Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

в обгрунтування\~своїх вимог\~позивачі зазначають,\~що вони є власниками будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У\~вказаному будинку також зареєстроване місце\~проживання колишнього чоловіка [PERSON] ,\~ [PERSON] .\~Однак,\~останній з\~2017\~року фактично\~не\~проживає в\~даному будинку, оскільки через непорозуміння, які виникали між подружжям, покинув сім`ю та проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідач\~ не бере\~участі у\~витратах по\~утриманню житла,\~не сплачує комунальних послуг, особистих речей\~його в\~будинку не\~має,\~що свідчить\~про те,\~що він\~втратив будь-який\~інтерес до\~вказаного будинку.\~ Позивачі неодноразово звертались до відповідача з проханням знатись з реєстрації, однак, він не бажає цього робити. Факт реєстрації його місця проживання порушує право позивачів на розпорядження та користування майном, а також позбавляє можливості оформити субсидію на оплату комунальних послуг. Тому позивачі просять визнати відповідача таким, що втратив право на користування зазначеним будинком, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати. Позивачі в судове засідання не з`явились, 03.06.2021 року вони подали до суду письмові заяви, в яких зазначають, що позовні вимоги підтримують, просять справу розглядати в їхній відсутності та не заперечують щодо заочного розгляду справи (а. с. 37, 38). Відповідач в\~судове засідання\~повторно не\~з`явився,\~про час\~та місце\~розгляду справи\~повідомлявся належним\~чином -\~за зареєстрованим\~у встановленому\~законом порядку\~місцем його\~проживання,\~шляхом надсилання\~судових повісток\~про виклик\~до суду,а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Причин своїх неявок відповідач суду не повідомив, не звернувся із заявою про розгляд справи в його відсутності та не подав відзив на позов. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч. 4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачі не заперечують проти такого вирішення справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 96677971, №96677171 від 08.09.2017 року, позивачам [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить відповідно 1/5 та 2/5 частки будинку [ADDRESS] (а.с.11,12). Судом також встановлено, що відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 96676468 від 08.09.2017 року за [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності зареєстровано 2/5 частки вищезазначеного будинку (а.с.13). Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 08.05.2019 року, ухваленим в справі № 346/1105/19, яке набрало законної сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а. с. 14, 15). Згідно з даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26.03.2020 року [PERSON] помер [INFO] в м. Коломия Івано-Франківської області (а.с. 16). Даними довідки № 43/02-14, виданої приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Досин Н.Ф. 29.03.2021 року стверджується, що із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] у встановлений законом термін (до 6 місяців з дня смерті) звернулася дружина [PERSON] , [INFO] . Дочка [PERSON] подала заяву про відмову від спадщини. Станом на 29.03.2021 року інших заяв по спадковій справі, в тому числі від інших спадкоємців, не надходило (а.с. 19). Згідно із довідклю про склад сім`ї № 151, виданою 24.03.2021 року старостою Княждвірського старостинського округу Печеніжинської селищної ради, місце проживання відповідача зареєстроване в зазначеному будинку (а. с. 17). Актом Печеніжинської селищної ради Княждвірського старостинського округу від 24.03.2021 року № 09, підтверджено, що відповідач у вказаному будинку з 28.11.2017 року не проживає (а.с. 18). Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з вимогами ч.1 ст.6 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. На підставі досліджених доказів суд приходить до висновку, що відповідача слід визнати таким, що втратив право на користування вказаним житловим приміщенням, оскільки він більше року там не проживає. Судом встановлено, що позивачем [PERSON] понесено судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 908 грн., що стверджується відповідною квитанцією (а.с.4). Відповідно до правил ч.2 ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позовних вимог з відповідача слід присудити на користь зазначеного позивача вказані судові витрати. Вирішуючи вимогу позивачів про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2 000 грн., суд виходить з наступного. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги В постанові Верховного Суду від 30.09.2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Судом встановлено,\~що\~стороною\~позивача на\~підтвердження\~понесених\~витрат на\~правничу\~допомогу\~до матеріалів\~позову\~долучено\~квитанцію від\~29.03.2021\~року\~на\~2\~000\~грн.\~та акт\~виконаних робіт\~№ 7\~від 29.03.2021\~року,\~однак,\~представником\~позивача\~не надано\~\~договір про\~надання\~правової\~допомоги,\~тому\~відсутні\~підстави для\~стягнення\~витрат\~на правничу\~допомогу. Слід зазначити, що акт не містить детального опису\~здійснених\~ним\~витрат,\~необхідних\~для\~надання правничої\~допомоги. Крім того, неподання стороною розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. \~ \~ \~ \~ На підставі наведеного, ст.ст. 317, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.6 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні та,

Outcome: partial