Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

В липні 2013 року позивач ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором №5544551 від 25.07.2007 року, посилаючись на те, що 25.07.2007 року між ними та позивачем [PERSON] був укладений кредитний договір №5544551, відповідно до умов якого, позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 19180,00 доларів США (дев'ятнадцять тисяч сто вісімдесят доларів США 00 центів), а відповідач [PERSON] зобов'язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути банку кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені кредитним договором. В забезпечення виконання вказаного кредитного договору 25.07.2007 року, між ними та відповідачкою [PERSON] був укладений договір поруки № 5548803 від 25.07.2007 р., відповідно до якого вона поручається перед кредитором за виконання відповідачем [PERSON] зобов'язань, що випливають з кредитного договору, а саме повернення кредиту частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені кредитним договором. Позивач належним чином виконав свої обов'язки за кредитним договором, відкривши відповідачу позичковий рахунок та надавши йому обумовлені кредитним договором грошові кошти, у повному обсязі. Відповідач [PERSON], в свою чергу, зобов'язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути банку кредит в повному обсязі в порядку та у строки, обумовлені кредитним договором. Проценти, нараховані з моменту видачі кредиту по 15.02.2009р. (включно), погашені відповідачем [PERSON] в повному обсязі. Проценти з 16.02.2009 р. по 15.03.2009 р. погашені частково. Починаючи з 16.03.2009 р. відповідач [PERSON] повністю припинив виконання взятих на себе зобов'язань щодо сплати процентів за користування кредитом. Таким чином, сума нарахованих та несплачених відсотків за користування кредитом станом на 11.06.2013 р. (включно) складає 7 577,39 доларів США. В зв'язку з неналежними виконанням зобов*язань за кредитним договором у встановлені у ньому строки платежів за кредитом та нарахованими процентами, у відповідача [PERSON] виникла прострочена заборгованість за сумою кредиту. Починаючи з 21.09.2010 р. - відповідачем [PERSON] також не виконується зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту. Тому, позивач 18.09.2012 р., направив відповідачу [PERSON] рекомендованим листом на адресу [PERSON], письмову вимогу (вих. № DON-61/1136 від 13.09.2012 р.) про дострокове повернення всієї суми кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом. Відповіді на вимогу, на адресу позивача не надходило. Жодних повідомлень відповідача [PERSON] про зміну його реквізитів, вказаних у кредитному договорі, кредитор не отримував. Таким чином, позивач належним чином повідомив відповідача [PERSON] про необхідність виконання зобов'язань з договором поруки та вважає відповідача повідомленим з 25.10.2012 р. Відповідно, передбачений чинним законодавством України та кредитним договором 30-денний строк на виконання відповідачем [PERSON] вимоги банку достроково повернути кредит в повному об'ємі разом з нарахованими процентами та пенею за порушення строків виконання зобов'язань за кредитним договором або усунути порушення умов кредитного договору закінчився 25.10.2012 р. Однак, в порушення п. 3.5.8 кредитного договору зазначені вимоги позивача не були виконані відповідачем 1 у вказаний строк, у зв'язку з чим, починаючи з 26.10.2012 року, у відповідача [PERSON] виникла прострочена заборгованість з повернення основної суми кредиту у повному обсязі. В подальшому відповідач [PERSON] платежів в погашення основної суми кредиту не здійснював. Таким чином, заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем за основною сумою кредиту складає 14 682,39 доларів США (чотирнадцять тисяч шістсот вісімдесят два долари США 39 центів). Пеня, нарахована за порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, станом на 11.06.2013 р. (включно), не погашена відповідачем. На підставі вищевикладеного та дотримуючись вимог чинного законодавства України, позивач нарахував відповідачу [PERSON] пеню за порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором. Сума пені за порушення строків сплати процентів за користування кредитом за кредитним договором /згідно розрахунку заборгованості станом 11.06.2013 р. (включно) склала еквівалент 2 702,22 долари США (дві тисячі сімсот два долари США 22 центи). На підставі п. 5.5 кредитного договору позивачем нараховано відповідачу штраф за порушення обов'язку, встановленого пп. 4.3.3 кредитного договору, тобто за невиконання відповідачем обов'язку не пізніше ніж у місячний термін після 25-го червня кожного року протягом строку дії кредитного договору надати позивачу довідку про заробітну плату та інші доходи за період попередніх 6 (шести) місяців, та інформацію необхідну позивачу для визначення фінансового стану (платоспроможності) відповідача у розмірі еквівалент 191,80 долар США (сто дев'яносто один долар США 80 центів). Крім того, згідно пункту 5.4. кредитного договору за кожен випадок порушення відповідачем обов'язків щодо поновлення дії договорів страхування, передбачених пп. 4.3.1 кредитного договору, боржник зобов'язаний на вимогу банку сплатити на його користь штраф у розмірі 10 % від мінімальної страхової суми, на яку згідно вимоги зазначеного пункту договору має бути укладений договір страхування. Строк дії договору страхування майна № 32-31/38/006334 від 25.07.2007 р. (обов'язковість укладення такого договору страхування передбачена пп. 4.3.1 кредитного договору) закінчився 24.07.2008 р. та не був поновлений відповідачем. Таким чином, на підставі п. 5.4 кредитного договору позивачем нараховано відповідачу штраф за порушення обов'язку поновлення дії договорів страхування, передбачених пп. 4.3.1 кредитного договору, у розмірі 13 700,00 гривень (тринадцять тисяч сімсот гривень 00 копійок). Отже, станом на 11 червня 2013 року заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем з основної суми кредиту, процентів за користування кредитом, пені за порушення строків сплати процентів за користування кредитом становить 14 682,39 + 7 577,39 = 22 259,78 доларів США (двадцять дві тисячі двісті п'ятдесят дев'ять доларів США 78 центів), 2 702,22 + 191,80 = еквівалент 2 894,02 долари США (дві тисячі вісімсот дев'яносто чотири долари США 02 центи) та 13 700,00 гривень (тринадцять тисяч сімсот гривень 00 копійок), з яких: заборгованість відповідача за сумою кредиту складає 14 682,39 долари США (чотирнадцять тисяч шістсот вісімдесят два долари США 39 центів); заборгованість відповідача за непогашеними в строк відсотками за користування кредитом складає 7 577,39 доларів США (сім тисяч п'ятсот сімдесят сім доларів США 39 центів); сума пені за порушення строків виконання зобов'язань за кредитним договором складає еквівалент 2 702,22 долари США (дві тисячі сімсот два долари США 22 центи); сума штрафів за порушення відповідачем обов'язків, передбачених пп. 4.3.3-4.3.6 кредитного договору, складає еквівалент 191,80 долар США (сто дев'яносто один долар США 80 центів); сума штрафів за порушення відповідачем обов'язків щодо поновлення дії договорів страхування, передбачених п.4.3.1. складає 13 700,00 гривень (тринадцять тисяч сімсот гривень 00 копійок). У зв'язку з чим, позивач просив суд стягнути з [PERSON], [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 5544551 від 25.07.2007 року, договором поруки №5548803 від 25.07.2007 р. у загальному розмірі: 22 259,78 доларів США (двадцять дві тисячі двісті п'ятдесят дев'ять доларів США 78 центів), еквівалент 2 894,02 долари США (дві тисячі вісімсот дев'яносто чотири долари США 02 центи) та 13 700,00 гривень (тринадцять тисяч сімсот гривень 00 копійок), а також судовий збір. Рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від 15 квітня 2014 року частково задоволено позовні вимоги . Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором №5544551 від 25.07.2007 року за сумою кредиту у розмірі 14 382,39 доларів США, заборгованість за відсотками у розмірі 7577,39 доларів США, пеня у сумі 2702,00 долари США, а всього 24 962 доларів США долара США та судовий збір у сумі 2147,54 грн. В решті вимог відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON], в і інтересах якого діє [PERSON] просить скасувати рішення в частині частково задоволення позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм процесуального права. В апеляційній скарзі ПАТ «ПУМБ» просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг , апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ПАТ « ПУМБ» підлягає відхиленню, а апеляційна скарга [PERSON] підлягає частковому задоволенню , а рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитом підлягає зміні за таких підстав. Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором за сумою кредиту у розмірі 14 682,39 доларів США та заборгованість по відсоткам у розмірі 7 577,39 доларів США , суд виходив з того, що відповідач [PERSON] не виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, порушив його умови, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, крім того позивачем не було пропущено строк позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, заборгованості по відсоткам . Проте з таким висновком суду в повному обсязі погодитися не можна, оскільки його зроблено у зв*язку з невідповідністю висновків суду обставинам по справі та порушенням норм матеріального права, що відповідно до ч. 1 п.3,4 ст. 309 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду. Судом першої інстанції встановлено, що 25 липня 2007 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №5544551, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 19180 доларів США для придбання транспортного засобу з кінцевим терміном повернення кредитних коштів до 25 липня 2014 року та зі сплатою відсотків за користування кредитом. Отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів на придбання автомобіля не спростовувалося його представником в суді першої інстанції та було підтверджено представником позивача відповідно до матеріалів кредитної справи. В забезпечення виконання вимог за кредитним договором № 5544551 від 25.07.2007 року, між ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та громадянином України [PERSON] був укладений договір поруки № 5548803 від 25.07.2007 року. Згідно з пп. 1.4, 3.2.1 кредитного договору погашення кредиту і сплата процентів за користування кредитом здійснюється позичальником частинами - щомісячними платежами у розмірах та у строки, передбачені графіком платежів. Пунктом 6.9 передбачений строк дії договору до моменту виконання сторонами взятих за договором зобов'язань, тобто сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань (п. 6.9) , так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 25 липня 2014 року. Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Апеляційним судом встановлено, що [PERSON] перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту з 7 квітня 2009 року, а з 14 квітня 2010 року - зобов'язання зі сплати процентів за користування кредитом, що також було підтверджено представником позивача в суді апеляційної інстанції, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом та з вимогами про дострокове повернення кредиту банк звернувся 4 липня 2013 року, включивши до позовних вимог як всю заборговану суму, так і майбутні платежі. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору (ст.3.2.1) позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного 21 числа місяця, а процентів - кожного місяця з 15 по 21 число, наступного за місяцем, в рахунок якого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. У зв'язку з чим висновок суду про відсутність підстав для застосування позовної давності до вимог банку про стягнення заборгованих на час звернення до суду платежів по сумі кредиту та заборгованості за відсотками ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення. З огляду на викладене, у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Перебіг позовної давності буде починатись в залежності від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року , постанові Вищого господарського суду України від 12 грудня 2012 року та від 7 березня 2013 року. З урахуванням викладеного , апеляційний суд вважає за необхідне змінити рішення суду в части стягнення заборгованості по сумі кредиту та заборгованості за відсотками та стягнути з відповідача [PERSON] на користь банку заборгованість по кредиту в межах строку позовної давності за період з липня 2010 року в сумі 11486,97 доларів США та заборгованість по відсоткам в сумі 5484,47 доларів США . Встановлено, що умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків погашення кредиту і процентів за користування ним. Розрахунок суми пені за порушення строків сплати суми кредиту та відсотків було здійснено банком за період з 12.07.2012 року по 11.06.2013 року в розмірі 2702 доларів США , тобто за останній рік що передував року звернення позивача з даним позовом та обґрунтовано стягнутий судом з відповідача [PERSON] на користь банку. Відмовляючи в задоволені позовних вимог стосовно стягнення з відповідача [PERSON] суми штрафу за порушення відповідачем обов'язків, передбачених пп.4.3.3-4.3.6 кредитного договору у сумі 191,80 дол. США та суму штрафу за порушення відповідачем обов'язків щодо поновлення дії договорів страхування в сумі 13 700,00 грн., суд виходив з пропуску позивачем строку позовної давності в частині зазначених вимог. Такий висновок суду відповідає встановленим обставинам по справі та нормам матеріального права. Згідно з пп. 5.4 та 5.5 кредитного договору сторонами передбачена також сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за інші правопорушення: один із них - за порушення обов'язку , передбачених п.п4.3.1-4.3.6, зокрема про надання довідки про заробітну плату та інші доходи ; інший - за порушення строків поновлення дії договору страхування транспортного засобу, придбаного за кредитні кошти. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише з заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3 ст. 267 ЦК України). Встановлено, що відповідач [PERSON] останні роки, протягом строку дії кредитного договору, не надавав позивачу ПАТ «ПУМБ» довідку про заробітну плату та інші доходи за період попередніх 6 місяців, що не заперечувалося сторонами. При цьому строк дії договору страхування майна №32-31/38/006334 від 25.07.2007 року закінчився 24.07.2008 року та не був поновлений відповідачем. За вказаних обставин, суд дійшов правильного висновку , що позивачем пропущено строк позовної давності стосовно вказаних позовних вимог, оскільки про порушення відповідачем [PERSON] своїх вищевказаних обов*язків стосовно надання довідки про заробітну плату позивач знав з початку дії кредитного договору , а про порушення зобов'язань по поновленню дії договору страхування, ще з липня 2008 року , тоді як до суду з вказаними вимогами звернувся в липні 2013 року. Відмовляючи в задоволені позову в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя, суд виходив з пропуску банком шестимісячного строку щодо пред*явлення вимоги до поручителя з дня настання строку виконання основного зобов*язання за кредитним договором. Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам по справі та нормам матеріального права. Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладання договору поруки. З матеріалів справи вбачається , що в кредитному договорі від 25.07.2007 року строк виконання основного зобов*язання визначений 25.07.2014 року . Відповідно до ст. 1 та п.7.6 договору поруки цей договір вступає в силу з моменту його підписання. Поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов*язань, вказаних в ст. 2 цього договору. Поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов*язання боржником в повному обсязі. При цьому , з 7 квітня 2009 року відповідач [PERSON] перестав виконувати щомісячні зобов *язання з погашення кредиту , а з 14 квітня 2010 року - зобов'язання зі сплати процентів за користування кредитом. Відповідно до п.3.5.8. кредитного договору №5544551 від 25.07.2007 року, зазначену в п. 3.5.7. цього договору вимогу банку про дострокове повернення кредиту разом із сплатою процентів за користування кредитом позичальник зобов'язаний виконати в строк не пізніше 30 календарних днів з дня її отримання. Якщо протягом вказаного строку позичальник усуне порушення умов цього договору, яке є підставою для направлення банком зазначеної вимоги, така вимога банку втрачає чинність. У випадку, якщо позичальник не усуне відповідні порушення умов цього договору та/або не виконає вимогу банку про дострокове повернення кредиту разом із сплатою процентів за користування кредитом у встановлений цим пунктом строк, починаючи з 31 календарного дня з дня отримання позичальником зазначеної вимоги банку у позичальника виникає обов'язок сплатити банку пеню, передбачену цим договором. Встановлено, що зафіксувавши неодноразові порушення порядку виконання зобов'язань за кредитним договором, банком 30.03.2009 року на адресу поручителя [PERSON] була надіслана вимога виконати зобов'язання за договором поруки, в якій банк вимагає повернути на протязі 30 днів з моменту отримання цього листа в повному обсязі суму кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом . Отже , пред*явивши вимогу про дострокове стягнення кредитної заборгованості , банк змінив строк виконання основного зобов*язання і зобов*язаний був пред*явити вимогу до поручителя протягом шести місяців з цієї дати, тоді як до суду з вимогою до поручителя банк звернувся в липні 2013 року. Доводи апеляційної скарги позивача стосовно вищевказаних вимог були предметом розгляду суду першої інстанції і не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.

Outcome: partial