Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

В лютому 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 03.12.2007 року, [PERSON] отримав кредит у розмірі 8600.00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 26.02.2017 року позичальник, [PERSON] помер, спадкоємцями які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] . Позивачем 28.06.2018 року була направлена претензія кредитора до Тарутинської районної державної нотаріальної контори. 21.09.2018 року позивачем було отримано відповідь Тарутинської районної державної нотаріальної контори. Таким чином, відповідач прийняла спадщину, до\~ складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків\~ відбулося відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідачі не відмовилися від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. 15.12.2018 року до спадкоємця\~ [PERSON] було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але ніякий дій не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором №б/н від 03.12.2007 року становить 5802.43 грн., яка складається з наступного: 4175.81\~ грн.\~\~ нараховано процентів за користуванням кредитом; 1626.62 грн. нараховано пені. Враховуючи викладене, позивач АТ КБ «Приватбанк» просить стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у загальному розмірі 5802.43 грн. за кредитним договором № б/н від 03.12.2007 року, та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з вказаною позовною заявою. Ухвалою\~ Тарутинського районного суду Одеської області\~ від 19.02.2019 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 18.11.2019 року ухвалою суду\~ витребувано з Тарутинської районної державної нотаріальної контори копію спадкової справи стосовно [PERSON] , померлого\~ [INFO] . Ухвалою суду від 03.02.2020 року визнано явку представника позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у судове засідання обов`язковою. Ухвалою суду від 18 червня 2020 року визнано явку представника позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у судове засідання обов`язковою. Представник позивача у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. До суду надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи без участі представника\~ позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Позивач не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом\~ заочного рішення суду. У судове засідання, призначене на 22.07.2020 р., як і в попередні призначені судові засідання, відповідач не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи судом повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзиву не подала. У відповідності з вимогами ст.ст. 223, 280 ЦПК України, справу розглянуто у відсутність відповідача, в порядку заочного розгляду, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, відповідач належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, про поважність причин неявки в судове засідання суд не повідомила, представник позивач не заперечував проти такого порядку вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши дійсні обставини та давши оцінку зібраним в справі доказам, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.12.2007 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н шляхом анкети\~\~\~\~ - заяви\~\~ разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, і який становить між відповідачем та позивачем кредитний договір, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 8600.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ «ПриватБанк», що підтверджено Статутом АТ КБ «ПриватБанк», погодженим 11.06.2018 р. НБУ. [INFO] [PERSON] , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] \~ від 28 лютого 2017 року (а.с.51). 30.04.2018 року на адресу Тарутинської районної\~\~\~ державної\~ нотаріальної контори Банком було направлено претензію кредитора, якою Банк просив нотаріальну контору повідомити їх, чи заводилася спадкова справа після померлого боржника [PERSON] ; включити кредиторські вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в спадкову масу; повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед Банком у розмірі 5802.43 грн.; надіслати на адресу Банку інформацію стосовно звернення з заявою про прийняття або відмову від прийняття спадщини, видачу свідоцтва про право на спадщину спадкоємцями померлого боржника; відомості про осіб, які подали заяву про прийняття або відмову від прийняття спадщини після смерті боржника, а також які вже прийняли спадшину, що підтверджено копією вказаної претензії, яка перебуває в матеріалах спадкової справи № 241/2017 до майна померлого [INFO] \~ [PERSON] . Відповідно до відповіді Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області від 30.06.2017 р. № 768/02-14, спадкова справа після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , не заводилась, спадкоємці з заявами про прийняття або відмови від спадщини не звертались. Претензія зареєстрована в Книзі обліку спадкових справ за №557 від 30.06.2017 року,\~ спадкова справа №241/2017. Спадкоємці [PERSON] , померлого [INFO] повідомленні про наявність заборгованості перед банком. З матеріалів справи встановлено, що 22.11.2018 р., Банк направив відповідачу, як спадкоємцю [PERSON] - [PERSON] , лист-претензію з вимогою погасити борг, однак її не було виконано. Станом на дату смерті [PERSON] , заборгованість за кредитним договором № б/н від 03.12.2007 року становить 5802.43 грн., яка складається з наступного: 4175.81\~ грн.\~\~ нараховано процентів за користуванням кредитом; 1626.62 грн. нараховано пені. Як було встановлено, згідно копії спадкової справи № 241/2017 до майна померлого [INFO] [PERSON] , вбачається, що [PERSON] як дружина спадкодавця та донька [PERSON] звернулись до державної нотаріальної контори Одеської області із заявами\~ про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] на користь [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , донька\~ спадкодавця прийняла спадщину за законом,\~ що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 12.04.2018 року, посвідченого державним нотаріусом\~ Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області\~ Давидовою Н.Г. Згідно вимог ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Згідно вимог ч. 3 ст. 1281 ЦК України якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Відповідно до вимог ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредиторами інше не встановлено. Відповідно до п. 32 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке. З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. При вирішенні спору про стягнення з спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише: у разі прийняття майна у спадщину; у межах вартості успадкованого майна; у розмірі, яка виникла за життя спадкодавця. Таким чином, АТ КБ «ПриватБанк», як позивач, зобов`язаний довести, що саме відповідач є спадкоємцем померлого, прийняв після нього спадщину та вартість майна, прийнятого спадкоємцем у спадщину. Проте, представник позивача в своїй позовній заяві як на підставу задоволення позову посилається на те, що відповідач постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому вважається таким, що прийняла спадщину і повинена нести цивільно-правову відповідальність за борги спадкодавця. Відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Обґрунтовуючи підстави позову, банк посилався на те, що [PERSON] відповідно до частини третьої\~ статті 1268 ЦК України прийняла спадщину після смерті [PERSON] , оскільки постійно проживала\~ разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Суд зазначає, що сам факт реєстрації місця проживання відповідача за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що саме він є спадкоємцем та прийняв після померлого спадщину. Як було встановлено судом, згідно копії спадкової справи\~ [PERSON] як дружина спадкодавця та донька [PERSON] звернулись до державної нотаріальної контори Одеської області із заявами\~ про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] на користь [PERSON] .\~ [PERSON] , [INFO] , донька\~ спадкодавця прийняла спадщину за законом,\~ що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 12.04.2018 року, посвідченого державним нотаріусом\~ Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області\~ Давидовою Н.Г. У даному випадку позивач має пред`явити позов до належного відповідача - вищевказаного спадкоємця [PERSON] , оскільки остання прийняла спадщину, а\~ не до [PERSON] , яка є неналежним відповідачем. Згідно з положеннями статті 48 ЦПК України, сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок. Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згодний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. За приписами статті 51 ЦПК України, суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача. У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України (2004 року), норми якої кореспондуються зі статтею 51 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIІІ, чинній з 15.12.2017 року). Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Аналогічна правова позиція викладена й в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18. Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Отже, на підставі викладеного, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця, оскільки позов пред`явлено до неналежного відповідача. \~ Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України, а саме, сплачений позивачем судовий збір відносить за його рахунок, в зв`язку з відмовою у позові.

Outcome: dismissed