Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

В квітні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати договір довічного утримання та догляду від 20 грудня 2012 року, укладений між нею та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 2807, та зняти заборону на відчуження ? частини житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель за адресою: м. Харків, вул. Пономаренківська, буд. 90. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з 2012 року почала потребувати догляду, в звязку з чим, 20 грудня 2012 року уклала договір довічного утримання та догляду з сусідкою [PERSON], яка зобовязувалась довічно утримувати її, надаючи необхідне якісне харчування, одяг і забезпечувати належний догляд та необхідну допомогу. Вона передавала у власність відповідачі ? частину будинку № 90 по вул. Пономаренківській в м. Харкові. Останній час вона. почала більше хворіти, а відповідачка перестала забезпечувати її якісним харчуванням, одягом, необхідною допомогою. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що після укладенні договору [PERSON] приходила до неї, приносила продукти харчування, приготовану їжу, яка приходилась їй до вподоби, а також придбавала для неї ліки. Пояснила, що просила [PERSON] ходити до неї не частіше двох разів на тиждень. З зими 2014 року вона стала часто хворіти, внаслідок чого, з дому не виходила, продукти та ліки їй приносила [PERSON], в тому числі й тоді, коли вона перебувала на стаціонарному лікуванні у медичних установах. Гроші за продукти харчування та ліки вона відповідачці ніколи не віддавала. Зазначила, що не отримувала відказу від [PERSON] в будь-чому, натомість сама до [PERSON] з будь-якими просьбами не зверталась, ніколи не просила прибирати в хаті. У 2015 році, коли була госпіталізована до Харківської міської багатопрофільної лікарні № 18, перестала пускати до себе додому відповідачку, оскільки остання здійснила крадіжку її особистих речей. До органів внутрішніх справ із заявою вона не зверталась. Представник позивачки позов підтримав, просив задовольнити його в повному обсязі, посилався, що з січня 2015 року відповідачка перестала належним чином виконувати зобовязання за договором довічного утримання, внаслідок чого, договір підлягає розірванню. Відповідачка проти задоволення позову заперечувала. В суді пояснила, що позивачка просила її надавати допомогу не грошовими коштами в розмірі 200 грн. щомісяця, а шляхом придбавання для неї продуктів харчування на обумовлену в договорі суму. Зобовязання за договором довічного утримання вона виконувала належним чином, придбаваючи для позивачки продукти харчування та лікарські препарати щомісячно на суму, що значно перебільшує обсяг її обовязків, тобто суму у 200 грн. Також приносила позивачці готову домашню їжу, купала позивачку в себе вдома. Коли позивачка зверталась до неї для отримання допомоги у дрібних побутових проблемах - жодного разу не відмовила останній. За власний кошт придбала позивачці стільниковий телефон та увесь час сплачує послуги зв'язку, щоб у разі необхідності [PERSON] мала можливість сповістити її про необхідність надання тих чи інших послуг нематеріального характеру щодо догляду, надання допомоги тощо. Під час дії договору, у лютому 2014 року, після проведення обстеження та встановлення [PERSON] діагнозу катаракта, за медичною рекомендацією лікаря-офтальмолога [PERSON] було зроблену операцію із заміни кришталика ока на штучний імплантат, вартість операції вона сплатила за власний рахунок. З зими 2014 року позивачка стала хворіти, в звязку з чим, вона дуже часто викликала карету швидкої та невідкладної допомоги, або дільничного лікаря-терапевта. Після проведення оперативного медичного обстеження лікарями та видачі рецептів, відповідачка придбавала за власний кошт ліки для [PERSON] Коли остання неодноразово була госпіталізована до медичних установ, завжди приносила для позивачки їжу та придбавала їй всі необхідні медикаменти. Також зазначила, що всі речі, яких [PERSON] час від часу нібито не могла знайти, врешті знаходились на своєму місці. Вона просила пробачення за безпідставні обвинувачення її у крадіжках, а згодом, в неї знову нібито щось зникало. У травні 2015 року [PERSON] вкотре звинуватила її у крадіжці її спідньої білизни та з того часу перестала пускати до себе, але і після цього вона продовжила піклування за [PERSON] Представник відповідачки проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на його надуманість, безпідставність та необґрунтованість. Заслухавши сторони, перевіривши обставини справи, суд вважає необхідним у задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного: У відповідності зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 20 грудня 2012 року між позивачкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] укладено договір довічного утримання та догляду, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2807, за яким [PERSON] передає у власність [PERSON] ? частку житлового будинку № 90 по вул. Пономаренківській в м. Харкові з відповідною частиною надвірних будівель, а [PERSON], зобовязується довічно утримувати [PERSON], надаючи їй необхідне: якісне харчування, одяг і забезпечувати за нею належний догляд та необхідну їй допомогу Відповідно до п. 7 договору довічного утримання та догляду, [PERSON] зобовязується довічно утримувати [PERSON], надаючи їй необхідне: якісне харчування, одяг і забезпечувати за нею належний догляд та необхідну їй допомогу. за п. 8 договору, [PERSON] залишається довічно проживати у відчужуваному житловому будинку. за п. 9 договору встановлено, що вартість харчування, одягу та необхідної допомоги встановлюється у розмірі 200 (двісті) грн. щомісячно, які [PERSON] надає [PERSON] (а.с. 5). Згідно до вимог ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання одна сторона передає другій стороні у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Пунктом 1 частини 1 ст.755 ЦК України, передбачено, що договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, під час розгляду справи позивачка, обґрунтовуючи свої вимоги пояснила, що підставою для розірвання договору довічного утримання є крадіжка її особистого майна [PERSON] Разом з тим, [PERSON] не надала суду будь-яких доказів на підтвердження обставин наявності протиправних дій з боку [PERSON] Натомість, бажання з боку відповідачки виконувати умови договору свідчить факт придбання нею позивачці у червні 2015 року медичних препаратів на суму 1800,99 грн. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснюючи суду про взаємовідносини сторін за договором довічного утримання, зазначила, що обставини неналежного виконання умов договору їй відомі лише зі слів позивачки, вона особисто не була свідком жодної події. Заява про те, що [PERSON] отримує харчування від неї не відповідають заяві самої [PERSON], оскільки з зими 2014 року постійно хворіє, не виходить з дому. Свідок [PERSON], дала суду пояснення про випадкове знайомство з позивачкою у поліклініці, у березні 2015 році та наданням їй у подальшому піклування замість [PERSON], яка умови договору не виконувала і бажаючи допомогти позивачці шукала осіб, які засвідчать факт неналежного виконання умови договору довічного утримання. Проте, такі показання спростовує сама [PERSON] зазначаючи, що з [PERSON] вона ніколи знайома не була, [PERSON] сама прийшла до неї додому, з зими 2014 року через незадовільний стан здоровя далі хвіртки нікуди не виходить, а медичну допомогу отримує на дому від лікарів швидкої допомоги та від дільничного лікаря-терапевта або при стаціонарному лікуванні. Допитана свідком дільничний лікар-терапевт у КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 18» [PERSON], пояснила, що відвідує [PERSON] на дому впродовж останніх півтора роки. [PERSON] завжди була доглянутою та ніколи не скаржилась на те, що голодує. При кожному її візиті до позивачки завжди була присутня [PERSON] [PERSON] призначень та рецепти на ліки вона віддавала [PERSON], оскільки саме вона придбавала лікарські препарати для позивачки. Зазначила, що щомісяця позивачці призначались медичні препарати, вартість яких складає не менше 200 грн. В серпні-вересні 2015 року [PERSON] їй повідомила, що перестала пускати до себе [PERSON], оскільки та в неї щось вкрала. Після цього, вона бачила у [PERSON] якусь молоду жінку, яка нібито їй допомагає. [PERSON], допитаний судом в якості свідка, повідомив, що неодноразово, на прохання [PERSON], на автомобілі відвозив її до супермаркету, де остання придбавала для [PERSON] продукти і він особисто допомагав [PERSON] заносити сумки з продуктами в будинок [PERSON] Обізнаний про проведення зимою 2014 року [PERSON] офтольмологічної операції, оскільки бачив, як [PERSON] привезла [PERSON] з лікарні, з пов'язкою на оці і вході бесіди його про це повідомили сторони. [PERSON] була задоволена доглядом за нею з боку [PERSON], ніхто, крім відповідачки, до неї не ходив. З зими 2014 року, [PERSON] стала часто хворіти, останній рік перестала виходити з дому далі хвіртки, до неї постійно приїжджала карета швидкої допомоги яку завжди зустрічала відповідачка. Навесні 2015 року йому стало відомо, що [PERSON] перестала пускати до себе [PERSON], звинувачуючи останню у крадіжці і до неї стала ходити якась незнайома молода жінка. Ще до [PERSON] за [PERSON] доглядала інша жінка, яку [PERSON] теж звинуватила у крадіжці і прогнала. Отже в ході судового розгляду судом встановлено, що причиною звернення з позовом [PERSON] фактично стало не неналежне виконання [PERSON] умов договору довічного утримання, а погіршення їх побутових стосунків через підозри [PERSON] у крадіжці майна. Позивачкою не надано суду доказів на підтвердження вчинення крадіжки її майна чи невиконання відповідачкою договору або відмови у наданні догляду, який вона, відповідно до умов договору, повинна надавати позивачу. При цьому суд враховує вік позивачки, яка має значні особливості характеру і відношення до оточуючих її людей, що також не заперечували в судовому засіданні свідки. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними, недоведеними, у зв'язку з чим, задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed