Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

В обґрунтування заявленого позову [PERSON] вказувала, що їй на праві власності належить житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS]. У вказаному житловому будинку зареєстровані відповідачі [PERSON]. та [PERSON], але з 2007 року вони фактично не проживають у ньому. Фактично відповідач разом з сином виїхала на постійне проживання на територію АР Крим. В зв'язку з тим, що відповідачі не знялися з обліку за вказаною адресою у добровільному порядку позивач була змушена звернутися з вказаним позовом до суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS], в якому вона проживає. Після того, як її син [PERSON]. одружився з [PERSON]., вона була змушена зареєструвати в даному житловому будинку невістку [PERSON]., оскільки їй необхідно було стати на облік до лікарні в період вагітності. В 2015 році вона, [PERSON], зареєструвала в своєму будинку онука, [PERSON], як це було потрібно для оформлення закордонного паспорту для дитини. Але після весілля невістка та її онук постійно проживали в м. Харкові, до неї лише інколи приїжджали в гості на день, не більше. В жовтні 2015 року відповідачі переїхали жити до АР Крим та отримали російське громадянство. Так як відповідачі на даний час не проживають у вказаному житловому будинку, то вона, [PERSON] не може в повному обсязі розпоряджатися своїм майном. Відповідачі [PERSON]. та [PERSON] відзив на позов не подали, в судове засідання повторно не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Про причини неявки в судове засідання відповідачі не повідомили, тому суд виходить з того, що їх неявка відбулась за неповажних причин. Тому суд розглядає справу за відсутністю відповідачів в заочному судовому засіданні на підставі наявних матеріалів. Виконавчий комітет Люботинської міської ради Харківської області до суду подав заяву, в якій просить проводити розгляд справи без участі представника відділу з питань державної реєстрації виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області, за наявними доказами згідно чинного законодавства. Представник органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області Мухін С.О. в судовому засіданні посилався на висновок органу опіки та піклування від 30 травня 2018 року, складений на підставі обстеження умов проживання в житловому будинку за адресою: [ADDRESS], та висловився проти позбавлення малолітньої дитини - [PERSON] права користування житловим приміщенням, оскільки свідоцтво про реєстрацію місця проживання дитини на території АР Крим видані незаконними державними органами, тому являється недійсними та створюють правових наслідків. Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне. Позивач [PERSON] є власником житлового будинку № [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченим державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області 12 листопада 2003 року, та зареєстрованим в КП «Люботинське БТІ» 18 листопада 2003 року за реєстр. № 65. На момент звернення позивача [PERSON]. до суду з даним позовом належність їй на праві власності вказаного житлового будинку також підтверджується витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно від 15 березня 2018 року. Згідно з довідкою № 03-10/1162, виданою 07 березня 2018 року виконавчим комітетом Люботинської міської ради Харківської області, до складу сім'ї позивача входять наступні особи: син [PERSON]., [INFO] р.н., невістка [PERSON]., [INFO] р.н., та онук [PERSON], [INFO] р.н. Та обставина, що малолітній [PERSON] є сином [PERSON] і [PERSON], відповідача в справі, підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим 16 травня 2007 року відділом РАЦС Люботинського міського управління юстиції Харківської області. Як вбачається з будинкової книги для прописки громадян, до якої внесені відомості про громадян, що проживають в будинку № [ADDRESS], відповідач [PERSON]. зареєстрована в спірному будинку з 14 листопада 2006 року, а відповідач [PERSON] - з 07 жовтня 2015 року. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Члени сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Той факт, що відповідач [PERSON]. разом з малолітнім сином, [PERSON]., в спірному житловому будинку не проживають, підтверджується актом комісії квартального комітету № 52 від 30 березня 2018 року за місцем знаходження будинку, засвідченого 30 березня 2018року відділом забезпечення діяльності виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області. За ініціативою позивача під час судового розгляду було допитано в якості свідків [PERSON]., [PERSON] і [PERSON], які підтвердили суду ті обставини, що з будинку № [ADDRESS] окрім позивача [PERSON]. та її чоловіка ніхто не проживає. Так, свідки [PERSON]. і [PERSON] пояснили суду, що являються сусідками [PERSON]. та пам'ятають, як в її подвір'ї справляли весілля її сина, [PERSON] з [PERSON]. Після весілля молодята одразу переїхали жити на квартиру в м. Харків. За минулі роки [PERSON] вони бачили в будинку [PERSON]. лише кілька разів, коли та з чоловіком приїжджала в гості до свекрухи, але навіть ночували не залишалась. Свідок [PERSON]. підтвердив суду, що [PERSON]. і [PERSON] являються її дружиною та сином відповідно. З [PERSON]. він одружився у 2006 році та оселився з нею на квартирі, що належить його батькам та знаходиться в районі «Залютіно» м. Харкова. Вони разом з дитиною прожили в цій квартирі до жовтня 2015 року. Того року дружина кілька разів пропонувала йому переїхати до її батьків в АР Крим на постійне проживання, але він відмовився. Тому дружина оформила для сина закордонний паспорт та разом з ним 30 жовтня 2015 року переїхала на постійне проживання до своїх батьків в м. Нижнєгорський АР Крим. Він кілька разів їздив в гості до свого сина, залишав йому гроші та подарунки, також спілкується з ним по телефону. Недавно він дізнався від дружини, що вона оформила собі російське громадянство, але схотіла на його прохання приїхати в м. Люботин, аби скасувати свою реєстрацію в будинку матері. Він, [PERSON]., також підтвердив суду, що від моменту весілля мати, [PERSON], жодного разу не чинила перешкод для проживання в її будинку. Згідно з відповіддю Люботинського ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області від 04 травня 2018 року, будь-яких звернень з приводу конфліктних ситуацій з боку [PERSON] та в інтересах малолітнього [PERSON] за адресою: м. Люботин, [ADDRESS], до відділення поліції за період з 2007 року по 30 березня 2018 року не надходило. На підтвердження тієї обставини, що відповідачі з жовтня 2015 року постійно проживають на території АР Крим, позивач [PERSON] надала суду копію паспорту Російської Федерації № [NUMBER] від 04 грудня 2017 року на ім'я [PERSON], [INFO] р.н., уродженки [ADDRESS], в якому вказана адреса постійного проживання: [ADDRESS]; а також свідоцтво № 2455 від 13 грудня 2017 року про реєстрацію місця проживання [PERSON], [INFO] р.н., уродженця м. Люботин Харківської області, за адресою: [ADDRESS]. Обидва документи видані органом УФМС Росії по Республіці Крим і м. Севастополь в Нижнєгорському районі. Відповідно до положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII (з наступними змінами та доповненнями) будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/ або особами є недійсним і не створює правових наслідків. Вказані вище документи про реєстрацію місця проживання відповідачів на території АР Крим органом опіки та піклування в особі виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області визнані недійсними і такими, що не створюють правових наслідків. Тому підстав для позбавлення малолітнього [PERSON] права користування житловий будинком позивача орган опіки та піклування не вбачає, що й вказав у своєму письмовому висновку № 03-36/1904 від 30 травня 2018 року. З іншого боку, у поданому висновку орган опіки та піклування вказує на обставини проведення перевірки житлово-побутових умов в будинку позивача [PERSON]. Але жодного посилання на виявлення ознак, які б вказували, що цей житловий будинок є місцем постійного проживання відповідача [PERSON] та її малолітнього сина, [PERSON], у висновку не викладено. Питання щодо можливості використання як доказів у справі документів, які видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, слід вирішувати з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів. Зокрема, належними доказами є докази, які місять інформацію щодо предмету доказування. Тому документи, видані органами та установами на території АР Крим, які подані позивачем в даній справі, суд вважає за необхідне взяти до уваги та надати їм оцінку в сукупності та взаємозв'язку з іншими доказами. Аналізуючи досліджені докази, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON]. як член сім'ї власника [PERSON]. мала право на проживання в спірному житловому будинку, але не проживає в ньому без поважних причин з 2007 року, тобто більше року, а тому суд вважає, що вона втратила право користування житловою площею в спірному житловому будинку. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Як вже суд вказував вище, малолітній [PERSON] зареєстрований в житловому будинку позивача з 07 жовтня 2015 року, але з 30 жовтня 2015 року переїхав проживати разом з матір'ю до [ADDRESS]. На той час дитині ще не виповнилось десяти років, тому визначення його місця проживання разом з матір'ю в с. Нижнєгорський відбулось за згодою обох батьків, що підтвердив [PERSON]., батько малолітнього [PERSON] В зв'язку з тим, що відповідач [PERSON]. самостійно визначила для себе та свого сина інше місце проживання, ніж житловий будинок позивача, суд приходить до висновку, що вони добровільно відмовились свого права на проживання в будинку [PERSON]. З урахуванням наведеного, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування та задовольняє позов та визнає відповідачів такими, що втратив право користування спірним будинком. На підставі викладеного,

Outcome: approved