Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

В лютому 2017 року [PERSON] звернувся до Єланецького районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON], [PERSON] про збільшення розміру відшкодування шкоди, завданої каліцтвом в якому (з врахуванням подальших уточнень) вказував, що 25 лютого 2005 року малолітній [PERSON] (батьками якого є відповідачі) стрілою з саморобного лука завдав позивачу травму правого ока, що спричинило останньому втрату зору на праве око. Внаслідок травми [PERSON] встановлено третю групу інвалідності по зору безстроково та встановлено стійку втрату працездатності на 45 %. Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 06 квітня 2012 року ухвалено в рахунок відшкодування шкоди, завданої каліцтвом стягувати з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] щомісячними платежами по 246,15 грн. на місяць, до 10 числа кожного наступного місяця. На час розгляду справи стійка втрата працездатності позивача становить 35 %. Проте, оскільки в 2017 році розмір мінімальної заробітної плати значно збільшився, а тому [PERSON] на підставі положень ч. 2 ст. 1208 ЦК України просив про збільшення розміру відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, а саме просив з 01 січня 2017 року стягувати з [PERSON] на свою користь щомісячно до 10 числа кожного наступного місяця по 560 грн. відшкодування, розмір виплат відшкодування [PERSON] просив залишити незмінним. Ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області від 28 лютого 2017 року, частково зміненою ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 13 квітня 2017 року справу передано на розгляд до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області. Ухвалою суду від 15 травня 2017 року до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог залучено [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнала, вказуючи на їх безпідставність, оскільки травма, яку зазнав позивач, не могла бути завдана малолітнім [PERSON], що підтверджується як експертними висновками, так і матеріалами досудового розслідування. Також вказувала на безпідставність вимог позивача про збільшення розміру відшкодування за минулий час, тобто до звернення з позовом до суду (з 01 січня 2017 року), а також недоведеністю позивачем ступеня втрати працездатності. Відповідач [PERSON] та третя особа без самостійних вимог [PERSON] в судове засідання не з'явилися, судом про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, причини неявки суду не повідомили. Суд вважав можливим провести розгляд справи без участі відповідача [PERSON] та третьої особи без самостійних вимог [PERSON], оскільки матеріали справи містять достатньо відомостей про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], відповідачки [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що 25 лютого 2005 року малолітній [PERSON] (батьками якого є відповідачі) стрілою з саморобного лука завдав позивачу травму правого ока, що спричинило останньому втрату зору на праве око. Внаслідок травми [PERSON] встановлено третю групу інвалідності по зору безстроково та встановлено стійку втрату працездатності на 45 %. Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 06 квітня 2012 року ухвалено в рахунок відшкодування шкоди, завданої каліцтвом стягувати з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] щомісячними платежами по 246,15 грн. на місяць, до 10 числа кожного наступного місяця. Заперечення відповідачки проти обставин завдання позивачу шкоди не приймаються судом до уваги, оскільки вказані обставини встановлені судовим рішенням від 06 квітня 2012 року, яке набрало законної сили та залишається чинним на час розгляду справи. Водночас згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. А відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином вищевказані обставини не підлягають повторному доказуванню. Разом з тим, враховуючи предмет та підстави позову, доказуванню в судовому засіданні підлягають наступні обставини: чи є підстави для збільшення розміру відшкодування шкоди; до якого розміру підлягає збільшення відшкодування. Також судом з висновку комісійної судово-медичної експертизи №103-К від 01 вересня 2017 року вбачається, що на час розгляду справи стійка втрата працездатності позивача становить 35 %. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв'язку з втратою здоров'я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів. Згідно ч. 2 ст.1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду. При цьому згідно ч.ч. 1, 5 ст. 1179 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. Обов'язок осіб, визначених частиною першою цієї статті, відшкодувати шкоду, завдану малолітньою особою, не припиняється у разі досягнення нею повноліття. Після досягнення повноліття особа може бути зобов'язана судом частково або в повному обсязі відшкодувати шкоду, завдану нею у віці до чотирнадцяти років життю або здоров'ю потерпілого, якщо вона має достатні для цього кошти, а особи, які визначені частиною першою цієї статті, є неплатоспроможними або померли. Таким чином збільшення розміру мінімальної заробітної плати є підставою для збільшення розміру відшкодування шкоди, завданої каліцтвом. При цьому обов'язок з відшкодування шкоди, завданої малолітньою особою покладається на її батьків та не припиняється у разі досягнення нею повноліття (за винятком випадків, встановлених законом). Позивач на час розгляду справи не працює, отримує державну соціальну допомогу. Згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» з 01 січня на 2017 рік мінімальну заробітну плату у місячному розмірі встановлено в 3 200 грн. Тому розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом підлягає збільшенню виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Зокрема розмір відшкодування шкоди з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає збільшенню до 560 грн. на місяць (3 200 грн. (актуальний розмір мінімальної заробітної плати) х 35 % (відсоток стійкої втрати працездатності) /2). Проте, оскільки підставою для збільшення розміру відшкодування є не саме по собі збільшення розміру мінімальної заробітної плати, а заява потерпілого про це, а тому, на думку суду, [PERSON] має право на збільшення розміру відшкодування шкоди, завданої каліцтвом з моменту звернення до суду (03 лютого 2017 року). Що стосується відповідача [PERSON], то суд виходить з того, що [PERSON] не заявлено жодних вимог до вказаної особи, тобто між вказаними особами відсутній цивільно-правовий спір. Позивач на пропозицію суду не заявив жодних вимог до вказаного відповідача та не виявив бажання припинити судове провадження відносно нього, а тому в задоволенні позову до [PERSON] слід відмовити. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідачки [PERSON] на користь [PERSON] (згідно розміру задоволених позовних вимог) слід стягнути понесені останнім судові витрати, а саме 200 грн. витрат, пов'язаних з переїздом до іншого населеного пункту для розгляду справи, а також 556 грн. судового збору.

Outcome: partial