Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

В квітні 2017 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому свої вимоги обґрунтував наступним чином. 20 січня 2009 року між ним та відповідачем приватним підприємством БАЯ (далі - ПП БАЯ) був укладений договір оренди землі, площею 4,5 га, яка належить йому на праві приватної власності, розташовану в межах Грейгівської сільської ради Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області. Строк оренди складав 49 років. Посилався на те, що орендар не виконує умови укладеного договору, в тому числі, не сплатив орендну плату в 2015 та 2016 роках, тому просив розірвати укладений між ними договір оренди землі. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, оскільки грошові кошти орендодавцю були виплачені наперед з умовою продажі землі після того як буде знято заборона не це, тобто відповідач виконав зобовязання достроково, сплативши орендну плату у сумі 12000 грн. до 2058 року, що підтверджується видатковими касовими ордерами, та розпискою [PERSON] Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази в справі, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. В 2009 році між позивачем [PERSON] та ПП БАЯ був укладений письмовий договорів оренди його земельної ділянки, площею 4,5 га, яка знаходиться в межах Грейгівської сільської ради Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області. 12 лютого 2009 року договір був зареєстрований в державному органі. Виходячи з положень ч. 3 ст. 640 ЦК України, ст. 18 Закону України Про оренду землі вони є укладеними з моменту державної реєстрації. Строк оренди за договором складав 5 років, а мета користування землею - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до п.п. 4.1, 4.1 договорів, орендна плата на рік складала 3% від оціночної вартості землі або натуральною платою за згодою, щорічно і повинна була вноситися не пізніше 1 листопада поточного року. Главою 5 Земельного кодексу України передбачені види земель сільськогосподарського призначення, в тому числі і землі, призначені для виробництва сільськогосподарської продукції. Статтями 93 та 96 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувач зобов'язаний забезпечувати використання землі за цільовим призначенням; додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату; не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних зі встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем. Законом України Про оренду землі № 161-ХІV від 6 жовтня 1998 року (зі змінами) в статті 25 передбачені обов'язки орендаря, в тому числі: виконувати встановлені щодо об'єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Положеннями ст. 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Аналогічні положення містяться в ч. 1 ст. 32 Закону України Про оренду землі, де передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст.ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору. Отже, закон пов'язує можливість дострокового розірвання договору за рішенням суду у зв'язку з невиконанням сторонами обов'язків, передбачених укладеним між ними договором. Так, відповідно до п. 38 договору оренди його дія може бути припинена шляхом розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання іншою стороною обов'язків, передбачених договором. Як вбачається з матеріалів справи, після укладання договору оренди землі з позивачем у 2009 році, останній звернувся до відповідача з проханням сплатити достроково орендну плату, посилаючись на скрутне матеріальне становище. 20 лютого, 4 березня, 12 березня та 25 березня 2009 року він отримав частинами всього 12000 грн., що ним не заперечувалось. Про видачу коштів були складені видаткові касові ордери, а також розписка від 25 березня 2009 року, відповідно до якої [PERSON] отримав орендну плату в сумі12000 грн. до 2058 року. Позивач визнав, що отримав ці кошти та написав зазначену розписку, однак заперечував, що кошти були видані як орендна плата на декілька років наперед, а не по 2058 рік. Хоча на який певний строк він отримав орендну плату пояснити не зміг. Більше коштів в якості орендної плати він не отримував. Суд погоджується, що виходячи із розміру орендної плати, яку орендодавець повинен був отримувати за договором оренди, та сумою коштів, яку він отримав в 2009 році, ці кошти не можуть бути орендною платою до 2058 року. Однак позивачем не було надано доказів того, що він висував претензії щодо несплати орендної плати за останні роки. Судячи з його пояснень він взагалі не зміг пояснити розмір орендної плати, термін її дії, отримання чи неотримання (з врахуванням отриманих коштів по розписці), тобто не довів належними та допустимими доказами порушення договору оренди землі внаслідок систематичної несплати орендної плати. Виходячи з такого суд приходить до висновку, що в позові [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в задоволенні позову судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed