overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

В квітні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів, тому що їхній син продовжує навчання і потребує допомоги, в розмірі 1/4 частини. В судовому засіданні позивач просила задовольнити позов в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав частково та згоден платити аліменти в розмірі 1/10 частини заробітку. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні просив задовольнити позов в повному обсязі. Судом досліджені докази: довідка, свідоцтва. Суд приходить до наступного: Відповідач є батьком [PERSON], [INFO], який навчається на 1-курсі денного відділення ДПТНЗ «Марганецький професійний ліцей». За ст. 199 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть надавати таку допомогу. Кошти на утримання дітей можуть бути стягнуті судом в частці від заробітку(доходу) або твердій грошовйій сумі.. Відповідно до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд врахуває стан здоров'я та матеріальне сьановище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; внші обставини, що мають істотне значення. Відповідач має іншу сім'ю, має малолітню дитину [PERSON], [INFO], який перебуває на диспансерному обліку в Марганецькому ЦМЛ, дружину, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиноюдо трьох років та також потребує допомоги. [PERSON] є інвалідом третьої групи та витрачає щомісячно кошти на лікування. Як вбачається з довідки, доданої до позовної заяви, син [PERSON] закінчує навчання 28 червня 2016 рок, тобто позовна вимога про стягнення коштів на повнолітнього сина до закінчення навчання є обгрунтованою, оскільки право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Тому суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню у розмірі 1/8 частини заробітку (доходу). На підставі викладеного і

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

В квітні 2014 року позивач звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач вказувала, що вона є власником вказаного будинку, відповідач [PERSON] є її племінником, який зареєстрований у будинку з 02 грудня 2008 року, але в ньому не проживає. На даний час місце перебування [PERSON] не відоме. В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений, не представив доказів проти задоволення позову, тому суд на підставі ст. 224 ЦПК України, за письмовою згодою позивача, вважає за можливе розглянути справу заочно. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі продажу від 26 грудня 1985 року (а.с.15-18). Згідно довідки КП ДЄЗ «Океан» м. Миколаєва № 1453 від 08.04.2014 року відповідач зареєстрований в [ADDRESS] з 02.12.2008 року (а.с.14). Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 391 Цивільного Кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні доведено, що відповідач без поважних причин не проживає в спірному житлі понад один рік, а тому на підставі ст. 405 ЦК України визнається таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS]. Факт не проживання [PERSON] у вказаному будинку більше двох років підтверджується висновком Корабельного РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області від 18 березня 2013 року (а.с.5). На підставі викладеного, суд задовольняє вимоги позивача щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS]. Відповідно до статті 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

В квітні 2014 року позивач звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог позивач вказувала, що вона є власником вказаного будинку, відповідач був чоловіком її доньки, в зв»язку із чим проживав у вказаному будинку. З 10 серпня 2010 року донька позивача та [PERSON] фактично припинили шлюбні відносини, в зв»язку із цим відповідач переїхав в інше місце проживання. На даний час місце перебування [PERSON] не відоме. В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилась, належним чином повідомлена, не представила доказів проти задоволення позову, тому суд на підставі ст. 224 ЦПК України, за письмовою згодою позивача, вважає за можливе розглянути справу заочно. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 08 грудня 2005 року (а.с.4). Згідно довідки КП ДЄЗ «Океан» м. Миколаєва № 1436 від 08.04.2014 року відповідач зареєстрований в [ADDRESS] з 18.05.2006 року. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 391 Цивільного Кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні доведено, що відповідач без поважних причин не проживає в спірному житлі понад один рік, а тому на підставі ст. 405 ЦК України визнається таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] Факт не проживання [PERSON] у вказаному будинку з 10 серпня 2010 року підтверджується актом про непродживання від 08.04.2014 року. На підставі викладеного, суд задовольняє вимоги позивача щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] Відповідно до статті 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

В квітні 2014 року позивач звернулася до суду із позовною заявою та вказала, що перебуває у шлюбі з відповідачем, зареєстрованому МВ РАЦСу Хмельницького МРУЮ 28.09.2006 року, актовий запис за № 1964. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Між ними виникають конфлікти, внаслідок чого позивач просить розірвати шлюб. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала, просить їх задовольнити. Відповідач суду пояснив, що проти задоволення заявленого позову не заперечує, оскільки наміру поновити шлюбні стосунки не має. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження, підстав для збереження сім'ї не вбачається, тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

В квітні 2014 року позивач звернулася до суду із позовною заявою та вказала, що перебуває у шлюбі з відповідачем, зареєстрованому МВ РАЦСу Хмельницького МРУЮ 6.08.2005 року, актовий запис за № 1255. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне проживання подружжям припинено, між ними виникають конфлікти, внаслідок чого позивач просить розірвати шлюб. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала, просить їх задовольнити. Відповідач до надання сторонам строку на примирення суду пояснив, що заперечує проти задоволення позову, однак після закінчення строку на примирення, наданого судом, будучи належно повідомленим про час та місце закінчення судового розгляду справи, в судове засідання не з'яився, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин суд вважає за можливе судовий розгляд справи закінчити за його відсутності в судовому засіданні. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження, наданий судом строк для примирення подружжя позитивного результату не дав, підстав для збереження шлюбу не вбачається, тому його необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

В квітні 2014 року позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до Косівської сільської рад Чортківського району Тернопільської області, третьої особи без самостійних вимог відділу Держземагенства у Чортківському районі про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві позивачі вказали, що [INFO] померла [PERSON], яка проживала в с. Косів Чортківського району. За життя [PERSON] склала заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що за законом матиме право, заповіла у власність [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Заповіт посвідчено секретарем Косівської сільської ради 3 лютого 1988 року і зареєстрований в реєстрі за № 3. Спадкове майно складається із права на земельну частку (пай) в колишньому ААГ «Косівське» на території Косівської сільської ради Чортківського району в розмірі 2,35 умовних кадастрових гектари. Позивачі спадщину прийняли, фактично вступивши в управління спадковим майном, але отримати свідоцтво про право на спадщину не можуть, тому що втрачено правовстановлюючий документ, тобто сертифікат на право на земельну частку (пай). Тому [PERSON] та [PERSON] просять визнати за ними право власності на спадкове майно в порядку спадкування після смерті [PERSON] Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримують, просять задовольнити. Представник відповідача - Косівської сільської ради Чортківського району в судове засідання не з'явився, від сільської ради надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника, позов визнає. Представник третьої особи - відділу Держземагенства у Чортківському районі Тернопільської області в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Суд, вислухавши пояснення позивачів, дослідивши письмові докази в справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких мотивів. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть у справі, не підлягають доказуванню. У відповідності із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі втрати сертифіката про право на земельну частку (пай) спадкоємці повинні звертатись до суду з вимогами про визнання зазначеного права в порядку спадкування, оскільки порядку видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Враховуючи наведене, відповідно до ст. 1268 ЦК України [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями і спадщина належить їм з часу її відкриття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

в квітні 2014 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В позовній заяві позивачі вказали, що є власниками в рівних долях квартири [ADDRESS], в якому зареєстрований місцем проживання відповідач [PERSON] з 30.12.2004 року у зв'язку з реєстрацією шлюбу з [PERSON] в 2002 році. В 2010 році відповідач припинив проживання у її квартирі, однак не знявся з реєстрації, перейшов проживати в с. Озеряни Борщівського району створивши нову сім'ю, тому позивачі просить визнати відповідача таким, що втратила право на користування квартирою, яка знаходиться в [ADDRESS]. Позивачі [PERSON] під час розгляду справи та [PERSON] подавши суду заяву, позовні вимоги підтримують, просять позов задовольнити. Позивачка [PERSON] пояснила суду, що відповідач не проживає в її квартирі з 2010 року, житловою площею не користується, власних речей відповідача в квартирі немає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи рекомендованим поштовим повідомленням 26.05.2014 року, тому судом ухвалено заочне рішення на підставі доказів, які маються у справі. Вислухавши позивача [PERSON], свідка [PERSON], який ствердив факт не проживання відповідача з квітня 2010 року в квартирі позивачів по [ADDRESS], дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів підлягають до задоволення з таких підстав. Позивачі [PERSON] та [PERSON] являються власниками в рівних долях квартири [ADDRESS], що стверджується свідоцтвом про право власності на житло від 29.01.1999 року виданого начальнико Тернопільської дистанції цивільних споруд, з реєстрацією права власності 18.04.2001 року. Факт не проживання в даній квартирі відповідача з 28 квітня 2010 року стверджується актами встановлення факту не проживання відповідача в квартирі та показами свідка [PERSON] Відповідно до положень ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

В квітні 2014 року позивачка [PERSON] звернулась до суду із даним позовом та просить розірвати шлюб між нею та [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що укладений 01.03.2002 року шлюб із відповідачем існує формально. Від шлюбу у них народилось двоє дітей, [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось, через різні погляди на життя. Вважає, що вказані обставини роблять неможливим примирення та подальше збереження сім'ї з відповідачем. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить судове засідання провести у його відсутність, позовні вимоги визнає та просить їх задовольнити. Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 01.03.2002 року. Від шлюбу народилось двоє дітей, [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до статті 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони з березня 2008 року не підтримують подружні відносини, не ведуть спільного господарства. Примирення, а також подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу неможливе. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їх малолітнім дітям, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

В квітні 2014 року позивачка [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON]. про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки [PERSON], [INFO], яка продовжує навчатися, посилаючись на те, що відповідач зобов'язаний був сплачувати аліменти на утримання доньки до повноліття, але робив це не регулярно та має заборгованість. На даний час [PERSON] є студенткою першого курсу факультету ветеринарної медицини Полтавської Аграрної Академії денної форми навчання. Відповідач не надає будь-якої матеріальної допомоги необхідної для утримання та виховання доньки, яка продовжує навчатися, в зв'язку з чим вона була змушена звернутися до суду. У судове засідання позивачка не з'явилась, але надала до суду заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, не попередивши суд про причини своєї неявки хоча про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином. Статтею 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду даної справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Судом встановлено, що у відповідності до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 25 березня 1996 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського райвиконкому м. Полтави, сторони мають повнолітню доньку - [PERSON], [INFO] ( а.с.4). Відповідач проживає окремо та не надає будь-якої матеріальної допомоги необхідної для утримання та виховання доньки, яка продовжує навчання. Відповідно до положення ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки, зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Частиною 1 ст. 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку ( доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання підлягає до задоволення. Крім того, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

В квітні 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., до досягнення повноліття дитини, мотивуючи тим, що відповідач не утримує дитину, не надає добровільно матеріальну допомогу, участь у вихованні дитини не приймає. Позивачка зазначає, що сама несе витрати по утриманню дитини, не маючи достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат по задоволенню потреб дитини, в зв'язку з цим позивачка звернулася з позовом до суду. У судовому засіданні позивачка позов підтримала, просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання з`явився, позов визнав частково. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши і оцінивши в сукупності надані докази, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні встановлено, що дитина проживає разом з позивачкою, знаходиться на її утриманні. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи обставини справи, перебування дитини на утриманні позивачки, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн., щомісяця для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття [PERSON]. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial