Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

В лютому 2018 року позивач звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила змінити розмір аліментів, встановлений рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2012 року по цивільній справі № 419/5268/12, що стягуються з [PERSON] на утримання його малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], з розміру у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, але не менш ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановивши аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50% відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дати набрання даним рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що вони з відповідачем мають малолітню дитину: [PERSON], [INFO]. На даний час дитина проживає із позивачкою. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2012 року по цивільній справі № 419/5268/12 було стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання його малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], у розмірі 500 гривень щомісячно, але не менш ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 липня 2012 року і до його повноліття. Враховуючи те, що станом на 2018 рік 500,00 грн. щомісячно це є економічно недоцільна сума для утримання дитини, є всі правові підстави для збільшення розміру аліментів на утримання дитини. В судове засідання позивач не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій підтримала свої позовні вимоги та просила задовольнити їх в повному обсязі. Справу просила розглянути за її відсутності без фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів. Також зазначила, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину своєї неявки суду не повідомив. Відзиву на позов не подав. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину своєї неявки суду не повідомив. Відзиву на позов не подав. У звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі по наступним підставам. У судовому засіданні було встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2012 року по цивільній справі № 419/5268/12 з [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання його малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], у розмірі 500 гривень щомісячно, але не менш ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 липня 2012 року і до його повноліття, на користь матері дитини, допустивши по справі негайне виконання у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевказаного рішення, Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська 03.10.2012 року був виданий відповідний виконавчий лист № 419/5268/12 (а.с.10). Зазначений виконавчий лист за № 419/5268/12 знаходиться на виконанні в Індустріальному відділі державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивачка звернулася до суду з даним позовом та просила змінити розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання його малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], до 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50% відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Так, відповідач доводиться батьком дитини, якій станом на момент ухвалення судом даного рішення виповнилося девять повних років. При цьому, судом встановлено, що частиною 2 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. В свою чергу, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема у статті 182 СК України частину другу викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Тобто, очевидним є той факт, що стягнуті з відповідача рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2012 року по цивільній справі № 419/5268/12 аліменти не покривають навіть 1/4 частини прожиткового мінімуму на його дитину, встановленого (мінімуму) у 2018 році. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. А відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Таким чином, чинним законодавством передбачено, що батьки мають як рівні права щодо дитини, так й рівні обовязки. Згідно же з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. Тому, розмір аліментів присуджених з відповідача має бути збільшеним для утримання його дитини, що сприятиме нормальній життєдіяльності дитини, і гарантуватиме дитині належний рівень життя. З урахуванням вищевказаного, оскільки змінилися обставини, які були при стягненні з відповідача аліментів у розмірі 500 грн. в 2012 році, суд вважає можливим змінити розмір стягуваних з відповідача аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно же з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Так, під час розгляду даної справи, судом не було встановлено умов, за яких відповідач не може надавати матеріальну допомогу (сплачувати аліменти) своїй дитині в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50% відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який (розмір) буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку малолітньої дитини та сприятиме нормальній життєдіяльності дитини, і гарантуватиме їй належний рівень життя, що повністю узгоджується з положеннями статті 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи, суд вважає можливим змінити розмір аліментів, встановлений рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2012 року по цивільній справі № 419/5268/12, що стягуються з [PERSON] на утримання його малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], з розміру у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, але не менш ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановивши аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50% відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дати набрання даним рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача повинно бути стягнено в дохід держави судовий збір по справі в сумі 704 грн. 80 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом), оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Крім того, суд вважає необхідним відкликати виконавчий лист № 419/5268/12, виданий 03.10.2012 року за рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2012 року по цивільній справі № 419/5268/12, з Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області після набрання даним рішенням суду законної сили та повного погашення заборгованості [PERSON] за вказаним виконавчим листом, якщо така є. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved