Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-26 00:00:00

В липні 2009 року [PERSON] звернулась до суду з позовом (а.с.3-5), вимоги якого вона в ході розгляду справи уточнила (а.с.71-73): просить суд визнати право на Ѕ частку у праві приватної власності на жилий буди-нок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташовується в [ADDRESS], об'єктом спільної її та [PERSON] сумісною власністю подружжя. Крім того, [PERSON] просить суд в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею право на Ѕ частку, а також в порядку спадкування за законом право на 1/8 частку у праві приватної власності на цей же жилий бу-динок з надвірними будівлями та господарськими спорудами. У судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримують, на його задово-ленні наполягають. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] пред'явлений позов не визнають, проти його задово-лення заперечують. Відповідачі [PERSON] та малолітня [PERSON], від імені та в інтересах якої діють представники служби у справах дітей Бориспільської районної державної адміністрації [PERSON] та [PERSON], позов визнають, проти його задоволення на заперечують. Заслухавши у судовому засіданні пояснення позивача [PERSON], її представника [PERSON], від-повідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], їх представників [PERSON], [PERSON] та [PERSON], показання свідків, та дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає лише частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] були співвласниками жилого будинку з надвірними бу-дівлями та господарськими спорудами, що розташовується в [ADDRESS] Рішенням Бориспільського районного суду від 11 квітня 1990 року (а.с.12-15) та ухвалою цього ж суду від 14 липня 1999 року (а.с.16) за кожним з них в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя було виз-нано право на Ѕ частку у праві приватної власності на цей жилий будинок, надвірні будівлі та господарські спо-руди. З показань свідка [PERSON] вбачається, що в її власність були передані приміщення в жилому будинку, які у технічному паспорті від 6 липня 1999 року (а.с.19-22) позначаються цифрами 1-1, 1-2, 1-3, 1-4 та 1-5. У власності [PERSON] були залишені приміщення в жилому будинку, які позначаються в цьому ж технічному паспорті цифрами 2-3, 2-4, 2-5 та 2-6. На [PERSON] був покладений обов'язок з частини кімнат, які були за-лишені в його власності, обладнати вихід. У разі поділу жилого будинку на дві квартири право спільної часткової власності на жилий будинок при-пиняється лише після повного відокремлення кожної з квартири та реєстрації за кожним співвласником в місце-вому бюро технічної інвентаризації права власності на квартиру. У зв'язку з цим, кожній з квартир присвоюєть-ся відповідний номер та адреса. Судом встановлено, що [PERSON], забивши цвяхами прохідні двері, заблокувала всі проходи між части-ною приміщень, які були виділені в її власність, та частиною приміщень, які були залишені у власності [PERSON] Остаточно вхідні пройоми вона не демонтувала. Крім того, право власності на квартири, як окремі об'єкти, [PERSON] та [PERSON] на своє ім'я в бюро технічної інвентаризації не реєстрували. Цим квартирам не при-значався номер та окрема адреса. Викладені обставини свідчать про те, що право спільної [PERSON] та [PERSON] часткової власності на жилий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами не припинилось. У жодного з них не виникло права власності на окремі квартири. 19 січня 1991 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], що підтверджується копією відповідного сві-доцтва серії [NUMBER] (а.с.38). До липня 1999 року вони до жилого будинку добудували приміщення, які позначені в технічному паспорті цифрами 2-1, 2-2, 2-7 та обладнали вихід. У відповідності до ст.25 чинного на той час КЗпШС якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилось у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого подружжя або їх обох, воно могло бути визнаним судом спільною сумісною власністю. Крім того, за змістом ст.119 чинного на той час ЦК України 1960 року збільшення співвласником корис-ної площі в спільному будинку шляхом прибудови або надбудови допускалось лише за згодою решти співвлас-ників. Як вже зазначалось вище, співвласником жилого будинку, що розташовується в [ADDRESS], на той час була [PERSON] З її показань, які вона дала як свідок у судовому засіданні, вбачається, що дозволу на добудову до жилого будинку інших приміщень, зокрема, 2-1, 2-2 та 2-7 вона [PERSON] не давала. Відсутні також беззаперечні докази, які б підтвердили, що добудова цих приміщень істотно збільшила вартість Ѕ частки [PERSON] у праві приватної власності на жилий будинок. З огляду на викладене, суд вважає, що підстави для визнання за [PERSON] та [PERSON] права спільної сумісної власності на Ѕ частку у праві приватної власності на спірний жилий будинок з надвірними бу-дівлями та спорудами, відсутні. В обґрунтування власних доводів представник позивача [PERSON] посилалась на те, що [PERSON] не потребував дозволу [PERSON] на прибудову приміщень до частини приміщень, які були виділені в його власність, адже вжиття цього заходу передбачалось рішенням Бориспільського районного суду від 11 квітня 1990 року (а.с.12-15). Це посилання суд оцінює критично, адже цим рішенням суду на [PERSON] покладався обов'язок облаштувати лише вихід з частини приміщень, які були виділені в його власність. Прибудова до них інших приміщень цим рішенням не допускалась. З матеріалів справи вбачається, що 13 грудня 2001 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Кузьміченком А.П., зареєстрований в реєстрі за №5612 (а.с.17). За цим договором [PERSON] продала, а [PERSON] купив ін-шу Ѕ частку у праві приватної власності на жилий будинок з надвірними будівлями та господарськими спору-дами, що розташовується в [ADDRESS]. Згідно з ч.1 ст.22 та ст.28 чинного на той час КЗпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, було його спільною сумісною власністю. Частки кожного з подружжя у випадку поділу спільного сумісного майна вважа-лись рівними. Іншу Ѕ частку у праві приватної власності на спірний будинок з надвірними будівлями та спорудами [PERSON] та [PERSON] придбали під час шлюбу, тому вона є їх спільною сумісною власністю. Після укладення вказаного договору вони до жилого будинку добудували приміщення, які в технічному паспорті від 24 лютого 2009 року (а.с.23-26) позначаються цифрами 2-1, 1-І та 1-ІІ. А 7 грудня 2008 року [PERSON] помер, що під-тверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 8 грудня 2008 року (а.с.9, 37зворот). У зв'яз-ку зі смертю спільна сумісна власність [PERSON] та [PERSON] припинилась: в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя [PERSON] набула право на ј (1/2 : 2) частку у праві приватної власності на жилий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, а решта ѕ (1/4 + 1/2) частки ввійшло до спад-кової маси [PERSON] За час свого життя [PERSON] заповіт не складав, тому після його смерті спадкування здійснювалось за законом. Спадкоємцями першої черги за законом були: його дружина [PERSON], повнолітня дочка [PERSON], неповнолітня дочка [PERSON] та малолітня дочка [PERSON] Достовірність цих обставин підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 19 січня 1991 року (а.с.11, 38), копією сві-доцтва про народження серії [NUMBER] від 1 липня 1973 рок, виданого на ім'я [PERSON] (а.с.39зворот) та копією свідоцтва про одруження від 20 жовтня 2001 року (а.с.40), на підставі якого [PERSON] змінила своє прізвище на [PERSON]; та копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 2 березня 1992 року (а.с.38 зворот) та серії [NUMBER] від 14 травня 2001 року (а.с.39), виданих на ім'я [PERSON] та [PERSON] У відповідності до ст.ст.1268 та 1269 ЦК України для набуття права на спадкове майно спадкоємець по-винен прийняти спадщину. Таким, що прийняв спадщину, він вважається, якщо на час відкриття спадщини по-стійно проживав зі спадкодавцем або якщо протягом шестимісячного строку після відкриття спадщини звер-нувся до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Малолітні та неповнолітні особи вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, коли їх батьки (усиновлювачі) або опікуни з дозволу органу опіки та піклування протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини відмовляються від неї. З копій матеріалів спадкової справи №34/09, заведеної 23 січня 2009 року Бориспільською районною дер-жавною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] (а.с.35-43), вбачається, що 7 грудня 2009 року, тобто з дотриманням шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, [PERSON] звернулась до Бориспільської ра-йонної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а.с.36). 23 січня 2009 року з такими ж заявами до цієї ж нотаріальної контори звернулись [PERSON] та [PERSON], яка діяла від власного імені та від імені малолітньої дочки [PERSON] Таким чином, після смерті [PERSON] спадщину прийняли всі без виключення спадкоємці першої черги за законом, у такий спосіб в порядку спадкування за законом кожний з них набув право на 3/16 (3/4 : 4) часток у праві приватної власності на спірний жилий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами. Узагальнюючи викладене, суд дійшов до висновку, що в порядку поділу спільної сумісної власності по-дружжя та спадкування за законом [PERSON] набула право на 7/16 (1/4 + 3/16) часток у праві приватної власності на жилий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташовується в [ADDRESS]. Решті відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON], як вже вище зазначалось, належить по 3/16 часток у праві приватної власності на цей жилий будинок з надвірними будівлями та господарськими споруда-ми.

Outcome: partial