Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

В інтересах малолітньої дитини до суду звернувся орган опіки та піклування з вище вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що відповідач [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] . Однак, відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків у відношенні малолітньої [PERSON] . Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 02.04.2020 року у справі № 503/1967/19 малолітню [PERSON] , [INFO] , було відібрано у [PERSON] без позбавлення батьківських прав. За час відібрання малолітньої дитини відповідач [PERSON] на стан виправлення не стала, не створила належних умов для виховання, розвитку дитини, утримання дитини, офіційно на роботу не влаштувалася, не привела будинок, в якому проживає в належний санітарно-технічний стан, жодного разу не зверталася до служби у справах дітей щодо надання дозволу на побачення та спілкування з дитиною. У зв`язку з чим та з метою захисту прав малолітньої дитини орган опіки та піклування пред`явив до відповідача відповідний позов шляхом подання до суду позовної заяви, в якій просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з неї на користь дитини аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. 25.10.2021 року ухвалою суду (а.с.19) у даній справі відкрито провадження та призначено проведення розгляду в порядку загального позовного провадження. 01.12.2021 року ухвалою суду (а.с.40) у даній справі закрито підготовче провадження щодо позбавлення батьківських прав та призначено її розгляд по суті. В судове засідання представник позивача - органу опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання орган опіки та піклування був своєчасно повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-5 ст. 128 ЦПК України. При цьому, орган опіки та піклування надіслав на адресу суду письмову заяву від 23.12.2021 року за № 325 (а.с.48) про розгляд справи за відсутності його представника, в якій просив позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце судового засідання була своєчасно повідомлена належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-5, 8 п.1 і 4 ст. 128 ЦПК України, про що свідчить повідомлення № 6601200045489 про вручення відповідачу 11.12.2021 року рекомендованого поштового відправлення № 6600000926832 з судовою повісткою-повідомленням за місцем її фактичного проживання (а.с.44). При цьому, поштове відправлення № 6600000926840 з судовою повісткою-повідомленням (а.с.45-47), направлене відповідачу за її зареєстрованим місцем проживання (а.с.18) повернулося з відміткою пошти у довідці Ф.20 про відсутність адресата за вказаною адресою. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини. Відповідач [PERSON] є матір`ю малолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області 26.08.2009 року, актовий запис № 78 (а.с.7). При цьому, відомості про батька внесенні до актового запису про народження [PERSON] у відповідності до положень ч.1 ст. 135 СК України, що встановлено рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 02.04.2020 року № 503/1967/19 (а.с.9-10), яке набрало законної сили 07.08.2020 року. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вищевказаним рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 02.04.2020 року № 503/1967/19 малолітню [PERSON] , [INFO] , було відібрано у [PERSON] без позбавлення батьківських прав, із передачею малолітньої органу опіки та піклування органу опіки та піклування Кодимської районної державної адміністрації Одеської області. Розпорядженням Кодимської районної державної адміністрації Одеської області від 19.08.2020 року № 170/А-2020 (а.с.14) малолітній [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. З 19.11.2020 року малолітня [PERSON] , [INFO] влаштована в прийомну сім`ю, яка створена на базі одинокої особи [PERSON] , [INFO] , що підтверджується розпорядженням Кодимської районної державної адміністрації Одеської області від 19.11.2020 року № 257/А-2020 (а.с.15). Рішенням виконавчого комітету Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 29.09.2021 року № 205, позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , визнано доцільним, про що свідчить копія відповідного рішення (а.с.13). Нормативно-правове застосування: - щодо вимоги про позбавлення батьківських прав У відповідності до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III, сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч.2 і 5 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. А частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Схожі за своєю суттю принципи закріплені у пунктах 6-7 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно яких дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. В свою чергу, згідно до пункту 2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Згідно до абзацу другого пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Свідченням втрати відповідачем інтересу до своєї малолітньої дочки є її ігнорування судових засідань, незважаючи на належне повідомлення про час його проведення, та не подання до суду будь-яких заперечень проти позбавлення батьківських прав, які за змістом п.58 рішення Європейського Суду з прав людини, прийнятого у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, могли б бути свідченням її інтересу до своїх дітей. У відповідності до ч.1 ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Крім того, згідно до положень ч.4-5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ч.4 ст. 164 СК України, під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно вимог ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Обставини справи свідчать про небажання відповідача займатися вихованням своєї дочки та її самоусунення від виконання батьківських обов`язків щодо своєї дочки. Доказів щодо спростування таких обставин в матеріалах справи немає. Ураховуючи встановлені судом фактичні обставини суд приходить до висновку про наявність підстав позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач [PERSON] , як мати, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, долею дочки не цікавиться та про неї не піклується. - щодо вимоги про стягнення аліментів Відповідно до ч.1 і 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того відповідно до ч.2 та першого речення ч.3 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У ч.1 ст. 51 Конституції України та ст.180 СК України закріплено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України, передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З досліджених у судовому засіданні належних та допустимих доказів судом встановлено, що відповідач [PERSON] не надає допомоги на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , хоча зобов`язана утримувати її до досягнення нею повноліття і позбавлення її батьківських прав по відношенню до неї, не звільняє її від цього обов`язку. Протягом розгляду справи до суду від законного представника дитини, зокрема [PERSON] , не надійшло жодних клопотань про отримання аліментів від відповідача [PERSON] . Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Ураховуючи зазначені вимоги закону, встановлені обставини та виходячи з засад справедливості та захисту прав малолітньої дитини, беручи до уваги вимоги ч.2 ст.182 СК України, суд дійшов висновку, що з [PERSON] необхідно стягувати аліменти на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову - 08.10.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Приймаючи до уваги, що орган опіки та піклування при пред`явленні позову про захист прав малолітньої особи не сплачував судовий збір на підставі п.14 ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, то на виконання вимог ст. 133, 141 ЦПК України та ст. 4 і 6 зазначеного Закону, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 1816,00 грн, тобто 908 грн за позовною вимогою немайнового характеру про позбавлення батьківських прав та 908 грн за позовною вимогою майнового характеру про стягнення аліментів.

Outcome: approved