Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

В лютому 2021 року позивачі звернулися до суду з вказаною вище позовною заявою, в якій просили позбавити відповідача права користування житловою квартирою. В обґрунтування вимог позивачі зазначили, що їм на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18.11.1993 належить житлова квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] зареєстрована у вказаній вище квартирі, проте за адресою реєстрації не проживає. Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 16.09.2019 розірвано шлюб між співвласником зазначеної квартири - позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , яке набрало законної сили 18.10.2019, та з вказаної дати відповідач не є членом сім`ї позивачів. Позивачі зазначають, що у зв`язку з реєстрацією відповідача у належній їм квартирі, позивачі позбавлені права на отримання субсидії на оплату комунальних послуг, чим порушується їх право власності. Посилаючись на вказані обставини, позивачі просили суд позбавити [PERSON] права користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 23.02.2021 відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання на 22.03.2021. 22.03.2021 судом постановлена ухвала про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 21.04.2021. Позивачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в позові просили розглянути справу без їхньої участі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, з позовними вимогами згодна. Представник третьої особи Новопсковської селищної ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі представника селищної ради. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є власниками квартири, яка розташована по [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 18.11.1993, зареєстровано Новопсковським бюро технічної інвентаризації за № 1/41. Копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого Новопсковським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганської області від 26.02.2004, підтверджується зміна прізвища співвласника вказаної квартири [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 01.08.1987 відділом ЗАГСа Новопсковського райвиконкому Ворошиловградської області, позивач [PERSON] народився [INFO] , в графі «батько» зазначено [PERSON] , в графі «мати» - [PERSON] . Відповідно до рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 16.09.2019, яке набрало законної сили 18.10.2019, розірвано шлюб між співвласником зазначеної квартири - позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] . З довідки №2170 виданої 05.06.2020 виконавчим органом Новопсковської селищної ради та акта підтвердження не проживання, складеного 29.05.2020 вбачається, що в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , відповідач [PERSON] (колишня дружина [PERSON] ) зареєстрована, але не проживає з 01.10.2018 по 29.05.2020. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав. Відповідно до частини першої статті 156 ЖК України, з урахуванням положень частини першої статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. В частині четвертій статті 156 ЖК України зазначено, що до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Статтями 71, 72 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу Української РСР» судам роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, суд дійшов висновків, що [PERSON] не проживає з 01.10.2018 в квартирі розташованій за адресою: [ADDRESS] , отже є такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що тягне за собою зняття цієї особи з реєстрації в даному помешканні. Судові витрати у виді судового збору у сумі 908,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача [PERSON] , який відповідно до квитанції № 37 від 09.02.2021 сплатив вказану суму судового збору.

Outcome: approved