Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

В листопаді 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом у якому просив визнати з ним право власності на новозбудована майно літні кухні та павільйон торгівельного призначення. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач вказував на те, що ним, на земельній ділянці, яка передана у користування користування відповідно до визначеного законом порядку, було самочинно збудовано літні кухні літ. «Ф» та літ. «Ш», та оскільки ним не було своєчасно отримано дозволу на будівельні роботи, які на теперішній час вже закінчено, він позбавлений можливості ввести такі будівлі у експлуатацію, через що зазнають істотної шкоди його майнові інтереси. Щодо торгівельного павільйону (магазину), то позивач пояснив, що такий обєкт нерухомості не входить до складу домоволодіння, однак знаходиться на земельній ділянці, що передана сторонам у користування, та з такого позивач, посилаючись на обставини оформлення права власності та передбачені законодавством можливості вирішення питання про одночасний виділ такого обєкта у самостійний просив суд Визнати за [PERSON] право власності на окремий об'єкт нежитлової будівлі комерційного призначення магазин (торгівельний павільйон), загальною площею 25,2 кв.м, що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 127А. В судове засідання сторони не зявились, про час та місце вирішення справи повідомлені у встановленому законом порядку. Представник позивача звернувся до суду з заявою про вирішення справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав. Відповідач звернулась до канцелярії суду з заявою про визнання позову, просила суд розглядати справу за її відсутності. Представники третіх осіб в судове засідання не зявились, про час та місце вирішення справи повідомлялись у встановленому законом порядку. В звязку з викладеним суд зазначає про те, що відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, у випадку, коли відповідач визнає вимоги позову, суд, за наявності на таке правових підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. За обставинами розгляду справи , суд, виходячи з відсутності сторін, згоди позивача, та наявності достатніх відомостей про права та взаємини сторін, суд ухвалив постановити заочне рішення у справі відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Так, з матеріалів справи вбачаються наступні обставини справи. Домоволодіння № 127 по вул. Люстдорфській дорозі у м. Одесі є об'єктом права спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] [PERSON] належить у вищевказаному домоволодінні 85/100 частин вищевказаного об'єкта нерухомого майна на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради 09.06.2003 року та 10/100 частин цього об'єкта на підставі рішення Київського районного суду від 29.07.2014 року. Зазначені частки в цілому складаються з житлового будинку літерою «А», загальною площею 280,4 кв.м., житловою площею 132,2 кв.м., сараїв літерами «У», «0»,вбиральні літерою «Е», погрібу літерою «В». Право власності зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно. Інші 5/100 частин цього ж домоволодіння зареєстровано за [PERSON] на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 13.02.2009 року. Домоволодіння розміщено на земельній ділянці площею 1624,00 кв.м., наданій у користування колишнім власникам домоволодіння у встановленому законом порядку. [PERSON] та [PERSON] набули право користування цією земельною ділянкою у відповідності до вимог ст. 377 ч.2 ЦК України. Протягом 2003- 2008 року [PERSON] на території земельної ділянки за власні кошти здійснив будівництво літньої кухні, що зазначена у технічній документації літ. «Ф» та літ. «Ш», які на даний час є невід'ємною частиною домоволодіння, якою користується та володіє [PERSON] Будівництво цих нежитлових будівель є завершеним і здійснено у відповідності до архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших вимог і правил, не порушуючи жодних прав інших осіб та за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням, що підтверджується висновком експерта №55-15 від 18.06.2015 року. Відповідно до ст.331 ЦК України, якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації з подальшою державною реєстрацією. Питання прийняття в експлуатацію здійснюється відповідним органом - Управлінням архітектури та містобудування шляхом подання та затвердження Декларації про готовність об'єкта нерухомості до експлуатації. Така декларація подається після отримання особою декларації про початок будівельних робіт. [PERSON] здійснив будівництво без отримання дозволу (декларації) на початок будівельних робіт, що унеможливлює на даний час подачу декларації про готовність об'єкт до експлуатації. Такий недолік може бути усунутий виключно у судовому порядку шляхом визнання права власності на ці нежитлові споруди з подальшим вирішенням питання прийняття нерухомого майна до експлуатації. Зокрема, не вирішення питання про визнання права на збудовані споруди у встановленому законом порядку позбавляє [PERSON] та іншого співвласника можливості вирішити питання про передачу земельної ділянки у власність. Відповідно до ст.376 ч.5 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Водночас на території земельної ділянки з дозволу на виконання будівельних робіт від 27.03.1996 року та затвердженої проектної документації, [PERSON] збудував власними силами і за власні кошти торговельний павільйон, зазначений у технічній документації літерою «П», загальною площею 25,2 кв.м., який згідно акту державної технічної комісії пре готовність закінченого будівництва об'єкта від 15.10.1998 року введено в експлуатацію. Даний акт є підставою для реєстрації за [PERSON] зазначеного об'єкта будівництва у відповідних органах як приватної власності. Торгівельний павільйон не входить до складу домоволодіння, проте знаходиться на земельній ділянці, яка перейшла у користування співвласників з підстав ст. 377 ЦК України що унеможливлює видачу свідоцтва про право власності на торгівельний павільйон за адресою розташування домоволодіння. Оскільки торгівельний павільйон є самостійним об'єктом права власності [PERSON] він може бути виділений в натурі із вирішенням в судовому порядку питання про право приватної власності на окремий об'єкт будівництва з присвоєнням йому окремої адреси. Відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 58, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та в межах і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому сторони мають право обґрунтовувати належність конкретно доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень та зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, та з такого, зважаючи на надані суду висновки експерта, на визнання відповідачем обставин та вимог позову, та зважаючи на відсутність у суду відомостей про обставини, які унеможливлювали б задоволення позову, суд доходить висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved