Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

В мотивуванні свої вимог позивач вказав, відповідно до укладеного договору № 984/08 від 02.06.2008р., відповідач отримав кредит у сумі 181800грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19.5% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно умов укладеного договору Договір складається з Заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушенні зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Таким чином, позивач на підставі вимог ст.1050 ЦК України вимагає: - стягнути з відповідач на користь позивача заборгованість у розмірі 214538.79грн. за кредитним договором. Відповідач заперечень суду не надав. Позивач на позові наполягав, що вказав в заяві наданої суду. Дослідивши і оцінивши в сукупності докази матеріалів справи, судом встановлено: Статтями 10, 11 ЦПК України визначено, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу від 18 листопада 2014р. Погребняк уклала шлюб та отримала фамілію [PERSON]. Відповідно до вказаних вимог закону, позивач наведеними доказами матеріалів справи доказано, укладення сторонами кредитного № 984/08 від 02.06.2008р. згідно з умовами вказаного договору, позивач надав кредит відповідачу на споживчі цілі у національній валюті України, у сумі 181800грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19.5% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтвердженого копією договору. Отже, між сторонами виникли права та обовязку на підставі договору визначені ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобов'язується надати кредитні кошти (кредит) - позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За вимогами ст.ст. 11, 13 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обовязків, зокрема, є договори і інші правочини. Особа здійснює цивільні права і обовязки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Тому, позивач зобов'язання за договором виконав належним чином у вигляді наданого кредиту. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, і одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. У відповідності до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до договору, позичальник зобов'язаний повертати кредит щомісяця в строки визначені договором, тобто вчиняти дії в межах виконання договірних зобовязань. Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 27 грудня 2011р. за позовом позивача з відповідачки було стягнуто 305102.79грн. Станом на 17.05.2016 по договору кредиту є заборгованість відповідача перед позивачем: - 214538.79грн. - заборгованість за кредитом; Отже, наявна заборгованість за кредитом відповідача свідчить про порушення прав позивача, що визначено ст..610 ЦК України. Порушенням зобов'язання, згідно ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, тобто - неналежне виконання. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язанні якщо він не приступив до його виконання або не виконав його в строк, встановлену договором або Законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Таким чином наявна заборгованість по оплаті передбачених договором платежів свідчить про невиконання відповідачем своїх зобовязань по договору, що дає право вимоги позивача та звернення до суду за захистом своїх прав. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правої наслідки, встановлені договором або законом. Представник відповідач вимагає застосувати до вказаних правовідносин строк позовної давності. Вимогами статей 256, 257 ЦК України визначено: Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. З урахуванням вимог вказаних статей, особа в даному випадку є позивач в межах трирічного строку має право на звернення до суду за захистом своїх прав, яки він вважає порушеними. Згідно до вимог статті 261 ЦК України, початок перебігу позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідачка заявляє про застосування строку позовної давності. Враховуючи правову позицію представника відповідача та вимоги статті 267 ч.2, 3, 4\~ЦК України якою визначено, особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Матеріалами справи встановлено, що відповідачка сплатила останній платіж за договором кредиту 26.04.2012 року. Отже, початок строку позовної давності почав відлік з 03 травня 2012 року. Оскільки строк позовної давності почав свій відлік з 03.05.2012 року відповідно до вимог закону загальний строк позовної давності є три роки, а тому останній день звернення до суду є 02.05.2015 року. Враховуючи час звернення позивача до суду 11.07.2016 року, на думку суду правова позиція відповідача щодо застосування строку позовної давності заслуговує на увагу. Отже, суд вважає, необхідним в задоволені позовних вимог відмовити в результаті спливу строку позовної давності в межах якого повинні були бути заявлені вимоги

Outcome: dismissed