Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

В лютому 2018 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 18 травня 2017 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 жовтня 2017 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та стягнуто з нього на користь [PERSON] у рахунок відшкодування завданих злочином матеріальних збитків у вигляді 47334 гривень вартість відновлювального ремонту мотоцикла, 650 гривень вартості оплати послуг експерта, 43475 гривень 87 копійок витрати на лікування, 27700 гривень витрати на правову допомогу представника потерпілого, 50000 гривень моральних збитків, а всього 169159 гривень 87 копійок. На виконання вироку у примусовому порядку 02 червня 2017 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області був виданий виконавчий лист. Постановою державного виконавця Баришівського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області від 07 червня 2017 року було відкрито виконавче провадження №54079927. В подальшому дане виконавче провадження було зупинено на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 червня 2017 року. 07 листопада 2017 року [PERSON] через свого представника, адвоката [PERSON], передав [PERSON] грошові кошти у рахунок відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди згідно вироку суду. Проте, при відшкодуванні завданої шкоди [PERSON] не враховано всіх матеріальних втрат, яких зазнав [PERSON], та витрат, які він зробив та мусить зробити для відновлення своїх порушених прав. Зокрема, не враховано інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми матеріальних та моральних збитків за період з 07 листопада 2014 року по 07 листопада 2017 року. Тому [PERSON] просить стягнути з [PERSON] відшкодування завданих злочином матеріальних збитків з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних у загальному розмірі 105156 гривень 15 копійок, що складається з інфляційних втрат та 3% річних від матеріального збитку, завданого пошкодженням мотоцикла за період з 07 листопада 2014 року по 07 листопада 2017 року 46161 гривень, з інфляційних втрат та 3% річних від моральної шкоди за період з 07 листопада 2014 року по 07 листопада 2017 року 48760 гривень 94 копійки, з інфляційних втрат та 3% річних від витрат на лікування за період з 07 лютого 2017 року по 07 листопада 2017 року 5468 гривень 36 копійок, з інфляційних втрат та 3% річних від витрат на правову допомогу представника потерпілого за період з 07 лютого 2017 року по 07 листопада 2017 року 3484 гривень 09 копійок, з інфляційних втрат та 3% річних від витрат з оплати послуг експерта за період з 07 лютого 2017 року по 07 листопада 2017 року 81 гривень 76 копійок, витрат на правову допомогу представника потерпілого 1200 гривень. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали предявлений позов у повному обсязі та наполягали на його задоволенні. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] заперечували проти задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що предявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2017 року [PERSON] визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальні збитки у вигляді 47334 гривень вартості відновлювального ремонту мотоцикла, 650 гривень вартості оплати послуг експерта, 43475 гривень 87 копійок витрат на лікування, 700 гривень витрат на правову допомогу представника потерпілого та 50000 гривень моральних збитків, а всього стягнуто 169159 гривень 87 копійок (а.с.16-22). Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 18 травня 2017 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 жовтня 2017 року вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2017 року залишено без змін (а.с.24-29, а.с.30-31) 02 червня 2017 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист №359/10062/15-к про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у розмірі 169159 гривень 87 копійок. На підставі даного виконавчого листа 07 червня 2017 року державним виконавцем Баришівського районного ВДВС ГТУЮ у Київській області було відкрито виконавче провадження №54079927 (а.с.33). В подальшому, на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 червня 2017 року державним виконавцем було винесено постанову від 20 червня 2017 року про зупинення вчинення виконавчих дій (а.с.32,34). Постановою державного виконавця Баришівського районного ВДВС ГТУЮ у Київській області від 23 жовтня 2017 року поновлено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №359/10062/15-к, виданого 02 червня 2017 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області (а.с.35). Зі змісту розписки від 07 листопада 2017 року (а.с.36) встановлено, що [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 169159 гривень 87 копійок згідно вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2017 року. Відповідно до ч.2 ст.625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ч.5 ст.11 та ч.2 ст.509 цього Кодексу у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, зобов'язання можуть виникати з рішення суду. Крім цього, відповідно до правових висновків, викладених у постанові [PERSON] Верховного Суду від 11 квітня 2018 року (справа №758/1303/15-ц, провадження №14-68цс18) ст.625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України. У цій статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов'язань. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на це, зобовязання, яке виникло між сторонами по справі, на підставі вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2017 року, за своїм характером є грошовим зобовязанням. Оскільки, полягає в тому, що [PERSON] має право вимагати від [PERSON] сплатити грошові кошти, в свою чергу, [PERSON] зобовязаний сплатити грошові кошти на користь [PERSON] Тому, враховуючи ту обставину, що відповідач порушив грошове зобовязання з виплати коштів розмір, яких визначений вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області, у [PERSON] виникло право на застосування наслідків такого порушення, зокрема у вигляді стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних на підставі ст.625 ЦК України. Разом з цим, суд не погоджується з твердженням позивача стосовно періоду з 07 листопада 2014 року по 07 листопада 2017 року, за який підлягають застосуванню санкції за порушення грошового зобовязання у вигляді стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних. Враховуючи те, що зобовязання з виплати грошових коштів у розмірі 169159 гривень 87 копійок у [PERSON] виникло лише на підставі вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2017 року, який набрав законної сили 18 травня 2017 року. Тому, суд приходить до переконання, що період прострочення з виплати грошових коштів становить з 19 травня 2017 року по 07 листопада 2017 року. Так, з 19 травня 2017 року по 07 листопада 2017 року період прострочення виконання зобовязання відповідачем становить 173 дні. Тому три проценти річних від простроченої суми за вказаний період становить 2405 гривень 30 копійок (169159,87 гривень ? 3% річних / 100%/ 365 днів у році ? 173 дні). Водночас, інфляційні збитки складають 8424 гривень 12 копійок (169159,87 гривень ? сукупний індекс інфляції 104,98 / 100% - 169159,87 гривень). При цьому, суд не враховує розмір витрат на правову допомогу представника потерпілого у розмірі 1200 гривень, котрі [PERSON] сплатив на користь [PERSON], згідно копії квитанції від 12 травня 2017 року (а.с.47). Оскільки вказані витрати не стягувались з [PERSON] на підставі вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2017 року. В межах провадження у даній цивільній справі суд не вправі здійснювати розподіл судових витрат, які потерпілий поніс в ході розгляду кримінального провадження. Тому, суд вважає, що з метою відновлення порушеного права з [PERSON] на користь позивача належить стягнути інфляційні збитки у розмірі 8424 гривень 12 копійок та три проценти річних у розмірі 2405 гривень 30 копійок за період з 19 травня 2017 року по 07 листопада 2017 року, що у загальному розмірі становить 10829 гривень 42 копійки. У відповідності до ч.1 та п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать також витрати на професійну правничу допомогу. За правилом ч.1 та ч.6 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тому з\~[PERSON]\~належить стягнути\~в дохід\~держави судовий\~збір у розмірі 108 гривень 31 копійок (10829 гривень 42 копійки / 105156 гривень 15 копійок ?100%), (1051 гривень 56 копійок / 100% ? 10,30%). Крім цього, за змістом ч.1 та ч.2 ст.137 ЦПК України сторони несуть також витрати, повязані з правничою допомогою. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до п.79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України» від 09 листопада 2006 року (Заява №33949/02) відповідно до прецедентної практики Суду заявник має право на відшкодування витрат, тільки якщо буде доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром. Так, позивачем надано попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які він поніс та очікує понести у звязку з розглядом даної цивільної справи, зокрема понесено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2700 гривень, а також [PERSON] очікував понести витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 гривень та витрати, повязані з переїздом позивача та його представника з м. Києва до м. Борисполя на судові засідання у розмірі 1500 гривень, а всього у розмірі 10200 гривень (а.с.48). Проте, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ним було сплачено грошові кошти у вказаному розмірі на професійну правничу допомогу. З огляду на це, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10200 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial