Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

В липні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачки про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що [INFO] року померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на 1/2 частку домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS]. Спадщину після її смерті як спадкоємець за законом першої черги своєчасно прийняв її батько [PERSON], який помер [INFO] року. Після його смерті відкрилася спадщина на все вказане домоволодіння. Вона як спадкоємець за заповітом спадщину прийняла своєчасно. Але оскільки спадкодавці не отримали при житті правовстановлюючих документів на домоволодіння, вона не може оформити на себе право власності на спадкове майно. Просила суд визнати за нею право власності на домоволодіння в порядку спадкування. В судовому засіданні представники позивачки позов підтримали в повному обсязі та просили задовольнити позовні вимоги. Відповідачка позов визнала та пояснила, що не претендує на спадкове майно. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до довідки Мамалигівської сільської ради Новоселицького району від 29 червня 2016 року станом на 1990-1991 роки домоволодіння, яке розташовано по [ADDRESS] відносилося до дворів колгоспного типу, в якому були зареєстровані та проживали подружжя [PERSON] та [PERSON], в силу чого виходячи з положень ст. 123 ЦК УРСР в редакції 1963 року кожен з них мав рівні долі у колгоспному дворі, тобто по 1/2 частці домоволодіння. Житловий будинок та господарські споруди вказаного домоволодіння, побудовані в 1979 році на відведеній для вказаної мети земельній ділянці та зареєстровані в Драницькій сільській раді в погосподарській книзі із наданням відповідної адресної частини, що підтверджується технічним паспортом домоволодіння. Дані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що житловий будинок та господарські споруди побудовані відповідно до діючого на час їх будівництва законодавства, належним чином були зареєстровані органом місцевого самоврядування і належали зареєстрованим та проживаючим в ньому станом на 1990-1991 роках особам на праві спільної сумісної власності. Після смерті [INFO] року [PERSON] відкрилася спадщина на 1/2 частку вказаного домоволодіння. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року, діючої на час відкриття спадщини, при успадкуванні по закону спадкоємцями першої черги є в рівних долях діти, подружжя та батьки померлого. Згідно п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. З свідоцтва про укладання шлюбу серії [NUMBER] від 10 липня 1951 року вбачається, що спадкодавець [PERSON] була дружиною [PERSON]. З свідоцтва про народження позивачки серії [NUMBER] від 16 квітня 1958 року вбачається, що спадкодавець [PERSON] була її матір'ю. Спадщину після смерті [PERSON] своєчасно в рівних долях прийняли як спадкоємці за законом 1 черги її чоловік [PERSON] та донька [PERSON], які вступили у володіння та управління спадковим майном, що підтверджується довідкою Мамалигівської сільської ради Новоселицького району № 883 від 29 червня 2016 року. Також з спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] вбачається, що після відкриття спадщини позивачка звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Заяву про відмову від спадщини після смерті її матері вона не подавала. Тому, посилання позивачки у позові про те, що спадщину після смерті її матері прийняв тільки її батько є помилковим та суперечить дослідженим судом доказам. [INFO] року [PERSON] помер, після смерті якого відкрилася спадщина на 3/4 частки вказаного домоволодіння, а саме на 1/2 частку домоволодіння як його частку в майні колишнього колгоспного двору та на 1/4 частку домоволодіння, яку він успадкував після смерті своєї дружини [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно заповіту, який був складений 23 лютого 2012 року та посвідчений секретарем Драницької сільської ради Новоселицького району, спадкодавець [PERSON] заповів все своє майно, крім земельних ділянок, позивачці [PERSON]. Позивачка як спадкоємець за заповітом, спадщину після смерті [PERSON] прийняла своєчасно, звернувшись з відповідною заявою до нотаріальної контори в межах шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Однак, у зв'язку із смертю спадкодавця та відсутністю за ним правовстановлюючих документів на домоволодіння, нотаріальна контора відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи, що позивачка є спадкоємцем за законом та за заповітом після смерті своїх батьків та своєчасно прийняла спадщину, відповідачка позов визнала, то право власності на домоволодіння слід визнати за нею в порядку спадкування. На підставі ст.ст. 328, 1223, 1268, 1269, 1270 ЦК України, ст.ст. 120, 123, 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, суд

Outcome: approved