Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

В листопаді 2019 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом,в якому зазначає,що вона є власником квартири [ADDRESS] . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані у спірному житловому приміщенні за згодою власника у січні 2018 р.,проте фактично у квартирі не мешкають як до,так і після реєстрації,яка мала формальний характер. Посилаючись на те,що формальна реєстрація проживання відповідачів,які не користуються спірним житлом без поважних причин понад встановлені законом строки,порушує права власника та змушує нести додаткові витрати на утримання житла,створює інші перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю,позивач просить суд визнати відповідачів такими,що втратили право користування спірним житловим приміщенням. В судовому засіданні представник позивача адвокат Коляда А.С. наполягала на задоволенні позову,зазначивши,що відповідачі [PERSON] та [PERSON] являються членам сім`ї [PERSON] (колишній зять та онук відповідно)як власника спірного житла,за її згодою у січні 2018 р.були зареєстровані у спірній квартирі,проте задовго до реєстрації,яка мала формальний характер,вони добровільно виїхали з квартири з усіма належними речами,з того часу відносин з ними позивач не підтримує ,родинний зв`язок втрачений. Відповідачі в судове засідання не з`явились без повідомлення причин,викликалися за адресою зареєстрованого місця проживання шляхом направлення судової повістки,про зміну адреси проживання суд не повідомляли,відзив на позов не подавали. Інформація про розгляд Шевченківським районним судом м.Запоріжжя вказаної справи та виклик в судове засідання відповідачів розміщена на офіційному сайті «Судова влада». Відповідно до ч.11 ст.129 ЦПК України відповідачі вважаються повідомленими про дату,час та місце розгляду справи. Відповідно до ст.280,281 ЦПК України суд на згодою представника позивача ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Всебічно вивчивши обставини справи,дослідивши надані письмові докази у сукупності,допитавши свідків,суд дійшов висновку,що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено та перевірено доказами, що на підставі свідоцтва про право власності на квартиру серія та номер: [NUMBER] ,виданого 01.06.1993 р.підприємством «Мотор-Січ»,свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.12.2006 р.,виданого П`ятою Запорізькою державною нотконторою,позивачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно,про що надано витяг. З наведеного суд встановив,що позивачка набула право власності на спірне житлове приміщення у встановлений законом спосіб, та підтвердила ці обставини належними допустимими доказами,які нічим не спростовані. В спірному житловому приміщенні зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] з 19.01.2018 р.,що підтверджено інформацією департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради . Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України та з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України,члени сім`ї власника житла,які разом з ним проживають у будинку(квартирі),що йому належить,користуються жилим приміщенням в обсязі,визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ст.383,391 ЦК України,ст.157 ЖК України власник житлового будинку,квартири має право використовувати помешкання для власного проживання,проживання членів своєї сім`ї,інших осіб,вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст.405 ч.2 ЦК України,член сім`ї власника втрачає право користування житловим приміщенням,якщо протягом більше одного року не користується ним без поважних причин. Свідок [PERSON] в суді показала,що кВ. [ADDRESS] є власністю її матері [PERSON] ,де вони наразі мешкають разом.У 2009 р.її колишній чоловік [PERSON] з квартири пішов з усіма речами,син [PERSON] після одруження більше 5 років у квартирі не мешкає. В січні 2018 р.на прохання відповідачів [PERSON] їх формально прописала з умовою,що протягом кількох місяців вони добровільно припинять реєстрацію,проте до цього часу відповідачі залишаються зареєстрованими,що покладає на позивача додатковий тягар витрат по утриманню житла,в чому відповідачі участі не приймають. Свідок [PERSON] в суді показала,що є сусідкою сім`ї позивачки,знає її сім`ю з 1976 р. Колишнього зятя позивачки [PERSON] не бачила у спірному житловому приміщенні більше 10 років, онук [PERSON] не мешкає у квартирі з бабусею та матір`ю щонайменше 5 років,не підтримує з родиною контактів,їх рішення обрати для себе інше житло було добровільним,проте оплачувати квартиру вони [PERSON] не допомагають. З досліджених доказів суд встановив,що відповідачі ,хоча і були зареєстровані у квартирі за згодою позивачки-власника спірного житла,більше встановленого законом строку не користуються цим житлом без поважних причин,звільнили його за власним бажанням,у такий спосіб на свій розсуд розпорядилися своїм правом щодо цього майна. Встановлені судом обставини не спростовані відповідачами під час судового розгляду справи. Таким чином,суд встановив,що позов грунтується на законі,підтверджений доказами і підлягає задоволенню,оскільки правові підстави для користування спірним житлом відповідачами після спливу визначеного ст.405 ч.2 ЦК України строку наразі відсутні,їх реєстрація у спірній квартирі створює перешкоди позивачу як власнику у користуванні та розпорядженні власністю. На підставі ст.64 ч.2,156,157 ЖК України,ст.383,391,405 ЦК України, ст.3,10,11,57,60,212 -215,218 ЦПК України,суд-

Outcome: approved