overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

В листопаді 2013 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] і просить визнати його таким, що втратив право на проживання в [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених позовних вимог вказує, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS]. Крім доньки позивачки, в цьому будинку зареєстрований [PERSON], який з 2003 року не проживає у вказаному будинку, однак залишається зареєстрованим у ній. Оскільки [PERSON] без поважних причин не проживає у належному позивачці будинку і не бажає в добровільному порядку знятись з реєстрації у цьому будинку, тому його слід визнати таким, що втратив право на проживання житлом та зняти з реєстрації. Позивачка, в судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з'явився, причини неявки суду не повідомив. За згодою позивача суд розглядає справу на підставі наявних у ній доказів - в порядку ст.224 ЦПК України. Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом об'єктивно встановлено, що позивачка є власником [ADDRESS]. Крім доньки позивачки, в цьому будинку зареєстрований [PERSON], який з 2003 року не проживає у вказаному будинку, однак залишається зареєстрованим у ній. Зазначені обставини підтверджуються: домовою книгою, свідоцтвом про прийняття спадщини, довідкою про склад сім'ї № 4015 від 04.11.2013 року, технічним паспортом на будинок [ADDRESS], показами свідків [PERSON] та [PERSON] які в судовому засіданні підтвердили, що [PERSON] з 2003 року в [ADDRESS] не проживає. Оцінивши усі надані докази, в їх сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] відсутній у [ADDRESS] понад десять років без поважних причин, а тому втратив право користування цим житлом. Відповідно до ст. ст. 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. При розподілі судових витрат, суд виходить із положень ст. 88 ЦПК України, а тому з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею судові витрати в сумі 229 грн. 40 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

В листопаді 2013 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання її втратившою право на проживання в будинку [ADDRESS], в м. Козятин. В обґрунтування позовних вимог позивач вказала в позовній заяві, що ? частка вказаного будинку належить їй на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 липня 2011 року, зареєстрованого 17 серпня 2011 року в Козятинському районному структурному підрозділі КП «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації». Відповідач у справі [PERSON] це колишня співмешканка її сина - [PERSON], який помер [INFO] року. За час їхнього спільного проживання відповідач зареєструвалася у вказаному будинку. Так-як 1/2 частина будинку була придбана її покійним сином в кредит, то після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, усі боргові зобов'язання по сплаті кредиту перейшли до неї (позивача). Відповідач з серпня 2011 року в будинку [ADDRESS], в м. Козятин не проживає, проте, добровільно не бажає знятись з реєстраційного обліку в даному будинку. Реєстрація відповідача в її будинку перешкоджає їй розпорядитись будинком на свій розсуд. Так, в 2013 році знайшовся покупець на належну їй частку будинку і вона має намір її продати, щоб повернути кредит. Вважає, що відповідач втратила право на проживання в її будинку. При цьому, позивач посилається на положення ч.2 ст. 405 ЦК України. В судовому засіданні позивач позов підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином, в порядку передбаченому чинним ЦПК України, була повідомлена про дату і час розгляду справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов необхідно задовольнити. Так, судом встановлено, що 1/2 частина будинку [ADDRESS], в м. Козятин, належить позивачу на праві власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 липня 2011 року, зареєстрованого 17 серпня 2011 року в Козятинському районному структурному підрозділі КП «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації». (а.с. 6-7) Відповідно до довідки голови квартального комітету від 06 листопада 2013 року №259 відповідач [PERSON] з 2011 року в будинку [ADDRESS], в м. Козятин фактично не проживає. (а.с.16) Відповідно до довідки УДМС у Вінницькій області відповідач зареєстрована проживаючою в будинку [ADDRESS], в м. Козятин. (а.с.18) Вказана обставина відповідачем не спростована. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач по суті була зареєстрована в будинку позивача як член сім'ї її (позивача) сина і вона (відповідач) не проживає без поважних причин у вказаному будинку понад один рік, то вона втратила право на користування житлом у вказаному будинку. А тому, з метою захисту прав позивача, відповідача необхідно визнати втратившою право на користування жилим приміщенням в будинку позивача з дня набрання даним рішенням законної сили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

В листопаді 2013 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 19 травня 2011 року Самчиківською сільською радою Старокостянтинівського району Хмельницької області (актовий запис № 13). Спільне життя у сторін не склалося через взаємне непорозуміння, різні погляди на життя, внаслідок чого їх шлюбні стосунки припинені з 25 січня 2013 року, а збереження сім'ї є неможливим. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Оскільки сторони в судове засідання не з'явилися, тому фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснювалося. Судом об'єктивно встановлено, що 19 травня 2011 року Самчиківською сільською радою Старокостянтинівського району Хмельницької області було зареєстровано шлюб між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб (актовий запис № 13) від 19.05.2011 року. Спільне сімейне життя у сторін не склалося через взаємне непорозуміння, внаслідок чого їх шлюбні стосунки припинені. Дітей у подружжя не має. З 25 січня 2013 року сторони проживають окремо. Збереження сім'ї є неможливим та суперечить інтересам позивачки. Майнових спорів у подружжя немає. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в порядку, передбаченому ст.174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

В листопаді 2013 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного 30 грудня 2003 року, вказавши, що протягом декількох останніх років їхнє життя в шлюбі не складається, відносини між ними погіршились, мають місце постійні претензії, сварки. А тому, подальше спільне проживання і збереження шлюбу вважає неможливим. Малолітнього сина [PERSON], [INFO], просить залишити проживати з нею. В судове засідання позивач не з'явилась, надала в суд заяву з просьбою розглянути справу у її відсутності, вказавши, що позов підтримує, погоджується на заочний розгляд справи, просить залишити їй прізвище - [PERSON]. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином в порядку, передбаченому чинним ЦПК України, був повідомлений про дату і час розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов необхідно задовольнити. Так, судом встановлено, що 30 грудня 2003 року між сторонами в справі зареєстровано шлюб. (а.с. 3) З тверджень позивача, викладених в позовній заяві, встановлено, що протягом декількох останніх років їхнє життя в шлюбі не складається, відносини між ними погіршились, мають місце постійні претензії, сварки. Цих обставин відповідач не спростував. Саме через ці обставини позивач подальше спільне проживання і збереження шлюбу вважає неможливим. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне проживання подружжя є неможливим, а збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача. А тому, шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

В листопаді 2013 року [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом. В позові вказувала, що сторони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Автозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції, виданого 16.06.2005 року за № [NUMBER]. Дитина проживає разом з позивачем. Відповідач коштів на утримання дитини не надає. Можливість сплачувати аліменти у нього є. Він має задовільний стан здоров'я. Аліментів на утримання інших осіб він не сплачує. Посилаючись на обставини і підстави викладені в позовній заяві позивач просила суд стягнути з [PERSON] на її користь на утримання дитини, доньки [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі ? частина від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з 12.11.2013 року і до досягнення дочкою повноліття. Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] з позовом погодився, проти задоволення позову не заперечував. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню виходячи з наступних обставин. Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров'я та матеріальне становище дитини; - стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За ч.1 ст.183 цього Кодексу частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом достовірно встановлено, що обставини викладені в позові мали місце. Сторони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Автозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції, виданого 16.06.2005 року за № [NUMBER]. Дитина проживає разом з позивачем. Відповідач коштів на утримання дитини не надає. Можливість сплачувати аліменти у нього є. Він має задовільний стан здоров'я. Аліментів на утримання інших осіб він не сплачує. Дружина потребує допомоги, чоловік добровільно матеріальної допомоги не надає, має мінливий заробіток, а тому суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

В листопаді 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення 15 сесії Хмельницької міської ради від 27 грудня 2007 року №19 в частині надання [PERSON] у власність земельної ділянки №178 площею 0.06 га., що знаходиться на території Хмельницької міської ради на землях садівничого товариства «Надія -3»; визнати незаконним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0.06 га., виданий [PERSON] На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що спірні рішення та державний акт є незаконними та підлягають скасуванню, оскільки вважає, що [PERSON] видано державний акт про право власності на земельну ділянку, яка належить її матері. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог посилаючись на безпідставність та необґрунтованість. Представник відповідача - Хмельницької міської ради в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги не визнають. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Садівниче товариство «Надія -3», Головне управління Держземагенства у Хмельницькому районі Хмельницької області в судове засідання не зявились, хоча про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0.06 га., що розташована в садівничому товаристві «Надія -3» на підставі рішення пятнадцятої сесії Хмельницької міської ради №19 від 27 грудня 2007 року. [PERSON] матері позивача належала земельна ділянка площею 0.06 га., що знаходиться на території Хмельницької міської ради, на землях садівничого товариства «Надія -3». [PERSON] померла 12 жовтня 2015 року, спадкоємцем за заповітом після смерті якої є [PERSON] Дані обставини підтверджуються: копіями державних актів на право власності на земельні ділянки, видані на імя [PERSON] та [PERSON]; свідоцтвом про право на спадщину за законом від 13 липня 2010 року; витягом з рішення 15 сесії Хмельницької міської ради №19 від 27 грудня 2007 року про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 600 м.кв. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи, що з висновку експерта №256/015 від 22 червня 2015 року земельно технічної експертизи слідує, що земельна ділянка, площею 0.06 га. належна [PERSON], згідно спірного державного акту та земельна ділянка належна позивачу між собою не накладаються, оскільки відстань між ними більше 200 м., таким чином відсутні підстави для задоволення позову по причині відсутності порушень прав позивача спірними рішенням та державним актом.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

В листопаді 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], просила визначити порядок користування неприватизованою земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок [ADDRESS] між сторонами. В обґрунтування вимог посилалась на ті обставини, що добровільно сторони вирішити це питання не можуть. В судове засідання сторони не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Представник позивача, згідно наданої заяви, просила про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує. Також просила визначити порядок користування земельною ділянкою згідно першого варіанту висновку судової будівельно-технічної експертизи № 125-027 від 01 квітня 2014 року та розподілити судові витрати між сторонами. Відомості про поважність причин неявки у судове засідання відповідача матеріали справи не містять. Письмових заперечень проти позову до суду не надійшло. Суд ухвалив про заочний розгляд справи в порядку ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних в ній даних та доказів. Дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 17.09.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 579, а також витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.09.2010 року, позивачу на праві приватної спільної часткової власності належить 33/100 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Співвласником зазначеного будинку, згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 08.07.2010 року, є відповідач - [PERSON], частка якої складає 67/100 часток. З матеріалів справи слідує, що земельна ділянка закріплена за зазначеним житловим будинком рішенням виконкому № 2604 від 09.03.1970 року, її площа складає 476 кв.м. Порядок користування земельною ділянкою між сторонами на договірних засадах не визначався. Висновком судової будівельно-технічної експертизи № 125-027 від 01 квітня 2014 року суду запропоновано два варіанти поділу спірної земельної ділянки. Позивач просить про затвердження судом першого варіанту - відповідно порядку користування, що склався між сторонами. В силу ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А в силу ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно заяви від 27 травня 2014 року, позивач просила суд про стягнення на її користь з відповідача половини витрат, що вона понесла по оплаті судового збору та проведення будівельно-технічної експертизи, в сумі 1057 грн. 35 коп. Матеріалами справи повністю підтверджуються обставини понесення позивачем судових витрат на суму 2114 грн. 70 коп. Отже, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

В листопаді 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дітей, які продовжують навчання. В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що сини після закінчення школи продовжують навчання в Ізюмському професійному ліцеї, в зв'язку з чим потребують матеріальної допомоги. Позивачка подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, заперечень проти позову не надіслав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статей 224-226 ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що відповідач є батьком [PERSON],[INFO] та [PERSON],[INFO] ( а.с.5-6). [PERSON] та [PERSON] навчаються в Ізюмському професійному ліцеї, за денною формою навчання, з неповним державним забезпеченням. Термін навчання з 01 вересня 2011 року по 15 лютого 2015 року( а.с.11,12). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надати матеріальну допомогу. Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначені розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів сім'ї, яких він зобов'язаний утримувати відповідно до СК України. Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх доньку, сина у частині від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин зазначених у статті 182 СК України. Згідно з положеннями ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 27.11.2013 року. За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню. Суд допускає негайне виконання судового рішення в межах стягнення за один місяць відповідно до статті 367 ЦПК України. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

В листопаді 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, просила позбавити останнього батьківський прав щодо неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] та стягнути з аліменти на її утримання у розмірі ? частини від усіх видів заробітку відповідача, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до її повноліття. Зазначені вимоги позивач мотивувала тим, що відповідач вихованням дитини не займається, долею дитини та її матеріальним станом не цікавиться, допомоги на її утримання не надає. У судове засідання сторони не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Позивач до суду надала заяву, згідно якої просила про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Прокурор прокуратури Центрального району м. Миколаєва та представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради - до суду надали заяви в яких просили про розгляд справи у їх відсутність, вважали позов таким, що підлягає задоволенню. Причини неявки у судове засідання відповідача не відомі. Відповідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд ухвалив про розгляд справи в порядку ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних в ній даних та доказів. Дослідивши докази, суд встановив наступні факти та правовідносини, що їм відповідають. 16 вересня 2003 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 9) [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінської райадміністрації виконкому Одеської міськради серії [NUMBER] від 05.11.1999 року (а.с. 6) При цьому відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх обов'язків щодо її виховання. Не проявляє батьківського піклування, мешкає окремо від дитини, її долею не цікавиться, матеріальної допомоги не надає. На даний час дитина проживає разом з матір'ю, що підтверджується довідкою ТОВ «ЖЕК «Соляні» № 4498 від 29.10.2013 року (а.с. 7) Ті ж обставини підтверджуються також висновком, наданим виконавчим комітетом Миколаївської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно його неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] від 25.02.2014 року (а.с. 29-30) За таких обставин в силу п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України [PERSON] має бути позбавлений батьківських прав. В той же час, згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а згідно ч. 2 ст. 166 цього ж кодексу, одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Отже, з відповідача на користь позивача також слід стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі ? частини від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до її повноліття. Таким чином, позов підлягає задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір на користь позивача в розмірі 229 грн. 41 коп. та на користь держави - 229 грн. 40 коп.

Outcome: approved