Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

В листопаді 2016 року до суду звернувся позивач з позовною заявою до [PERSON], в якому ставить питання про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у сумі 9\~276,62 грн. та судових витрат в розмірі 1378,00 грн. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 17 квітня 2013 року між ПАТ «Акціонерний банк «Експрес-Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 21281/30/к, відповідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 20000,00 грн. строком до 17.04.2015 року зі сплатою 28 % річних, при умові зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника. З моменту припинення зарахування заробітної плати на поточний рахунок відповідача до закінчення строку дії кредитного договору процентна ставка становить 38,0 % річних. При цьому, Банк виконав свої зобовязання за кредитним договором, перерахувавши суму кредиту яка дорівнює 20000,00 грн. двома траншами, однак в порушення умов договору, станом на 10.10.2016 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 9\~276,62 грн., яка складається з наступного: 4988,00 грн. заборгованість за кредитом; 3944,45 грн заборгованість по процентам за користування кредитними коштами; 344,14 грн. інфляційні нарахування. В позові ставиться питання про стягнення вказаної суми заборгованості та судових витрат в розмірі 1378,00 грн. з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Експрес-Банк». Представник позивача в судове засідання не зявився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю, проти розгляду справи на підставі ст. 224 ЦПК України не заперечує. Належно повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи за його відсутності суду не надав, тому суд розглядав справу на підставі ст. 224 ЦПК України - заочно. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Згідно\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, відповідно до договору № 21281/30/к від 17.04.2013 року відповідач отримав кредит в розмірі 20000,00 грн. строком до 17.04.2015 року зі сплатою 28 % річних, при умові зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника. З моменту припинення зарахування заробітної плати на поточний рахунок відповідача до закінчення строку дії кредитного договору процентна ставка становить 38,0 % річних (а.с. 7-9). Однак, в порушення умов договору [PERSON] не сплачував суми кредиту та відсотки за його користування, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість. Суд перевіривши розрахунок заборгованості за кредитним договором № 21281/30/к від 17.04.2013 року, укладеного між ПАТ ««Акціонерний банк «Експрес-Банк» та [PERSON], встановив, що станом на на 10.10.2016 року утворилась заборгованість за кредитом в розмірі 4988,00 грн, та заборгованість за процентами в розмірі 3944,45 грн. (а.с. 14-23). Крім того, суд зазначає, що у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, на підставі норм, назначених ст. 625 ЦПК України, відповідачу було також нараховано інфляційні нарахування, розмір яких складає 344,14 грн. Згідно\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства України. Відповідно до\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Вимогами ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу. Отже, заборгованість, яка виникла внаслідок прострочення виконання грошового зобовязання повинна бути стягнена з відповідача [PERSON] Таким чином, суд вважає позовні вимоги доведеними, а тому такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved