Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

В лютому 2015 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач), у якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.23,24), просила стягувати з [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON], яка продовжує навчання у розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до закінчення дочкою навчання та додаткові витрати в розмірі 2 500 грн. по оплаті навчання дочки. В обгрунтування вимог зазначила, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем та є студенткою Житомирського державного університету ім. І.Франка денної форми навчання, навчається на контрактній основі, стипендію не отримує. Загальна вартість навчання згідно договору складає 38 600 грн. строк навчання дочки у навчальному закладі закінчується 30.06.2018 року. В судовому засіданні позивач підтримала позов з викладених у ньому підстав та просила його задовольнити. Відповідач в судові засідання не зявлявся, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 28, 31-32). Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та позивача, що відповідає вимогам ч.2 ст.158 та ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що [PERSON] є батьком повнолітньої [PERSON], [INFO] (а.с.13-15). На даний час повнолітня дочка проживає спільно зі своєю матірю, позивачем по справі (а.с.5). Відповідно до довідки від 12 лютого 2015 року позивач працює бухгалтером ТОВ «Мілк Сервіс» та має загальну суму доходу за період з 01.08.2014 по 31.01.2015 у розмірі 8 099 грн.(а.с.4). Відповідно до довідки № 35 від 01.09.2014 року [PERSON] з 01.09.2014 року навчається на контрактній основі в Житомирському державному університеті імені [PERSON] на денній формі навчання (а.с.9). Згідно зі ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Як вбачається із договору №1437 про надання освітніх послуг (навчання, підготовки, перепідготовки), укладеного 18.08.2014 року між Житомирським державним університетом імені [PERSON] та [PERSON], [PERSON] навчається за денною формою навчання, за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр, на факультеті ННІ філології та журналістики, термін навчання складає 4 роки (а.с.8). Пунктами 4.1., 4.2. вищезазначеного договору визначено, розмір плати встановлюється за весь строк надання освітньої послуги і не може змінюватись. Загальна вартість освітньої послуги становить за весь період навчання 38 600 грн. Згідно наданої позивачем копії квитанції від 08.08.2014 року, [PERSON] внесено грошові кошти в сумі 5000 грн. за отримання освітньої послуги, відповідно до умов вищезазначеного договору (а.с.7). За таких обставин, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] та стягує з відповідача аліменти в розмірі 1000 грн. щомісяця, починаючи з 16.02.2015 і до закінчення дочкою навчання. Статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, їх хворобою, каліцтвом тощо). Аналізуючи норму зазначеної статті, суд приходить до висновку, що навчання повнолітньої дитини [PERSON] в Житомирському Державному університеті імені [PERSON] не є особливою обставиною в розумінні ст. 185 Сімейного кодексу України. Правовідносини у сфері утримання повнолітніх дочки, сина їх батьками регулюються главою 16 СК України. Статтею 201 СК України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Таким чином, норми зазначеної глави СК України не передбачають стягнення додаткових витрат на навчання повнолітніх дітей та до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання норми ст. 185 СК України не застосовуються. За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 2500 грн. додаткових витрат на навчання дочки. Отже, позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача додаткових витрат є безпідставними і не підлягають задоволенню. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial