Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

В липні 2017 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що він з 07 серпня 2013 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від сумісного проживання дітей не мають. Сімейне життя не склалося через різні характери та погляди на життя, відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони фактично припинили шлюбні відносини, відновлювати які наміру не мають, та з вересня 2013 року проживають окремо. Спільне життя та збереження сім'ї неможливе, суперечить його інтересам, тому просить задовольнити його позовні вимоги. Відповідачка не бажає розірвати шлюб через органи ДРАЦС. Представник позивача подала до суду заяву, якою підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, також просила розглянути справу без участі позивача та без її участі. Відповідачка подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 07 серпня 2013 року у Лівобережному відділі державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис № 1243,що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві 07 серпня 2013 року. Від спільного сумісного проживання дітей не мають. Сімейне життя між сторонами не склалось, шлюб існує формально. Причинами розпаду сім'ї стало несприйняття способу життя один одного, різні характери сторін та погляди на життя, відсутність між ними взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони фактично припинили шлюбні відносини, відновлювати які наміру не мають, з вересня 2013 року проживають окремо, сімейного бюджету не мають, спільного господарства не ведуть. Відповідачка відмовляється розірвати шлюб через органи ДРАЦС. За змістом ст. 51 Конституції України, ст. 24, ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи, що між сторонами тривалий час існують непорозуміння та суперечки, подружні стосунки вони не підтримують, жити однією сім'єю не бажають, суд прийшов до висновку, що подальше сімейне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, буде суперечити їхнім інтересам, а тому шлюб слід розірвати. Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved