Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

ВМР звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення тимчасової споруди, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач самовільно, з порушенням встановленого законом порядку, без належного дозволу зайняв земельну ділянку по [ADDRESS], встановивши на ній тимчасову споруду для провадження підприємницької діяльності. [PERSON] 17.02.2014 року надавалось попередження із вимогою самовільно встановлену тимчасову споруду для провадження підприємницької діяльності по [ADDRESS] демонтувати, земельну ділянку привести в первинний стан. Департаментом архітектури, містобудування та кадастру ВМР було проведено комісійне обстеження території по [ADDRESS], яким виявлено факт самовільного зайняття [PERSON] частини земельної ділянки загального користування в межах червоних ліній, шляхом встановлення металевої споруди (кіоск «[INFO]»)прямокутної форми з габаритними розмірами 2,08*2,56м. з металевих листів по металевому каркасу. Двері металеві, вікно дерев'яне. Дозвільні документи щодо встановлення даної конструкції відсутні. 02.02.2015 року комісія повторно виконала комісійне обстеження території по [ADDRESS] та встановила, що [PERSON] не виконав письмове попередження направленого ДАМтаК міської ради, щодо демонтажу самовільно розміщеної тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності та приведення території в первинний стан. [PERSON] не звертався до виконавчих органів місцевого самоврядування щодо отримання дозвільних документів на встановлення тимчасової споруди по [ADDRESS]. Просять звільнити самовільно зайняту земельну ділянку по [ADDRESS] шляхом знесення самочинно встановленої споруди прямокутної форми з габаритними розмірами 2,08*2,56м. за рахунок [PERSON] В судове засідання представник позивача не з'явився надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовну заяву підтримав в повному обсязі, просив її задовольнити не заперечив щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин. Суд, враховуючи заяву представника позивача, відповідно до ст. ст. 158, 224 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Між сторонами виникли правовідносини по виконанню зобов'язань, які регулюються Земельним та Цивільним кодексами України. При винесені рішення судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно попередження Департаменту архітектури, містобудування та кадастру Вінницької міської ради від 17.02.2014 року [PERSON] зобов'язано в термін до 28.02.2014 року демонтувати самовільно встановлену ТС поряд із будинком [ADDRESS], наслідки розміщення споруди ліквідувати, земельну ділянку привести у первинний стан (а.с.8). Згідно акту Департаменту архітектури, містобудування та кадастру міської ради від 28.02.2014 року [PERSON] не виконав вимог письмового попередження направленого ДАМтаК міської ради, щодо демонтажу самовільно розміщеної тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності та приведення території в первинний стан (а.с.6). Відповідно до акту Департаменту архітектури, містобудування та кадастру міської ради від 02.02.2015 року [PERSON] не виконав вимог письмового попередження направленого ДАМтаК міської ради, щодо демонтажу самовільно розміщеної тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності та приведення території в первинний стан (а.с.7). Статтею 12 ЗК України передбачено, що право розпоряджатись землями територіальної громади, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян, надання земельних ділянко у користування із земель комунальної власності належить до повноважень міської ради. Відповідно до ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. Згідно п. 3 ст. 125 ЗК України, приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», використання земельної ділянки без будь-яких дозвільних документів є незаконним і кваліфікується, як самовільне зайняття земельної ділянки. Згідно ст. 212 ЗК України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ним. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Відповідно до ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011року тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально - культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон не більше 30 кв.м. по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення. Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства Україна від 21.10.2011 «Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності» визначено механізм розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності. Згідно зазначеного Порядку підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт прив'язки тимчасової споруди. Замовник, який має намір встановити тимчасову споруду, звертається до відповідного виконавчого органу міської ради із заявою у довільній формі про можливість розміщення тимчасової споруди. Земельний кодекс України передбачає, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів,які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування. Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно - господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. Статтею 80 ЗК України визначено, що суб'єктами права власності на землю є: територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності. Відповідно до ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Стаття 116 ЗК України визначає, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Стаття 125 ЗК України передбачає, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Вінницькою міською радою, в межах повноважень, передбачених ст. 12 ЗК України не приймались будь - які рішення щодо передачі у власність або в користування [PERSON] земельної ділянки по [ADDRESS]. Відповідно до ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог та необхідність зобов'язання [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку біля будинку [ADDRESS] шляхом знесення самочинно встановленої тимчасової споруди прямокутної форми з габаритними розмірами 2,08*2,56м за рахунок [PERSON] Згідно ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 243,60грн. На підставі викладено, згідно ст. ст. 80, 83, 116, 125, 212 ЗК України, ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності»,

Outcome: approved