Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

В лютому 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що є власником будинку № 148, що розташований по вулиці Чапаєва в м. Красноармійську Донецької області, на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного 15 квітня 2015 року між ним та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] 15 квітня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 828. Відповідно до п.4.4.1 договору купівлі-продажу житлового будинку відповідач зобов'язався звільнити будинок від наявних в ньому речей та здійснити виписку осіб, які в ньому зареєстровані, не пізніше 26 травня 2015 року. Після укладення договору він отримав домову книгу, звідки дізнався про те, що в будинку, крім колишнього власника, зареєстровані ще й члени його сім'ї - [PERSON], [PERSON] та малолітні діти [PERSON], [PERSON] На теперішній час [PERSON] свій обов'язок щодо зняття себе та членів своєї сім'ї не виконав, чим порушив зобов'язання за договором купівлі-продажу житлового будинку, хоча з червня 2015 року виїхав зі своєю сім'єю з будинку та вивіз свої особисті речі. Оскільки за вищевказаною адресою відповідачі не проживають, однак зареєстровані, він позбавлений можливості укласти договір купівлі-продажу будинку, так як має намір виїхати на постійне місце проживання в інше місто, у зв'язку з чим відповідачі порушують його права, тому він вимушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права до суду. На підставі вищевикладеного, просив визнати відповідачів та малолітніх дітей такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняти їх їх з реєстраційного обліку. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив справу розглянути за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі про час та місце судового розгляду повідомлені в порядку, передбаченому ч.5 ст.74 ЦПК України, в судове засідання не з'явились, не надали заяву про розгляд справи за їх відсутності. Згідно ст.224 ЦПК України справу розглянуто в заочному порядку на підставі наявних в ній доказів. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. 15 квітня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, згідно умов якого [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв житловий будинок № 148 по вулиці Чапаєва в місті Красноармійську Донецької області з надвірними спорудами і сплатив обговорену грошову суму. 15 квітня 2015 року в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: м. Красноармійськ Донецької області, вулиці Чапаєва, 148, за № 9376483. Отже, позивач набув в установленому законом порядку право власності на житловий будинок № 148 по вулиці Чапаєва в м. Крансоармійську Донецької області. Згідно п.4.4.1 укладеного договору купівлі-продажу житлового будинку відповідач [PERSON] зобов'язувався звільнити будинок від наявних в ньому речей та виписати осіб, які в ньому зареєстровані, не пізніше 26 травня 2015 року. Згідно домової книги на будинок № 148 по вулиці Чапаєва в м. Красноармійську Донецької області в ньому зареєстровані відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також малолітні діти [PERSON], [INFO], [PERSON], 18.11.2011р.н. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.317, ч.1 ст.319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однією з підстав припинення права власності, відповідно до ч.1 ст.346 ЦК України, є відчуження власником свого майна. Згідно ч.1 ст.391 ЦПК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-1У з наступними змінами та доповненнями остаточне рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації місця проживання. У звязку з тим, що 15 квітня 2015 року будинок № 148 по вулиці Чапаєва в м. Красноармійську Донецької області була відчужена відповідачем [PERSON] на користь позивача [PERSON], він втратив право власності на неї, а, отже, і право користування та розпорядження спірною квартирою. З втратою права власності на спірний житловий будинок відповідачем [PERSON] інші відповідачі [PERSON], [PERSON], і малолітні діти також втратили право користування житловим приміщенням, оскільки їх право користування житловим приміщенням є похідним від права власності на нього власника житлового будинку. За таких підстав, суд приходить до висновку, що права позивача порушено відповідачами, оскільки у звязку з реєстрацією в належному йому житловому будинку відповідачами він позбавлена права розпорядження спірним житловим будинком, а тому права позивач підлягають судовому захисту шляхом визнання відповідачів і малолітніх дітей такими, що втратили право користування зазначеним житловим будинком. Позовні вимоги про зобов'язання знятися з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають з наступних підстав. Виходячи із змісту статті 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, що набрало законної сили, є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку. Отже позовні вимоги позивача про зобов'язання знятися з реєстраційного обліку відповідачів, за думкою суду, заявлені позивачем передчасно і задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України у звязку із задоволенням позову, понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати, що складаються з судового збору, підлягають присудженню з відповідачів на користь позивача в рівних частках з кожного. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст. ст.317 ч.1, 319 ч.1, 391 ч.1 ЦК України, ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: partial