Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

В лютому 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ «Інвестиційно-будівельна корпорація «Місто», треті особи: Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, ДП «Національні інформаційні системи», ДП «СЕТАМ» про звільнення майна з-під арешту. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між ним та ТОВ «Інвестиційно-будівельною корпорацією «Місто» 30.07.2010 був укладений договір купівлі-продажу гаражу, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаренко Л.А. Згідно вказаного договору позивач набув право власності на гараж [ADDRESS] Про факт купівлі [PERSON] гаражу свідчить запис внесений 30.07.2010 року до Державного реєстру правочинів (номер правочину 4050974), згідно витягу з Державного реєстру правочинів 8831500 від 30.07.2010 року. Під час збору інформації та документів на належне позивачеві на праві приватної власності нерухоме майно, останньому стало відомо про наявність накладеного арешту на гараж з сайту «Система електронних торгів арештованим майном», який накладено постановою Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві у виконавчому провадженні ВП № 32594347 від 17.05.2012 року. На сайті «Система електронних торгів арештованим майном» зазначено, що гараж [ADDRESS], належить відповідачу на підставі свідоцтва про право власності від 28.08.2008 року Виконавчого комітету Вишневої міської ради на підставі рішення № 52/2 від 31.07.2008 - ТОВ «Інвестиційно-будівельна корпорація «Місто», хоча право власності на спірне нерухоме майно позивач набув на законних підставах 30.07.2010 року. Згідно інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, позивач не є боржником у виконавчих провадженнях, у зв'язку з чим просить суд звільнити з під арешту вказаний вище гараж. Тому позивач просив зняти арешт з гаражу [ADDRESS], що був накладений постановою Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві від 17.05.2012 року у виконавчому провадженні ВП № 32594347. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідач ТОВ «Інвестиційно-будівельна корпорація «Місто» про день, час та місце розгляду було повідомлено належним чином. Треті особи ДП «Національні інформаційні системи», ДП «Сетам» в судове засідання не з'явились, до суду направили письмові пояснення. Третя особа Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не відомі. За згодою позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Як з'ясовано та встановлено судом, 30.07.2010 між ТОВ «Інвестиційно-будівельною корпорацією «Місто» та позивачем укладений договір купівлі-продажу гаражу [ADDRESS], договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаренко Л.А. за реєстровим № 1649. 30.07.2010 між ТОВ «Інвестиційно-будівельна корпорація «Місто» та позивачем складено акт приймання-передачі гаражу до договору купівлі-продажу від 30.07.2010, відповідно до якого відповідач передав, а позивач прийняв гараж в підземному гаражі (паркінгу) на 1 (одну) машину, номер [ADDRESS]. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [NUMBER] від 19.01.2017, позивачу належить на праві приватної власності гараж [ADDRESS], загальна площа якого 20,5 кв.м. З матеріалів справи вбачається, що постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Попівим Р.І. 29.09.2014 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника - ТОВ «Інвестиційно-будівна компанія «Місто». Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ч.ч. 1,2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов'язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. Згідно ч.ч. 4, 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно з ч.3 ст. 10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст. 16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Отже, суд вбачає порушення відповідачем конституційного права позивача на володіння, користування і розпорядження своєю власністю, оскільки прийняті ним заходи примусового виконання суперечать вимогам наведених норм закону. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved