Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

В квітні 2015 р.позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначають,що будинок [ADDRESS] знаходиться у її власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.02.2011 р. Відповідач [PERSON] зареєстрований у вказаному будинку як член сім*ї власника,проте без поважних причин відсутній у спірному жилому приміщенні з січня 2014 р.,разом з тим,добровільно припинити реєстрацію не бажає,чим порушує права позивача як власника спірного житла вільно володіти на розпорядитися ним. Позивач просить суд з підстав,передбачених ст.71,72 ЖК України,ст.405 ЦК України усунути перешкоди у користуванні власністю,визнати відповідача втратившим право користування жилим приміщенням будинку [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача адвокат Мазур О.С.позов підтримала та пояснила,що відповідач [PERSON]був зареєстрований у спірному будинку як член сім*ї власника,проте з січня 2014 р.пішов з будинку ,створивши власну сім*ю, добровільно відмовився від свого права на користування спірним житлом,проте добровільно реєстрацію не припиняє. Це створює для позивача необхідність оплачувати утримання житла з урахуванням всіх зареєстрованих,та ускладнює процес розпорядження власністю,чим порушуються її права. Просить суд визнати [PERSON] таким,що втратив право користування жилим приміщенням будинку [ADDRESS]. Відповідач [PERSON].в судове засідання не з*явився,викликався шляхом направлення судової повістки за адресою зареєстрованого місця проживання,за отриманням якої відповідач на установу пошти не з*явився,повістка була повернута до суду за закінчення терміну зберігання і згідно ст.77 ЦПК України судова повістка вважається доставленою,а відповідач повідомленим про час та місце проведення судового засідання. Відповідно до ст.224,225 ЦПК України в зв*язку з неявкою без поважних причин в судове засідання відповідача,належним чином повідомленого і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд за згодою представника позивача розглядає справу на підставі наявних доказів та ухвалює заочне рішення. Всебічно вивчивши обставини справи, заслухавши представника позивача, дослідивши надані письмові докази у сукупності та допитавши свідків, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано,підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. З матеріалів справи суд встановив,що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.02.2011 р.,[PERSON]на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS]. Згідно довідки квартального комітету № 91 від 22.04.2015 р.,копії домової книги,відповідач зареєстрований у спірному будинку як член сім*ї власника. Відповідно до ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Таким чином,за відповідачем як членом сім*ї позивачки зберігається право на користування жилим приміщенням у спірному будинку нарівні з його власниками ,оскільки доказів про наявність іншої угоди між сторонами про порядок користування будинком суду не надано. Ст.47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Ст.9 ЖК України передбачає,що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення,або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку,передбачених законом. Позивач при зверненні до суду підставами позову визначила ст.71,72 ЖК України,проте оскільки спірне житлове приміщення є власністю позивачки,до спірних правовідносин суд застосовує норми ст.405 ЦК України. Як передбачено ст.405 ч.2 ЦК України,член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік,якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON]показала,що вона проживає в [ADDRESS],є сусідкою позивачки [PERSON],яка проживала у [ADDRESS] із сином,проте більше як півтора року [PERSON].у будинку свідок не бачила,перешкод для його проживання не чинилося,за чутками,він виїхав до іншого міста. Свідок [PERSON].в суді показав,що він проживає напроти позивачки в [ADDRESS] та тривалий час знайомий із позивачкою і її сином,проте останнього більше року у будинку не бачив,із слів сусідів знає,що [PERSON] виїхав до іншого міста. З наведеного суд встановив,що відповідач з січня 2014 р.хоча і зареєстрований [ADDRESS],проте своє право на користування цим житлом не реалізовував,цього житла не потребував,участі у його утриманні не брав,перешкод для проживання у будинку позивачки йому не створювали. За обставинами справи суд встановив,що відповідач відсутній у спірному житловому приміщенні понад встановлені законом строки без поважних причин,тому наявні передбачені законом підстави для визнання його таким,що втратив право на користування ним. Вирішуючи питання про зобов'язання ВГІРФО Шевченківського РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області зняти відповідача з реєстрації в спірному, суд дійшов висновку, що такі вимоги задоволенню не підлягають,оскільки заявлені до особи,яка не залучена відповідачем до участі у справі та виходячи з наступного. Згідно ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому ст.119 ЦПК України. Як передбачено ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Як передбачено ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом. Як роз'яснив Верховний Суд України в Постанові Пленуму № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції»суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого судочинства. З матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги в частині зобов'язання зняти з реєстраційного обліку відповідача заявлені до невизначеної позивачем особи. Крім того, на час звернення до суду з такими вимогами позивач не зазначив в позові та не обґрунтував з посиланням на докази наявність з боку компетентних державних органів порушень його прав у вигляді бездіяльності чи неправомірних дій і не обґрунтував наявність спору з цього предмету, оскільки наявність судового рішення про визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням є самостійною підставою для зняття її з реєстрації. Також суд звертає увагу на те, що дії зі зняття з реєстрації фізичних осіб в житловому приміщенні здійснюються за заявою уповноваженої особи, у разі відмови компетентного органу здійснити зняття з реєстрації фізичних осіб, зареєстрованих в житловому приміщенні, на підставі звернення особи, такі дії оскаржуються в порядку, встановленому КАС України. Тому вимоги позивача про зобов'язання компетентних органів вчиняти певні дії не можуть бути розглянуті в порядку цивільного судочинства.

Outcome: partial