Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

В липні 2019 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 06.09.2018 року в розмірі 1200 доларів США та процентів за прострочення виконання зобов`язання за вказаним договором в розмірі 720 доларів США. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказав, що 6 вересня 2018 року з відповідачем був укладений договір позики, за умовами якого він дав у борг [PERSON] кошти в сумі 1200,00 доларів США, строк повернення яких визначено до кінця грудня 2018 року. В разі несвоєчасної сплати боргу відповідач зобов`язався сплатити 10% в місяць від залишкової суми до повного погашення боргу, що підтверджується власноручно написаною [PERSON] письмовою розпискою. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав і позичені кошти у визначений строк не повернув. Ухвалою судді від 12.08.2019 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. Відповідач у встановлений судом строк без поважних причин відзив на позов не надав, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч.8 ст. 178 ЦПК України. Позивач на розгляд справи в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. З огляду на викладене та при відсутності заперечень сторони позивача, суд постановив ухвалу про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню частково. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом, 06.09.2018 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 1200 доларів США з кінцевим строком повернення до кінця грудня 2018 року, що підтверджується відповідною розпискою від 06.09.2018 року, написаною відповідачем [PERSON] .. Згідно цієї ж розписки, [PERSON] зобов`язався сплачувати, крім основної суми боргу, відсотки в розмірі 10% від залишкової суми в місяць до повного погашення боргу. Договір недійсним не визнавався, відповідачем не оскаржувався. Станом на час розгляду справи, відповідач умови договору позики щодо повернення боргу в сумі 1200 доларів США не виконав та у визначений договором строк позичених коштів не повернув. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За ч.ч.1, 2 ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч.1 ст.1046 ЦК України та ч.1 ст.1049 цього ж Кодексу належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, в розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 16.10.2016 року по справі №373/2054/16-ц. Тому, в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 1200 доларів США позов підлягає задоволенню. Згідно із ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з розписки, [PERSON] зобов`язався сплачувати проценти в розмірі 10% від залишкової суми в місяць до повного погашення боргу. Згідно з ч.1 с.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований в межах погодженого сторонами строку кредитування. Вказане узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18. Встановлений договором позики строк погашення боргу - до кінця грудня 2018 року. Враховуючи викладене, проценти за договором позики слід нараховувати в межах строку дії договору, тобто з 07.09.2018 року по 31.12.2018 року. Таким чином, відсотки за вищевказаним договором позики від 06.09.2018 року за період з 07.09.2018 року по 31.12.2018 року становлять 360 доларів США (1200 доларів США х 10% х 3 місяці = 360 доларів США). Отже, враховуючи викладене, загальна сума, що підлягає стягненню з відповідача становить 1560 доларів США (1200 доларів США - сума основного боргу + 360 доларів США проценти за користування грошовими коштами). В силу вимог ст. 141 ЦПК України, виходячи із задоволення позовних вимог позивача на 81 %, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 622,40 грн..

Outcome: approved