Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

В лютому 2014 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON], в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просили стягнути з відповідача на користь [PERSON] 31394,52 грн. (15723,12 грн. - витрати на поховання та спорудження пам'ятника; 2865,82 грн. - 3% річних; 8755,58 грн. - інфляційні втрати; 4500 грн. - витрати на правову допомогу) на відшкодування матеріальної шкоди, завданої смертю внаслідок злочину, та 150000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а також стягнути з відповідача на користь [PERSON] 150000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовано тим, що 09.12.2006 року внаслідок порушення правил дорожнього руху [PERSON] здійснив наїзд на [PERSON] (доньку [PERSON] та сестру [PERSON]), яка від отриманих тілесних ушкоджень померла. За фактом ДТП було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 26.11.2013 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 27.01.2014 року, відповідача звільнено від кримінальної відповідальності на підставі Закону України «Про амністію». Вина відповідача у порушенні правил дорожнього руху підтверджується доказами, долученими до матеріалів кримінального провадження. Смертю [PERSON] позивачам заподіяно шкоду, яку відповідач відмовляється відшкодовувати добровільно, що змусило їх звернутись до суду за захистом. В судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги з урахуванням заяви про їх збільшення підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся неодноразово. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. Пізніше він перестав з'являтись, причини неявки суду не відомі, письмових заперечень до суду не надходило. Враховуючи те, що участь в судовому засіданні є правом сторони, а не її обов'язком, а також те, що позивачі не заперечували проти заочного розгляду справи, суд визнав за можливе розглядати справу за відсутності відповідача та його представника на підставі наявних доказів. Заслухавши позивачів та їх представника, дослідивши письмові докази у справі та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Судом встановлено, що 09.12.2006 року близько 14.00 годин [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем «CHEVROLET NIVA 212300», державний номер [NUMBER], рухаючись по пр. Ушакова в м. Херсоні зі сторони вул. Декабристів, у напрямку вул. Маяковського, в районі перехрестя з вул. Бєлінського, порушив вимоги п.п. 12.1 та 18.4 ПДР України, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки яка склалася, щодо наявності невстановленого автомобіля, який зупинився перед пішоходом, та проявив злочинну недбалість не переконавшись в тому, що на пішохідному переході немає пішоходів, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода [PERSON], яка перетинала проїзну частину по пішохідному переходу з права на ліво по ходу руху автомобіля. В наслідок дорожньо-транспортної події пішоходу [PERSON] спричинено тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких настала смерть останньої. Ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 26.11.2013 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 27.01.2014 року, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, на підставі ст. 1 п «в» Закону України «Про амністію» від 12.12.2008 року та закрито кримінальне провадження. Вина [PERSON] у виникненні ДПТ, в наслідок якого [PERSON] отримала тілесні ушкодження, які спричинили її смерть, підтверджується доказами, долученими до матеріалів справи та зібраними в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12012230000000145, зокрема, протоколом огляду місця ДТП від 09.12.2006 року (оглянуто місце події, зафіксовано сліди ДПТ та встановлено, що відповідач керував автомобілем «CHEVROLET NIVA 212300», державний номер [NUMBER]); висновком судово-медичної експертизи № 74/2753 від 22.01.2013 року (отримані тілесні ушкодження [PERSON] могли бути завдані в результаті ДТП при зазначених обставинах); висновком авто-технічної експертизи № 632 від 21.03.2013 року (визначено порушення ПДР з боку відповідача). Крім того, вина відповідача також підтверджується показаннями свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які були допитані в судовому засіданні за клопотанням представника позивачів та підтвердили факт наїзду на пішохідному переході автомобілю під керуванням відповідача на дівчину - [PERSON] Зазначені свідки також допитувались під час досудового розслідування. Таким чином, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що з вини відповідача 09.12.2006 року сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої [PERSON] отримала тілесні ушкодження, від яких [INFO] наступила її смерть. У зв'язку з тим, що в матеріалах цієї справи, в матеріалах кримінального провадження №12012230000000145 та в матеріалах справи № 668/148654/13-к відсутні докази, які б підтверджували укладення відповідачем договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, з відповідача на користь [PERSON] підлягають стягненню понесені ним витрати, пов'язані зі смертю [PERSON] Визначаючи розмір матеріальної шкоди, суд виходив з того, що відповідно до матеріалів справи вона складається з витрат на поховання та витрат на правову допомогу при досудовому розслідуванні. Так, згідно квитанції № 164 від 12.11.2013 року, виданої Херсонською колегією адвокатів, за ведення кримінальної справи [PERSON] сплачено 2000 грн. Витрати на поховання суд визначив в розмірі 11319,12 грн. (273 грн. - виніс тіла; 44 грн. - табличка, 154,12 грн. - розчистка могили; 121,46 грн. - послуги моргу, 3118 грн. - гроб, хрест, вінки; 445 грн. - катафалк; 289,54 грн. - копка могили; 1000 грн. - часткова оплата пам'ятника (квитанція № 000054 від 26.11.2007 року на 2000 грн. врахована частково, оскільки в ній зазначено призначення платежу - оплата за 2 пам'ятника); 2000 грн. - часткова оплата пам'ятника; 1374 грн. - часткова оплата пам'ятника, 2500 грн. - встановлення пам'ятника). Суд не врахував оплату в розмірі 3404 грн., оскільки в квитанції № 46 від 05.08.2008 року зазначено призначення платежу - оплата боргу, однак не зазначено якого саме. Отже, з відповідача на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню матеріальна шкода в розмірі 13319,12 грн. При цьому суд вважає безпідставними позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3 відсотків річних та інфляційних витрат відповідно до вимог ст. 625 ЦК України. Оскільки за змістом ст. 625 ЦК України йдеться про відповідальність за невиконання грошового зобов'язання. В даному випадку йдеться про деліктні правовідносини, за яких в результаті неправомірних дій відповідача позивачам завдано шкоди. Для стягнення коштів у таких відносинах потрібно встановити факт неправомірних дій, визначити розмір шкоди, встановити причинний зв'язок між шкодою та діями, встановити вину, тобто говорити про існування грошових відносин і про обов'язок сторони сплатити кошти у момент спричинення шкоди не можна. Тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Щодо вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно вимог ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 9 цієї постанови Пленуму розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У зв'язку з тим, що належними та допустими доказами було доведено те, що з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої загинула близька та рідна позивачам людина, що відповідно завдавало їм сильного душевного болю та страждання, суд вважає, що вимоги в цій частині є обґрунтованими. Враховуючи обставини справи, суд вважає, що з відповідача на користь позивачів на відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню по 100000 грн. кожному, що відповідатиме характеру та обсягу страждань, яких вони зазнали втративши доньку та сестру. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягають стягненню понесені ними та документально підтвердженні судові витрати, які складаються з витрат на оплату правової допомоги в сумі 2050 грн., по 1025 грн. кожному. Крім того, у зв'язку з тим, що позивачі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільненні від сплату судового збору, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 3654 грн.

Outcome: partial