Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 03 липня 2020 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 13 липня 2020 року. Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 14 червня 2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 15 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [INFO] року позичальник [PERSON] помер, а відтак його спадкоємці мали право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 18 січня по 18 липня 2014 року. У даному випадку спадкоємцем, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, є відповідач [PERSON] . На виконання ч. 3 ст. 1281 ЦК України 28 січня 2019 року позивачем було направлено до Перечинської державної нотаріальної контори претензію кредитора, а 08 квітня 2019 року отримано відповідь, в якій зазначено, що спадкоємці померлого [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися. Крім цього 03 жовтня 2019 року спадкоємцю [PERSON] було направлено Лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, однак жодних дій вчинено не було. Станом на дату смерті позичальника [PERSON] сума заборгованості склала 8 123,97 грн (7 989,09 грн - заборгованість за кредитом, 134,88 грн - заборгованість за відсотками). На підставі наведеного позивач просить позов задовольнити. У свою чергу відповідач подала відзив, в якому зазначила, що про борги її чоловіка їй нічого не відомо, про наявність кредитного договору їй стало відомо з листа-претензії банку. Зазначає, що спадкового майна після смерті її чоловіка не залишилося, останній мав у власності земельні ділянки та право у спільній сумісній власності на квартиру, однак все це ще за життя подарував [PERSON] . Оскільки спадкового майна не має і вона не успадкувала за померлим чоловіком нічого, то й не має зобов`язання за боргами такого. Крім цього вважає, що позивачем пропущено строк пред`явлення вимоги до спадкоємців померлого [PERSON] , оскільки про смерть її чоловіка позивачу стало відомо ще у березні 2014 року, а відтак і про відкриття спадщини за ним, однак вимог до спадкоємців протягом шести місяців як встановлено ч. 2 ст. 1281 ЦК України, заявлено не було. На підставі наведеного вважає, що вимоги позивача до неї є безпідставними та незаконними, а тому просить відмовити у позові. Представник позивача подала відзив, в якому зазначила, що у даному випадку [PERSON] є спадкоємцем, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а відтак вважається такою, що прийняла спадщину на підставі ч. 3 ст.1268 ЦК України. У свою чергу кредитор не знав та не міг знати про місце відкриття спадщини, оскільки спадкова справа апріорі може заводитися/відкриватися і у державного, і у приватного нотаріуса за різними адресами місцезнаходження нотаріуса. Отримання позивачем такої інформації ускладнюється тим, що така інформація, відповідно до ст. 8 Закону України «Про нотаріат», є нотаріальною таємницею. Два рази направляючи претензійну вимогу до спадкоємців боржника, шляхом направлення такої до Перечинської державної нотаріальної контори, жодного разу позивач відповіді не отримав. Відтак просить задовольнити позов. У судовому засіданні представник позивача - [PERSON] проти задоволення позову заперечила у повному обсязі, посилаючись на викладені у відзиві обставини. Заслухана у судовому засіданні нотаріус Броді К.С. пояснила, що будучи у 2014 році державним нотаріусом Перечинської державної нотаріальної контори заводила спадкову справу за спадкодавцем [PERSON] на підставі претензії кредитора, що надійшла на адресу нотконтори. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, однак при зверненні до суду з позовною заявою одночасно заявила клопотання, у якому просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить такі задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до такого висновку. У судовому засіданні встановлено, що 14 червня 2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] був укладений Договір про надання банківських послуг № б/н, за умовами якого позивач надав останньому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а. с. 11, зворот). При укладанні вказаного Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання, є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В той же час судом встановлено, що [INFO] позичальник [PERSON] помер, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області 20 січня 2014 року (а. с. 20). Разом з цим за життя [PERSON] порушив зобов`язання по кредитному договору, а відтак заборгованість за ним склала 8 123,97 грн, з якої 7 989,09 грн - заборгованість за кредитом та 134,88 грн - заборгованість за відсотками (а. с. 6-10). У свою чергу, заперечуючи проти позову, відповідач як спадкоємець померлого [PERSON] зазначала у відзиві, а її представник [PERSON] - у судовому засіданні про застосування наслідків спливу позовної давності (а. с. 43-46). Як вбачається з наданої на вимогу суду копії спадкової справи № 88/2014, що була відкрита після смерті [INFO] [PERSON] , про смерть останнього як позичальника банку, позивачу стало відомо ще 28 жовтня 2014 року, коли Перечинською державною нотаріальною конторою було отримано претензію кредитора - ПАТ КБ «ПриватБанк» в порядку ст. 1281 ЦК України (а. с. 71, зворот), за якою того ж дня державним нотаріусом було заведено спадкову справу за спадкодавцем [PERSON] (а. с. 70-77). 03 січня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» направило до Перечинської державної нотаріальної контори претензію кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України (а. с. 22, зворот), на яку завідувачем нотконтори повідомлено, що за претензіями кредитора не заведена, зокрема спадкова справа після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Крім цього зазначено, що у працівників нотконотри виникли окремі сумніви щодо дотримання ч. ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України щодо часу, коли кредитору стало відомо про смерть боржника (а. с. 23). Також лист-претензія № SAMDN40000014346166 від 17 вересня 2019 року про погашення боргових зобов`язань позичальника на підставі вимог статей 1261, 1282 ЦК України позивачем були направлені і відповідачу [PERSON] (а. с. 24). Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Згідно вимог ч. ч. 1, 2 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Згідно ч. 4 ст. 1281 ЦК України кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Встановлені ст. 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право на пред`явлення вимог до спадкоємців. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту і строки позовної давності не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст. ст. 1281, 1282 ЦК України щодо строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора. Недотримання кредитором передбачених ст. 1281 ЦК України строків пред`явлення вимог, (які є присічними, преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємця. Вищевикладене узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом України у постанові від 08 квітня 2015 року у справі № 6-33цс15, яка, в силу вимог ч.4 ст.263 ЦПК України, є обов`язковою для застосування судами. Позивач дізнався про смерть [PERSON] щонайменше 07 серпня 2014 року, що підтверджується вихідним номером SAMDN40000014346166 від 07 серпня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» на претензії кредитора, направленої на адресу Перечинської державної нотаріальної контори (а. с. 71, зворот). Однак, з вимогою до [PERSON] як спадкоємця, банк звернувся лише 30 січня 2020 року (а. с. 37), тобто далеко після спливу визначеного законом шестимісячного строку. Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін. Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань. Про вказане зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц. Враховуючи вищевикладене, а саме те, що кредитор пред`явив вимоги до спадкоємця через понад п`ять років після того, як дізнався про відкриття спадщини, тобто поза межами передбаченого частиною другою статті 1281 ЦК України шестимісячного строку, який є присічним, суд констатує, що АТ КБ «ПриватБанк» втратило право вимоги до [PERSON] , а тому у задоволенні даного позову слід відмовити. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідає положенням ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed