Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

В листопаді 2017 року [PERSON] звернулася до Романівського районного суду Житомирської області з позовом, в якому просить поділити між нею та відповідачем житловий будинок, що розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0,15 га (кадастровий номер: 1821455600:01:001:0455) за адресою: вул. Фабрична 120-а смт. Миропіль Романівський район Житомирська область, визнавши за кожним із них право власності на 1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки, посилаючись на те, що спірний будинок побудований сторонами за час шлюбу та за спільні кошти, а тому являється їх спільною сумісною власністю. \~В судове засідання позивач\~ не зявилася, подавши до суду заяву про\~ розгляд справи за її відсутності. \~ Відповідач, який був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання також не зявився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзив не подав. Зі згоди\~ позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Судом встановлено, [PERSON] та [PERSON] із 16 липня 1982 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 7 вересня 2016 року був розірваний. У період перебування сторін у шлюбі, а саме 30 червня 2015 року, [PERSON] набув право власності на житловий будинок, загальною площею 89,1 кв.м. та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,15 га, що розташовані по вул. Фабричній, 120а в смт. Миропіль Романівського району Житомирської області, що підтверджується копіями свідоцтв про прво власності на нерухоме майно. За змістом статті 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Статтями 69-71 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Замість частки у праві спільної сумісної власності одному з подружжя, за його згодою може бути присуджена грошова компенсація. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Одночасно слід зазначити, шо пунктом 182 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (яким доповнено постанову згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19.03.2010 р. № 2) встановлено, що відповідно до положень статей 81, 116 Земельного кодексу України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 Земельного кодексу України та 377 Цивільного кодексу України. Відповідач будь-яких доказів на підтвердження тієї обставини, що спірний будинок він набув за рахунок особистих коштів не надав, а тому з метою захисту невизнаного права власності позивача, суд прийшов до переконання про необхідність задоволення позову [PERSON] За змістом статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню\~ на користь держави судовий збір у розмірі, передбаченому статтею 4 Закону України «Про судовий збір».\~

Outcome: approved