Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначила, що відповідачем в заяві до суду від 22.04.2015 року були поширені про неї недостовірні відомості, що стало причиною погіршення стану її здоровя. Просила суд визнати посилання в позовній заяві неправдивими, такими, що порочать її честь, гідність і ділову репутацію, наступні відомості: «про те, що я розповсюджувала та поширювала неправдиві про нього відомості». Також просила зобовязати відповідача попросити у неї (позивача) вибачення та стягнути 5\~000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідач заперечуючи проти заявлених позовних вимог, посилався на те, що звернення до суду є його конституційним правом, а не поширенням недостовірної інформації. Вважає позовні вимоги безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. 22.04.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про захист честі та гідності, ділової репутації(а. с. 4-6). Перед початком розгляду справи по суті [PERSON] було подану зустрічну позовну заяву до [PERSON] про захист гідності і честі та за ухвалою суду від 30.06.2015 року зустрічний позов [PERSON] обєднано в одне провадження(а. с. 105). Ухвалою суду від 10.12.2015 року за заявою [PERSON] його позовну заяву до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про захист честі та гідності, ділової репутації залишено без розгляду. Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. За змістом ст.277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Відповідно до ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Право на звернення до суду за захистом порушеного права чи охоронюваного законом інтересу належить до фундаментальних, конституційних прав людини. Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Вимогами ст. 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. В абзаці 1 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Право кожного на повагу до його гідності визначено в ст.38 Конституції України. Як зазначено у роз'ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихологічної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Як випливає із змісту ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його честі та гідності. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації . Згідно з ч.3 ст.277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі, гідності, ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням\~\~інших\~\~засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Також, поширенням інформації є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року зазначено, що\~\~до\~\~статті\~\~40\~\~Конституції\~\~України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Враховуючи розяснення п. 16 Пленуму ВСУ та рішення Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003(справа про поширення відомостей), суд вважає, що звернення відповідача із позовною заявою до суду, в даному випадку має місце реалізацію відповідачем конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації. Позиція позивача, що [PERSON] поширював неправдиві відомості щодо неї в змісті позовної заяви звертаючись до суду, не підтвердилася в судовому засіданні. Відтак, судом не встановлено факту поширення відповідачем стосовно [PERSON] недостовірної інформації, яка порочить її честь та гідність, а тому у задоволенні позовних вимог про визнання посилання [PERSON] в позовній заяві до суду слід відмовити. Оскільки позивачем не доведено факту неправомірної поведінки [PERSON], тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Позовна вимога про зобовязання відповідача вибачитись не може бути задоволена, оскільки примусове вибачення, як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації, не передбачено цивільним законодавством України (ст.ст. 16, 277 ЦК України). Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Думку щодо неможливості застосовувати такий спосіб захисту честі та гідності, як зобовязання принести вибачення, висловив і Європейський суд у справах людини в рішенні від 05.05.2011 року по справі за позовом редакції газети «Правое дело» (рос.) та Штекель проти України. Зокрема, суд відзначив, що така міра, як вибачення, не передбачена національним законодавством, а зобов'язання вибачитися у випадках дифамації може перечити Конституційній гарантії свободи вираження.

Outcome: dismissed