Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

В квітні 2014 р.[PERSON]звернулася до суду з позовом,в якому зазначає,що 16.07.2011 р.був укладений шлюб із відповідачем,зареєстрований Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану ЗМУЮ,актовий запис № 288. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON],[INFO] Подружнє життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини, ведення спільного господарства припинено та поновлювати його позивач наміру не має, сторони проживають окремо. Посилаючись на те,що через різні погляді на сімейне життя, втрату почуття любові та поваги, між нею та відповідачем відсутнє взаєморозуміння,що призводить до конфліктів та психологічного і фізичного насильства ,відновлення сім*ї неможливе,позивачка просить суд розірвати шлюб з відповідачем, залишивши їй прізвище [PERSON]. В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала та пояснила,що протягом з 2011 р.вона перебуває у шлюбі з відповідачем,вони мають спільну дитину,однак сімейне життя не склалося. Відповідач зловживає алкоголем та у стані сп*яніння вчиняє сварки ,недобре ставиться до її дочки від першого шлюбу,погрожує фізичною розправою над нею та дітьми,чим створив ненормальну психологічну обстановку у сім*ї. Таке ставлення з боку відповідача призвело до неможливості спільного проживання, а сім*я з цих причин фактично розпалася. Протягом кількох останніх місяців вони перебувають у напружених відносинах,двічі вона вже подавала позови про розірвання шлюбу,однак через погрози з боку відповідача залишала їх без розгляду. Рішення про розірвання шлюбу прийнято нею обмірковано та усвідомлено,оскільки збереження сім*ї неможливе. Проти надання строку на примирення заперечувала,вважає відновлення подружніх відносин з відповідачем неможливим. Представник позивача адвокат [PERSON]просив суд задовольнити позов з посиланням на те,що позивач втратила до відповідача почуття поваги та любові і не бажає зберігати шлюб,який фактично розпався,а відповідач протягом строку розладу відносин у сім*ї не вжив ніяких дієвих заходів для її збереження. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з тих підстав,що він має намір обговорити з позивачкою спосіб їх подальшого спільного життя,розпочати сімейні відносини наново. Не заперечував,що в останній час між ними відбувалися конфлікти,на його думку,безпричинні,оскільки позивачка марно витрачає гроші,не веде належним чином домогосподарства,постійно докоряє йому через найменші дрібниці,однак вважає,що це звичайна ситуація для будь-якої сім*ї,а рішення позивачки про розірвання шлюбу,на його думку,прийнято передчасно та емоційно. Вважає,що між ними можливе примирення протягом строку шість місяців. Всебічно вивчивши обставини справи, заслухавши сторони та їх представників,дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до ст.105,110 СК України за позовом одного із подружжя шлюб припиняється внаслідок його розірвання на підставі рішення суду. Як передбачено ст.112 ч.2 СК України,суд постановляє рішення про розірвання шлюбу,якщо буде встановлено,що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них,інтересах їхніх дітей,що мають істотне значення. Судом встановлено та перевірено доказами, що 16.07.2011 р. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб,зареєстрований Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції,актовий запис № 288, після одруження прізвища чоловіка , дружини [PERSON] та [PERSON],про що надана копія свідоцтва про одруження. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON],[INFO],про що надана копія свідоцтва про народження. На час розгляду справи про розірвання шлюбу спір між сторонами про поділ спільного майна відсутній. Як пояснила суду позивач, з квітня 2014 р.сторони припинили шлюбні відносини і з цього часу взаємини подружжя не підтримують,спільного господарства не ведуть,взаємних прав та обов*язків не виконують,а загалом розлад у сім*Ї триває кілька місяців,тобто має не короткочасний характер,причиною чого є зневажливе ставлення до неї та її доньки від першого шлюбу з боку відповідача,постійні конфлікти,які провокує відповідач у стані сп*яніння,що відповідач по суті не оспорював,однак вважав,що у сварках винна також і позивачка та ці обставини не можуть бути підставою для розірвання шлюбу,оскільки такий спосіб життя,на його думку,є звичайним для будь-якої сім*ї та конфлікти згдом залагоджуються. Однак суд встановив,що шлюб між сторонами не може бути збережений,їх взаємини свідчать про відсутність ознак сім*ї,примирення між ними не відбулося і позивач проти цього категорично заперечує. Факти,встановлені судом,приводять до висновку,до шлюб між сторонами розпався остаточно,спільне життя сторін як подружжя і сім*ї неможливе,оскільки збереження шлюбу можливо на паритетних засадах,почуттях взаємної любові та поваги,взаємодопомоги та підтримки,тобто на тому,що є морально-правовою основою шлюбу. Конкретні обставини даної справи та категоричне небажання позивачки миритися з відповідачем вказують на те,що позивачка не має наміру відновлювати шлюбні стосунки,а відповідач не надав жодного доказу про те,що він намагався зберігати сім*ю та докладав для цього будь-яких зусиль. З пояснень сторін в суді видно,що вони мають численні взаємні претензії та звинувачення,ставляться один до одного агресивно і негативно,їх взаємне спілкування одразу перетворюється на конфлікт. В грудні 2013 р.та лютому 2014 р.позивачка вже зверталася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем,який згодом залишала без розгляду,відповідач двічі у листопаді 2013 р.та травні 2014 р.позивався до позивачки про визначення порядку користування житловим будинком,що вказує на тривалість розладу у сім*ї та неможливість сторонам дійти згоди і зберегти сім*ю. За таких обставин подальше формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу позивачки та порушує її особисті інтереси, що мають істотне значення,протирічить ч.1 ст.51 Конституції України про добровільну згоду жінки на перебування в шлюбі. Крім того, існуюча психологічна обстановка та конфлікти між батьками негативно впливають на розвиток дітей подружжя, порушує її право на виховання в сім*ї в умовах взаємоповаги та любові. На підставі ст.105,110,112 СК України,ст.3,10,11,60,212-215,218 ЦПК України,суд-

Outcome: approved