Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

В інтересах позивачки [PERSON] звернувся до суду адвокат Доров А.О. з позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання. В обґрунтування заявлених вимог представник позивачки посилається на ті обставини, що 25.01.2021 року між позивачкою та відповідачкою укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Мовчаном А.С., про те, що позивачка передає відповідачці у власність належний їй житловий будинок з господарськими будівлями та побутовими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно договору, відповідачка повинна була забезпечувати її продуктами, одягом, медикаментами, лікарськими засобами, необхідною допомогою, оплачувати за власний рахунок комунальні послуги та інші платежі, пов`язані з проживанням в зазначеному будинку, забезпечувати всіма засобами, предметами домашнього вжитку, речами, літературою тощо. Вартість матеріального забезпечення визначена в п. 2.4 договору у розмірі 500 грн. на місяць. Однак протягом всього часу, відповідачка ніколи не виконувала вимоги договору, у зв`язку з чим вона, будучи особою похилого віку змушена самостійно докладати зусилля для організації свого життя. Просить суд розірвати договір довічного утримання укладений 25.01.2021 року з [PERSON] у зв`язку з його не виконанням. Ухвалою суду від 26.08.2021 року відкрито провадження по справі та призначене підготовче судове засідання. Позивачка та представник позивачки, який діє на підставі договору про надання правової допомоги, - адвокат Доров А.О., у судове засідання не з`явилися, надали заяви про можливість розгляду справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи міститься заява відповідачки, за якою позовні вимоги визнала, не заперечує проти розірвання договору довічного утримання. Просила розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідно до ч.1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Частиною 3 статті 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, за наступних підстав. Судом встановлено, що 25.01.2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Мовчаном А.С. та зареєстрований в реєстрі за № 44. За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. У статті 749 ЦК України закріплено обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду), якими можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача (частина перша цієї статті). Відповідно до п. 3.1 Договору довічного утримання, укладеного 25.01.2021 року, [PERSON] зобов`язалась довічно повністю утримувати [PERSON] , забезпечувати її продуктами, одягом, медикаментами, лікарськими засобами, необхідною допомогою, оплачувати за власний рахунок комунальні послуги та інші платежі, пов`язані з проживанням в зазначеному будинку, забезпечувати всіма засобами, предметами домашнього вжитку, речами, літературою тощо, і зберігати в її безоплатному довічному користуванні житловий будинок. Відповідно до п. 2.4 вищезазначеного договору, вартість матеріального забезпечення визначена сторонами у розмірі 500 грн. щомісячно. За змістом пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Положення частини першої статті 755 ЦК України не містить визначення неналежного виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання, а тому вирішуючи зазначене питання, суд має ураховувати конкретні обставини справи, а також умови договору довічного утримання та положення статті 651 ЦК України, якою визначені загальні підстави для зміни або розірвання договору. Частиною другою статті 651 ЦК України визначено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотними є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. При укладенні договору позивачці та відповідачці було достовірно відомо про всі істотні умови договору, що засвідчується їх підписом на договорі довічного утримання, тому позивачка в праві вимагати від відповідачки виконання умов договору. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] не виконувала вимоги договору зазначені в п.п. 3.1, а саме не надавала позивачці повного утримання, не забезпечувала одягом, харчуванням, доглядом, та не надавала необхідної допомоги, у зв`язку з чим суд вважає, що є всі підстави для розірвання договору довічного утримання. У частині першій статті 756 ЦК України визначено, що у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України, при розірванні договору, зобов`язання сторін припиняються. Оскільки судом встановлені підстави для розірвання договору довічного утримання, то житловий будинок з відповідними господарськими будівлями і побутовими спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці, площею 0,0626 га, кадастровий номер земельної ділянки 4810400000:04:014:0015 підлягає поверненню у власність [PERSON] .. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За вказаних обставин, суд вважає за необхідне повернути позивачці [PERSON] , яка сплатила судовий збір у даній справі, з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що складає 454 гривні. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки слід стягнути судовий збір в сумі 454 грн. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved