Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

В квітні 2017 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на 1/2 квартири за адресою: [ADDRESS], після смерті її матері [PERSON], що померла 12 червня 2015 року. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що 12 червня 2015 року померла її мати - [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. За життя матірю позивачки було складено заповіт, посвідчений Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 09.06.2010 року за реєстровим № 3-1176, за яким вищевказану квартиру мав успадкувати її онук, [PERSON], син рідної сестри позивачки - [PERSON]. Проте, [PERSON] не подавав до нотаріальної контори у строк, встановлений ст. 1270 ЦК України, заяву про прийняття спадщини та не оформив своїх спадкових прав, а тому, виходячи із положень статті 1272 ЦК України, він вважається таким, що не прийняв спадщину. У такому випадку майно розподіляється між спадкоємцями за законом тієї ж черги, у якій знаходився спадкоємець за заповітом. Таким чином, спадщина розподілялась між спадкоємцями за законом першої черги. Маючи оригінали правовстановлюючих документів, що підтверджують факт належності спадкового майна спадкодавцеві, першою заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори подала сестра [PERSON] - [PERSON] У березні 2016 року позивачка звернулася до Пятої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Проте, нотаріальною конторою було відмовлено у видачі даного свідоцтва, оскільки позивачкою не було надано оригіналів правовстановлюючих документів про належність вищевказаного майна спадкодавцеві. Позивачка неодноразово спілкувалася з відповідачкою особисто та через свого представника адвоката за врегулюванням даного спору та вирішення спору мирним шляхом, але відповідачка весь час відмовляє в доступі до квартири та надання документів для оформлення позивачкою своїх спадкових прав, а тому у позивачки немає іншого шляху для захисту своїх законних спадкових прав та інтересів ніж за допомогою суду. Ухвалою суду до участі у дану справу був залучений [PERSON] в якості співвідповідача та уточнено третю особу по справі на Пяту дніпровську державну нотаріальну контору. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримав позовні вимоги останньої та просив задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилався на обставини, які викладені в позовній заяві. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог позивачки та просив відмовити їй в повному обсязі. Представник Пятої дніпровської державної нотаріальної контори [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій просила розглянути дану справу без її участі. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки задоволенню не підлягають по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що 12 червня 2015 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] І-КИ № 637987, виданим 19.06.2015 року Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 4885 від 19.06.2015 року (а.с.57 на обороті). Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, яке, серед іншого, складається з квартири за адресою: [ADDRESS]. При цьому, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є рідними дочками [PERSON], померлої 12 червня 2015 року. Вищевказані обставини визнавалися та не заперечувалися сторонами у справі. А тому, дані обставини не підлягають доказуванню в порядку ч. 1 ст. 61 ЦПК України, згідно якої обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Позивачка вважає, що спадщину мають успадкувати вона та відповідачка порівну, як спадкоємці першої черги спадкування після смерті своєї матері. У звязку з вищевказаним, позивачка звернулася до Пятої дніпропетровської (нині «дніпровської») державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті - [PERSON], померлої 12 червня 2015 року. Пятою дніпропетровською (нині «дніпровською») державною нотаріальною конторою, після смерті [PERSON], померлої 12 червня 2015 року, була заведена відповідна спадкова справа за № 254/2015, копія якої знаходиться в матеріалах даної справи (а.с.51-64). Проте, позивачка не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки, за її твердженнями, оригінали правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно знаходяться у відповідачки. Тому, позивачка просила в судовому порядку визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на 1/2 квартири за адресою: [ADDRESS], після смерті її матері [PERSON], що померла 12 червня 2015 року. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, судом встановлено, що ще за життя, а саме 09 червня 2010 року, [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 3-1176, яким заповіла належну їй квартиру [ADDRESS] - [PERSON], [INFO] (а.с.55 на обороті). Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. [PERSON] скористався своїм правом, передбаченим ч. 1 ст. 1268 ЦК України, та 20 серпня 2015 року звернувся до Пятої дніпропетровської (нині «дніпровської») державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті - [PERSON], померлої 12 червня 2015 року (а.с.54). Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. А в силу положень ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З урахуванням всього вищевказаного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивачки є необґрунтованими та безпідставними. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При цьому, ухвалою судді від 26 квітня 2017 року [PERSON] було відстрочено сплату несплаченого нею судового збору при зверненні до суду за позовні вимоги майнового характеру у розмірі 4072 грн. 50 коп. до ухвалення судом рішення по справі. В судових дебатах представник позивачки просив звільнити її від сплати судового збору взагалі, оскільки вона знаходиться в скрутному матеріальному становищі. Разом з тим, поважні обставини, щодо неможливості сплати судового збору, представником позивачки не зазначені та належні докази неможливості сплатити судовий збір не надані. У звязку з чим, суд не вбачає підстав для звільнення позивачки від сплати судового збору за позовні вимоги майнового характеру у розмірі 4072 грн. 50 коп. Тому, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні клопотання представника позивачки [PERSON] про звільнення позивачки від сплати судового збору. В свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 82 ЦПК України, якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть оплачені, заява відповідно до статті 207 залишається без розгляду, або витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли оплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення. За таких обставин, оскільки позивачці, якій було відстрочено сплату несплаченого нею судового збору при зверненні до суду за позовні вимоги майнового характеру у розмірі 4072 грн. 50 коп. до ухвалення судом рішення по справі, відмовлено в задоволені її позовних вимог, суд вважає необхідним стягнути з неї на користь держави судовий збір в сумі 4072 грн. 50 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом). На підставі викладеного та

Outcome: approved