Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

В листопаді 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом та обґрунтовував його тим, що 17.09.2005 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23.06.2016 року шлюб між сторонами було розірвано. За час цього шлюбу вони придбали однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Цей об`єкт нерухомого майна є спільною сумісною власністю подружжя. Тому [PERSON] просить суд в порядку поділу цього майна визнати за ним право власності на 1/2 частку в квартирі [ADDRESS] , а право власності на іншу частку в цій квартирі визнати за [PERSON] У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримує позов та просить суд задовольнити його. Відповідач та його представник [PERSON] не визнали позов та заперечували проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень вони посилаються на те, що квартира [ADDRESS] є єдиним місцем проживання відповідачки та її дитини. Натомість, у позивача є окреме житло, в якому він на даний час проживає. За таких обставин поділ майна між сторонами призведе до втрати відповідачем права користування спірною квартирою. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 4 квітня 2019 року (а.с.53) зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту спільного проживання, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ було повернуто відповідачу з підстав пропущення ним встановленого законом строку його подачі. Вислухавши пояснення учасників цивільного процесу та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 17 вересня 2005 року [PERSON] уклав шлюб з відповідачем. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 17 вересня 2005 року (а.с.4). Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом право спільної сумісної власності подружжя. 26 березня 2014 року [PERSON] уклала договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , що посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського нотаріального округу Київської області Віценко В.О. та зареєстрований в реєстрі за №301 (а.с.6). Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 червня 2016 року (а.с.7) шлюб між сторонами було розірвано. Ретельний аналіз цих обставин свідчить про те, що спірна квартира була набута подружжям за час шлюбу та є об`єктом їх спільної сумісної власності. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В матеріалах справи відсутні жодні докази на підтвердження того, що сторони домовились про зміну розміру часток в квартирі. Крім того, [PERSON] не заявив вимогу про збільшення його частки в цьому об`єкті нерухомого майна. З огляду на це, суд вважає, що за кожною стороною належить визнати право власності на 1/2 частку в квартирі [ADDRESS] . Твердження відповідача та її представника про те, що визнання за сторонами права власності на рівні частки у квартирі позбавить [PERSON] та дитину єдиного житла, суд оцінює критично як безпідставне, оскільки предметом цього позову не є її виселення з займаного нею житлового приміщення, а задоволення позову жодним чином не призведе до позбавлення [PERSON] та дитину до втрати права користування цим житлом. Згідно з ч.1 ст.141 та п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, пов`язане з розподілом між сторонами судових витрат. Зокрема, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Встановлено, що [PERSON] сплатив судовий збір в розмірі 3673 гривень. Ця обставина підтверджується квитанцією №0.0.1173769556.1 від 31.10.2018 року (а.с.1). Пред`явлений позов задоволений в повному обсязі. З огляду на це суд вважає, що з [PERSON] на користь позивача належить стяг-нути понесені ним витрати на оплату судового збору в розмірі 3673 гривень.

Outcome: approved