Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

В лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про примусове відібрання малолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне. Рішенням Коростишівського районного суду від 04.12.2013 року [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] та призначено стягнення аліментів на утримання останнього. Рішення суду ніким не оскаржено та набрало законної сили. Розпорядженням голови Коростишівської райдержадміністрації [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. На виконання вказаного рішення суду суб'єктами соціальної служби спільно з працівниками міліції було проведено ряд заходів щодо вилучення із сім»ї малолітнього [PERSON] для подальшого влаштування його до державного закладу. Однак, мати [PERSON] чинить перешкоди працівникам органу опіки та піклування та працівникам міліції, в категоричній формі відмовляється віддати дитину, поводить себе агресивно, переховує малолітнього сина від суб'єктів соціальної роботи. Тому, позивач змушений вирішувати вищезазначене питання у судовому порядку. В судовому засіданні представник позивача Наумов О.Г. позовні вимоги підтримав у повному обсязі посилаючись на те, що обраний ними спосіб захисту повністю відповідає інтересам малолітньої дитини та зумовлений необхідністю безпеки її життя та збереження здоров»я, просив суд їх задовольнити. В судовому засіданні прокурор Кравцов Г.Є. підтримав позов Органу опіки та піклування Коростишіваської РДА, просив суд його задовольнити. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] не заперечуючи, що окремі факти, викладені в позові мали місце , заявлений позов не визнала, зазначаючи, що сина нікому не віддасть. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення,виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, рішенням Коростишівського районного суду від 04.12.2013 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO] та з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання її сина [PERSON] в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття. Відповідно до розпорядження голови Коростишівської районної державної адміністрації [PERSON], [INFO] надано статус дитини позбавленої батьківського піклування та зобов'язано Службу у справах дітей райдержадміністрації підняти клопотання перед Департаментом охорони здоров»я обласної адміністрації про виділення путівки для влаштування до дитячого будинку. Як вбачається з копій рапортів оперуповноважених СКР Коростишівського РВ УМВС від 09.01.2014 р., 10.01.2014 р. [PERSON] відмовляється передати малолітнього сина [PERSON] працівникам органу опіки та піклування для влаштування дитини до дитячого будинку, поводить себе агресивно, нецензурно виражається, на зауваження не реагує, погрожує працівникам міліції фізичної розправою, на запитання де її син, відповідає, що його за місцем проживання немає, що вона його надійно заховала. Однак, працівниками міліції встановлено, що [PERSON] проживає разом із матір'ю за адресою [ADDRESS]. Відповідно до пояснень, наданих матір»ю відповідачки [PERSON] та співмешканцем [PERSON] малолітній [PERSON] на даний час перебуває з матір»ю за адресою [ADDRESS]. Під час спроб вилучити дитину відповідачка поводить себе агресивно, висловлюється лайкою, погрожує фізичною розправою працівникам міліції та служби у справах дітей. Переховує малолітнього сина від суб'єктів соціальної роботи. Враховуючи той факт, що малолітній [PERSON] маючи статус дитини, позбавленої батьківського піклування, проживає з біологічною матір»ю, яка є позбавленою батьківських прав, без належного на те дозволу органу опіки та піклування, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Органу опіки та піклування Коростишівської РДА щодо примусового відібрання дитини підлягає задоволенню в повному обсязі. Як встановлено «Декларацією прав дитини» дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Стаття 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. регламентує, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини передбачено забезпечення права дитини на те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ст. 166 Сімейного кодексу України особа позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання. Відповідно до статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування. Частиною першою статті 162 Сімейного кодексу України визначено, що якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Крім того,

Outcome: approved