Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

В листопаді 2020 року позивач звернулась до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з нею за місцем її проживання, зазначивши, що з початку 2007 року по [INFO] проживала однією сім?єю без реєстрації шлюбу із відповідачем. Сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , який фактично після розірвання стосунків між батьками, залишився проживати разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що відповідач зловживає спиртними напоями, не працює, веде аморальний спосіб життя, при цьому заперечуючи проти того, щоб син проживав разом із позивачем. Вважає, що проживання дитини разом із нею ніяким чином не порушує права відповідача, а також відповідає інтересам дитини. Також посилається на те, що має на меті придбати будинок, в якому наразі проживає та вже внесла завдаток власнику будинку. Просила також стягнути з відповідача понесені судові витрати, які складаються з судового збору та гонорара адвоката в розмірі 5000 грн. (в залежності від витраченого адвокатом часу), зазначивши, що докази витрат на правничу допомогу будуть надані окремо. В судове засідання представник позивача адвокат Гришко Р.В. подав заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача, в якій позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься його заява про розгляд справи без його участі, в якій проти позову не заперечує. Комиш-Зорянська селищна рада надала до суду заяву про проведення судового засідання без участі представника органу опіки та піклування Комиш-Зорянської селищної ради, в якій не заперечувала проти позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч.4 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи у віці до десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, за приписами ч. 1 ст. 160 СК України, визначається за згодою батьків. Згідно з ч.1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до ч.5 ст. 19 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім?єю без реєстрації шлюбу з початку 2007 по 23 листопада 2020 року, що сторонами не оспорюється. Сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження. Син фактично проживає разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Центру надання адміністративних послуг виконавчого апарату Комиш-Зорянської селищної ради Більмацького району Запорізької області № 537 від 05.11.2020. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Комиш-Зорянської селищної ради від 18.12.2020, проживання дитини [PERSON] , [INFO] з матір?ю [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , є доцільним. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Аналізуючи у сукупності надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, доведені належними та допустимими доказами і підлягають задоволенню в повному обсязі з вищенаведених підстав. Враховуючи викладене суд вважає за необхідне встановити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] . Враховуючи, що позивач зареєстрована та проживає за різними адресами, а в позові просить визначити місце проживання дитини саме за адресою її проживання, а не реєстрації, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в цій частині, оскільки місце проживання може постійно змінюватися, що може утруднити виконання рішення суду. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 840,80 гривень. Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд зазначає, що відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду № 826/1216/16 від 27.06.2018 року до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу документально не підтверджені, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: partial