Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

В липні 2015 року позивач звернувся до Центрального районного суду м.Миколаєва з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: м.Миколаїв вул. Авіаційна 78. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 12 липня 2014 року померла його дружина - [PERSON], після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку та земельної ділянки, розтошованих за адресою: м.Миколаїв. вул.Авіаційна 78, та грошових вкладів. За життя [PERSON] заповіту не складала, на спадкове майно, крім позивача, ніхто не претендує. Позивач у встановлений законом 6-місячний термін звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 13 березня 2015 року позивачем були отримані свідоцтва про право на спадщину, яка складається з житлового будинку та грошових вкладів. Однак, постановою нотаріуса від 13 березня 2015 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме на земельну ділянку, яка розташована за адресою: м.Миколаїв вул. Авіаційна 78, оскільки відповідних документів, які підтверджують право власності спадкодавця на вказану земельну ділянку надано не було. У судове засідання сторони не з'явились, про день слухання справи повідомлялись належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Від відповідачів надійшли заяви, про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечують. Судом було роз'ясненно відповідачам наслідки визнання позову, відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України. Суд, оглянувши письмові докази по справі, спадкову справу № 637/2014 [PERSON], яка померла 12.07.2014 року, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 12 липня 2014 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть /а.с. 5/. 16 жовтня 2014 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до першої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь позивача /а.с.67,68/. 13 березня 2015 року позивач звернувся до Першої Миколаївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї дружини [PERSON] /а.с. 82/. 13 березня 2015 року державним нотаріусом були видані позивачу свідоцтва про право на спадщину, яка складається з вкладів з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією /а.с.86/ та житлового будинку з усіма господарськими та паобутовими будявлями та спорудами під номером 78 по вулиці Авіаційна в м.Миколаєві /а.с.84/. Разом з тим, 13 березня 2015 року державним нотаріусом винесена постанова про відмову позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на земельну ділянку під номером 78 по вулиці Авіаційна в м.Миколаєві, оскільки ним не надано доказів на підтвердження права власності спадкодавця на вказану земельну ділянку /а.с. 21/. Судом встановлено, що житловий будинок та земельна ділянка по вул.Авіаційна 78 у м.Миколаєві належали на праві власності матері спадкодавця [PERSON], у відповідності з рішенням Виконавчого комітету Матвіївської селищної ради за № 170 від 24.06.1994 року на підставі Державного акту на право приватної власності на землю № 0991 від 15.07.1994 року /а.с.11-12/. 15 квітня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання, згідно з яким [PERSON] передала у власність [PERSON] житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами по вул.Авіаційна 78 у м.Миколаєві, взамін чого остання взяла на себе обов'язок забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно /а.с.10/. У тексті договору вказано, що житловий будинок, який передавався у власність набувачу, розташований на земельній ділянці, площею 1349 кв.м. /а.с.10/. Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив із наступного. Відповідно до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до свідоцтва про укладання шлюбу позивач та [PERSON] уклали шлюб 23.09.1972 року, після чого остання отримала прізвище [PERSON]. /а.с.8/ Таким чином, позивач є спадкоємцем 1 черги за законом, та він своєчасно у 6-місячний строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно зі ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст. 377\~ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно ч.1 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. На підставі вищевикладеного суд, суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved