Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

В квітні 2017 року до суду надійшов зазначений позов, в якому позивач просив: стягнути з відповідача [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість у розмірі 29 247,82 грн. за кредитним договором № б/н від 30.03.2012 року, що складається з наступного: 4 452,53 грн. заборгованість за кредитом; 20 526,35 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 400 грн. заборгованість за пенею та комісією; штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 1 368,94 грн. (процентна складова) та судові витрати у розмірі 1 600 грн. Позов обґрунтований тим, що між відповідачем та банком укладений договір № б/н від 30.03.2012 року, який складається із підписаної останнім заяви, «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою» затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/. За умовами зазначеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, в свою чергу, відповідач отримані грошові кошти за кредитом своєчасно не повернув, у звязку з чим останній станом на 31.01.2017 року має заборгованість 29 247,82 грн., яка складається з наступного: 4 452,53 грн. заборгованість за кредитом; 20 526,35 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом: 2 400 заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 1 368,94 грн. (процентна складова); судові витрати у розмірі 1 600 грн. 01.06.2017 року судом відкрите провадження по справі та призначено судовий розгляд. Позивач звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи без участі його представника, позов підтримав та просив задовольнити. 01.08.2017 року відповідач звернувся до суду із запереченнями проти позову, в яких просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Заперечення обґрунтовував тим, що він мав намір укласти кредитний договір з позивачем, про що подав відповідну заяву, однак кредитний договір укладено так і не було, оскільки між ними не було досягнуто згоди щодо істотних умов кредитного договору, а саме щодо суми кредитного ліміту, розміру відсотків за користування кредитом, строку дії договору. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджували, що умови та правила являються частиною кредитного договору та містять умову про можливість збільшення відсоткової ставки в подальшому без належного повідомлення позичальника. Вважає, що заява-анкета про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, не може вважатись договором, в розумінні ст. 626 ЦК України, тому що зміст анкети-заяви зводиться до того, що він лише висловив бажання на отримання кредиту, що не являється досягнутою між сторонами згодою на укладення договору. Позовні вимоги банку суперечать законодавству про захист прав споживачів, щодо неправомірності нарахування та стягнення штрафних санкцій, що перевищує 50% від основного боргу. При вирішенні спору просив врахувати, що він є військовим пенсіонером, інвалідом війни 2-ї групи, ветераном військової служби, депутатом Білоцерківської міської ради 24 та 5 скликання, відзначений нагрудним знаком «Відзнака міського голови», хворий, має на утриманні доньку інваліда 2-ї групи та потребує постійного лікування, що потребує додаткових витрат. Крім зазначеного, звертає увагу суду, що позивачем пропущений строк позовної давності за основним боргом, відсотками, штрафом та пенею. 31.08.2017 року до суду надійшли додаткові пояснення позивача, в яких він звернув увагу суду на те, що відповідачем підписана заява, підписавши яку він зобовязався виконувати умови викладені в умовах та правилах про надання банківських послуг, тарифах банку, що розташовані на офіційному сайті банку, тобто в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах, що не суперечить чинному законодавству. На підставі даної заяви відповідачу відкрито картковий рахунок № 5211 5373 0673 6948 ключем до якого є пластикова картка, яку він отримав. При цьому банк забезпечив йому можливість доступу до карткового рахунку різними можливим шляхами, зокрема за допомогою карти та фінансового телефону на який проходить динамічний ОТП пароль. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 5 років позичальник не звертався в банк за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював, що підтверджується відповідною випискою. Закон України «Про захист прав споживачів» не поширюється на спірні відносини, оскільки відповідачу кредит виданий у вигляді встановленого ліміту на кредитну карту. Також зазначав, що із заяви-анкети чітко вбачається, що відповідач ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг, а довідка про умови кредитування підтверджує, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку 2,5% в місяць. Після укладення договору процентна ставка змінювалась, а саме 01.09.2014 року встановлена в розмірі 34,8% та 01.04.2015 року встановлена у розмірі 43,20%, вказане повністю узгоджується з умовами та правилами надання банківських послуг. При цьому, підвищення відбулося тільки за витратами з певної дати, що дає можливість у разі незгоди з новою процентною ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановленій процентній ставці. 28.11.2017 року в судове засідання сторони не зявились, тому фіксування технічними засобами не здійснювалось. Відповідач надав до суду додаткові пояснення, в яких підтримав раніше висловлену позицію та додатково вказав на те, що в матеріалах справи відсутні докази виготовлення та видачі йому пластикової картки, а надані виписки по рахунку видані за період з 01.03.2012 року до 28.08.2017 року, тоді як згідно позову договір укладений 30.03.2012 року. Крім того додані до пояснень внутрішні накази належним чином не оформлені: не містять підписів, не скріплені печаткою. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 30.03.2012 року відповідач звернувся до позивача із заявою-анкетою, за змістом якої він ознайомившись із умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами Приватбанку просив надати йому дебетову особисту картку та погодився, що заява разом із памяткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, які йому були надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Крім того, відповідач зобовязався виконувати вимоги умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті Приватбанку www.privatbank.ua. З виписки по рахунку відповідача за період з 01.03.2012 року по 28.08.2017 року за основною картою 5211 5373 0673 6948 вбачається, що банком встановлений кредитний ліміт в розмірі - 4 460 грн., відповідачем отримані кошти на загальну суму 14 913,23 грн., при цьому остання отримана частина становить 4 507,48 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ст. 207 ЦК України кредитний договір вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах та підписаний його стороною (сторонами). При цьому, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Обґрунтовуючи позов позивач вказує на те, що заява-анкета, умови та правила про надання банківських послуг, разом з тарифами банку становлять між ним та позивачем договір про надання банківських послуг, в свою чергу відповідач заперечує, що дані документи являються частиною підписаного ним договору. З матеріалів справи вбачається, що умови та правила про надання банківських послуг затверджені наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256 не містять підпису відповідача, тобто відсутні докази, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з усіма умовами договору. На думку суду, відсутність підпису відповідача на умовах та правилах надання банківських послуг фактично надає можливість банку надавати їх в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем. Зазначення в заяві-анкеті про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк. Також, в матеріалах справи відсутня памятка клієнта, яка за умовами підписаної заяви-анкети являється частиною договору, а тарифи з обслуговування кредитних карт «Універсальна» судом не можуть бути взяті до уваги, оскільки із заяви-анкети не вбачається, який із тарифів погодили сторони «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract» чи «Універсальна Gold». Посилання позивача на те, що з моменту оформлення кредитного договору пройшло 5 років, а позичальник не звертався в банк за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування, не спростовують вищенаведеного. Таким чином, суд вважає, що позивачем не доведено досягнення між сторонами згоди, щодо розміру відсотків за користування кредитом, пенею, комісією та штрафом, тому банк не мав права зараховувати внесені відповідачем кошти в рахунок погашення зазначених платежів. Водночас, відповідачем отримані кошти на загальну суму 14 913,23 грн., при цьому остання отримана частина становить - 4 507,48 грн., а на погашення заборгованості ним сплачено 12 670,86 грн., що підтверджується випискою за рахунком відповідача та розрахунком заборгованості, які містяться в матеріалах справи. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 610 ЦК України невиконання зобовязання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) є порушенням зобовязання. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. При цьому вказане право, особа може реалізувати протягом певного строку позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 1 ст. 267 ЦК України). Відповідач в запереченнях посилався на пропуск позивачем позовної давності, однак таке твердження підлягає критичній оцінці, оскільки останні кошти отримані ним 27.11.2014 року, тоді як позов поданий 15.03.2017 року (а.с. 40). Посилання відповідача на те, що в справі немає доказів, які підтверджували отримання ним картки, спростовуються випискою, згідно якої по зазначеній картці відбувався рух коштів до 15.03.2017 року. Інші доводи сторін не спростовують вищезазначеного та не підтверджені належними та допустимими доказами. Таким чином, враховуючи викладене суд вважає за можливе позов задовольнити частково, а саме стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом в розмірі 2 242,37 грн. Схожа правова позиція висовлена в рішенні від 31.10.2017 року Апеляційного суду Київської області по справі № 357/4626/17, ухвалах ВССУ від 02.11.2017 року по справі № 404/3692/16-ц та від 25.10.2017 року по справі № 755/21695/15-ц. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, враховуючи, що судом позов задоволено частково, на суму 2 242,37 грн., що становить 7,66 % від заявлених вимог, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 122,56 грн.

Outcome: partial