Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-25 00:00:00

В листопаді 2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на їх користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 18 грудня 2006 року в розмірі 110324 грн. 58 коп., а також судові витрати по справі у розмірі 1762 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що відповідач [PERSON] 18 грудня 2006 року отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язання за кредитним договором відповідач станом на 31 липня 2018 року має заборгованість у розмірі 110324 грн. 58 коп. Тому АТ КБ «ПриватБанк» вимушений звернутися до суду для стягнення вищевказаної суми заборгованості. Представник позивача за довіреністю Задорожний С.О. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі. Адвокат відповідача за ордером про надання правової допомоги Павелко С.М. позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту, пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Судом встановлено, що 18 грудня 2006 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» (а.с.15). В анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця анкета-заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. На підставі вказаних Анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг та самих Умов і правил надання банківських послуг, позивач нарахував відповідачу заборгованість станом на 31 липня 2018 року в сумі 110324 грн. 58 коп., що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 8412 грн. 70 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 18.12.2006 року по 30.10.2017 року у розмірі 101911 грн. 88 коп. Між тим, в анкеті-заяві, підписаній сторонами 18 грудня 2006 року відсутні істотні умови договору стосовно визначення та погодження сторонами розміру процентної ставки за користування кредитними коштами. Долучені до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.18-23) та Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с.16-17), на які посилається позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги в частині стягнення суми процентів за користування кредитом, не містять підпису відповідача, тому вони не можуть розцінюватися як складова частина кредитного договору, умови якого погоджені сторонами. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 77-79 ЦПК України). Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Банк, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за процентами за користування кредитом та обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору. Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитом у розмірі та порядку нарахування, що зазначені у цих документах. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Позивачем не доведено наявність договірних відносин з відповідачем щодо розміру відсотків та порядку користування кредитними коштами, таким чином, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 101911 грн. 88 коп. задоволенню не підлягаю, у зв?язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю. Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України у справі № 6-2320цс16, а також в постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17. Адвокат відповідачки Павелко С.М. просив застосувати до спірних правовідносин позовну давність та відмовити у задоволенні позову з підстав, передбачених ч. 4 ст. 267 ЦК України, про що також обґрунтовував свою заяву про перегляд заочного рішення суду. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). У правовідносинах, в яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, якщо умовами договору визначено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року №6-14цс14, від 01 жовтня 2014 року №6-134цс14, від 12 листопада 2014 року №6-167цс14. Встановлено, що за умовами договору, укладеного 18 грудня 2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , кінцевий термін виконання кредитного зобов`язання відповідає строку дії картки. [PERSON] згідно кредитного договору б/н від 18 грудня 2006 року отримала картки № [NUMBER] , № [NUMBER] зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 07.2017 року, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» №30.1.0.0/2-20181031/152 від 12.09.2019 року (а.с.90). Як вбачається з матеріалів справи, з позовом банк звернувся до суду 01 листопада 2018 року. Тому встановивши строк дії картки виданої відповідачу, суд прийшов до висновку, що строк позовної давності позивачем не пропущено, а тому доводи адвоката відповідача є безпідставними та не обґрунтованими. Стосовно стягнення тіла кредиту, у позивача є достатньо правових підстав для стягнення у примусовому порядку з відповідача суми непогашеного тіла кредиту. У відповідності до умов договору, [PERSON] зобов`язалася повернути кредит та плату за його користування не пізніше закінчення строку дії Картки, однак відповідачка в добровільному порядку кредитні кошти не повернула, чим порушила прийняті на себе договірні зобов`язання. Станом на 31 липня 2018 року розмір заборгованості позичальника по поверненню кредитних коштів за договором про надання кредиту від 18 грудня 2006 року становить 8412 грн. 70 коп., що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 8412 грн. 70 коп. Тому, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі 8412 грн. 70 коп. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача повинно бути стягнено сплачений судовий збір в сумі 1762 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial