяви виходить, що відповідач погодилася з тим, що ця заява разом із пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між нею і банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку. Відповідач зобов'язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті ПриватБанку. Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг кредитний ліміт встановлюється та змінюється за рішенням банку. Відсотки за користування кредитом нараховуються банком в розмірі, встановленому Тарифами банку. Одночасно, п.5.3. Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин договору. Відповідно до ч. 1, 2, 4 та 6 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Однак, кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки. Таким чином, кредитним договором встановлена змінювана процентна ставка. Однак, представником позивача не надано жодних доказів повідомлення відповідача про збільшення процентної ставки в порядку, передбаченому ст. 1056-1 ЦК України, тобто письмово, не пізніш як за календарних 15 днів до дати, з якої застосовуватиметься ставка. У кредитному договорі не встановлено порядку розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Крім того, представником позивача не надано і відповідного рішення банку про збільшення процентної ставки, яке могло свідчити про обґрунтованість причин, які спонукали до такого збільшення. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умов та правил надання банківських послуг та тарифи банку, які стосуються зміни відсоткової ставки в сторону збільшення від 36,0 % і більше не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки позивачем не надано доказів, що такі умови містять підпис позичальника. Адже у цій справі зміст умов та правил надання банківських послуг передбачає інформування позичальника про зміну тарифів. Це не суперечить і правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у справі № 6-16 цс 15 від 11 березня 2016 року. За змістом ст. 1048 ЦК України проценти за договором позики є платою за користування кредитними коштами, тому суд повинен був стягнути проценти на день предявлення вимоги позивачем, виходячи із погодженої з відповідачем відсоткової ставки, тобто 36,0 % річних. Отже, процентна ставка за кредитом з 01.04.2015 року повинна бути розрахована за тарифом 36,0 % річних за період з 01.09.2014 року по 30.04.2016 року: 43,2% - 36 % = 7,2 % (різниця у процентних ставках), необґрунтовано нарахованою сумою процентної ставки у гривнях буде різниця суми нарахованої по процентній ставці 43,2 % на залишок заборгованості по процентах за цей період у розмірі 20412,35 грн. (27498,52 грн. 7086,17 грн.), де 7,2% складає 3402,06грн., тобто різниця по % ставках за вказаний вище період. Отже, заборгованість по процентам становить 27498,52 грн. - 3402,06 грн. = 24096,46 грн. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться звичайно. Відповідно до п. 3.2 умов та правил надання банківських послуг, після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяву, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку , і клієнт дає право банку в будь який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт . Пунктом 3.3 умов та правил надання банківських послуг передбачено, що підписання договору є прямою і та беззаперечною згодою клієнта відносно прийняття будь якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.\~ При укладанні договору про надання банківських послуг сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, якою визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості . Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Поряд з цим, сторони також погодили між собою відповідальність сторін, яка настає при невиконання ними умов договору. Тобто, відповідач [PERSON] у відповідності до вимог ст. 627 ЦК України обрала для себе фінансову установу, яка надавала відповідні фінансові послуги, і уклала договір на запропонованих вказаним банком умовах. Сторони у відповідності до вимог ч. 1 ст. 628 ЦК України погодили між собою умови договору, про що свідчать їх підписи у заяві, який згідно ст. 629 ЦК України є обовязковим для виконання сторонами. Таким чином, волевиявлення сторін було вільним і направленим на отримання реальних наслідків договору, тобто з боку відповідача на отримання кредиту, а з боку позивача на повернення виданих коштів і отримання прибутку у вигляді плати за користування кредитом. Крім того, суд не приймає до уваги посилання відповідача по справі, його представника щодо відсутності в матеріалах справи оригіналу кредитного договору, який є основним доказом на підтвердження виникнення між сторонами по справі правовідносин з надання кредиту, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення\~ або\~ не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд погоджується з тим, що у банку відсутня можливість надати суду оригінал кредитного договору у звязку з його знаходженням у приміщенні головного офісу в м. Донецьку, тобто в населеному, де відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» проводиться антитерористична операція. Дана обставина є загальновідомою, тому відповідно до ч. 2 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Більш того, в матеріалах справи є відомості про рух коштів і здійснення операцій по картковому рахунку відповідача [PERSON], при дослідженні якого підтверджується факт укладення між сторонами по справі кредитного договору, та часткову сплату відповідачем заборгованості за кредитним договором, тобто виконання умов договору. Також суд не погоджується з доводами відповідача та її представника стосовно пропуску строку позовної давності з наступних підстав. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Таким чином позовна давність за вимогами по зазначеному договору надання банківських послуг, за винятком вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), складає 3 роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина перша та пята статті 261 ЦК України). Згідно з ч.1,3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Із доданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідач користувався кредитною карткою та регулярно погашав заборгованість за договором надання банківських послуг і останній платіж відповідачем самостійно було здійснено 28.08.2014 року. Суд приходить до висновку про переривання перебігу позовної давності, оскільки дії відповідача щодо внесення оплати за кредитним договором свідчать про визнання нею існуючої суми боргу. Позов про стягнення заборгованості позивачем був поданий 11.07.2016 року. Отже, позивачем не було порушено строку позовної давності. Щодо застосування позовної давності для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) суд зазначає, що нараховані банком штрафи та сума нарахованої пені та комісії відповідачу підлягають скасуванню, про що судом вже було зроблено висновок. \~Аналізуючи зазначені обставини справи, вимоги закону, суд вважає доведеним позивачем належними доказами в суді наявність боргу у відповідача за кредитним договором, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. \~ \~Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial