Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

В Острозький районний суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу звернулась [PERSON] . В обґрунтування позову зазначила, що з 17.06.2011р. перебуває у шлюбі з відповідачем, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Острозького районного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №56. Вказує, що від спільного подружнього життя вони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Зазначила, що причиною звернення до суду є факт формального існування шлюбу, який фактично перестав існувати з лютого 2014р. Вона та відповідач є різними людьми, в них діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, як наслідок вони втратили почуття любові та поваги один до одного, не піклуються один про одного та є практично чужими людьми. Вважає, що шлюб між ними існує формально, оскільки подружніх стосунків не підтримують, спільного побуту, бюджету, взаємних прав та обов`язків не мають, а подальше збереження шлюбу вважає неможливим, оскільки на ґрунті сімейно-побутових проблем між ними виникла неприязнь один до одного. Зазначила, що відповідач не розуміє сутності проблем, які виникали у їхній сім`ї, не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватись про побудову сімейних відносин між ними на почуттях взаємної любові, дружби, взаємоповаги та взаємодопомоги. Зазначає про відсутність спору щодо поділу майна, просить шлюб розірвати, вирішити питання розподілу судових витрат, малолітню доньку [PERSON] залишити проживати з нею. Ухвалою суду від 17.09.2020 р. відкрито провадження, справу призначена до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Позивачка в поданій до суду заяві підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просила розгляд справи здійснювати у її відсутності. Відповідач у відповідності до вимог ст.ст.178, 180 ЦПК України відзиву на позовну заяву та заперечень проти позову не подав. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає позов частково обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 17.06.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Острозького районного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 56, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що позивачка та відповідач мають доньку - [PERSON] , яка народилась [INFO] . Відповідно до ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, а відповідно до ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Аналогічне положення містить ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, згідно ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] втратили почуття один до одного, на даний час шлюб фактично припинено, оскільки вони з 2014 року проживають окремо, спроби відновити шлюбні відносини сторони не роблять. Таким чином шлюб існує формально, а тому вбачаються підстави для його розірвання в судовому порядку. З матеріалів справи вбачається, що сім`я фактично розпалася, оскільки сторони спільного побуту, бюджету, взаємних прав та обов`язків не мають, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, що свідчить про формальне існування шлюбу. А відтак суд приходить до висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, у зв`язку із чим визнає причину розірвання шлюбу поважною і розриває шлюб між сторонами без вжиття заходів щодо примирення. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами існує формально. На даний час шлюб фактично припинено і подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим. Окрім того, суд бере до уваги, що позов про розірвання шлюбу було подано до суду 24.07.2020 року, сторони з клопотанням про надання строку на примирення до суду не звертались, у зв`язку з цим суд приходить до висновку про те, що у позивачки та відповідача було достатньо часу для прийняття виваженого рішення про необхідність розірвання шлюбу. При вирішенні вимоги позивачки про визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу суд виходить з наступного. Позивачка, звертаючись до суду з позовом про розірвання шлюбу, просить після розірвання шлюбу визначити місце проживання дитини з нею. З матеріалів справи судом встановлено, що неповнолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , батьками якої є позивачка та відповідач, проживає спільно з позивачкою. Відповідно до ч.1 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. З матеріалів справи та доводів позивачки судом встановлено, що вона з дитиною та відповідач впродовж тривалого періоду проживають окремо, та вказані обставини відповідачем не заперечуються. Водночас згідно ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. В матеріалах справи відсутні будь-які відомості та позивачкою не наведено жодних доводів, як і не надано жодних доказів на підтвердження існування спору з відповідачем щодо місця проживання дитини. У зв`язку з фактичною відсутністю спору між сторонами щодо місця проживання дитини та враховуючи те, що малолітня [PERSON] проживає з позивачкою, а у відповідача відсутні будь-які заперечення з приводу спільного проживання доньки з матір`ю, суд, за відсутності будь-яких відомостей та доказів на підтвердження існування спору з даного приводу, не вбачає фактичних та правових підстав для судового захисту заявленої позивачкою вимоги про визначення місця проживання дитини. При вирішенні питання розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн., які було сплачено позивачкою при зверненні до суду із вказаним позовом. На підставі ст.ст.105, 110 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial