Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

В лютому 2021 року позивач [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Відділ реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції про визнання батьківства, мотивуючи тим, що з [PERSON] вони перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживаючи у його будинку [ADDRESS] та вели спільне господарство, з 2012 року по 2014 року. Від цього шлюбу, [INFO] у них народилася донька [PERSON] . До народження дитини, відповідач піклувався про неї, надавав матеріальну допомогу і бажав народження дитини, оскільки раніше своїх дітей не мав, готувався до народження малюка, купував необхідні речі, ходив до жіночої консультації за викликом лікаря для здачі медичних аналізів, як майбутній батько. Разом з тим, після народження їхньої дитини ставлення відповідача до неї різко змінилося, він перестав піклуватися про неї, не надавав належної матеріальної допомоги, зловживав спиртними напоями, але вони ще продовжували проживати разом. На її прохання подати в органи РАЦСу спільну заяву про походження від нього їхньої дитини [PERSON] , відмовився, мотивуючи тим, що це вплине в подальшому на його матеріальне становище. За її заявою від 09 липня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області складено відповідний актовий запис № 1121 про батька дитини у Книзі реєстрації народжень за її прізвищем та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Просила суд визнати, що [PERSON] , [INFO] є батьком доньки [PERSON] , [INFO] , відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, внести зміни до актового запису № 1121 про народження, у графі батько [PERSON] , змінити на прізвище [PERSON] , судові витрати покласти на відповідача ( а. с. 1-3 ). Протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 18.02.2021 року, головуючим суддею визначено Орєхова О.І. ( а. с. 10 ). Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання ( перебування ) такої фізичної особи. 19 лютого 2021 року здійснено запит стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача ( а. с. 14 ). 17 березня 2021 року за вх. № 12852 судом отримано з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання ( перебування ) відповідача ( а. с. 17 ). З вказаної інформації вбачається, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст. 187 ЦПК України якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановлено законом порядку місце проживання ( перебування ) фізичної особи - відповідача. Ухвалою судді від 22 березня 2021 року прийнято позовну заяву до провадження та відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Відділ реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції про визнання батьківства. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та підготовче судове засідання у справі було призначено на 14 квітня 2021 року ( а. с. 18-19 ). 12 квітня 2021 року за вх. № 17045 судом отримано відзив на позовну заяву, в якій відповідач [PERSON] просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що твердження позивачки викладені в позовній заяві не відповідають дійсності, позивачка не виявляла бажання, щоб він був записаний батьком дитини і подавав заяву в РАЦС разом з нею про реєстрацію свого батьківства. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Таким чином, позивач не надає жодних доказів щодо наявності правових підстав для задоволення позову в повному обсязі ( а. с. 23-24 ). Ухвалою суду від 15 червня 2021 року по даній справі було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу щодо встановлення наявного родинного зв`язку між [PERSON] і [PERSON] , матір`ю якої являється [PERSON] та для встановлення чи являється [PERSON] біологічним батьком дитини [PERSON] ( а. с. 41-43 ). Зазначені матеріали цивільної справи були направлені до експертного закладу. 07 вересня 2021 року згідно наявної в матеріалах справи телефонограми, [PERSON] був повідомлений про необхідність з`явитися до Київського НДКЦ МВС для відбору біологічних зразків 23.09.2021 року з 14 до 15 години ( а. с. 48 ). 04 жовтня 2021 року судом отримано повідомлення про неможливість проведення експертизи від 24.09.2021 року за № СЕ-19/111-21/37156-БД у зв`язку з неявкою [PERSON] в призначений час, натомість, 23.09.2021 року для відбору експериментальних зразків до Київського НДЕКЦ МВС з`явилися [PERSON] та дитина [PERSON] ( а. с. 54, 55 ). Ухвалою суду від 07.10.2021 року провадження у даній справі було поновлено та призначено підготовче засідання у справі на 09.11.2021 року ( а. с. 58-59 ). Ухвалою суду від 09.11.2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.12.2021 року ( а. с. 64-65 ). Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, 16.12.2021 року за вх. № 59134 судом отримано заяву, в якій остання просила, суд судове засідання проводити без її участі, проти заочного рішення не заперечує, позов підтримує в повному обсязі. Судові витрати просить покласти на відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове повідомлення про вручення. З вказаного поштового повідомлення вбачається, що судову повістку про слухання справи в Білоцерківському міськрайонному суді 16.12.2021 року відповідач [PERSON] отримав особисто 02.12.2021 року. Третя особа Відділ реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції в судове засідання свого представника не направили, 25.11.2021 року за вх. № 55275 судом отримано лист, за підписом начальника відділу Оксаною Савченко, в якому зазначають, що повідомлені про розгляд справи, яке відбудеться 16.12.2021 року о 14 годині, просили розглядати справу згідно чинного законодавства без представника їхнього відділу. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно ( ч. 5 ст. 128 ЦПК України ). Отже, сторони належним чином та завчасно були повідомлені про розгляд даної цивільної справи. Заяв та клопотань з боку відповідача на адресу суду не надходило. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] неодноразово викликався в судові засідання, був належним чином повідомлений, однак жодного разу в судові засідання не з`являвся. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так, як зазначено вище відповідач надав відзив на позовну заяву відповідача, який отриманий судом 12.04.2021 року. З наявної в матеріалах справи розписки ( а. с. 21 ) вбачається, що відповідач [PERSON] отримав в приміщенні суду ухвалу судді від 22.03.2021 року та копію позовної заяви з додатками - 25.03.2021 року. Відповідно до ухвали судді від 22 березня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Відділ реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції про визнання батьківства. В зазначеній ухвалі судді для відповідача встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву проти позову ( а. с. 18 ). Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки. За приписами ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 7 ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданої до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Отже, якщо особа вважає, що процесуальний строк може бути пропущеним, вона має подати до закінчення цього строку заяву про його продовження, при цьому відповідач [PERSON] не звертався до суду з відповідною заявою про продовження встановленого судом процесуального строку до його закінчення. Разом з цим, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків, при цьому поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що відповідачем не було дотримано вищезазначених вимог, тому відзив не приймається судом до уваги, а тому вважається, що такий не був поданий. Оскільки, належним чином повідомлений відповідач [PERSON] не з`явився в судове засідання, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а саме заочного, суд вважає за необхідним по даній справі провести заочний розгляд. Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Ухвалою суду від 16.12.2021 року постановлено проводити заочний розгляд у зазначеній цивільній справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. Встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , матір`ю якої є [PERSON] , що підтверджується наявним в матеріалах справи відповідним свідоцтвом ( а. с. 5 ). Батько дитини записаний [PERSON] . Встановлено, що відомості про батька дитини були внесені за вказівкою матері згідно з частиною першою статті 135 СК України. Позивач [PERSON] звертаючись до суду з вимогами про встановлення батьківства наголошує, що з 2012 року по 2014 рік вона проживала разом із відповідачем [PERSON] без реєстрації шлюбу, де [INFO] у них народилася донька - [PERSON] , де відповідач відмовив позивачу у реєстрації народження дитини на підставі спільної заяви, у зв`язку із чим запис про батька дитини вчинено відповідачем згідно приписів ст. 135 СК України. Оскільки відповідач є батьком дитини, позивач просить суд визнати батьківство. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. За відсутності такої заяви, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України (частини 1, 2 статті 128 СК України). У відповідності до ч. 3 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Верховний Суд України у пункті 3 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (далі - Постанова) роз`яснив судам, що справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 01 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема частини другої статті 128 цього Кодексу, на підставі будь-яких фактичних доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Відповідно до пункту 8 Постанови питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду насамперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Відповідно до частини пункту 1 частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності тиках умов, що для з`ясування обставин, що мають значення для справи необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. З матеріалів справи вбачається, що по вказаній справі ухвалою суду від 15 червня 2021 року призначалася судова молекулярно-генетична експертизата перед експертами на вирішення було поставлено питання: «Чи наявний родинний зв`язок між [PERSON] і [PERSON] , матір`ю якої являється [PERSON] ?»; «Якщо так, то чи являється [PERSON] біологічним батьком дитини [PERSON] ?» ( а. с. 41-43 ). Однак, з отриманого судом повідомлення експерта від 24.09.2021 року вбачається, що [PERSON] не прибув до Київського НДЕКЦ для відбору порівняльних біологічних зразків, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце такого відбору. Отже, відповідач свідомо ухиляється від проведення зазначеної експертизи. Крім того, в призначені судом засідання, відповідач [PERSON] , також жодного разу не з`явився, пояснень не надав. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежності від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити в його визнанні. В своїй постанові від 16.05.2018 року ВС/КЦС зазначив, що ухилення від проведення генетичної експертизи для суду є підставою для встановлення факту батьківства (ВС/КЦС № 760/3977/15-ц від 16.05.2018). Отже, суд приходить до переконання, що своїми діями щодо ухилення від проведення експертизи, відповідач фактично визнає батьківство позивача. Інших належних та допустимих доказів з боку відповідача в спростування доводів позивача до суду не було надано. До того ж, у відзиві на позов позивача, відповідач зазначає, що позивачка не виявляла бажання, щоб він був записаний батьком дитини ( а. с. 24 ), тим самим фактично визнає себе батьком. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Крім того, в матеріалах справи містяться фотографії, на яких зображені відповідач з дитиною, а також позивач, відповідач та дитина, яка датована 01.03.2015 року ( а. с. 6, 7 ). Отримуючи позовну заяву з додатками та направляючи на адресу суду відзив, відповідач не спростував та не зазначив з приводу фотографій жодних заперечень. У Рішенні ЄСПЛ на підставі його практики вказав, що у таких справах має враховуватися справедливий баланс між відповідними конкуруючими інтересами. Усі рішення щодо найкращих інтересів дитини повинні мати надзвичайне значення (§ 23 Рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що гуртуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Тому, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання батьківства є такими, що підлягають до задоволення. Частиною 1,2,3 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану. Пунктом 1.1 «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року за № 96/5 передбачено, що внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством. Пунктами 2.13, 2.13.1 «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5», встановлено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. В пункті 2.16.7 Правил зазначається, що на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Зі змісту п. 2.8 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства Юстиції України № 96/5 від 12.01.2011 року слідує, що внесення змін до актового запису про народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану України після вирішення судом питання щодо виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька. Отже, з урахуванням того, що судом вимоги позивача щодо визнання батьківства задоволенні, то і вимоги позивача в частині внесення змін в актовий запис про народження [PERSON] є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом внесенні змін. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на - відповідача. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 908 гривень, що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією ( а. с. 8 ). Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати понесенні останньою при зверненні до суду та понесення яких документально підтверджено. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved