Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-05 00:00:00

\~ \~ \~ \~В листопаді 2019 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до КП «Вінницяоблводоканал» про визнання дій незаконними, скасування заборгованості за житлово-комунальні послуги та стягнення моральної шкоди. \~ \~ \~ \~З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с. 137), позивач просила суд ухвалити рішення, яким: - визнати незаконними дії КП «Вінницяоблводоканал» щодо нарахування станом на 01.11.2019 року [PERSON] (особовий рахунок 06501409) суми неправомірного боргу за холодне водопостачання у розмірі 8 101 грн 32 коп., нарахування за холодне водопостачання за жовтень 2019 року - 17 грн 00 коп., разом 8 118 грн 32 коп., та щодо нарахування станом на 01.11.2019 [PERSON] (особовий рахунок 06501409) суми неправомірного боргу за водовідведення у розмірі 5 511 грн 41 коп., нарахування за водовідведення за жовтень 2019 року - 28 грн 82 коп., разом 5 540 грн 23 коп.; - скасувати щодо [PERSON] (особовий рахунок 06501409) безпідставно нараховану суму заборгованості, що виникла станом на 01.11.2019 року за холодне водопостачання у розмірі 8 101 грн 32 коп., нарахування за холодне водопостачання за жовтень 2019 року - 17 грн 00 коп., разом 8 118 грн 32 коп. та скасувати безпідставно нараховану суму заборгованості станом на 01.11.2019 року [PERSON] (особовий рахунок 06501409) суми за водовідведення у розмірі 5\~511 грн 41 коп., нарахування за водовідведення за жовтень 2019 року - 28 грн 82 коп., разом 5 540 грн 23 коп.; - стягнути з КП «Вінницяоблводоканал» на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. \~ \~ \~ \~Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в листопаді 2019 року при особистому зверненні до відділу субсидій Управління соціального захисту Правобережне Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради [PERSON] було надано для ознайомлення витяг зі Справи №223611 станом на\~01.09.2019року (без підпису та печатки) щодо заборгованості за житлово-комунальні послуги, з якого вбачається, що у позивачки є борг за такі житлово-комунальні послуги: холодне водопостачання (особовий рахунок [NUMBER] ) в розмірі 7542 грн 37 коп.; водовідведення (особовий рахунок [NUMBER] ) у розмірі 5136 грн 77 коп. У Єдиному рахунку за надані житлово - комунальні послуги щодо [PERSON] (особовий рахунок [NUMBER] ) станом на\~01.09.2019містяться суми боргу за вказані послуги: холодне водопостачання (особовий рахунок [NUMBER] ) в розмірі до сплати - 7785 грн 24 коп, борг 7542 грн 37 коп; водовідведення (особовий рахунок 06501409) у розмірі до сплати 5302 грн 16 коп, борг - 5136 грн 77 коп. Наскільки відомо позивачу, вказаний витяг зі Справи №223611 передано відділу субсидій товариством «ЦМСУ» у письмовій формі, він містить інформацію щодо заборгованості [PERSON] по сплаті за житлово - комунальні послуги. З Єдиного рахунку за надані житлово - комунальні послуги щодо [PERSON] (особовий рахунок [NUMBER] ) станом на 01.11.2019 року холодне водопостачання:\~вказано до\~сплати8\~118\~грн 23\~коп (борг\~8\~101\~грн 32\~коп.)\~таводовідведення до сплати\~5540\~грн 23\~коп (борг5511 грн 41 коп). Таким чином, станом на 01.11.2019 року за квартирою [ADDRESS] , сформувалась заборгованість у розмірі 8 118 грн 32 коп. - неправомірний борг за холодне водопостачання та 5 540 грн 23 коп. - неправомірний борг за водовідведення. З вищевказаними сумами заборгованості станом на 01.11.2019 року за холодне водопостачання у розмірі 8 101 грн 32 коп., нарахування за холодне водопостачання за жовтень 2019 року - 17 грн 00 коп., разом 8 118 грн 32 коп., та заборгованості за водовідведення у розмірі 5 511 грн 41 коп., нарахування за водовідведення за жовтень 2019 року - 28 грн 82 коп., разом 5 540 грн 23 коп. [PERSON] категорично не згодна з таких підстав. \~ \~ \~ \~Позивач отримувала субсидію на сплату житлово - комунальних послуг, включаючи холодне водопостачання та водовідведення починаючи з 1999 року по квітень 2019 року. Заборгованості щодо сплати комунальних послуг (обов`язкова плата по субсидії), в тому числі за холодне водопостачання та водовідведення позивач не має за останні три роки до дати подачі позову. У позивачки [PERSON] наразі немає квартирного приладу обліку холодного водопостачання і водовідведення. Позивачка інвалід 2 групи загального захворювання, наразі отримує мінімальну пенсію у розмірі 1564 грн і не має коштів для придбання високовартісних приладів обліку холодного водопостачання і водовідведення. Більше того, починаючи з липня 2009 року і до цього часу вона взагалі не користується послугою з холодного водопостачання в зв`язку зі зношеністю внутрішніх комунікацій з постачання холодної води, коштів на ремонт комунікацій позивачка не має. Відповідно до постанови КМУ від 06.08.2014 року №409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» серед іншого, установлено громадянам,\~яківідповідно до\~законодавства мають\~субсидію на\~оплату житлово-комунальних\~послуг,\~соціальну нормужитла для оплати в тому числі послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення. Даною постановою КМУ від 06.08.2014 року №409 встановлено соціальні нормативи користування житлово-комунальними послугами, щодо оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії. Також встановлено, що в разі затвердження органами місцевого самоврядування норм споживання житлово-комунальних послуг, що перевищують соціальні нормативи, визначені підпунктами 2-4 пункту 3 цієї постанови, компенсація додаткових витрат громадянам, яким відповідно до законодавства призначено субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, у разі відсутності квартирних приладів обліку холодної та гарячої води здійснюється за рахунок місцевих бюджетів. Оскільки позивач отримувала субсидію по сплаті за житлово-комунальні послуги вчасно та в повному обсязі сплачувала за ці послуги (обов`язкова плата по субсидії), з врахуваннямотримання субсидії, тому будь-яке нарахування заборгованості по сплаті житлово - комунальних послуг є неправомірним, нарахована заборгованість підлягає скасуванню. В судовому засіданні представник позивача адвокат Шевченко С.С. позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала, надала пояснення аналогічні змісту відзиву на позовну заяву (а.с. 75-78). У відзиві вказано, що КП «Вінницяоблводоканал» є єдиною у м. Вінниця організацією, що має ліцензію з централізованого водопостачання та водовідведення і надає послуги населенню відповідно умов визначених «Правилами надання послуг населенню з централізованого опалення, водопостачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою України від 21.07.2005 р. №630 і вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Законодавством передбачений двохсторонній обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, сутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. КП «Вінницяоблводоканал» послуги з централізованого водопостачання та водовідведення для мешканців багатоквартирних будинків (крім мешканців, які проводять розрахунки з ОСББ) надає на умовах публічного договору. Такий договір був оприлюднений 22.02.2017 року в засобах масової інформації, газеті «Вінничина». Умови договору розроблено на основі «Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води» затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005р. №630, «Правилами надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення». Після даної публікації вважається, що договір укладений між КП «Вінницяоблводоканал» і кожним споживачем - фізичною особою. Позивач протягом 30 днів не повідомила про свою відмову від укладення договору (внесення змін) та не надала своїх заперечень, а вчинила дії, які засвідчують її волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від КП «Вінницяоблводоканал» (у тому числі здійснила оплату наданих послуг), вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги. З огляду на викладене, на думку представника відповідача відсутні підстави для задоволення позову. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.11.2008 року (а.с. 24, 25), у якій позивач проживає і зареєстрована (а.с. 29-31). Позивачці [PERSON] встановлено ІІ групу інвалідності безстроково (а.с. 26, 27). На а.с. 36-49 копії медичних виписок з історій хвороби позивачки [PERSON] . З листа Управління соціального захисту населення (Правобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради за №08-00-008-11151 від 28.02.2020 року встановлено, що за період з травня 2010 року по квітень 2019 року по домогосподарству за адресою: [ADDRESS] в зв`язку з відсутністю засобів індивідуального обліку води, [PERSON] була призначена житлова субсидія на 1 особу, зокрема, з жовтня 2016 року по квітень 2019 року на гаряче водопостачання (на 1 особу 1,6 куб.м.), холодне водопостачання (на 1 особу 2,40 куб.м.), водовідведення (на 1 особу 4,00 куб.м.) (а.с. 185-187). Згідно витягу з протоколу №53 від 16.12.2019 року засідання комісії з питань призначення та надання населенню житлових субсидій, соціальних допомог, пільг та розгляду інших соціальних питань Управління соціального захисту населення (Правобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради вирішено надати субсидію [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з жовтня 2019 року, заборгованості з оплати ЖКП, загальна сума якої перевищує 20 Н.М.Д, непрацездатним, непрацюючим особам, які проживають самі, на понаднормову площу житла, на 50,20 кв.м. (а.с. 188). КП «Вінницяоблводоканал» є єдиною у м. Вінниці організацією, що має ліцензію з централізованого водопостачання та водовідведення та надає послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що не заперечується сторонами. КП «Вінницяоблводоканал» надає [PERSON] послуги з постачання холодної води та водовідведення; лічильник води у квартирі позивача не встановлено. Заборгованість за\~надані послуги з постачання холодної води і водовідведення по квартирі [ADDRESS] КП «Вінницяоблводоканал»\~нарахувало [PERSON] згідно оборотної відомості за листопад 2016 року по жовтень 2019 року в загальній сумі 13882,63 грн. (а.с. 83-92). Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України встановлюється, що кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а саме припинення дії, яка порушує право. Житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги, є виконавцем, а фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу, споживачем. Нормами споживання житлово-комунальних послуг є кількісні показники, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування (стаття 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», чинного на час виникнення спірних правовідносин). Відповідно до статей 7, 8 цього Закону стандарти, нормативи, норми, порядки і правила у сфері житлово-комунальних послуг розробляють і затверджують Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері технічного регулювання, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах їхніх повноважень та згідно із законодавством. Затвердження норм споживання та якості житлово-комунальних послуг, контроль за їх дотриманням відноситься до повноважень органів місцевого самоврядування. Згідно зі статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», чинного на час виникнення спірних правовідносин,\~плата за\~житлово-комунальні\~послуги нараховується\~щомісячно відповідно\~до умов\~договору в\~порядку,\~визначеному Кабінетом\~Міністрів України.\~Її розмір\~розраховується виходячи\~з розміру\~затверджених цін/тарифів\~та показань\~засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Особам, які не можуть самотужки платити за житлово-комунальні послуги, призначається субсидія, яка є безповоротною адресною державною соціальною допомогою. Постановою Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 року №409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» установлено громадянам, які відповідно до законодавства мають субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, соціальну норму для оплати за користування послугами з централізованого постачання холодної води 4 куб.м на одну особу на місяць за відсутності централізованого постачання гарячої води та за користування послугами з водовідведення - 4 куб.м на одну особу на місяць. Постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 11.11.2016\~року №803,\~яка набрала\~чинності 16.11.2016\~року,\~постанову №409\~доповнено пунктом\~3-1,\~який встановив,\~що в разі затвердження органами місцевого самоврядування норм споживання житлово-комунальних послуг, що перевищують соціальні нормативи, визначені цієї постанови, компенсація додаткових витрат громадянам, яким відповідно до законодавства призначено субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, у разі відсутності квартирних приладів обліку холодної та гарячої води здійснюється за рахунок місцевих бюджетів. До внесення відповідних змін порядок відшкодування зазначених витрат постановою не був передбачений, тому суд вважає, що до 16\~листопада 2016\~року такий обов`язок покладався на споживача. Разом з тим, з 16 листопада 2016 року компенсація різниці між затвердженою органами місцевого самоврядування нормативом споживання та соціальним нормативом, встановленим Кабінетом Міністрів України, підлягала здійсненню за рахунок місцевого бюджету. Процедуру встановлення і надання такої компенсації щодо послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення не затверджено, проте згідно з Порядком призначення і надання населенню компенсації додаткових витрат на оплату комунальних послуг в умовах підвищення цін і тарифів на послуги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2014 року №83, який визначає відповідний механізм щодо послуг з газопостачання, централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, компенсація щомісяця перераховується підприємствам, що надають комунальні послуги, і зараховується на особові рахунки заявника. Видатки на додаткові виплати населенню на покриття витрат з оплати житлово-комунальних послуг відносяться до видатків, здійснюються з бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад. Такі видатки проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (статті 89, 102 БК України). Відповідно до пунктів 2-5 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року №256, фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі. Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення. Перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов`язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій, допомоги та компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян. Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення). Таким чином, законодавством встановлено, що покриття додаткових витрат населення на оплату житлово-комунальних послуг у межах програми соціального захисту здійснюється за рахунок місцевих бюджетів шляхом отримання субвенцій з державного бюджету. Неналежне виконання такої соціальної програми або її невиконання жодним чином не перекладає обов`язок з компенсації різниці між затвердженим органами місцевого самоврядування нормативом споживання комунальної послуги та соціальним нормативом, встановленим Кабінетом Міністрів України, на споживача. У рішенні у справі «Будяченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що у разі, якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відносно осіб, які відповідають її вимогам. Найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства повинні бути достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні. У разі, якщо право на отримання компенсації чітко передбачено, проте заявнику у цьому відмовлено через відсутність механізму реалізації відповідного законодавчого положення, це становить втручання у право заявника за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Таким чином, після внесення 16 листопада 2016 року відповідних змін до постанови №409 орган місцевого самоврядування повинен забезпечити компенсацію виконавцю різниці вартості між затвердженими органом місцевого самоврядування нормативами споживання комунальних послуг та соціальними нормативами, встановленими Кабінетом Міністрів України, а у КП «Вінницяоблводоканал» не було правових підстав зараховувати цю різницю споживачу як заборгованість. Суд вважає, що невирішення Вінницькою міською радою питання щодо компенсації додаткових витрат особам, яким відповідно до законодавства призначено субсидію, у зв`язку з перевищенням встановлених нею нормативів споживання комунальних послуг над визначеними державою соціальними нормативами, не є підставою для покладення обов`язку з компенсації таких сум на споживача. Згідно з поданим КП «Вінницяоблводоканал» розрахунком за період з листопада 2016 року по жовтень 2019 року за холодне водопостачання [PERSON] нараховано борг в сумі 8118,32 грн., а за водовідведення 5540,23 грн. При цьому суд враховує, що позивачці [PERSON] була призначена субсидія, зокрема, з жовтня 2016 року по квітень 2019 року (а.с. 187), а також з жовтня 2019 року (а.с. 188). Тобто, в період з травня 2019 року по вересень 2019 року [PERSON] субсидія не була призначена. З огляду на викладене, оскільки нарахована КП «Вінницяоблводоканал» заборгованість виникла у зв`язку з неправомірним віднесенням на рахунок споживача різниці між встановленими нормативами споживання і соціальними нормативами, затвердженими Кабінетом Міністрів України щодо осіб, які мають право на субсидію, тому суд дійшов висновку про визнання неправомірними дії Комунального підприємства «Вінницяоблводоканал» щодо нарахування [PERSON] заборгованості за період з 16 листопада 2016 року по квітень 2019 року включно (період надання [PERSON] субсидії), за жовтень 2019 року за централізоване холодне водопостачання в загальній сумі 5843,18 гривень і за водовідведення в загальній сумі 4060,97 гривень та зобов`язати списати цю заборгованість з її особового рахунку. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також позивач просила стягнути з КП «Вінницяоблводоканал» на її користь моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Наявність моральної шкоди доводить потерпіла особа, зазначаючи у позовній заяві, які негативні наслідки мають місце, у чому саме полягають моральні втрати, чим обґрунтовано розмір їх відшкодування. Письмовими доказами на ствердження наявності моральної шкоди можуть бути, зокрема, медичні довідки про виникнення захворювання чи інше погіршення стану здоров`я у зв`язку з хвилюваннями, спричиненими посяганням на права потерпілого; висновки лікарів чи медичних комісій про ступінь втрати працездатності, про необхідність проведення хірургічної операції; довідки про відрахування з вузу тощо. У документі медичного характеру має бути зазначено, коли виникло захворювання, в результаті чого, чи могло воно стати наслідком психічних переживань через порушення конкретного права, мало місце погіршення загального стану чи сталося загострення хронічної хвороби у визначений період часу, тощо. Факт завдання моральної шкоди може бути підтверджений також показаннями свідків, зокрема, про важкий душевний стан потерпілого, спричинений правопорушенням, його переживання, хвилювання, зміни в самопочутті, загальному душевному настрої тощо, стані здоров`я, способі життя, спілкування, звичках, працездатності. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Позивач [PERSON] надала суду копії медичних виписок з історій хвороби (а.с. 36-49). Проаналізувавши вказані вище медичні виписки та довідки надані позивачем [PERSON] суд вважає, що дані докази не свідчать про те, що виникнення захворювань позивача, погіршення загального стану стало наслідком її психічних переживань саме через порушення відповідачем цивільних прав позивача. Отже, позивач [PERSON] не довела суду належними доказами факт заподіяння їй відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, тому суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Оскільки позивач є інвалідом ІІ групи і була звільнена від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, а її позовні вимоги задоволені судом частково, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави 768,40 грн. судового збору.

Outcome: partial