Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач покликається на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 18.12.2013 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 6600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні Договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за Договором та угодою виконав в повному обсязі. Відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав. Станом на 03.05.2017 року відповідач має заборгованість 59248,12 грн., яка складається з наступного: 6483,82 грн. заборгованість за кредитом; 46466,77 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3000,00 заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 2797,53 грн. штраф (процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашає. Представник позивача в судове засідання не зявився, однак подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач позов визнав частково суду пояснивши, що кредит він отримав у звязку з хворобою його дитини, у якої вади серця. Лікування потребує значних коштів, тому можливості погашати кредит у нього немає. Не згідний з нарахованою пенею та штрафними санкціями. Заслухавши пояснення відповідача та зважаючи на думку представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Як вбачається з Анкети-заяви від 18.12.2013р., [PERSON], 16.11.1976р.н., оформив в АТ КБ «Приватбанк» кредитну картку «Універсальна», валюта «UАН», базова ставка в місяць 3,0%. Відповідач погодився з тим, що дана заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомлений з договором про надання банківських послуг і згідний з його умовами. В пунктах 1.1.2.5. та 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг зазначено, що позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно до п. 1.1.2.6. Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязаний у разі невиконання зобовязань за Договором, на вимогу Банку, виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. Пунктами 1.1.5.20. та 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Згідно з п. 1.1.5.25. Умов та правил надання банківських послуг за несвоєчасну оплату послуг, передбачених цих Договором, Умовами і Правилами Клієнт платить Банку по кожному випадку порушення пеню у розмірі 0,1 % від суми заборгованості, але не вище подвійної дисконтної ставки НБУ, що діяла у період, за який платиться пеня, за кожний день прострочення. В п. 2.1.1.12.11. Умов та правил надання банківських послуг зазначено, що банк має право вимагати дострокового виконання договірних зобовязань в цілому або в установленій Банком частці у випадку невиконання позичальником або довіреною особою позичальника своїх боргових та інших зобовязань по цьому Договору. З розрахунку заборгованості за договором №б/н від 18.12.2013р., укладеного між ПриватБанком та [PERSON] вбачається, що станом на 03.05.2017р. заборгованість [PERSON] перед банком становить 59248,12 грн. З них: 6483,82 грн. заборгованість за кредитом; 46466,77 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3000,00 заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 2797,53 грн. штраф (процентна складова). [PERSON] разом з дружиною [PERSON], 1981р.н., та донькою [PERSON], 06.10.2012р.н., зареєстровані та проживають в [INFO]., що підтверджується довідкою ЖЕК №4 від 02.08.2017р. №2205. Як вбачається з довідки Стрийського МРЦЗ №3123 від 03.08.2017р. [PERSON] в період з 01.02.2017р. по 31.07.2017р. не зареєстрована в якості безробітної в Стрийському МРЦЗ і допомогу по безробіттю не отримувала. Згідно з довідкою від 31.08.2017р., донька [PERSON] [PERSON] перебуває на «Д» обліку у лікаря кардіолога (діагноз ВВС. Стеноз легеневої артерії.). Згідно положення ч.4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. В рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року №7-рп/2013, Конституційний Суд зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). Захист від зловживань (односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями) базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання). Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обовязку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, повязаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобовязань позичальниками - фізичними особами. За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно з п.1 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Також, при вирішенні спірних правовідносин суд враховую вимоги ст.ст. 202, 509, 549, 550, 598, 599, 610, 615, 625, 627, 628, 634, 638, 1050 ЦК України, та, з огляду на рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року і позицію Верховного Суду України, висловлену в п.2 постанови Пленуму №5 від 12.04.96р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», на положення ст.ст. 11, 18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Зважаючи на вимоги ч.6 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», суд враховує наступні правові висновки Верховного Суду України. Згідно правового висновку Верховного Суду України, зробленого 3 вересня 2014 року у справі №6-100цс14, частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Також, за змістом правового висновку Верховного Суду України, зробленого 4 листопада 2015 року у справі №6-1120цс15, відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, зробленого 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003цс15, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Крім цього, суд звертаю увагу на позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо вищевказаних спірних правовідносин, викладену в ухвалах від 19.06.2013 року (справа №6-2437св13) та 19.03.2014р. (справа №6-53542св13). Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що відповідач [PERSON] підписав 18.12.2013р. Анкету-заяву, надану йому позивачем, тим самим погодившись та приєднавшись в цілому до Умов та Правил надання банківських послуг, в звязку з чим між ним та АТ КБ «Приватбанк» виникли договірні відносини, спрямовані на набуття цивільних прав та обовязків. Позичальник [PERSON] порушив Умови та Правила надання банківських послуг, належним чином не виконуючи взяті на себе зобовязання, чим допустив заборгованість перед кредитодавцем станом на 03.05.2017р. на загальну суму 59248,12 грн. Разом з тим, враховуючи суму кредиту, яку отримав відповідач 6600,00 грн., розмір заборгованості за кредитом, що становить 6483,82 грн. та розмір нарахованої пені і штрафів, що становить 6297,53 грн. (майже дорівнює розміру заборгованості за кредитом), беручи до уваги важкі сімейні обставини відповідача, які підтверджуються дослідженими та оціненими доказами, та з огляду на те, що передбачення в Умовах та Правилах надання банківських послуг стягнення не тільки пені (п. 1.1.5.25.), але і двох штрафів (п.п.1.1.5.20. та 2.1.1.7.6.), є несправедливим, суперечить ст. 61 Конституції України, принципам розумності та добросовісності та є наслідком дисбалансу договірних прав та обовязків на шкоду позичальника, тому суд приходить до переконання про наявність підстав для застосування вимог ч.3 ст. 551 ЦК України та зменшення розміру неустойки. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають до задоволення частково. Понесені позивачем документально підтверджені судові витрати, а саме: сплачений судовий збір в розмірі 1600,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved