Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

В листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив визнати за ним право власності в порядку спадкування на 3/4 частин квартири № 3, що знаходиться за адресою: м. Дніпро (раніше м. Дніпропетровськ), вул. Робоча, буд. 25-а, яка складається з: коридор площею 8,7 кв.м., кімната 1 площею 15 кв.м., кімната 2 площею 15 кв.м., ванна кімната площею 2,6 кв.м., вбиральня площею 1,3 кв.м, кухня площею 7,5 кв.м., всього загальною площею 51,2 кв.м. та житловою площею 30,0 кв.м., після смерті матері [PERSON], померлої 22 серпня 2012 року. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що 22 серпня 2012 року померла його мати - [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої належали 3/4 частин квартири [ADDRESS]. У визначений законом строк позивач звернувся до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, однак отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки ним не наданий правовстановлюючий документ на квартиру. Свідоцтво про право власності на вищевказану квартиру позивачем нотаріусу надано не було, у звязку з втратою. Крім того [PERSON] прийняла спадщину після померлого чоловіка [PERSON] проте не оформила своїх спадкових прав. В зв'язку з тим, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину та реалізувати своє спадкове право, він був змушений звернутися до суду з позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Ухвалою суду до участі у дану була залучена [PERSON] в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Ухвалою суду до участі у дану була залучена [PERSON] в якості правонаступника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON], померлої 16 травня 2017 року, а також уточнені сторони по справі. В судове засідання позивач та його представник не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, раніше позивач надав суду заяву, в якій підтримав свої позовні вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі. Справу просив розглянути за його відсутності без фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину своєї неявки суду не повідомив. Відзиву на позов не подав. Представник Третьої дніпровської державної нотаріальної контори [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій просила розглянути дану справу без її участі у звязку із виробничою завантаженістю. Представник Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину своєї неявки суду не повідомив. [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій просила розглянути дану справу без її участі та вказала, що не заперечує проти позову [PERSON]. У звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що 22 серпня 2012 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] І-КИ № 467451, виданим 23.08.2012 року Відділом державної реєстрації смерті [PERSON] міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 5739 від 23.08.2012 року (а.с.9). Судом встановлено, що позивач є рідним сином померлої [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження Серії ІІ-АЯ № 659490, виданим 01.08.1968 року міським відділом ЗАГС м. Туапсе, актовий запис № 382 від 01.08.1968 року (а.с.48), та свідоцтвом про укладання шлюбу Серії ІV-КИ № 457307, виданим 20.04.1993 року відділом ЗАГС Красногвардійського району м. Дніпропетровська, актовий запис № 207 від 20.04.1993 року, згідно якого мати позивача змінила своє прізвище «Щолокова» на «Чебакова» (а.с.47). Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, яке, зі слів позивача, серед іншого, складається з 3/4 частин квартири [ADDRESS]. На підставі вищевказаного, позивач, у встановленому законом порядку, звернувся до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті своєї матері - [PERSON], померлої 22 серпня 2012 року. На підставі його заяви була заведена відповідна спадкова справа за № 943/2012, копія якої знаходиться в матеріалах даної справи (а.с.37-57). Проте, 28 вересня 2016 року державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори [PERSON] була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлої 22 серпня 2012 року, на частину квартири [ADDRESS], оскільки ним не надані правовстановлюючі документи на вказане нерухоме майно (а.с.57). У звязку з вказаними обставинами, позивач був вимушений звернутися до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Так, судом встановлено, що спірна квартира належала [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.04.1996 року, виданого Виконкомом міської [PERSON] народних депутатів згідно з розпорядженням (наказом) від 26.04.1996 року за № 8/69-96 (а.с.12), що підтверджується листом Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» [PERSON] обласної ради від 14.12.2012 року за № 16689 (а.с.51). [PERSON] 10 вересня 2004 року помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] І-КИ № 585365, виданим 11.09.2004 року Відділом реєстрації смерті в м. Дніпропетровську [PERSON] міського управління юстиції, актовий запис № 7111 від 11.09.2004 року (а.с.76). При цьому, судом встановлено, що [PERSON] була дружиною [PERSON], померлого 10 вересня 2004 року, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу Серії ІV-КИ № 457307, виданим 20.04.1993 року відділом ЗАГС Красногвардійського району м. Дніпропетровська, актовий запис № 207 від 20.04.1993 року (а.с.47). Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Аналогічні положення має ч. 3 ст. 368 ЦК України, згідно якої - майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно же з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Таким чином, суд дійшов висновку, що станом на день смерті [PERSON], йому та його дружині, [PERSON], належало по 1/2 частині квартири кожному. Тому, після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, яке, серед іншого, складалося з 1/2 частин квартири [ADDRESS]. На підставі вищевказаного, [PERSON], у встановленому законом порядку, звернулася до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті свого чоловіка - [PERSON], померлого 10 вересня 2004 року. На підставі її заяви була заведена відповідна спадкова справа за № 930/2004, копія якої знаходиться в матеріалах даної справи (а.с.63-76). Крім того, окрім [PERSON], до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті свого батька - [PERSON], померлого 10 вересня 2004 року, звернулася його донька - [PERSON] (а.с.71). Свідоцтва про право на спадщину у спадковій справі за № 930/2004 видані не були. Проте, у відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, оскільки дружина та дочка померлого, [PERSON] та [PERSON] відповідно, від спадщини не відмовлялися та прийняли її шляхом подання відповідних заяв нотаріусу за місцем відкриття спадщини, вони вважаються такими, що успадкували по 1/4 частині квартири [ADDRESS] кожна, яка (спадщина) залишилася після смерті [PERSON], померлого 10 вересня 2004 року. В свою чергу, [PERSON] померла 16 травня 2017 року, що підтверджується актовим записом за № 8122 від 16.05.2017 року, вчиненим відділом державної реєстрації смерті [PERSON] територіального управління юстиції у м. Києві. Спадкоємцем [PERSON], померлої 16 травня 2017 року, є її мати - [PERSON], яка залучена до участі у дану справу. З урахуванням встановлених судом вищевказаних фактів, встановлено, що після смерті матері позивача, відкрилася спадщина на належне їй майно, яке серед іншого, складається й з 3/4 частин квартири [ADDRESS], з яких: 1/2 частина належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.04.1996 року, виданого Виконкомом міської [PERSON] народних депутатів згідно з розпорядженням (наказом) від 26.04.1996 року за № 8/69-96; а іншу 1/4 частину вона успадкувала після смерті свого чоловіка - [PERSON], померлого 10 вересня 2004 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до абзаців 14-17 п. 3.1 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» - відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Оскільки нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, виник цивільно-правовий спір, який підлягає розглядові у позовному провадженні. При цьому, судом встановлено, що позивач від спадщини не відмовлявся та у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті своєї матері, звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою за місцем відкриття спадщини. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає можливим визнати за позивачем право власності в порядку спадкування на 3/4 частин квартири № 3, що знаходиться за адресою: м. Дніпро (раніше м. Дніпропетровськ), вул. Робоча, буд. 25-а, яка складається з: коридор площею 8,7 кв.м., кімната 1 площею 15 кв.м., кімната 2 площею 15 кв.м., ванна кімната площею 2,6 кв.м., вбиральня площею 1,3 кв.м, кухня площею 7,5 кв.м., всього загальною площею 51,2 кв.м. та житловою площею 30,0 кв.м., після смерті матері [PERSON], померлої 22 серпня 2012 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved