Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

В листопаді 2017 року [PERSON] звернувся з позовом до ДП «Завод порошкової металургії» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди. Позивач зазначав, що наказом №20-к від 18.09.2017 р. його було звільнено з посади електрозварника ручного зварювання ДП «Завод порошкової металургії» за власним бажанням у зв`язку з невиконанням законодавства про працю за п.3 ст.38 КЗпП України. В порушення вимог ст. 116 КЗпП України виплату всіх сум, що належать йому від підприємства, не було проведено. На час звільнення позивача заборгованість за період з квітня 2017 року по вересень 2017 року складає 24287,79 грн., що підтверджується довідкою №201 від 29.09.2017 р. Таким чином, згідно з положеннями чинного законодавства України відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 19.09.2017 р. по день постановлення судом рішення. Заробітну плату він не отримував протягом 6 місяців. Саме через затримку по виплаті заробітної плати позивач змушений був звільнитися. У зв'язку зі значною затримкою заробітної плати він відчував моральні страждання, втратив нормальні життєві зв'язки, був змушений економити на харчах, одязі, що постійно призводило до значних душевних переживань та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Завдана позивачу моральна шкода обумовлюється моральними стражданнями внаслідок порушення його законного права на заробітну плату, приниженням честі, гідності та ігноруванням його прав. Тому вважає, що незаконними діями з боку ДП «Завод порошкової металургії» йому було завдано моральної шкоди, яку оцінює у 5 000 грн. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з Державного підприємства «Завод порошкової металургії» на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 24287,79 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 7308,36 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення в повному обсязі. В судове засідання представник відповідача ДП «Завод порошкової металургії» не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялося належним чином. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що позивача [PERSON] наказом №20-к від 18.09.2017 р. було звільнено з посади електрозварника ручного зварювання ДП «Завод порошкової металургії» за власним бажанням у зв`язку з невиконанням законодавства про працю за п.3 ст.38 КЗпП України (а.с.5). Відповідно до довідки №201 від 29 вересня 2017 року, заборгованість з виплати заробітної плати позивачу [PERSON] за період з квітня 2017 року по вересень 2017 року складає 24287,79 грн. (а.с.6). Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст.115 КЗпП України, заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У відповідності до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно п. 20 Постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно п. 21 вищевказаної Постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24.12.1999 р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями). Згідно з п.4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав від 27.09.2012 № 10-1389/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм трудового права» - «4. Відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці», пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. При цьому, згідно з пунктом 5 наведеного вище Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства. Крім того, положеннями розділу III наведеного Порядку передбачені види виплат, які підлягають урахуванню і які не підлягають урахуванню при обчисленні середнього заробітку як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу (постанова від 23 січня 2012 р. № 6-87цс11).» Таким чином, згідно з положеннями чинного законодавства України відповідач ДП «Завод порошкової металургії» повинен виплатити позивачу [PERSON] середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 19 вересня 2017 року по день постановлення судом рішення. Згідно довідки про заборгованість з виплати заробітної плати №201 від 29.09.2017 р., заробіток позивача [PERSON] за два останні місяці (серпень-вересень), які передували звільненню, складає: серпень - 3260,34 грн.; вересень - 1430,46 грн. У відповідності до листа Мінсоцполітики від 05.08.2016 р. № 11535/0/14-16/13, кількість робочих днів у серпні 2017 року складала - 22 дні, у вересні 2017 року - 21 день. Тобто, кількість робочих днів за два останні місяці (серпень-вересень), які передували звільненню, складає - 43 робочих дні. Отже, середньоденна заробітна плата за вказаний період складає - 109,08 грн.: 3260,34 грн. + 1430,46 грн. = 4690,80 грн.; 4690,75 грн. : 43 робочих днів = 109,08 грн. Кількість днів за весь час затримки виплати заробітної плати, починаючи з дня звільнення (18.09.2017 р.) по день постановлення судом рішення (20.12.2017 р.) складає - 67 робочий день. Таким чином, сума середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати становить - 7308,36 грн.: 67 (робочий день) х 109,08 грн. (середньоденна заробітна плата) = 7308,36 грн. Відповідно до абз.2 ст.233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної платні без обмеження будь-яким строком. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що відповідачем ДП «Завод порошкової металургії» при здійсненні своєї діяльності було порушено чинні норми трудового законодавства. З огляду на викладене, стягненню із відповідача ДП «Завод порошкової металургії» на користь позивача [PERSON] підлягає заборгованість по заробітній платі у сумі 24287,79 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 7308,36 грн. Згідно ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Що стосується позовних вимог про стягнення із відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5000 грн., то при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд визначає характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. З урахуванням тяжкості моральних страждань позивача [PERSON], істотності вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, до яких призвели дії відповідача ДП «Завод порошкової металургії» у вигляді не проведення належного розрахунку під час його звільнення, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача суму у рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 грн. За таких обставин суд приходить до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог. Крім того, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, суд вважає за можливим стягнути із відповідача на користь Держави судовий збір в розмірі 1280 грн. (640 грн. за задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні + 640 грн. за задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди).

Outcome: partial