Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

В Малиновський районний суд м.Одеси 20.10.2006 року звернулися [PERSON], [PERSON], [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення коштів, мотивуючи свою вимогу тим, що 23 грудня 2003 року вони придбали в рівних частках домоволодіння по вул.М.Демченко № 23 в м.Одесі, при цьому вони передали [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] грошову суму у розмірі 426 536 грн., що в еквіваленті складало 80\~000 доларів США. Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 27.05.2005 року за позивачами було визнано прав власності на вищевказаний житловий будинок з надвірними спорудами. Однак це рішення було скасовано та договір купівлі продажу від 23.12.2003 року визнаний недійсним. В звязку із чим, позивачі просили стягнути з відповідачки 633 600 грн., що в еквіваленті складало 80\~000 доларів США. У судовому засіданні представник позивачів підтримала позовні вимоги, на обґрунтування яких посилалася на обставини, викладені у позовній заяві та просила задовольнити позов в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, причин своєї неявки суду не повідомила, клопотань щодо розгляду справи у її відсутності або про відкладення судового засідання не подавала. Заперечень на позов не надходило. Суд, у звязку з неявкою відповідачки та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди представника позивачів, ухвалює заочне рішення по справі, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивачів, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як було встановлено, житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: м.Одеса, вул.М.Демченко, 23 належав на праві власності [PERSON] [PERSON] грудня 1991 року склав заповіт, який заповідав належний йому будинок Одеському відділенню [PERSON]. Цим же заповітом він позбавив своїх синів [PERSON] та [PERSON] спадщини. У 1999 році [PERSON] помер. Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 28.01.2003 року Одеському обласному виділенню Українського [PERSON] було поновлено строк для прийняття спадщини за заповітом від 16.12.1991 року та визнано право власності на житловий будинок № 23 по вул.М.Демченко в м.Одесі. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 01.12.2003 року була затверджена мирова угода, відповідно до якої громадська організація Український фонд [PERSON] уступила право власності на 16/18 частин домоволодіння № 23 по вул.М.Демченко в м.Одесі [PERSON], [PERSON] передав належне йому майно на підставі рішення Київського районного суду м.Одеси від 01.10.2003 року 2/18 частин домоволодіння № 23 по вул.М.Демченко в м.Одесі [PERSON] [PERSON] виплатила грошову компенсацію громадській організації Український фонд [PERSON] в розмірі 5\~000 грн., а також нею була виплачена грошова компенсація [PERSON] в розмірі 50\~000 грн. Визнано за [PERSON] право приватної власності на 2/18 та 16/18 частин домоволодіння № 23 по вул.М.Демченко в м.Одесі. 21.12.2003 року був укладений договір завдатку, позивачі сплатили необхідні кошти згідно домовленості за підготовку документів та оформлення правочину. При оформленні правочину [PERSON] 09.12.2003 року надала довіреність для розпорядження домоволодінням № 23 по вул.М.Демченко в м.Одесі Разінковій [PERSON]. 23.12.2003 року між позивачами та [PERSON] яка діяла в інтересах [PERSON] був укладений договір купівлі продажу домоволодіння № 23 по вул.М.Демченко в м.Одесі. 23.12.2003 року [PERSON] надала позивачам розписку про отримання від них за продажу житлового будинку з надвірними спорудами по вул.М.Демченко № 23 в м.Одесі 426 536 грн., що в еквіваленті складало 80\~000 доларів США. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 20.05.2004 року апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено частково, ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 01.10.2003 року змінено, виключено з неї вказівка про негайне виконання, в іншій частині ухвала Київського районного суду м.Одеси від 01.10.2003 року залишено без змін. Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 27.05.2005 року за позивачами було визнано прав власності на вищевказаний житловий будинок з надвірними спорудами. Однак це рішення було скасовано та договір купівлі продажу від 23.12.2003 року визнаний недійсним. Таким чином, суд вважає, що між сторонами не був укладений договір купівлі продажу, тобто не виникло самого зобовязання \~в силу якого одна\~сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати \~майно,\~виконати роботу, надати послугу, сплатити\~гроші\~тощо) або утриматися від певної дії,\~а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому відповідачкою\~без достатніх правових підстав отримано\~від позивачів грошову суму у розмірі 426 536 грн., що в еквіваленті складало 80\~000 доларів США. Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа,\~яка набула майно\~або \~зберегла \~його \~у \~себе \~за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), \~зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. \~ \~ \~ \~ \~ \~Суд вважає, що оскільки між сторонами не був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, то відповідачка повинна повернути \~позивачам суму еквівалентну 80 000 доларів США, а саме 633 600 гривень, враховуючи курс НБУ 7.70 1 долар США, станом на день ухвалення рішення суду. \~ На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved