Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 1996 по 2014 рік. За час спільного проживання з чоловіком вони набули майно: автомобіль марки «SENS» (2005 року випуску), незавершене будівництво житлового будинку в с. Верхівськ Рівненського району Рівненської області, три земельні ділянки, кухонний комбайн «Тефаль», пральну машину «Бош» та кухонний гарнітур «Польша». Зважаючи, що це майно є спільною сумісною власністю, позивачка просить його розділити в натурі. Варіанти такого розподілу навела в позовній заяві. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та пояснила про обставини, що описані вище. Дала, що на кухонний комбайн «Тефаль», пральну машину «Бош» та кухонний гарнітур «Польша» не неї немає ніяких документів (чеки, гарантійні талони, тощо). Вважає свій позов обґрунтованим і доведеним, та просить його задоволити. Представник відповідача позов не визнав. Пояснив суду, земельні ділянки були отримані сторонам безоплатно у приватну власність на підставі рішень органів місцевого самоврядування, а тому не є обєктами спільної сумісної власності. Автомобіль дійсно належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Позивачка не надала доказів щодо проведення будівництва будинку сторонами у справі; на даний час право власності на незавершене будівництво чи на закінчений будівництвом будинок ні за ким не зареєстроване; а тому не можливо провести розподіл цього майна. Крім того, позивачка не довела, що сторонами були придбані інші речі, які вона просить поділити. За таких умов просить суд відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 1996 по 2014 рік. Позивачка зазначає, що під час шлюбу сторонами були набуті три земельні ділянки, які є спільною сумісною власністю подружжя, а тому вона просить поділити ці три земельні ділянки. Так, позивачка є власницею земельної ділянки розміром 0,25 га в с. Верхівськ Рівненського району Рівненської області (кадастровий номер 5624682700:07:029:0515), яку вона набула на підставі рішення органу місцевого самоврядування шляхом передачі безоплатно у приватну власність. Відповідач є власником двох земельних ділянок (площею 0,1250 га, в с. Верхівськ Рівненського району Рівненської області, кадастровий номер 5624682700:07:029:0358; та площею 0,0850 га, в с. Верхівськ Рівненського району Рівненської області, кадастровий номер 5624682700:07:029:0359), які він набув на підставі рішення органу місцевого самоврядування шляхом передачі безоплатно у приватну власність. Відповідно до розяснень, що містяться в п. 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 р (з наступними змінами), відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Отже, зазначене позивачкою майно не є спільною сумісною власністю подружжя, а тому не підлягає поділу. Щодо зазначеного позивачкою майна - кухонного комбайна «Тефаль», пральної машини «Бош» та кухонного гарнітура «Польша» - позивачка не надала документальних доказів щодо придбання такого майна. А наявність цього майна заперечує представник відповідача. Таким чином, позивачка не довела суду час та факт придбання цього майна ні нею, ні її чоловіком. Отже, зазначене позивачкою майно суд поділити не може. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Аналогічна норма міститься в ч. 3 ст. 368 ЦК України - майно, набуте подружжя за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Згідно з статтею 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. За час шлюбу сторони набули майно, серед іншого: автомобіль марки «SENS» (2005 року випуску). З урахуванням положень статей 60, 68 Сімейного кодексу України та частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України вищевказане рухоме майно належить позивачці та відповідачу на праві спільної сумісної власності. Позивачка просить виділити цей автомобіль відповідачеві, але суд не може задоволити дану позовну вимогу, виходячи з наступного. Так, позивачкою не були надані докази вартості майна станом на час розгляду справи судом. За умови, якби суд прийняв рішення про виділ автомобіля відповідачеві, позивачці слід було б присудити грошову компенсацію в розмірі 1/2 частини вартості автомобіля. Позивачкою не були надані докази того, що станом на час розгляду справи цей автомобіль зареєстрований за відповідачем, чи за позивачкою. Факт визнання представником відповідача обставин, що дане майно є спільною сумісною власністю, не може слугувати підставою для задоволення позову. Щодо поділу незавершеного будівництвом житлового будинку. Позивачка надала суду лист відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області, згідно до якого був виданий будівельний паспорт на будівництво житлового будинку та господарських будівель (реєстраційний номер 506-2013). Проте позивачка не надала суду доказів того, чи взагалі було проведене будівництво на відповідній земельній ділянці; якщо так, то який відсоток готовності незавершеного будівництва. Не були надані докази на підтвердження державної реєстрації права власності щодо даного майна. А тому поділити цей обєкт нерухомості немає можливості. Судом була призначена будівельно-технічна експертиза щодо можливих варіантів розподілу майна, проте вона не була проведена через ненадання сторонами відповідних документів для її проведення. Позивачка не зверталася до суду з клопотаннями про витребування доказів через труднощі в їх отриманні. Отже, позивачкою не було надано жодного доказу про те, що перелічені нею у позовній заяві речі дійсно є об'єктами спільного сумісного майна подружжя (окрім автомобіля марки «SENS»); вони є в наявності на час розгляду справи, збережені в натурі, а тому можуть бути поділені; і право власності на які підтверджене відповідними доказами. У зв'язку з наведеним вище суд вважає, що заявлений позов є як безпідставним, так і недоведеним, а тому в його задоволенні слід відмовити. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed