Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

В лютому 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, у заяві пославшись на те, що йому та його померлій [INFO] матері [PERSON] належать по 1/2 частки квартири [ADDRESS]. Після смерті матері залишилася спадщина у виді її частки в квартирі. Позивач, як спадкоємець за законом, у встановлений законом строк звернувся до приватного нотаріуса [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, було відкрито спадкову справу. Але, постановою нотаріуса від 26.02.2014 р. було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, з тих підстав, що дублікат свідоцтва про право власності на житло не зареєстрований (відсутність правовстановлюючого документа), та у зв'язку із наявністю заповіта від 06.11.2007 р., яким [PERSON] заповіла частину своєї квартири [PERSON] Однак, оскільки [PERSON] не звернулася до нотріуса із відповідною заявою як спадкоємець за заповітом, то вона вважається такою, що не прийняла спадщину. Тому позивач просив визнати за им право власності в порядку спадкування за законом на частин квартири, що залишилася в якості спадку після смерті його матері. Сторони в судовому засіданні участь не приймали. Письмово просили розглянути справу за їхньої відсутності. Позивач позов підтримав, просив його задовольнити, представник відповідача позов визнав. Тому справу розглянуто за відсутності сторін на підставі наявних в ній доказів. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову на підставі наступних правових норм та встановлених обставин справи. Відповідно до ст. 1217, ч.ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом, на підставі ч.ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України, має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У відповідності із ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] в м. Маріуполі померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть. Згідно свідоцтва про народження позиач [PERSON], [INFO], є сином померлої та її спадкоємцем першої черги за законом. Відповідно до дубліката свідоцтва про право власності на житло від 20.01.2014 р., копії технічного паспорту, копії особового рахунку однокімнатна квартири [ADDRESS] з 12.04.2007 р. на праві приватної сумісної власності належить померлі [PERSON] та позивачу [PERSON], які в ній постіно проживали з 1991 року. Заповітом від 06.11.2007 р. підтверджується, що померла [PERSON] заповіла частину своєї квартири [PERSON] Відповідно до інших матеріалів справи [PERSON] в м. Маріуполі зареєстрована не була, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавала. З цього випливає, що [PERSON] спадщину у встановлений законом термін не прийняла. Наслідком цього, відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, є те, що вона вважається такою, що не прийняла спадщини. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним з способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, спадщина має перейти у власність позивача, оскільки він, як спадкоємця за законом, спадщину прийняв, втратив документ, що засвідчує право власності, а [PERSON] вважається такою, що не прийняла спадщини. [PERSON] може в порядку, передбаченому ч.ч. 2, 3 ст. 1272 ЦК України отримати письмову згоду [PERSON] на подачу заяви про прийняття спадщини, або звернутися до суду із позовом про визначення додткового строку для прийняття спадщини. І у разі позитивного результату спадщина має бути перерозподілена між спадкоємцями на підставі ст. 1280 ЦК України.

Outcome: approved