Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

В липні 2018 року до Київського районного суду м. Одеси надійшов позив [PERSON], в якому позивач просить визнати [PERSON] батьком дитини [PERSON], [INFO] та внести відомості до актового запису про народження [PERSON], [INFO], зазначивши батьком дитини [PERSON], громадянина України. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що в період з 2003 року по 2008 рік вона та відповідач [PERSON] мали сімейні стосунки, та проживали однією сім'єю без державної реєстрації шлюбу. [INFO] у них народилась донька [PERSON]. В зв'язку з тим, що на час народження доньки вона з відповідачем проживали без реєстрації шлюбу, запис про батька дитини у Книгу реєстрації народжень був внесений з її слів. Відповідач за час сумісного проживання визнавав своє батьківства, проте належним чином його не оформив. Тому [PERSON] звернулася до суду з відповідним позовом. Ухвалою суду від 02.08.2018 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON], третя особа - Відділ реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси про визнання батьківства прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі № 520/8182/18. Розгляд справи призначено провести в порядку загального позовного провадження. У підготовчому судовому засіданні позивач позов підтримала. Відповідач та третя особа у підготовче судове засідання не з'явилися. Ухвалою суду від 19.11.2018 року справу призначено до розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні своє ставлення до пред'явленого нею позову не змінила, вимагаючи позовні вимоги задовольнити. Відповідач та третя особа у судове засідання повторно не з'явилися. Відзив та пояснення на позов не надали. При цьому, 22.12.2018 року до суду надійшла заява представника відповідача про ознайомлення із матеріалами справи. Будь-яких інших заяв з процесуальних питань чи по суті справи від зазначених учасників справи до суду не надходило. З урахуванням положень статей 280, 281 ЦПК України судом встановлена наявність умов для проведення заочного розгляду справи. В ході розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO]. Державна реєстрація народження дитини проведена 08 лютого 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за №188. У свідоцтві про народження [NUMBER] в графі батько вказаний [PERSON], мати - [PERSON]. Відомості щодо зміни особистих даних батьком дитини у суду відсутні. Мати дитини 05 вересня 2009 року прізвище [PERSON] змінила на [PERSON], після укладення шлюбу з [PERSON], [INFO], що підтверджено відміткою про сімейний стан позивача у паспорті: [NUMBER], виданому 14.12.2009 р. Київським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області. Відповідно до статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно зі статтею 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Відповідно до статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Позивач [PERSON] підтвердила суду, що у період приблизно з 2003 по 2008 рік вона з відповідачем проживали, як чоловік та жінка, сторони вели спільне господарство, кохали один одного. Завагітніла вона саме від [PERSON], в чому впевнена, оскільки в той період не мала інтимних стосунків з іншими чоловіками. [PERSON] зі свого боку жодних сумнівів щодо свого батьківства у відношенні [PERSON] також не висловлював. На підтвердження вказаних обставин позивач надала суду фотографії за період проживання з відповідачем та народження [PERSON]; акт, підписаний сусідами щодо проживання [PERSON] з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] в період з 2003 року по 2008 рік, та народження у цих осіб [INFO] дитини, яку назвали [PERSON]. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною другою статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За приписами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Після допиту у судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та опитування самої дитини - [PERSON] у суду не залишилось сумнівів в обґрунтованості позову [PERSON] Всі опитувані підтвердили суду факти, на які посилалась позивач, та те, що і під час вагітності і після народження дитини, відповідач [PERSON] жодних сумнівів щодо свого батьківства у відношення [PERSON] не висловлював, поводився з [PERSON], як чоловік з дружиною, й відповідно з дитиною - як батько, називав її дочкою. Крім того, сама дитина повідомила суду, що біля двох років тому, батько [PERSON] забирав її до свого нового місця мешкання, де він проживає із новою дружиною та дітьми і представляв її своїй родині як дочку. [PERSON] ніколи не казав [PERSON], що він можливо не є її рідним батьком. Як роз'яснено у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2008 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за нормою статей 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Згідно з п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року за № 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. За положеннями статті 134 СК України, на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. При розгляді справи суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання батьківства є таким, що підлягає задоволенню. Суду не надано будь-яких доказів, які б спростували обставини, на які посилається позивач. Відповідач участь у розгляді справи не приймав, розпорядившись наданим йому правом на власний розсуд. За правилами частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі Ващенко проти України від 26 червня 2008 року, принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. За положеннями статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: approved