Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-23 00:00:00

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 24.01.2020 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 03.02.2020 року. Позивач звернулася із зазначеним позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем; стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки всіх видів доходу але не менше 50 % прожиткового мінімуму, починаючи з моменту подання позову до суду і до досягнення дитиною повнолітнього віку; після розірвання шлюбу залишити за позивачем прізвище « [PERSON] »; стягнути з відповідача судові витрати. У позовній заяві позивач посилається на те, що 26.05.2012 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Від вказаного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя із відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Відповідач з квітня 2017 проживає окремо, ухиляється від виховання та утримання сина, спільне господарство не ведеться, дитина перебуває на утриманні матері. Коштів на утримання сина позивачу не вистачає, окрім того, на її утриманні перебуває дитина від іншого шлюбу. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.07.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, запропоновано відповідачу в строк п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали надіслати відзив на позовну заяву. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.12.2019 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, подали письмові заяви, у яких просять задовольнити позовні вимоги та розглянути справу за їх відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву не подав. На адресу суду надіслав заяву згідно якої позов в частині розірвання шлюбу підтримує, шлюб просить розірвати. В частині позовних вимог про стягнення аліментів заперечень або відзиву не надіслано на адресу суду. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала письмову заяви, у якій просить розглянути справу за її відсутності у зв`язку з зайнятістю у навчальному процесі. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 26.05.2012 Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №153. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 26.05.2012. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 11 квітня 2013, батьками якої вказано [PERSON] та [PERSON] . На даний час [PERSON] проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Вказані обставини підтверджуються довідками №577 від 05.04.2019 та №332 від 06.03.2019, виданими сільським головою Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області. Відповідачем вказані обставини спростовано не було, заперечень не подано. Окрім того, [PERSON] відвідує Невицький навчально-виховний комплекс, що підтверджено довідкою №7/01-35 від 09.04.2019, виданою директором Невицького навчально-виховного комплексу «Дошкільний навчальний заклад - загальноосвітня школа І ступеня» Невицької сільської ради. Зі змісту довідки Вих. №421 від 10.04.2019, виданої керівником служби управління персоналом ТОВ «Джейбіл Сьоркіт Юкрейн Лімітед» судом встановлено, що [PERSON] працює в ТОВ «Джейбіл Сьоркіт Юкрейн Лімітед» з 18.04.2018 на посаді оператора автоматичної лінії підготовки та паяння електрорадіоелементів на друкарських платах служби виробництва. Відповідно до ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності зі ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч.3 та ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] виявився невдалим, сімейне життя не склалося, шлюбних стосунків вони не підтримують, проживають окремо, тобто даний шлюб існує тільки формально. Враховуючи вищенаведені обставини справи, визнання позову в цій частині відповідачем, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. Так, позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , 1/4 всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віки з моменту звернення з даним позовом до суду та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. ч.1, ч.5 статті 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. У відповідності до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. При визначенні розміру аліментів суд виходить з матеріального становища дитини, яка не має інших доходів, крім утримання батьків. Так, при визначенні розміру аліментів суд враховує, що відомостей про наявність у відповідача інших дітей чи непрацездатних батьків на утриманні відсутні, стан здоров`я, матеріальне становище відповідача та матеріальне становище позивача, та приходить до висновку, що є підстави для визначення розміру аліментів в розмірі 1/4 частки від доходів відповідача щомісячно, з моменту звернення з даним позовом до суду та до досягнення дитиною повноліття, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в цій частині. Згідно з ст. ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Розмір аліментів, визначений судом, відповідатиме принципам розумності та справедливості. При цьому, суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів. Слід зазначити, що позивач пред`явила позов 11 квітня 2019, отже в силу ч. 1 ст. 191 СК України аліменти слід стягувати із цієї дати, а на підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Позовних вимог щодо утримання та порядку виховання дитини, поділу спільного майна сторін не заявлено. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, при розірванні шлюбу особа, яка змінила прізвище при державній реєстрації шлюбу, визначає для себе чи далі іменуватися цим прізвищем або відновити дошлюбне прізвище. В позовній заяві позивач, крім іншого, просила суд після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути, понесені останньою судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 768,40 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 768,40 грн., оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову в частині вимог про стягнення аліментів в силу п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного, ст.ст. 112, 113, 115, 180, 181, 183, 185, 191 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.06.2006 року та,

Outcome: approved