Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

В квітні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та обґрунтовує його тим, що 28 листопада 2014 року він уклав з відповідачем договір купівлі-продажу, за яким позивач відчужив у власність [PERSON] житловий будинок по вул. Береговій, 4 в с. Вишеньки Бориспільського району. В той же день [PERSON] уклав з відповідачем дого-вори купівлі-продажу, за якими позивач відчужив у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером 3220881301:01:015:0164 з цільовим приз-наченням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, та земельні ділянки площею 0,1087 га з кадастровим номером 3220881301:01:018:00 32 та площею 0,1312 га з кадастровим номером 3220881301:01:015:0183 з цільовим приз-наченням для ведення особистого селянського господарства, розташовані в с. Вишеньки Бориспільського району. Відповідач обіцяв [PERSON] доглядати за ним, годувати та від-правляти його на оздоровлення. [PERSON] не передавала позивачу грошові кошти. Тому [PERSON] вважав, що він укладав договори довічного утримання. Це підтверджуєть-ся навіть тим, що після укладення договорів позивач продовжив проживати у відчуженому будинку та оплачувати вартість житлово-комунальних послуг. Під час укладення договорів він діяв під впливом помилки та обману відповідача. Тому [PERSON] просить суд визнати недійсними укладені ним договори купівлі-продажу житлового будинку та земельних діля-нок. У судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] підтримують позов та просять суд задовольнити його. [PERSON] та її представник [PERSON] заперечують проти задоволення позову. В обґрунтування своїх заперечень вони посилаються на те, що відповідач передав [PERSON] грошові кошти. Крім того, [PERSON] не вводила позивача в оману з приводу при-роди договорів, прав та обовязків сторін. Тому відповідач та його представник [PERSON] просять суд відмовити у задоволенні позову. Приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення учасників цивільного процесу, допитавши свідків та дослідив-ши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких під-став. Встановлено, що 28 листопада 2014 року позивач уклав з [PERSON] договір ку-півлі-продажу (а.с.6), за яким [PERSON] відчужив у власність відповідача житловий буди-нок по вул. Береговій, 4 в с. Вишеньки Бориспільського району. В той же день позивач уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу (а.с.7), за яким [PERSON] відчужив у власність відповідача земельну ділянку площею 0,25 га з кадастро-вим номером 3220881301:01:015:0164 з цільовим призначенням для будівництва та обслуго-вування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану в с. Вишеньки Бо-риспільського району. Крім того, 28 листопада 2014 року позивач уклав з [PERSON] ще два договори купівлі-продажу (а.с.8, 9), за якими [PERSON] відчужив у власність відповідача земельні ділянки площею 0,1087 га з кадастровим номером 3220881301:01:018:0032 та площею 0,1312 га з кадастровим номером 3220881301:01:015:0183 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовані в с. Вишеньки Бориспільського району. Відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилась щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом не-дійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість ви-користання за цільовим призначенням. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в абз.2 п.19 постанови №9 від 6 листо-пада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів не-дійсними», обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він є рідним сином позивача. У вересні 2014 року [PERSON] посварився з батьком та перестав піклуватись про нього. [PERSON] хотів знайти іншу особу, яка буде доглядати за ним. За це він хотів від-чужити у власність опікуна його майно: житловий будинок та земельні ділянки. Після того, як [PERSON] помирився з батьком, позивач розповів йому про те, що він, не читаючи зміст договорів, підписав договори купівлі-продажу. [PERSON] скаржився на те, що він не отри-мував жодних грошових коштів за відчужене майно. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він є другом позивача. Восени 2014 року [PERSON] посварився з сином. Після цього позивач повідомив про те, що за ним буде доглядати його сестра [PERSON] Вона пообіцяла готувати йому їжу. За це [PERSON] мав намір відчужити в її власність житловий будинок та земельні ділянки. В лютому 2015 року під час розмови з позивачем [PERSON] стало відо-мо про те, що [PERSON] помилково підписав договори купівлі-продажу. Він скаржився на те, що його сестра [PERSON] припинила доглядати за ним. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він є сусідом позивача та депутатом сільської ради. Йому відомо про те, що в 2014 році [PERSON] по-сварився з сином. В другій половині 2014 року [PERSON] побачив відповідача у при-міщенні сільської ради. [PERSON] розповіла йому про те, що вона буде доглядати за позивачем. Влітку 2015 року під час розмови з позивачем [PERSON] стало відомо про те, що [PERSON] помилково підписав договори купівлі-продажу. Він скаржився на те, що не отримував жодних грошових коштів. [PERSON] припинила доглядати за ним. Після укладення договорів позивач продовжує проживати в житловому будинку. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він є другом позива-ча. [PERSON] неодноразово скаржився йому на хворобу ніг. Влітку 2014 року позивач роз-повів про те, що до нього приїжджала сестра [PERSON] Вона обіцяла доглядати за ним та пропонувала укласти договір довічного догляду. [PERSON] погодився з такою пропози-цією. Він радів з приводу того, що сестра [PERSON] буде доглядати за ним. Однак через деякий час [PERSON] знову зустрівся з позивачем. Він бачив, що [PERSON] був чимось засмучений. [PERSON] запитав позивача про те, що з ним трапилось. [PERSON] розповів про те, що він, не читаючи зміст договорів, помилково підписав договори купівлі-продажу. [PERSON] не передавала йому жодних грошових коштів та припинила до-глядати за ним. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він є сусідом позивача. У вересні жовтні 2014 року [PERSON] розповів про те, що його сестра [PERSON] хоче укласти з ним договір довічного утримання. [PERSON] зрадів цій інформації, оскільки позивач мав погане здоровя та потребував догляду. В березні квітні 2016 року [PERSON] зустрівся з [PERSON] Позивач був засмучений. [PERSON] запитав у нього про те, що з ним трапилось. [PERSON] повідомив про те, що він, не читаючи зміст договору, помилково підписав договори купівлі-продажу. [PERSON] не передавала йому жодних грошових коштів та припинила доглядати за ним. Після укладення договорів [PERSON] продовжує проживати у відчуженому будинку. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що позивач неодноразово скаржився на те, що [PERSON] обманула його та незаконно заволоділа його житловим будинком та земельними ділянками. Крім того, з копій квитанцій (а.с.52-60) вбачається, що [PERSON] продовжує про-живати в житловому будинку по вул. Береговій, 4 в с. Вишеньки Бориспільського району та оплачує вартість житлово-комунальних послуг. Ці обставини свідчать про те, що після укла-дення договорів нічого не змінилось, відчуження спірного майна не призвело до жодних наслідків. Аналіз наведених доказів підтверджує те, що перед укладенням оспорюваних догово-рів позивач добросовісно вважав, що укладав договори довічного утримання. Він помилявся щодо природи договорів, його прав та обовязків. Крім того, [PERSON] продовжував по-милятись навіть після укладення договорів до ознайомлення з їх змістом. З огляду на це суд вважає, що договори купівлі-продажу житлового будинку та земель-них ділянок, укладені 28 листопада 2014 року між позивачем та [PERSON], належить визнати недійсними. З пункту 3 договору купівлі-продажу житлового будинку (а.с.6) та пункту 2 договорів купівлі-продажу земельних ділянок (а.с.7-9) вбачається, що [PERSON] ніби-то передав від-повідачу грошові кошти в розмірі 560555 гривень (116815 + 147000 + 149740 + 147000). Однак [PERSON] та її представник [PERSON] не надали суду жодної розписки, яка б підтвердила те, що відповідач передавав, а [PERSON] отримував грошові кошти. За своїм змістом та функціональним призначенням договори купівлі-продажу не підтверджують про-цес їх виконання: передачі та отримання грошових коштів. Крім того, як вбачається з пока-зань свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], позивач взагалі не читав зміст дого-ворів купівлі-продажу, зокрема, пункти про отримання ним грошових коштів. З огляду на це суд вважає, що відповідач та його представник [PERSON] не довели того, що [PERSON] передала позивачу грошові кошти. Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнаєть-ся судом недійсним. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.20 постанови №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійс-ними», на відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Встановлено, що показання свідків містять інформацію лише про те, як [PERSON] розумів та сприймав природу оспорюваних договорів, його права та обовязки в них. Однак в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що перед або під час укладення договорів [PERSON] мала умисел та вчиняла дії, спрямовані на введення позивача в оману. З огляду на це суд вважає, що при вирішенні цього спору відсутні підстави для засто-сування ст.230 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позов-них вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Встановлено, що [PERSON] сплатив судовий збір в розмірі 2204 гривень 80 копійок (551,20 + 1653,60). Ця обставина підтверджується квитанціями (а.с.1, 25). Предявлений ним позов задоволений в повному обсязі. З огляду на це суд вважає, що з [PERSON] на користь позивача належить стяг-нути витрати на оплату судового збору в розмірі 2204 гривень 80 копійок.

Outcome: approved