Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

В липні 2016 року [PERSON] пред'явила позов до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності та визначення часток в спільному сумісному майні. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем з 10 серпня 1999 року перебуває в зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу, а саме, 17 серпня 2007 року за спільні сімейні кошти, задля спільного сімейного бізнесу вони придбали нежитлове приміщення по [ADDRESS], який обладнали в магазин. В правовстановлюючому документі власником вказаний відповідач. Задля організації даного спільного сімейного бізнесу вони взяли кредит, для забезпечення якого цей магазин передали в іпотеку. В силу матеріальних труднощів у них виникла кредитна заборгованість, яку згідно судових рішень стягнуто з відповідача шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. На виконання чого державний виконавець виставив дане приміщення магазину на реалізацію. З метою захисту своїх прав, як одного з подружжя, просить визнати вищевказане приміщення спільними сумісним майном подружжя та визначити частки кожного з подружжя рівними. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали заявлені позовні вимоги за обставин на їх обґрунтування. Відповідач визнав позов, зазначивши, що не відмовляється від кредитних зобов'язань, які через матеріальні складнощі наразі невзмозі виконати. Протокольним ухвалами Старокостянтинівського районного суду від 03 березня 2017 року та від 05 квітня 2017 року до участі у справі в якості третіх осіб були залучені відповідно публічне акціонерне товариство «КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «КБ «Надра» та Старокостянтинівський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області. Представники яких заперечили проти задоволення позову, розцінюючи його як намір уникнути юридичної відповідальності по кредитним зобов'язанням. Оскільки згідно вимог законодавства на виконання судового рішення кредитна заборгованість стягується за рахунок продажу заставного майна - нежитлового приміщення площею 20,8 кв.м. по [ADDRESS] Заслухавши пояснення учасників цивільного провадження та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Судом встановлено, що сторони з 10 серпня 1999 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується даними свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого Старокостянтинівським відділом реєстрації актів громадянського стану 10 серпня 1999 року. 17 серпня 2007 року територіальна громада міста Старокостянтинова в особі Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області, виконуючи рішення 15 сесії Старокостянтинівської міської ради від 06 квітня 2007 року за № 9, продала, а відповідач [PERSON] купив належне територіальній громаді м. Старокостянтинова ціле нежиле приміщення магазину, загальною площею 20,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (договір купівлі - продажу, посвідчений Лавутою Т.О., приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу 17 серпня 2007 року за р. № 3286). Право власності на дане нерухоме майно зареєстровано за відповідачем [PERSON] за реєстраційним номером 18915668 згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Старокостянтинівського бюро технічної інвентаризації, оцінки та реєстрації за № 15823636 від 05 вересня 2007 року. 13 вересня 2007 року між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра», яке в подальшому змінило свою назву на ПАТ КБ «Надра» і відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав останньому кредит на споживчі цілі в сумі 25000 доларів США на строк до 12 вересня 2014 року під 14,5 % річних. 29 липня 2010 року сторони уклали додаткову угоду № 1 до кредитного договору, згідно якої кредитний договір викладено у новій редакції. Згідно додаткової угоди [PERSON] зобов'язався повертати кредит і сплачувати проценти за користування кредитними коштами шляхом щомісячної сплати банку мінімально необхідного платежу в розмірі 298 доларів США. За умови належного виконання позичальником грошового зобов'язання за кредитним договором банк надав [PERSON] відстрочку повернення частини кредиту протягом 6 місяців (з 29 серпня 2010 року по 29 січня 2011 року). Виконання [PERSON] грошового зобов'язання за кредитним договором забезпечено порукою [PERSON] За умовами договору поруки остання поручилася перед ПАТ КБ «Надра» за виконання [PERSON] обов'язку з повернення кредиту, сплати процентів, неустойки та інших платежів, передбачених кредитним договором. У випадку невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором боржник і поручитель мали відповідати перед банком як солідарні боржники. В забезпечення виконання своїх обов'язків за кредитним договором [PERSON] за письмовою згодою [PERSON] передав ПАТ КБ «Надра» в іпотеку нежитлове приміщення площею 20,8 кв.м. по [ADDRESS] (договір іпотеки, посвідчений Сарело Т.П., приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу 13 вересня 2007 року за р. № 250). Рішенням Старокостянтинівського районного суду від 15 жовтня 2013 року позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» заборгованість за договором кредиту № 248/МК/2007-840 від 13 вересня 2007 року та Додатковою угодою № 1 від 29 липня 2010 року до кредитного договору № 248/МК/2007-840 від 13 вересня 2007 року, яка виникла станом на 03 квітня 2013 року в розмірі 39287,22 доларів США (що в гривневому еквіваленті дорівнює 314022,75 грн.), з яких: неповернутий кредит 22161,19 доларів США (що в гривневому еквіваленті дорівнює 177134,39 грн.), відсотки за користування кредитом 10190,09 доларів США (що в гривневому еквіваленті дорівнює 81449,39 грн.), пеня за прострочення сплати кредиту 3119,10 доларів США (що в гривневому еквіваленті дорівнює 24930,97 грн.), комісія за зміну умов договору 221,60 доларів США (що в гривневому еквіваленті дорівнює 1771,25 грн.), штраф 1108,06 доларів США (що в гривневому еквіваленті дорівнює 8856,72 грн.), штраф 2487,18 доларів США (що в гривневому еквіваленті дорівнює 19880,03 грн.). В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про розірвання кредитного договору та додаткової угоди, визначення порядку виплати заборгованості відмовити в повному обсязі. Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 09 січня 2014 року рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 15 жовтня 2013 року в частині задоволення первісного позову скасовано та ухвалено нове рішення. Позов публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» 32351 долар 28 центів США неповернутого кредиту та процентів, що за курсом Національного банку України еквівалентно 258583 грн. 78 коп., і 55438 грн. 97 коп. комісії та неустойки. В решті рішення залишити без змін. Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Старокостянтинівського управління юстиції (далі державний виконавець) від 24 березня 2014 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2/683/652/2013, виданого 04 березня 2014 року Старокостянтинівським районним судом згідно рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 09 січня 2014 року. 14 травня 2014 року державним виконавцем описано та накладено арешт на нежиле приміщення магазину, загальною площею 20,8 кв.м. по [ADDRESS] Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 20 листопада 2015 року встановлено спосіб виконання виконавчого листа, виданого Старокостянтинівським районним судом 04 березня 2014 року про стягнення з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства КБ «Надра» кредитну заборгованість в сумі 32351,28 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 258583,78 грн., 55438,97 грн. комісії та неустойки, а також 3140,23 грн. судового збору, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки нежитлове приміщення загальною площею 20,8 метрів квадратних, що по [ADDRESS] в межах частки, що належить боржнику [PERSON] ДП «СЕТАМ» м. Києва листом від 17 червня 2016 року за № 2573/19-18-16 повідомило про реалізацію предмета іпотеки (нежитлового приміщення по [ADDRESS]) шляхом проведення електронних торгів 06-08 липня 2016 року. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 08 липня 2016 року задоволено заяву позивачки [PERSON] про забезпечення позову - зобов'язано відділ ДВС Старокостянтинівського районного управління юстиції зупинити реалізацію нежитлового приміщення по [ADDRESS]. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення закріплено і в ч. 3 ст. 368 ЦК України. Критеріями для визначення майна спільним сумісним є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Вказаної правової позиції дійшов Верховний Суд України у постановах 01 липня 2015 року у справі № 6-612цс15, від 25 листопада 2015 року у справі № 6-2333цс15, від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15 та від 07 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України має застосовуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Заявлене майно придбане в період сумісного проживання сторін під час шлюбу, джерелом його набуття була спільна участь подружжя (спільні сумісні кошти та спільна праця), спільною метою придбання майна було створення та розвиток сімейного бізнесу, що ними не заперечується. В зв'язку з чим суд прийшов до висновку, що дане майно належить до спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. В силу положень ст. ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Сторони визнали рівною участь кожного з них в придбанні даного майна, створенні та розвитку сімейного бізнесу, тому суд прийшов до переконання про те, що частки майна дружини та чоловіка є рівними. Відповідно до ч. 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця. Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 73 СК України визначено, що за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. Статтею 379 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця. У п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року вказано, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпечення позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування. В зв'язку із зазначеним застосований судом захід забезпечення позову має діяти до набрання судовим рішенням законної сили.

Outcome: approved