Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

В квітні 2019 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене 31 серпня 2009 року державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Крупської Л.В., спадкова справа № 738/2009, та зареєстроване в реєстрі за № 4-2537, згідно якого спадкоємцем майна [PERSON] , який помер [INFO] , є [PERSON] та спадкове майно складається з 47/200 часток в праві власності на житловий будинок [ADDRESS] та скасувати запис в Спадковому реєстрі про реєстрацію свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Крупською Л.В. від 31 серпня 2009 року, спадкова справа № 738/2009, зареєстрованого в реєстрі за № 4-2537. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що [INFO] помер його батько [PERSON] , [INFO] , про що у книзі реєстрації смертей у відділі реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, зроблено актовий запис за реєстровим № 9428. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складалась із 47/200 житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який належав померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.12.2003 року. Єдиним спадкоємцем першої черги за законом є позивач - рідний син померлого. Батько позивача на момент смерті у шлюбі не перебував. Інших спадкоємців першої черги за законом та заповітом не було. Оскільки на момент смерті батька позивача він був зареєстрований разом із ним за адресою - [ADDRESS] , то на підставі ст. 1268 ЦК України, позивач фактично прийняв спадщину після померлого батька, але спадкові права не оформив. Від спадщини померлого батька позивач нотаріально не відмовлявся. У квітні 2019 року позивач випадково дізнався від родичів, що його тітка, [PERSON] , [INFO] серпня 2009 року оформила спадщину після його батька, незважаючи на той факт, що вона є спадкоємицею другої черги. З цього приводу я звернувся до нотаріальної контори, де ця інформація підтвердилася. Таким чином, позивач був вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою. Пізніше позивачем було уточнено свої позовні вимоги, в яких він, серед іншого, також просив визнати за ним право власності на 47/200 часток житлового будинку [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 15 липня 2019 року первісного відповідача у даній цивільній справі [PERSON] замінено на належного відповідача - [PERSON] . \~ \~ \~ \~Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше його представник [PERSON] надала до суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги позивача та просила задовольнити їх в повному обсязі. Також просила суд звернути увагу на те, що первісний відповідач у справі [PERSON] оформила спадщину після померлого батька позивача шляхом омани державного нотаріуса, так як вона вказала, що є єдиною спадкоємицею за законом, а походження актів не проживання позивача за місцем реєстрації взагалі невідоме, що також підтвердили свідки. Розгляд справи просила закінчити без неї. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше її представник [PERSON] надала до суду заяву, в якій просила закінчити розгляд справи без неї та відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог. Також в даній заяві звертала увагу суду на те, що реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити про своєчасність прийняття спадщини (посилаючись на ухвалу ВССУ від 03.11.2010 року, ухвалу ВССУ від 24.01.2011 року, а також на п. 24 ППВСУ № 7 від 30.05.2008 року). Чому [PERSON] приховала від нотаріуса свідчення, що у померлого є син, який зареєстрований за адресою [ADDRESS] представник відповідача пояснити не змогла. Представник Третьої дніпровської нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, раніше надав заяву про розгляд справи без його участі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] , виданим повторно 03.04.2019 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 9428 від 05.12.2008 року (а.с. 6). Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. Судом встановлено, що спадкоємцем першої черги спадкування після смерті [PERSON] , [INFO] є його син - [PERSON] . Після смерті [PERSON] було заведено спадкову справу № 738/2009 рік (а.с. 41-73) з матеріалів якої вбачається, що 31.08.2009 року [PERSON] звернулася до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті її брата [PERSON] , в якій вона зазначає, що інших спадкоємців, передбачених законом України, що прийняли спадщину у спадкодавця немає. (а.с 42). 31 серпня 2009 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Крупською Л.В. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкоємицею майна [PERSON] , який помер [INFO] є його сестра [PERSON] (а.с. 71). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] , виданим 22.10.2018 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 2069 (а.с 79). Після смерті [PERSON] в Третій дніпровській державній нотаріальній конторі було заведено спадкову справу № 610/2018 (а.с. 75-104), з якої вбачається, що 01.11.2018 року [PERSON] звернулася до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини на підставі заповіту після померлої (а.с. 76), який було складено померлою [PERSON] 10.07.2018 року, відповідно до якого, все належне їй майно вона заповідає [PERSON] (а.с. 80). Позивач вважає, що оскільки на момент смерті його батька він був зареєстрований разом із померлим за адресою - [ADDRESS] , то на підставі ст. 1268 ЦК України, позивач фактично прийняв спадщину після смерті батька, але спадкові права не оформив. Від спадщини померлого батька позивач нотаріально не відмовлявся. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»: -місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; -місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; -документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист; -реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Факт реєстрації позивача за адресою: [ADDRESS] підтверджується: відповідною відміткою в паспорті позивача (а.с. 9); копією домової книги (а.с. 15); відповіддю на запит суду відділу обліку проживання фізичних осіб управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 01.07.2019 року № 6/5-816 (а.с. 115); довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 19.08.2019 року № 12001. Представник відповідача у відзиві на позов, посилаючись на ряд постанов Вищого спеціалізованого суду України та Верховного суду, наполягала на тому, що реєстрації місця проживання зі спадкодавцем без фактичного проживання не є достатньою підставою вважати, що він прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки позивач не проживав з померлим батьком. На підтвердження факту не проживання позивача за місцем реєстрації були допитані свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які вказали, що позивач дійсно більше 20 років не проживає за місцем реєстрації. Також було надано акти про не проживання позивача за місцем реєстрації від 16.02.2009 року і 04.09.2019 року. Але необхідно зазначити, що сам позивач не заперечує той факт, що він не проживав з померлим батьком [PERSON] через неприязні стосунки дружини позивача з померлою [PERSON] та відсутність належних умов для проживання разом з померлим [PERSON] , а відтак відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Крім цього, відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо. Крім того, у відповідності до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України п.п. 3.21 та 3.22 глави 10: спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270\~Цивільного кодексу,\~він не\~заявив про\~відмову від\~неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги стосовно визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та скасування запису в Спадковому реєстрі про реєстрацію свідоцтва про право на спадщину за законом є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Стосовно вимог позивача про визнання за ним права власності на 47/200 часток житлового будинку [ADDRESS] суд зазначає наступне. Вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню тому, що для вирішення поставлених питань існує передбачений чинним законодавством порядок, зокрема такий порядок передбачений Законом України «Про нотаріат». Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. А в даному випадку, після визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та скасування запису в Спадковому реєстрі про реєстрацію свідоцтва про право на спадщину за законом позивач має право, у відповідності з чинним законодавством, звернутися до нотаріуса з відповідною заявою для отримання спадщини, і лише, у разі відмови нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом/за заповітом, у позивача виникне цивільно-правовий спір, який підлягатиме розглядові у позовному провадженні. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає відмовити позивачеві в задоволенні його позовних вимог в частині визнання за ним права власності на спадкове майно у вигляді 47/200 житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: partial