Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

В квітні 2020 року позивач звернулась до суду з позовною заявою та, уточнивши позовні вимоги, просила визнати виконавчий напис, вчинений 26.12.2019 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Кондратюком В.С., зареєстрований у реєстрі за № 5770, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості на загальну суму 33 315,85 грн. за кредитним договором 1994/4489DCLRKPT від 25.07.2014 року таким, що не підлягає виконанню та зобов`язати відповідача повернути їй безпідставно стягнуті кошти за виконавчим написом приватного нотаріуса у розмірі 10 199,40 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що у березні 2020 року вона з`ясувала про відрахування з її заробітної плати по виконавчому провадженні на користь ТОВ «ФК «Аланд» у розмірі 33 315,85 грн. Для з`ясування причин відрахування вона звернулася до приватного виконавця і дізналася, що стягнення проводиться на підставі виконавчого напису нотаріуса від 26.12.2019 року. Отримавши копію зазначеного документу позивач з`ясувала, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не виконав вимоги ЗУ «Про нотаріат» та вимоги Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Зокрема, нотаріус не отримував від банку первинні документи щодо видачі кредиту, тому у нього не було підстав вважати вказаний розмір боргу саме безспірною заборгованістю. Розрахунок заборгованості, підготовлений працівниками банку, є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача. Вказаний напис також вчинений з пропущенням строків, встановлених на виконання такої дії. Таким чином, між нею та банком є спір щодо розміру заборгованості по договору, тому виконавчий напис нотаріуса не підлягає виконанню. З метою захисту своїх прав змушена звернутись до суду. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити у повному обсязі. Не заперечували щодо ухвалення заочного рішення у справі. Представник відповідача своїм правом на подачу відзиву не скористався, в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки не повідомив. Також до суду не надходили від відповідача заяви чи клопотання щодо розгляду справи. По місце і час розгляду повідомлений належним чином. Треті особи в судове засідання не прибули. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Приватний нотаріус в заяві просив справу розглядати без його присутності з урахуванням фактичних обставин та постановити рішення згідно чинного законодавства. Оскільки відповідач не повідомив про поважність причин повторної неявки свого представника в судове засідання, не подав відзив на позов та позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, постановив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача та її представника, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Кондратюком Віктором Станіславовичем було видано виконавчий напис №5770 від 26.12.2019 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Аланд» заборгованості за кредитним договором № 1994/4489DCLRKPT від 21.07.2014 року за період з 18.03.2018 року по 29.11.2019 року в розмірі 33 315,85 грн. На підставі вищевказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Юхименко О.Л. 26.02.2020 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 61399624. В рамках зазначеного виконавчого провадження з заробітної плати [PERSON] було відраховано10199,40 грн. (а.с. 22, 80). Також встановлено, що кредитний договір № 1994/4489DCLRKPT від 21.07.2014 року був укладений між позивачем [PERSON] та ПАТ «Платинум Банк», право вимоги по якому в подальшому 04.10.2018 року були відступлені банком на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал», а 02.10.2019 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» (а.с. 10-11, 71-76). Вирішуючи справу по суті суд аналізує наступні норми права. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року «Про нотаріат» (надалі - Закон…) нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст.39 Закону…). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (надалі - Порядок…). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку…). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (надалі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат»у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Заслуговують на увагу посилання позивача, що оскаржуваний виконавчий напис виконаний нотаріусом не на документі, що встановлює заборгованість. Він має бути (п. 5.1 Інструції…) виконаний на оригіналі документа чи його дублікату, тобто напис від 26.12.2019 року формально не відповідає вимогам інструкції про викладення виконавчого напису. Також нотаріусом порушені строки вчинення виконавчого напису, оскільки (п. 2.3) він вчиняється після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором (у нашому випадку) письмової вимоги боржнику про усунення порушень. У вказаному випадку письмова вимога боржнику [PERSON] як нотаріусом, так і приватним виконавцем були направлені на адресу: [ADDRESS] , хоча остання зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з лютого 2010 року. Адреса, за якою надсилалися повідомлення позивачу, не є її зареєстрованим місцем проживання, і не є місцем фактичного проживання згідно договору 21.07.2014 року (а.с. 10). Приймаючи до уваги, що кредитний договір № 1994/4489DCLRKPT від 21.07.2014 року позивачем був укладений з ПАТ «Платинум Банк», а право вимоги було двічі продано згідно договорів відступлення прав вимоги, тому обгрунтованими суд визнає позицію [PERSON] про те, що вона не була повідомлена про існування боргових зобов`язань саме перед ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» та не погоджується з їх розміром. Аналізуючи зазначені факти, суд приходить до висновку, що вказаний виконавчий напис вчинений за наявності спірної заборгованості, тобто нотаріусом не дотримано основної обов`язкової умови щодо наявності безспірності заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Фінансова компанія «Аланд». Тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] щодо визнання виконавчого напису № 5770 від 26.12.2019 року таким, що не підлягає виконанню. Також підлягають задоволенню і похідні вимоги [PERSON] про повернення відповідачем безпідставно стягнутих коштів із заробітної плати позивача у розмірі 10199,20 грн. приватним виконавцем Юхименко О.Л. в рамках ВП № 61399624. Відтак позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Також відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд покладає судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1261 грн. (а.с. 1, 35) та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. на відповідача та стягує їх на користь позивача. На підтвердження суми витрат на правничу допомогу позивачем подано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, квитанцію про їх оплату та розмір вказаних витрат є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботою/наданими послугами, часом, затраченим ним на надання допомоги та ціною позову і значенням справи для сторони.

Outcome: approved