Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

В.о. керівника Харківської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Харківської міської ради звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про скасування рішення державного реєстратора №40794266 від 24.04.2018 року, №40793758 від 24.04.2018 року, №40887296 від 27.04.2018 року, визнання договору дарування від 15.05.2018 року №1827 недійсним, визнання договору купівлі-продажу від 03.05.2019 року №1538 недійсним з одночасною реєстрацією припинення речового права на майно. Свої вимоги обґрунтовує тим, що на підставі рішення державного реєстратора КП «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Луценка П.Г. 24.04.2018 року за [PERSON] зареєстровано право власності на гараж у дворі будинку літ. «Г» загальною площею 18 кв.м. в [ADDRESS] . Вказане рішення державного реєстратора прийняте на підставі довідки ТОВ «Харківське міське бюро нерухомості» та технічного паспорту. Також, цим державним реєстратором 24.04.2018 року за [PERSON] зареєстровано право власності на гараж у дворі будинку літ. «Д» загальною площею 18 кв.м. в [ADDRESS] . В подальшому право власності на вказані об`єкти нерухомого майна погашено в реєстрі 27.04.2018 року шляхом їх об`єднання. В результаті об`єднання нерухомого майна державним реєстратором КП «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Луценком П.Г. зареєстровано 27.04.2018 року за [PERSON] право власності на гараж у дворі будинку літ. «Г» загальною площею 36 кв.м. в [ADDRESS] на підставі довідки від 25.04.2018 року ТОВ «Харківське міське бюро нерухомості» та технічного паспорту від 25.04.2018 року ТОВ «Харківське міське бюро нерухомості». 07.05.2020 року державним реєстратором КП «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Луценком П.Г. у вищевказаний об`єкт нерухомого майна внесено виправлення: гараж у дворі будинку літ. «Г» загальною площею 36 кв.м. змінено на гараж у будинку літ. «Г-1», загальною площею 36 кв.м. Вивченням електронної реєстраційної справи щодо об`єкта нерухомості встановлено, що окрім документів, зазначених у інформаційній довідці, як підстава для виникнення права власності на спірне нерухоме майно, інших електронних копій документів у зазначеній електронній справі немає. Таким чином, інших підстав для прийняття державним реєстратором рішення про реєстрацію права власності на спірний об`єкт нерухомості у останнього не було. 05.03.2021 року надійшов відзив представника відповідача [PERSON] з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки відповідно до рішення Харківської міської ради від 17.04.2019 року №1550/19 «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» [PERSON] передано у власність земельну ділянку, яка належить територіальній громаді м.Харкова, за рахунок земель житлової та громадської забудови площею 0,0040 га для обслуговування індивідуального гаража літ. «Г-1» за адресою: [ADDRESS] . 24.03.2021 року представником Харківської міської ради подано пояснення по справі з проханням задовольнити позовні вимоги, оскільки реєстрація речових прав на спірний гараж як до об`єднання та і після об`єднання проведена державним реєстратором Луценком П.Г. за відсутності документів, що посвідчують право власності на нерухоме майно та відомостей про присвоєння такому об`єкту адреси. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила задовольнити, відповідачі та третя особа у судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись вчасно та належним чином, причин неявки не повідомили. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 27.04.2018 року державним реєстратором Луценком П.Г. на підставі довідки б/н, виданої 25.04.2018 року ТОВ «Харківське міське бюро нерухомості», технічного паспорту 100/21, виданого 25.04.2018 року ТОВ «Харківське міське бюро нерухомості», зареєстровано за [PERSON] право власності на гараж у дворі будинку літ. «Г» загальною площею 36,0 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . 07.05.2018 року державним реєстратором внесено зміни, гараж у дворі будинку літ. «Г» перейменовано на гараж у дворі будинку літ. «Г-1». Згідно із ст.328 ЦК України (в редакції від 02.11.2016) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (ч.ч.1,2 ст.331 ЦК України). Статтею 331 ЦК України визначено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону. Згідно із ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. Згідно із ч.ч.1-4 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 4, ч.ч.1, 2 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають, зокрема, право власності. У Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону. Пунктами 2-4 частини 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником ; під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень. Згідно із ч.ч. 2, 4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Згідно із п. 40 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабміну України від 25.12.2015р. №1127 державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених ст.27 ЗУ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та цим Порядком. Відповідно до п. 41 вищевказаного Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються: 1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; 4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); 5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності). Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів. У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє наявність реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі документів, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки. Статтею 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування (ч.5). Таким чином, проведенню державної реєстрації прав на об`єкт нерухомого майна має передувати прийняття його до експлуатації. Виходячи з положень ст.377 Цивільного кодексу України, ст. 120 Земельного кодексу України та принципу слідування юридичної долі земельної ділянки долі нерухомості, що на ній розташована, у випадку набуття права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право на земельну ділянку у набувача нерухомості виникне одночасно із виникненням права власності на розташовані на земельній ділянці об`єкти, оскільки право власності на будівлі, з усіма притаманними для власності складовими-володіння, користування, розпорядження ними, неможливе без перебування у власника будівель земельної ділянки, на якій розташовані об`єкти нерухомості, у власності або користуванні. Протиправна реєстрація нерухомого майна встановлює правовий зв`язок між майном, державна реєстрація якого є предметом спору у справі та землею комунальної власності на якій це майно розміщено, відтак безпосередньо впливає на обсяг прав та обов`язків останньої та зачіпає її інтереси, як власника земельної ділянки, на якій це майно розташоване. Як вбачається з матеріалів справи на час ухвалення рішення державним реєстратором 24.04.2018 року земельна ділянка для будівництва гаражу за адресою: [ADDRESS] не відводилася, правовстановлюючі документи на ділянку не видавались. Таким чином, оскільки спірний об`єкт збудований без розроблення проектної документації та отримання дозволу на виконання будівельних робіт, на земельній ділянці, яка не відводилась замовнику будівництва у власність чи користування, - збудоване майно за адресою: [ADDRESS] є самочинним будівництвом. Судом не встановлено наявності у справі будь-яких первинних правовстановлюючих документів, які б підтверджували відповідне речове право відповідача на земельну ділянку, на якій зареєстрований гараж. При цьому, земельна ділянка, на якій перебуває спірний об`єкт нерухомого майна належить територіальній громаді міста Харкова, а Харківська міська рада станом на 24.04.2018 року не приймала рішення щодо передачі у власність або користування цієї земельної ділянки [PERSON] . За обставин ненадання [PERSON] документу, що посвічує право власності на об`єкт нерухомого майна, документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, а також документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку, на якій розташоване нерухоме майно, суд приходить до висновку, що у державного реєстратора були відсутні законні підстави для вчинення оспорюваної реєстраційної дії, оскільки довідка та технічний паспорт не є достатніми та вичерпними документами, на підставі яких здійснюється державна реєстрація права власності. Зазначене узгоджується з постановою Верховного Суду від 17.03.2021 року по справі №264/7493/18. Відповідно до п. 3 частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Таким чином, оскільки суд приходить до висновку про обґрунтованість вимоги скасування рішення державного реєстратора, та відповідно, задоволення такої вимоги, то зазначений спосіб захисту вимагає ухвалення рішення про одночасне припинення речових прав, що були зареєстровані на підставі оскаржуваного рішення. З огляду на вказане вище, вимога про припинення права власності підлягає задоволенню. За нотаріально посвідченим договором дарування від 15.05.2018 року, реєстровий №1827 [PERSON] подарував [PERSON] Ѕ частки у праві власності на гараж у дворі будинку літ. «Г-1», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За договором купівлі-продажу від 03.05.2019 року за реєстровим №1598 [PERSON] передала у власність вищевказаний гараж та земельну ділянку площею 0,004 га за адресою: [ADDRESS] [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до роз`яснень, які містяться у пунктах 5,7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009р. №9 угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Отже, в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Згідно із ч.1 ст.181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. За положенням ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч.1 ст.317, ч.2 ст.319, ч.4 ст.334 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Оскільки суд прийшов до висновку, що державну реєстрацію права власності 24.04.2018 року державним реєстратором проведено з порушенням вимог діючого законодавства, спірний гараж не є об`єктом цивільних прав, а тому не міг бути об`єктом договорів купівлі-продажу та дарування, а [PERSON] , не набувши права власності на цей об`єкт, не мав права розпоряджатись ним шляхом дарування та подальшого продажу [PERSON] . Суд відхиляє доводи відповідача [PERSON] , викладені у відзиві на позовну заяву, оскільки рішення Харківської міської ради від 17.04.2019 року про передачу у власність та надання в оренду [PERSON] земельної ділянки, яка належить територіальній громаді м.Харкові за рахунок земель житлової та громадської забудови площею 0,0040 га для обслуговування індивідуального гаража літ. «Г-1» за адресою: [ADDRESS] , прийнято після рішення державного реєстратора від 24.04.2018 року про реєстрацію права власності, та вказаним рішенням Харківської міської ради підтверджується неправомірність прийняття оскаржуваного рішення, оскільки на час реєстрації прав на нерухоме майно, земельна ділянка не виділялася. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Абзацем шостим пункту 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. На підставі викладеного,

Outcome: approved