Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

В липні 2018 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до Качалівської сільської ради про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. В позові [PERSON] вказав , що в січні 1987 року помер його батько [PERSON] , а в лютому 1996 р. помер його дід [PERSON] , який доводився батьком [PERSON] . У діда була рідна сестра [PERSON] , яка мала право на земельну частку (пай) , однак за життя сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР № 02193700 вона не отримала та вказаний документ знаходиться у відділі у Краснокутському районі Головного управління Держгеокадстру у Харківській області як невитребуваний . Після смерті діда , в лютому 1996 р. [PERSON] померла . Після її смерті відкрилася спадщина , яка складається з права на земельну частку (пай) розміром 4,3 умовних кадастрових гектара , відповідно до вказаного сертифікату на право на земельну частку (пай) . Позивач є єдиним спадкоємцем після [PERSON] та має намір успадкувати право на земельну частку (пай) , однак нотаріус йому відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом , оскільки відсутній правовстановлюючий документ. Прохав визнати за ним право на земельну частку (пай) в порядку спадкування. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав , просить задовольнити. Представник відповідача до суду не з`явився , подав заяву слухати справу у його відсутність, проти позову не заперечує. Суд, заслухавши пояснення представника позивача , дослідивши докази по справі, дійшов до наступних висновків. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] померла [INFO] в с.Бузове Краснокутського району Харківської області , про що свідчить витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть від 14 липня 2017 року. Згідно довідки виконавчого комітету Качалівської сільської ради від 05.02.2016 р. , [PERSON] на час смерті проживала одиноко в с.Бузове . Як свідчить довідка відділу у Краснокутському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області області від 08.11.2017 р. , [PERSON] включена до списку додатку до Державного акту на право колективної власності на землю по КСП « АФ « Мурафська» Качалівської сільської ради серії ХР -18-00-000787 від 26.04.1997 р., сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР № 021370 [PERSON] знаходиться у відділі як невитребуваний. Даними повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 11.12.2018 р, повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 10.03.2017 р., свідоцтвом про народження, архівною довідкою та копією метричного запису документально підтверджується факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , які є рідними братом та сестрою ; факт родинних відносин , що позивач є онуком [PERSON] . Згідно даних постанови нотаріуса Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області від 27.06.2018 р. №712 /02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої [PERSON] ,у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на земельну частку (пай). З відповіді Харківського обласного державного нотаріального архіву від 07.05.2019 р. за наявними в нотаріальному архіві даними , згідно з записами в алфавітних книгах обліку спадкових справ Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області за 1996 -2000 р.р. заяви про прийняття спадщини , відмову від спадщини та видачу свідоцтв про право на спадщину від спадкоємців померлої [PERSON] до нотаріальної контори не надходили , спадкова справа не заводилася , свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Батько позивача [PERSON] помер [INFO] ,до відкриття спадщини після його рідної тітки [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть [NUMBER] від 13.01.1987 р. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , дід позивача [PERSON] помер [INFO] , до відкриття спадщини після його рідної сестри [PERSON] . Оскільки спадщина після [PERSON] відкрилася в 1996 році , то застосування підлягають норми Цивільного кодексу Української РСР в редакції від 18.07.1963 року. За змістом статей ст. 524 ЦК України ( в редакції 1963 року ) спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли та оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст.ст. 529 ЦК України спадкоємцями за законом першої черги були в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом ,якщо на час відкриття спадщини не має в живих того з їх батьків хто був би спадкоємцем ; вони успадковують порівну в тій частці , яка належала б при спадкоємстві їх померлому родителю. Статтею 530 ЦК України при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини ,а також в разі . коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках : брати і сестри померлого … Статті 548, 549 ЦК України передбачають, що для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном або звернувся до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини з заявою про прийняття спадщини. Як встановлено судом дід позивача [PERSON] являвся б спадкоємцем другої черги за законом після своєї рідної сестри [PERSON] , якщо був би живий на час відкриття спадщини. Оскільки , на час відкриття спадшини після [PERSON] дід позивача [PERSON] та батько позивача [PERSON] померли , інші спадкоємці за законом та заповітом відсутні , то [PERSON] є єдиним спадкоємцем після [PERSON] ,як спадкоємець першої черги за законом та має право успадкувати спадкове майно. Матеріалами справи та показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] підтверджується , що позивач як онук [PERSON] на час смерті проживав та доглядав за бабою , поховав її та є такий , що фактично вступив у володіння спадковим майном. На час смерті [PERSON] спадкоємців , крім позивача не мала , вона проживала одиноко, дітей в неї було , а чоловік загинув на фронті. Суд вважає, що позивач фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON] , але не оформив її за життя належним чином і тому має право на спадкове майно , однак не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у нотаріальній конторі через відсутність сертифікату на право на земельну частку (пай). Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Позивач надав достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження позову , тому суд вважає , що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved