overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

В листопаді 2016 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про визнання недієздатним батька [PERSON], [INFO] та призначення його піклувальником. На обґрунтування своїх вимог заявником зазначено, що [PERSON] хворіє на стійке хронічне психічне захворювання, є інвалідом ІІ групи та перебуває на обліку в Хмельницькому обласному психоневрологічному диспансері з травня 2016 року, не може розуміти значення своїх дій і керувати ними, в звязку з чим потребує опіки та стороннього догляду. Крім того, заявник просить призначити його опікуном батька. В судовому засіданні заявник вимоги заяви підтримав. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради проти задоволення заяви не заперечує, крім того надав суду подання з клопотанням про встановлення опіки над [PERSON] та призначити [PERSON] опікуном над його батьком. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд знаходить заяву такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільно-процесуальним кодексом України. Судом об'єктивно встановлено, що [PERSON], [INFO], дійсно з травня 2016 року перебуває під диспансерним наглядом Хмельницького обласного психоневрологічного диспансеру, хворіє хронічним психічним захворюванням, внаслідок чого не може розуміти значення своїх дій, керувати ними, у звязку з чим, потребує постійного стороннього догляду та допомоги. Крім того, згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 202 від 13 квітня 2017 року [PERSON] хворіє психічним захворюванням, у вигляді органічний маячний розлад складного ґенезу (нейроінфекція, алкогольна інтоксикація), внаслідок чого не розуміє значення своїх дій та не може керувати ними. Таким чином, [PERSON] слід визнати недієздатним та встановити над ним опіку. Разом з тим, умови проживання [PERSON] та його характеристика дають підстави вважати можливим виконувати ним опікунські обов'язки щодо його батька [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

В листопаді 2016 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності трудової книжки, зазначивши, що є громадянином України, яки досяг пенсійного віку та має право на оформлення та отримання пенсії за віком, для цього йому необхідно надати до УПФУ в Кальміуському районі м. Маріуполя свою трудову книжку, яка підтвердила б трудовий стаж заявника. Однак у його трудовій книжці, виданій 14 березня 1961 року, на титульній сторінці трудової книжки було невірно зазначено прізвище заявника, а саме заявника вказано як «[PERSON]», в той час як вірним є прізвище «[PERSON]», а також невірно вказано рік народження «1936», в той час як вірним є «1935». У зв'язку з тим, що в трудовій книжці допущені зазначені помилки, які неможливо усунути, заявник позбавлений можливості оформити собі виплату пенсії за віком, тому він був змушений звернутися до суду для усунення зазначених помилок з метою встановлення факту належності йому трудової книжки. Заявник у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник заінтересованої особи - Управління пенсійного фонду в Кальміуському районі м. Маріуполя у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності та ухвалити рішення на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що заява [PERSON] є обґрунтованою і підлягає задоволенню з наступних підстав. Заявником для отримання паспорта громадянина України, було заповнено заяву про видачу паспорта та вказано прізвище,ім'я, по-батькові як [PERSON] та вказано дату народження «[INFO]». Згідно паспорту громадянина України [NUMBER], виданого Іллічівським РВ Маріупольського МУУМВС України в Донецькій області 18 березня 1998 року, [PERSON], народився [INFO] в м.Маріуполі Донецької області. Також, посвідкою про народження встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в м.Маріуполі Донецької області. Квиток члена профспілки [NUMBER] було видано на ім'я [PERSON], 1936 року народження. 14 березня 1961 року заявнику було видано трудову книжку, в якій при зазначенні прізвища та року народження було зроблено помилки та виправлення. Таким чином судом встановлено, що трудова книжка, видана 14 березня 1961 року, належить [PERSON], цей факт знайшов своє підтвердження представленими доказами, ніким не оскаржується і має для заявника юридичне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

В листопаді 2016 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності трудової книжки, зазначивши, що є громадянином України, який досяг пенсійного віку та має право на оформлення та отримання пенсії за віком, для цього йому необхідно надати до УПФУ в Кальміуському районі м. Маріуполя свою трудову книжку, яка підтвердила б трудовий стаж заявника. Однак у його трудовій книжці [NUMBER], виданій 29 березня 1979 року, на титульній сторінці помилково вказано по-батькові заявника як «[PERSON]» (російською мовою «[PERSON]»), в той час як вірним за паспортом є по-батькові «[PERSON]». У зв'язку з тим, що в трудовій книжці допущена зазначена помилка, яку неможливо усунути, заявник позбавлений можливості оформити собі виплату пенсії за віком, тому він був змушений звернутися до суду для усунення зазначеної помилки з метою встановлення факту належності йому трудової книжки. Заявник у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник заінтересованої особи - Управління пенсійного фонду в Кальміуському районі м. Маріуполя у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності та ухвалити рішення на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що заява [PERSON] є обґрунтованою і підлягає задоволенню з наступних підстав. Паспорт громадянина України [NUMBER], виданий Амвросіївським РВ ГУМВС України в Донецькій області 15 лютого 2008 року, на ім'я «[PERSON], [INFO]». Військовий квиток [NUMBER], було видано 02 листопада 1975 року на ім'я «[PERSON]» (російською мовою «[PERSON]»). 29 березня 1979 року заявнику було видано трудову книжку [NUMBER], в якій при зазначенні його по-батькові було зроблено помилку, а саме замість правильного «[PERSON]» вказано «[PERSON]». Довідка №0000034474 від 16 листопада 2016 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи була видана на ім'я «[PERSON]». Таким чином судом встановлено, що трудова книжка, видана 29 березня 1979 року, належить [PERSON], цей факт знайшов своє підтвердження представленими доказами, ніким не оскаржується і має для заявника юридичне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

В листопаді 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування предявленого позову позивач вказав, що з 08 жовтня 2011 року вони з відповідачкою перебувають у шлюбі, зареєстрованому Заводським районним у місті Дніпродзержинську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 499. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який мешкає разом з відповідачкою. Сімейне життя з відповідачкою не склалося. Мешкають окремо, спільне господарство не ведуть, фактично припинили сімейні відносини. Причиною розпаду сімї стали: різниця характерів, відсутність взаєморозуміння та довіри. Вважає, що сімя розпалась остаточно і носить формальний характер. Спору про поділ майна немає. Після розірвання шлюбу дитина залишається проживати та виховуватись відповідачкою. Просить позов задовольнити. Позивач у судове засідання не зявився. Подав суду заяву, у якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не зявилась. Подала суду заяву, у якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги визнала. Згідно зі ст.105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. У судовому засіданні було встановлено, що сторони сімейні стосунки припинили. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який мешкає разом з відповідачкою. Сімейне життя з відповідачкою не склалося. Мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. Причиною розпаду сімї стали: різниця характерів, відсутність взаєморозуміння та довіри. Позивач вважає, що сімя розпалась остаточно і носить формальний характер. Спору про поділ майна немає. Після розірвання шлюбу дитина залишається проживати та виховуватись відповідачкою. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

В листопаді 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивачка послалась на те, що є наймачем квартири [ADDRESS], вселена в зазначену квартиру на підставі ордера на жиле приміщення № 2141 від 30.10.1991р. Крім неї в квартирі зареєстровані її онука [PERSON], 05.11.2004р.н., та син [PERSON]. З листопада 2009 року і по теперішній час відповідач в зазначеній квартирі не проживає без поважних причин, не сплачує комунальні послуги, не бере участі в ремонті та утриманні квартирі, місце його знаходження невідомо. На підставі наведеного позивачка просила визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи оповіщений належним чином, від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності. Згідно ст.224 ЦПК України по справі ухвалено заочне рішення на підставі наявних ній доказів. Заслухавши пояснення позивачки, показання свідка, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. Позивачка є наймачем квартири [ADDRESS], що підтверджується копією ордеру на жиле приміщення № 2141 від 30.10.1991р. виконавчого комітетом міської Ради народних депутатів м. Родинське, виданого на підставі рішення № 68 від 30.10.1991р. Відповідач [PERSON] є членом сім,ї наймача, зареєстрований в зазначеній квартирі з моменту вселення в неї. Конституція України у статті 47 закріплює, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім*ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім*ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Статтею 72 ЖК УРСР передбачено проведення визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, в судовому порядку. Факт відсутності відповідача в місці його постійного проживання без поважних причин шість місяців підтверджений актом голови ОСББ «Пушкіна-26» від 10 листопада 2016 року, показаннями допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON] За таких обставин, відповідач підлягає визнанню таким, що втратив право на користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України підлягає присудженню з відповідача на користь позивачки понесені ним і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору. Відповідно до ст.47 Конституції України, ст. ст.71, 72 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

В листопаді 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Вказав, що 19 вересня 2014 року він зареєстрував шлюб з відповідачем у виконавчому комітеті Степанівської сільської ради Теплицького району Вінницької області, актовий запис №9. В шлюбі неповнолітніх дітей не мають. Вказав, що причиною розлучення є те, що через різні погляди на сімейне життя між ним та дружиною постійно виникали непорозуміння, які призвели до того, що останні три місяці вони з відповідачем проживають окремо. Вважає, що подальше спільне життя, примирення та збереження сімї неможливе, оскільки планує утворити нову сімю. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, направив на адресу суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутність, підтримує заявлені вимоги. Від відповідача [PERSON] надійшла заява, в якій просить справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає, просить повернути їй дошлюбне прізвище. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 19 вересня 2014 року, шлюб зареєстровано виконавчим комітетом Степанівської сільської ради Теплицького району Вінницької області, актовий запис за № 9. В шлюбі неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов визнає, сторони подружні стосунки не підтримують, проживають окремо з серпня 2016 року, сімейні відносини, що склались, негативно впливають на інтереси сторін, на підставі чого суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу суперечило б інтересам сторін, тому позов підлягає задоволенню. Судові витрати, які складаються з судового збору, який було сплачено позивачем в розмірі 551 грн. 20 коп. і документально підтверджено, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

В листопаді 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Вказав, що 25 квітня 2009 року він зареєстрував шлюб з відповідачем у виконавчому комітеті Шиманівської сільської ради Теплицького району Вінницької області, актовий запис №1. В шлюбі мають малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем. Вказав, що причиною розлучення є те, що через різні погляди на сімейне життя постійно виникали сварки та непорозуміння, які призвели до того, що з 2015 року вони з відповідачем проживають окремо. Вважає, що подальше спільне життя, примирення та збереження сім'ї неможливе. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, направив на адресу суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутність, підтримує заявлені вимоги. Від відповідача [PERSON] надійшла заява, в якій просить справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25 квітня 2009 року, шлюб зареєстровано виконавчим комітетом Шиманівської сільської ради Теплицького району Вінницької області, актовий запис за № 1. В шлюбі мають малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO], які проживають з відповідачем. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов визнає, сторони подружні стосунки не підтримують, проживають окремо з 2015 року, сімейні відносини, що склались, негативно впливають на інтереси сторін та малолітніх дітей, на підставі чого суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу суперечило б інтересам сторін та їх малолітніх дітей, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

В листопаді 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Вказав, що 31 липня 2004 року він зареєстрував шлюб з відповідачем у відділі РАЦС Теплицького районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис №28. В шлюбі мають малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем. Вказав, що причиною розлучення є те, що через різні погляди на сімейне життя і виховання дітей постійно виникали сварки та непорозуміння, які призвели до того, що розірвання шлюбу стало їх спільним з дружиною рішенням. Вважає, що подальше спільне життя, примирення та збереження сім'ї неможливе. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, направив на адресу суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутність, підтримує заявлені вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про причини своєї неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому порядку, про що свідчить її підпис в розписці, заяви про розгляд справи у її відсутність суду не подала. В судовому засіданні 19 грудня 2016 року відповідач [PERSON] позов про розірвання шлюбу визнала, вказала, що з позивачем усіма силами намагались врятувати сім'ю, але тільки переконались, що є різними людьми. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 31 липня 2004 року, шлюб зареєстровано відділом РАЦС Теплицького районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис за № 28. В шлюбі мають малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем та відповідачем. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ухвалою Теплицького районного суду від 19 грудня 2016 року сторонам надавався строк для примирення один місяць з метою збереження сім'ї. Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов визнає, сторони подружні стосунки не підтримують, під час строку для примирення відносини між сторонами не змінились, сімейні відносини, що склались, негативно впливають на інтереси сторін та малолітніх дітей, на підставі чого суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу суперечило б інтересам сторін та їх малолітніх дітей, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

В листопаді 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтуванні своїх вимог посилається на те, що з відповідачем знаходиться в зареєстрованому шлюбі з 09 жовтня 2010 року, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму реєстраційної служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 263. Шлюб у сторін вперше. Від цього шлюбу народилася дочка [PERSON], [INFO], яка весь час перебуває з дружиною. На протязі останніх двох років сімейне життя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Позивач просить шлюб розірвати. Сторони надали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Відповідач проти позову не заперечує. Судовим розглядом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 09 жовтня 2010 року, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб. (а.с.8). Від стосунків мають доньку - [PERSON], [INFO]. (а.с.7). Частиною 2 статті 112 Сімейного Кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи те, що подружжя не підтримує шлюбних стосунків на протязі останніх двох років, позивач наполягає на розірванні шлюбу, можливість збереження сімї втрачено, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

В листопаді 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що 16.12.2013 він уклав шлюб з відповідачем. Дітей від шлюбу не мають. Шлюбні відносини між ними не склалися по причині різності поглядів на життя, характерів, уподобань, внаслідок чого між ними постійно виникали конфлікти. Зникли почуття любові, взаємної згоди, бажання жити подружжям. Протягом останніх шести місяців шлюбні відносини між ними фактично припинені, спільного господарства не ведуть. Зусилля, які докладалися ним для збереження сімї, виявились марними. Примирення між ними є неможливим. Шлюб існує формально. В судовому засіданні позивач позов підтримав. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню. Судом об'єктивно встановлено, що 16.12.2013 сторони уклали шлюб. Дітей від шлюбу не мають. Подружнє життя у сторін не склалося по причині різності поглядів на життя, характерів, уподобань, внаслідок чого між ними постійно виникали конфлікти. Зникли почуття любові, взаємної згоди, бажання жити подружжям. З вересня 2016 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, спільного господарства не ведуть. Зусилля, які докладалися позивачем для збереження сімї, виявились марними. Зв'язок між подружжям втрачено. Примирення між ними виключається. Шлюб існує формально. Дані обставини підтверджуються: поясненнями сторін, свідоцтвом про шлюб серії І-БВ № 159159 виданим повторно 24.11.2016 Красилівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області. Сторонам надавався строк для примирення. Примирення між ними не досягнуто. Після закінчення строку на примирення сторони до суду не зявилися. Позивач надіслав до суду заяву щодо розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача надіслала до суду заяву, в якій позов визнала, просила справу розглядати за її відсутності. За таких обставин, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. На підставі викладеного,

Outcome: approved