Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

В квітні 2016 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАТ КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюковой І.О., [PERSON] про визнання окремих положень договору недійсними. Вказувала на те, що 11.04.20008 р. між ВАТ КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра») та [PERSON] був укладений кредитно-заставний договір змішаної форми № 08/04/2008/840 К-1044, відповідно до положень якого останній отримав кредит на придбання автомобіля в розмірі 9 400 дол. США. Також відповідно до вказаного договору позивачка [PERSON] поручилась за виконання [PERSON] кредитних зобов'язань (п. 3.2 договору). Укладанню кредитного договору передувало заповнення позичальником анкети-заяви на отримання кредиту з наданням відомостей про доходи відповідача [PERSON] , яким було надано довідку, згідно якої він начебто працював у ТОВ «Агровторсинтез» та його заробітна плата складала 2 700 грн. 00 коп. На теперішній час позивачка дізналась про те, що вказана Довідка про платоспроможність боржника була неправдивою, доходів у вказаному розмірі він не отримував та не працював у зазначеному підприємстві. За таких обставин позивачка вважає, що при укладення оскаржуваного договору її було введено в оману щодо платоспроможності боржника. Зазначає, що в разі, якщо б їй було відомо про дійсний стан доходів [PERSON], вона б не стала надавати поруку за виконання ним кредитних зобов'язань. Відповідно надані неправдиві відомості вплинули на її волевиявлення. Посилаючись на ст. 230 ЦК України [PERSON] просить суд визнати п. 3.2 договору «Автопакет» № дог08/04/2008/840 К-1044 від 11.04.2008 р., укладеного між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», [PERSON] та [PERSON] (після зміни прізвища - [PERSON]) недійсним. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили про їх задоволення. Представник відповідача ПАТ КБ «Надра» в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлявся судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст.16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.2 ст. 16, ч.1 ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених чч.1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Зокрема, у звязку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 3 ст. 1054 ЦК). Відповідно до вимог ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Як роз`яснено у частині другій п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Як вбачається із матеріалів справи,позивачка [PERSON] (до зміни прізвища - [PERSON]) та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.10.2007 року до 2011 року. 11 квітня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», [PERSON] та [PERSON] був укладений кредитно-заставний договір «Автопакет» № 08/04/2008/840 К - 1044 змішаної форми. За яким позичальник - [PERSON] зобов'язується прийняти та повернути кредит і сплатити проценти за його користування, а поручитель зобов'язується відповідати перед Банком за належне виконання Позичальником взятих на себе зобов'язань, що витікають з договору, відповідно до п.3.2 (Порука). З боку Банку Договір було виконано, проте [PERSON], зі свого боку, зобов'язання належним чином не виконував, через що виникла заборгованість.. Обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання недійсним п.3.2. кредитного договору (Порука), позивач вказувала, що в момент укладання угоди були порушені її права, оскільки внаслідок надання [PERSON] недостовірної довідки про свої доходи Бпанком було надано кредит та вона була навмисно введена в оману щодо його платіжоспроможності. На підтвердження вказаної обставини, позивач посилався на інформацію Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва від 17.05.2016 року, яка міститься в матеріалах справи та витребувана згідно ухвали суду. За заявою [PERSON] від 18.02.2013 року за ознаками кримінального правопорушення з боку [PERSON], передбаченого ст.190 ч.1 КК України відкрито кримінальне провадження № 12013160040000985, яке внесено СВ Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області до ЄРДР, досудове слідство не закінчено, провадження триває. Тобто позивач вважає, що [PERSON] вчинені шахрайські дії, які підлягають доведенню в порядку кримінального, а не цивільного судочинства. Тому її доводи та міркування є лише припущенням. Сама по собі сумнівна довідка про доходи, надана [PERSON] при оформленні кредиту, на думку суду, не є належним, допустимим та достатнім доказом для визнання недійсною частини кредитного договору з підстав, передбачених ст. 230 ЦК України. Докази того, що позивачка була введена в оману [PERSON] щодо своєї платіжоспроможності суд вважає не доведеним, тим більш з огляду на те, що під час оформлення кредиту сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, мешкали разом та вели спільне господарство. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 10, частин 1,4 ст. 60 ЦПК, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню через їх безпідставність.

Outcome: dismissed