Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

В лютому 2015 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дніпроважмаш» на його користь не нараховану і не виплачену йому заробітну плату за 08 січня 2015 року і середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 08 січня 2015 року по 15 січня 2015 року, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати. В обґрунтуванні своїх позовних вимог вказав на те, що 07 листопада 2013 року його прийняли на роботу електромонтером по ремонту та обслуговуванню електрообладнання 5 розряду в Публічне акціонерне товариство «Дніпроважмаш». 14 квітня 2014 року переведений електромонтером з ремонту та обслуговуванню електрообладнання 5 розряду дільниці ремонту механозбирального цеха (№ 6). 08 січня 2015 року його було звільнено з займаної посади у звязку зі скороченням чисельності штату. На день звільнення з роботи, відповідач нарахував позивачу заробітну плату але виплатити її внаслідок відсутності грошових коштів відмовився. Повний розрахунок підприємство провело лише 15 січня 2015 року. Згідно з діючим законодавством день звільнення вважається робочим днем і оплачується повністю. Відповідач відмовився рахувати цей день 08 січня 2015 року робочим і оплачувати. Позивач вважає дії відповідача незаконними. Пізніше позивач уточнив свої позовні вимоги та просив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дніпроважмаш» на його користь середній заробіток за період затримки розрахунку з 08 січня 2015 року по 25 березня 2015 року в сумі 7988,36 грн., відшкодування моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн., а також допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати та моральної шкоди. Позивач в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилався на обставини, які викладені в позовній заяві та додатку до неї. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій частково визнала позовні вимоги позивача та не заперечувала проти стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за період затримки розрахунку в сумі 807,60 грн. В іншій частині вимог просила відмовити. Справу просила розглянути без її участі. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працював у Публічному акціонерному товаристві «Дніпроважмаш» на посаді електромонтера з ремонту та обслуговуванню електрообладнання 5 розряду дільниці ремонту механозбирального цеха (№ 6). Згідно Наказу Публічного акціонерного товариства «Дніпроважмаш» від 08.01.2015 року за № 11к, [PERSON] був звільнений з посади електромонтера з ремонту та обслуговуванню електрообладнання 5 розряду дільниці ремонту механозбирального цеха (№ 6), на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у звязку з скороченням чисельності (штату). Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Разом з тим, відповідач не провів розрахунок з позивачем в строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Фактично повний розрахунок з позивачем відповідач провів лише 15 січня 2015 року, що не заперечувалося й представником відповідача. Позивач, в свою чергу, вказав, що 25 березня 2015 року йому виплатили лікарняні в сумі 133,76 грн., у звязку з чим, він вважає, що повний розрахунок з ним був проведений не 15 січня 2015 року, а 25 березня 2015 року. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» (в редакції, яка була чинна на період перебування позивача на лікарняному), загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, передбачає матеріальне забезпечення громадян у зв'язку з втратою заробітної плати (доходу) внаслідок тимчасової втрати працездатності (включаючи догляд за хворою дитиною, дитиною-інвалідом, хворим членом сім'ї), вагітності та пологів, часткову компенсацію витрат, пов'язаних із смертю застрахованої особи або членів її сім'ї, а також надання соціальних послуг за рахунок бюджету Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, що формується шляхом сплати страхових внесків роботодавцем, громадянами, а також за рахунок інших джерел, передбачених цим Законом. З вищевказаного вбачається, що саме Фонд соціального страхування здійснює оплату лікарняних листів, який й виплатив позивачу лікарняні 25 березня 2015 року. Таким чином, твердження позивача, що відповідач провів з ним розрахунок 25 березня 2015 року є необґрунтованими та безпідставними. При цьому, як вже було вказано вище, судом встановлено, що фактично повний розрахунок відповідач про вів з позивачем 15 січня 2015 року. Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За змістом ст. ст. 116, 117 КЗпП України, за своєю сутністю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не належить до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку. Таким чином, період з 08.01.2015 року (день звільнення позивача) по 15.01.2015 року (день фактичного повного розрахунку) є часом затримки повного розрахунку, за прострочення якого стягується компенсація. Тому, середній заробіток за час затримки розрахунку з позивачем при звільненні підлягає стягненню з відповідача. В силу абз. 3, 4 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події, з якою повязана відповідна виплата. Згідно з абз. 1 п. 8 вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати, обчислення виплат провадиться шляхом множення середньоденного (погодинного) заробітку на число робочих днів/годин . Середньоденна (погодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочих днів на число відпрацьованих робочих днів. Виходячи з вищенаведеного, попередніми повними відпрацьованими місяцями роботи позивача є листопад 2014 року та грудень 2014 року. Період затримки повного розрахунку з 08.01.2015 року по 15.01.2015 року складає 7 днів. Таким чином, розмір середнього заробітку позивача за весь час затримки складає 807 грн. 60 коп. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дніпроважмаш» на користь [PERSON] середній заробіток за період затримки розрахунку в сумі 807,60 грн. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, власником або уповноваженим ним органом провадиться працівнику відшкодування моральної шкоди у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що позивачу була завдана моральна шкода, оскільки несвоєчасно проведений відповідачем розрахунок свідчить про порушення законних прав позивача, що призвело до моральних страждань позивача, у зв'язку з чим, він був змушений застосовувати додаткові зусилля для організації свого життя, а тому, з урахуванням матеріалів справи, встановлених обставин по справі та наслідків, які наступили, вимог розумності та справедливості, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди частково в розмірі 200 грн. 00 коп. Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі в сумі 487 грн. 20 коп., з яких судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. за позовні вимоги майнового характеру та судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. за позовні вимоги немайнового характеру (в частині моральної шкоди), оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду. Що стосується вимог позивача про допущення негайного виконання рішення суду, то ці вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Так, положеннями ст. 367 ЦПК України передбачений вичерпний перелік справ, виконання рішень у яких суд допускає негайно. Проте, негайне виконання рішення у справах про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди вищевказаним переліком не передбачено. За таких обставин, суд вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні його вимог в частині допущення негайного виконання рішення суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial