Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-09 00:00:00

В липні\~2017\~року [PERSON] звернувся до\~суду із\~позовом,\~уточненим в\~подальшому,\~до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], посилаючись на те, що йому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14 лютого 1995 року, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2008 року разом з додатковим рішенням від 01 жовтня 2012 року, заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2017 року належить 9/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами по вул. Маршала Бабаджаняна (колишня назва - вул. Рекордна), 12, кв. 4. Інша частина вказаного домоволодіння, а саме 32/500 частин домоволодіння, що складає 260/500 частин квартири №7 належить на праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]; 3/100 частин домоволодіння, що складає 35/500 частин квартири №7 належить на праві власності [PERSON]; 8/500 частин домоволодіння, що складає 65/500 частин квартири №7 належить на праві власності [PERSON]; квартира №6, доля у домоволодінні не визначена належить на праві власності [PERSON]; 1/5 частина домоволодіння належить на праві власності [PERSON]; квартира №3, доля в домоволодінні не визначена, належить на праві власності [PERSON]; 34/400 частин домоволодіння, що складає 2/4 частин квартири №10 належить [PERSON], [PERSON]; ? частина квартири №10, доля у домоволодінні не визначена, належить [PERSON] Позивач зазначав, що у домоволодінні по вул. Рекордній, 12, в м. Одесі було здійснено виділення в натурі частин нерухомості в цілі квартири. Стверджував, що 9/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами по вул. Маршала Бабаджаняна, 12, які належать йому на праві власності також складають окрему квартиру №4, яка складається з двох житлових кімнат, площею 16,2 кв.м., 9,7 кв.м., кухні, площею 10,4 кв.м., санвузла, площею 4,4 кв.м., коридору, площею 2,4 кв.м., загальною площею 43,1 кв.м., у тому числі житловою площею 25,9 кв.м., але юридично це ніяк не закріплено. Посилаючись на порушення своїх прав, як власника частини житлового будинку, позивач просив суд виділити в натурі та визнати за ним право власності на 9/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS], які складаються з двох житлових кімнат, площею 16,2 кв.м., 9,7 кв.м., кухні, площею 10,4 кв.м., санвузла, площею 4,4 кв.м., коридору, площею 2,4 кв.м., загальною площею 43,1 кв.м., у тому числі житловою площею 25,9 кв.м. Позивач та його представник, діючий за довіреністю від 16 листопада 2017 року в судове засідання не зявились, представник надав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності (т. 2, а.с. 76). Відповідачі в судове засідання не зявились, про час і місце слухання справи були повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України (а.с. 60-70, 71-75). У зв'язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про виділ частки зі спільного часткового майна та визнання права власності на окремий обєкт нерухомості, підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 26 книги третьої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Судом встановлено, що позивачу та його батькам [PERSON] та [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14 лютого 1995 року належало 3/25 частин житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] (т.1, а.с. 7). 29 березня 2000 року право власності позивача, [PERSON] та [PERSON] на 3/25 частин житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] було зареєстровано ОМБТІ та РОН (т.1, а.с.7 звор.). Встановлено, 08 вересня 2000 року позивач, [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 08 вересня 2000 року продали [PERSON] 3/100 частини житлового будинку [ADDRESS], а саме житлову кімнату -5, кухню -6, коридор -7, житловою площею 13,2 кв.м. (т.1, а.с.172-173). 03 квітня 2002 року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді частини житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS]. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2008 року було встановлено факт належності позивачу, [PERSON] та [PERSON] по 3/75 частин квартири [ADDRESS] та визнано за позивачем право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на 3/100 частин квартири [ADDRESS] (т.1 а.с.8). Додатковим рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2012 року було встановлено факт належності станом на 14 лютого 1995 року позивачу, [PERSON] та [PERSON] по 3/75 частин житлового будинку №12, квартира №4 по вул. Рекордній, в м. Одесі та визнано за позивачем право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на 3/100 частин житлового будинку №12, квартира №4 по вул. Рекордній, в м. Одесі (т.1 а.с.9). Встановлено що 28 березня 2011 року [PERSON] померла. Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2017 року за позивачем було визнано право власності в порядку спадкування за законом на 3/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] (т.1 а.с.10-110). Судом встановлено, що домоволодіння по вул. Маршала Бабаджаняна (колишня вул. Рекордна), 12 в м. Одесі належить на праві спільної часткової власності: - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] 32/500 частин домоволодіння, що складає 260/500 частин квартири №7 в рівних частках на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17 квітня 1995 року; - [PERSON]В - 3/100 частин домоволодіння, що складає 35/500 частин квартири №7 на підставі договору дарування від 26 жовтня 2005 року; - [PERSON]М - 8/500 частин домоволодіння, що складає 65/500 частин квартири №7 на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси 20 вересня 2007 року; - [PERSON] - квартира №6, доля у домоволодінні не визначена, на підставі свідоцтва про право власності від 31 серпня 2011 року та на підставі декларації від 25 травня 2011 року взамін договору купівлі-продажу від 29 липня 1999 року; - [PERSON] та [PERSON] - 6/100 частин домоволодіння, що складає, що складає 2/3 частин квартири №4 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14 лютого 1995 року; - [PERSON] - 3/100 частин домоволодіння, що складає 1/3 частин квартири №4 на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2008 року; - [PERSON] - 1/5 частини домоволодіння, що складає 3/100 частин домоволодіння з надвірними спорудами [ADDRESS]; - [PERSON] - квартира №3, доля в домоволодінні не визначена, на підставі заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 липня 2007 року; - [PERSON], [PERSON] - 34/400 частин домоволодіння, що складає 2/4 частин квартири №10, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18 квітня 1994 року; - [PERSON] - ? частина квартири №10, доля у домоволодінні не визначена, на підставі договору купівлі-продажу від 10 жовтня 2001 року, що підтверджується довідкою КП «БТІ та РОН» Одеської міської ради від 05 жовтня 2016 року станом на 31 грудня 2012 року та інвентаризаційною справою (т.1 а.с.12-13, 122-127,128-220). 04 жовтня 2017 року на імя позивача виготовлений технічний паспорт на квартиру №4 вул. Маршала Бабаджаняна (колишня вул. Рекордна), 12 в м. Одесі (т.1 а.с.14-15, 176-188). Відповідно до технічного паспорту квартира №4, що складає 9/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами по вул. Маршала Бабаджаняна (колишня вул. Рекордна), 12 в м. Одесі, складається: з двох житлових кімнат, площею 16,2 кв.м., 9,7 кв.м., кухні, площею 10,4 кв.м., санвузла, площею 4,4 кв.м., коридору, площею 2,4 кв.м., загальною площею 43,1 кв.м., у тому числі житловою площею 25,9 кв.м. Відповідно до звіту про оцінку майна від 23 листопада 2011 року вартість 3/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами вул. Маршала Бабаджаняна (колишня вул. Рекордна), 12, в м. Одесі, складає 41572,00 грн. (т.1 а.с.21-35). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 17 липня 2017 року за позивачем [PERSON] зареєстровано право власності на 9/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами по вул. Маршала Бабаджаняна (колишня вул. Рекордна), 12, кв.№4, в м. Одесі (т.1 а.с.52-55, 82-86). Ухвалою суду від 12 грудня 2017 року по справі була призначена судова будівельно технічна експертиза (т.1а.с.247). Відповідно до висновку експерта №4-18 від 14 лютого 2018 року встановлено, що існує технічна можливість виділити в натурі в окремий обєкт нерухомого майна 9/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON] у складі приміщень: двох житлових кімнат, площею 16,2 кв.м., 9,7 кв.м., кухні, площею 10,4 кв.м., санвузла, площею 4,4 кв.м., коридору, площею 2,4 кв.м., загальною площею 43,1 кв.м. Згідно\~ст.\~356\~ЦК України \~власність двох\~чи більше\~осіб із\~визначенням часток\~кожного з\~них у\~праві власності\~є спільною\~частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Статтею 358\~ЦК України передбачено,\~що право спільної\~часткової власності\~здійснюється співвласниками\~за їхньою\~згодою. Співвласники\~можуть домовитися\~про порядок\~володіння та\~користування майном,\~що є\~їхньою спільною\~частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Згідно ст.\~364\~ЦК України співвласник має\~право на\~виділ у\~натурі частки\~із майна,\~що є\~у спільній\~частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183\~цього Кодексу),\~співвласник,\~який бажає\~виділу,\~має право\~на одержання\~від інших\~співвласників грошової\~або іншої\~матеріальної компенсації\~вартості його\~частки. Компенсація\~співвласникові може\~бути надана\~лише за\~його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Статтею 367\~ЦК України\~передбачено,\~що майно,\~що є\~у спільній\~частковій власності,\~може бути\~поділене в\~натурі між\~співвласниками за\~домовленістю між\~ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Оскільки позивач просить суд виділити в натурі та визнати за ним право власності на 9/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами по вул. Рекордній, 12, в м. Одесі, яка складається з двох житлових кімнат, площею 16,2 кв.м., 9,7 кв.м., кухні, площею 10,4 кв.м., санвузла, площею 4,4 кв.м., коридору, площею 2,4 кв.м., загальною площею 43,1 кв.м., у тому числі житловою площею 25,9 кв.м., то право спільної часткової власності сторін на домоволодіння по вул. Рекордній,12, в м. Одесі, припиняється. Відповідно до ст. 82 ЦПК України\~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. За таких обставин суд доходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, та вважає за необхідно виділити в натурі та визнати за [PERSON] право особистої власності на 9/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами по вул. Рекордній,12, в м. Одесі, яка складається з двох житлових кімнат, площею 16,2 кв.м., 9,7 кв.м., кухні, площею 10,4 кв.м., санвузла, площею 4,4 кв.м., коридору, площею 2,4 кв.м., загальною площею 43,1 кв.м., у тому числі житловою площею 25,9 кв.м. Що стосується позовних вимог щодо виділу в натурі в окремий обєкт нерухомості, та визнання права власності на окремий обєкт нерухомості, розташований за адресою: [ADDRESS], що складається з двох житлових кімнат, площею 16,2 кв.м., 9,7 кв.м., кухні, площею 10,4 кв.м., санвузла, площею 4,4 кв.м., коридору, площею 2,4 кв.м., загальною площею 43,1 кв.м., то суд вважає, що дані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки в компетенцію суду не входить встановлення статусу нерухомості, як «окремий обєкт». Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно\~ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі ст. 141 ЦП України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову - на відповідача. Судовий збір у справі складає 640,00 грн., які сплачені позивачем у повному обсязі при зверненні до суду (т.1, а.с. 1). На підставі ст.ст. 15, 16, 356, 358, 361, 364, 365, 367 ЦК України,

Outcome: partial