Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-30 00:00:00

В лютому 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в обґрунтування якого вказала, що 29.02.2016 року вона надала [PERSON] позику - грошові кошти в розмірі 45000грн. на строк до 01.05.2016 року, підтвердженням чого є розписка написана і підписана відповідачем. Згідно якої відповідач зобов`язувався повернути їй суму коштів 45 000 грн. до 01 травня 2016 року. До сьогоднішнього часу відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушив взяті на себе зобов`язання. Враховуючи наведене позивач просить стягнути з відповідача на її користь: суму боргу - 45 000 грн., 3% річних - 3784 грн., інфляційні втрати - 15658,52 грн., та судові витрати в сумі 768,40грн.. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задоволити з підстав вказаних у позовній заяві, суду пояснила, що відповідач в строк до 01 травня 2016 року коштів не повернув, ухиляється від зустрічей. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності відповідача, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.02.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого останній отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 45000грн., які зобов`язався повернути в строк до 01.05.2016 року. Факт отримання грошових коштів [PERSON] підтверджується письмовою розпискою від 29.02.2016 року. 03.01.2019 року [PERSON] направила на адресу місця реєстрації [PERSON] претензію про повернення грошових коштів протягом тридцяти днів з дня отримання вказаної претензії, яку [PERSON] отримав 29.01.2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення. На теперішній час, незважаючи на закінчення строку повернення боргу за договором позики від 29.02.2016 року та після звернення до суду з позовом про стягнення коштів, [PERSON] не повернув позивачу кошти. Стаття 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Розписка, підписана відповідачем, є саме таким документом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як передбачено ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв`язку з порушенням виконання відповідачем зобов`язань, позивачем проведено нарахування 3% річних та інфляційних втрат за період з 01.05.2016 року по 18.02.2019 року, з яким суд погоджується. Так, згідно вказаного розрахунку: 3% річних становить - 3784грн. (45000грн. х 3% / 365 х 1023дн.); інфляційні втрати 15658,52 грн. (45000 х 1,001 х 0,998 х 0,999 х 0,997 х 1,018 х 1,028 х 1,018х 1,009 х 1,011 х 1,010 х 1,018 х 1,009 х 1,013 х 1,016 х 1,002 х 0,999 х 1,020 х 1,012 х 1,009 х 1,010 х 1,015 х 1,009 х 1,011 х 1,008 х 0,993 х 1,019 х 1,017 х 1,014 х 1,008 х 1,010 = 60658,52-45000=15658,52 грн.). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики від 29.02.2016 року в сумі 45000грн., 3% річних - 3784 грн., інфляційні втрати - 15658,52 грн., а всього 64442,52 грн. та судові витрати. Судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved