Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

В листопаді 2016 року ТОВ «Служба миттєвого кредитування» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в якому вказувало, що 23 вересня 2015 року між ним та відповідачкою був укладений кредитний договір №150923-094520, відповідно до якого товариство надало останній кредит на особисті потреби в розмірі 1 200 грн., а відповідачка зобовязалася повернути кошти в строк до 22 жовтня 2015 року, а також сплатити проценти за користування ним з розрахунку 2% за кожен день користування кредитом, що в сукупності складає 720 грн. Наслідками порушення умов договору в частині своєчасного виконання зобовязань позичальником є обов'язок останньої сплатити неустойку в розмірі 2% за кожен день прострочення, а також на вимогу кредитодавця достроково повернути кредитні кошти. Проте позичальник умови договору в частині вчасного повернення кредиту, сплати процентів за користування ним виконувала не належним чином в звязку з чим станом на 18 листопада 2016 року утворилася заборгованість по кредитному договору в загальному розмірі 11 352 грн., в тому числі: - заборгованість по кредиту 1 200 грн.; - заборгованість по процентам 720 грн.; - нарахованої пені в розмірі 9 432 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з [PERSON] в повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з'явилася, проте надіслала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, вказуючи на те, що розмір заборгованості по кредиту є значно завищеним та не враховує внесених нею проплат. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі представника позивача, оскільки матеріали справи містять достатньо відомостей про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення відповідачки [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що 23 вересня 2015 року ТОВ «Служба миттєвого кредитування», яке зареєстроване, як фінансова установа, уклало в письмовій формі з [PERSON] кредитний договір №150923-094520 в якому сторони узгодили всі його умови. Договір складається з підписаної та узгодженої сторонами заяви-анкети для отримання кредиту та Умов надання та обслуговування кредитів. Відповідно до договору товариство надало [PERSON] кредит на особисті потреби в розмірі 1 200 грн., а відповідачка зобовязалася повернути кошти в строк до 22 жовтня 2015 року, а також сплатити проценти за користування ним з розрахунку 2% за кожен день користування кредитом, що в сукупності складає 720 грн. Наслідками порушення умов договору в частині своєчасного виконання зобовязань позичальником є обов'язок останньої сплатити неустойку в розмірі 2% за кожен день прострочення платежу, а також на вимогу кредитодавця достроково повернути кредитні кошти. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Положення ст.ст. 546, 548-551 ЦК України вказують на те, що сторони зобовязання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобовязання забезпечується неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в законі або договорі. Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обовязку виконання зобовязання, зокрема повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. З пояснень [PERSON] та матеріалів справи вбачається те, що остання дійсно порушила умови договору в частині вчасного повернення кредиту, а також сплати відсотків за користування ним. В звязку з цим станом на 18 листопада 2016 року утворилася заборгованість по кредитному договору, зокрема: - заборгованість по кредиту 1 200 грн.; - заборгованість по процентам 720 грн., що підтверджується розрахунком боргу. Відповідачкою в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано доказів часткового погашення кредиту, а тому її доводи в цій частині не заслуговують на увагу. В звязку з встановленим та на підставі ст.ст. 526, 530 ЦК України вказана заборгованість підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «Служба миттєвого кредитування». Проте суд вважає частково обґрунтованими доводи відповідачки щодо завищеного розміру боргу в частині, що стосується нарахованої неустойки. Судом встановлено, що сторонами в договорі дійсно обумовлено відповідальність позичальника за порушення його умов у вигляді сплати неустойки (пені). Проте слід врахувати, що пеня за своєю суттю є одним з видів забезпечення виконання зобовязання та має виключно компенсаційний характер в разі порушення зобовязаною особою взятого на себе зобовязання. В той же час згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Аналогічні правові висновки виклав й Верховний Суд України в своїх постановах, зокрема від 03 вересня 2014 року по справі №6-100цс14 та від 04 листопада 2015 року по справі №6-1120цс15 в яких зазначав, що згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. З матеріалів справи вбачається, що нарахована позивачем неустойка є надто завищеною, значно перевищує загальний розмір боргу, що суперечить самій суті неустойки та засадам цивільного судочинства, а саме справедливості, добросовісності та розумності. Тому суд з врахуванням цих обставин та строку невиконання позичальником зобов'язань вважає можливим зменшити розмір пені до обґрунтованого та розумного розміру, співвідносного з розміром боргу, що повністю виконає компенсаційну функцію неустойки, а саме до 2\~500 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з врахуванням п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» з відповідачки на користь позивача також підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а саме 1 378 грн. судового збору.

Outcome: partial