Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

Відповідно до ч. 6 ст.\~268\~ЦПК України 27.02.2020 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 05.03.2020 року. [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.12.2011р. виданого на підставі рішення виконавчого комітету Холмківської ради Ужгородського району №147 від 25.10.2011, житловий будинок з прибудовою та належними до нього спорудами за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] . Вказане також підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №183278348 від 02.10.2019. Згідно записів з будинкової книги, окрім позивача, в будинку зареєстровані також [PERSON] , [PERSON] та відповідач по даній справі - [PERSON] . Відповідач вже тривалий час фактично не проживає за вказаною адресою. Неодноразові прохання позивача, як власника будинку, знятись з місця реєстрації відповідач ігнорує. Вказаними діями Відповідач порушує права позивача, як власника будинку, а саме: заважає позивачу вільно користуватись належним йому на праві приватної власності житловим будинком, участі в утриманні будинку та сплати комунальних платежів не бере, в добровільному порядку знятись з місця реєстрації не збирається. Враховуючи вищенаведене, представник позивача просить суд усунути перешкоди [PERSON] у користуванні та розпорядженні належним йому житловим будинком, шляхом визнання припиненим права [PERSON] на користування житловим будинком [ADDRESS] . Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, зазначив, що позов підтримує та просив задовольнити його в повному обсязі. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник відповідача подав відзив, у якому зазначив, що відповідач підтверджує факт існування обставин, якими обґрунтовані позовні вимоги. Ігнорування вимоги позивача знятись з місця своєї реєстрації обумовлене надмірною зайнятістю відповідача та постійним перебуванням за кордоном, а саме у державі Швейцарія. Також у поданому відзиві представник відповідача просив судовий розгляд справи проводити за відсутності відповідача та його представника у зв`язку із визнанням позовних вимог в повному обсязі. Згідно з ч. 4\~ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, доходжу наступних висновків. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Частиною 1\~статті 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1ст. 19\~ЦПК України\~суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до\~ст.150 ЖК України\~громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно\~ст. 156 ЖК Україничлени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і при домової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу\~(дружина, діти, батьки власника, інші особи, якщо вони постійно проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство). Відповідно до\~ст. 71 ЖК України\~за тимчасової відсутності наймача або членів сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім ' ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності . тимчасова відсутність наймача, членів його сім`ї не потребує згоди інших членів сім`ї. Не має значення і причина відсутності, якщо остання не перевищила шість місяців. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.12.2011 серії САЕ №002688, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Холмківської сільської ради Ужгородського району №147 від 25.10.2011, житловий будинок з прибудовою та належними до нього спорудами за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] , що також підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №183278348 від 02.10.2019. Згідно записів з будинкової книги, окрім позивача, в будинку зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та відповідач по даній справі - [PERSON] З довідки відділу обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУДМС України в Закарпатській області вих.№3.1.8/10550 від 15.10.2019 та довідки Холмківської сільської ради вих.№0224/620 від 18.10.2019 вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] , [INFO] . Відповідач в даному житловому приміщенні не проживає, що підтверджується протоколами опитування адвокатом особи за її добровільної згоди від 10.12.2019, відповідно змісту яких гр. [PERSON] , яка є матір`ю відповідача, та [PERSON] , який є дідом відповідача, підтвердили, що [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , не проживає більше року, виїхав на постійне місце проживання до Швейцарії. За змістом позовної заяви, відповідач не сплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житла та не приймає участі у спільному побуті. Позивач не чинив ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачеві, особистих речей та майна, яке належить відповідачу, в зазначеній квартирі немає. Згідно\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Відповідно до вимог ч.1\~ст.317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.\~Статтею 391 ЦК України\~передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Відповідно до \~ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону та за рішенням суду. Частиною першою\~статті 383 ЦК України\~ та\~ статтею 150 ЖК УРСР\~закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною 1\~ст.319 ЦК України\~передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з положеннями\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналогічні висновки викладені в правовій позиції Верховного Суду України у справі №6-709цс16. Враховуючи, що [PERSON] є власником житлового будинку з прибудовою та належними до нього спорудами за адресою: [ADDRESS] , відповідач не має права порушувати його законні права на володіння та користування належного йому будинку, в тому числі право на проживання в такому. Позивач має право на володіння та користування належного йому будинку на праві власності незалежно від стосунків, які склалися між сторонами та незалежно від наявності у них іншого житла. Враховуючи зазначене, оскільки відповідач не є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , участі в оплаті комунальних платежів не приймає, самостійно дій щодо зняття з реєстрації місця проживання за вказаною адресою не здійснює, що порушує права власника житла, тому суд приходить до висновку, що вимога позивача щодо позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням підлягає задоволенню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Перевіривши матеріали справи, враховуючи визнання позовних вимог відповідачем та визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, суд вважає, що визнання позову може бути прийнято судом, а позов підлягає до задоволення. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. Суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved