Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

В лютому 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вона з 10 грудня 2004 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від сумісного проживання мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося у звязку з різними характерами та поглядами на життя, втратою взаєморозуміння. Сторони фактично припинили шлюбні відносини, відновлювати які наміру не мають та з грудня 2015 року проживають окремо. Спільне життя та збереження сімї неможливе, суперечить її інтересам та інтересам їхнього сина, тому просить задовольнити її вимоги. Представник - адвокат позивачки подав до суду заяву, якою підтримав позовні вимоги та заявлені обставини на їх обґрунтування. Крім того, просив розглянути справу в порядку заочного розгляду. Відповідач, який у встановленому порядку повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, причини неявки суду невідомі. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 19 травня 2017 року суд ухвалив розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Судом встановлено, що сторони 10 грудня 2004 року зареєстрували шлюб у Сутковецькій сільській раді Ярмолинецького району Хмельницької області, актовий запис № 4, що підтверджується даними свідоцтва про одруження серії 1-БВ № 101818, виданого Сутковецькою сільською радою Ярмолинецького району Хмельницької області 10 грудня 2004 року. Від спільного сумісного проживання мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-БВ № 003232, видане Хмельницьким міськрайонним управлінням юстиції 08 лютого 2005року). Сімейне життя між сторонами не склалось, шлюб існує формально. Причинами розпаду сімї стало несприйняття способу життя один одного, різні характери сторін та погляди на життя, відсутність між ними взаєморозуміння. Сторони фактично припинили шлюбні відносини, відновлювати які наміру не мають, та з грудня 2015 року проживають окремо, сімейного бюджету не мають, спільного господарства не ведуть. На час розгляду справи про розірвання шлюбу майновий спір між сторонами відсутній. За змістом ст. 51 Конституції України, ст. 24, ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до\~ ч. 2 ст. 112 СК України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи, що між сторонами тривалий час існують непорозуміння та суперечки, внаслідок чого склались неприязні відносини, подружні стосунки вони не підтримують, жити однією сімєю не бажають, суд прийшов до висновку, що подальше сімейне життя подружжя і збереження сімї стало неможливим та буде суперечити їхнім інтересам. Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 3 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. При розподілі судових витрат суд виходить із положень ст. 88 ЦПК України, згідно яких, судові витрати присуджуються позивачці пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 7 ч. 1 п. 1 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою через відділення Ощадбанку 26 січня 2017 року до державного бюджету було сплачено судовий збір у розмірі 1280 грн. Станом на день подання позову, розмір судового збору за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу складає 640 грн., тобто позивачка надмірно сплатила 640 грн. (1280 - 640=640). Оскільки за позовну заяву позивачка сплатила судовий збір у більшому розмірі, ніж встановлено законом, відповідно до\~ст. 7 Закону України «Про судовий збір»\~надмірно сплачений судовий збір підлягає поверненню.

Outcome: approved