Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

В липні 2016 р. [PERSON] звернулась \~ з позовом\~ до [PERSON], [PERSON], [PERSON], яким просила про виділ в натурі 39/100 частки житлового будинку, яка належить їй на праві власності із спільної часткової власності з відповідачами, яким належить 61/100 часток та визначення порядку користування земельною ділянкою за адресою № 53 по вул. Баштанська в м. Миколаєві, оскільки сторони не можуть дійти згоди щодо спільного користування майном. Згідно Ухвали від 20.02.2017 р. позивачку [PERSON] замінено на її правонаступника [PERSON], яка підтримала заявлені вимоги у судовому засіданні. Відповідачі в судове засідання не зявились, про розгляд справи повідомлялись належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Згідно ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Позивачу відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.03.2017 року належить 39/100 часток в праві спільної часткової власності на житловий будинок з відповідною частиною господарських будівель і споруд за адресою № 53 по вул. Баштанська в м. Миколаєві. Відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить на праві власності 61/100 частка зазначеного нерухомого майна. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Так, відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Як зазначено в Постанові Судової палати в цивільних справах Верховного суду України від 03.04.2013 визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок. Відповідно до ухвали суду було проведено судову будівельно-технічну експертизу та надано Висновок № 125-031 від 30.06.2017 р., згідно якого є технічно можливим та запропановано 1 Варіант виділу частки позивача в натурі та 2 Варіанта визначення порядку користування земельною ділянкою. Графічно запропановані варіанти відображено у Додатках до експертизи. При цьому, згідно наданого Висновку, при виділі в натурі частки позивача, вона не відповідає ідеальному розміру та складає 37/100, що на 2/100 менше. Через що відповідачі мають компенсувати позивачу різницю в грошовому еквіваленті - розмірі 6826 грн.00 коп. Суд вважає, що вказаний Варіант виділу частки майна в натурі відповідає інтересам позивача та не порушує права відповідачів, не потребує реконструкції, перебудови та не несе загрози технічному стану будинку. Отже цей Варіант та вимоги у зазначеному обсязі підлягають задоволенню. Стосовно визначення порядку користування земельною ділянкою, суд вважає, що позов має бути задоволено. При цьому приходить до висновку, що необхідно обрати 2 Варіант експертизи, оскільки він найбільш відповідає ідеальним первісним часткам сторін, отже не порушує нічиїх прав та інтересів. Згідно ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору, а витрати по сплаті за проведення експертизи покласти на обох сторін в рівних частках, оскільки рішення приймається відносно двох сторін одночасно.

Outcome: approved