Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 01.10.2018 року він зі своєї банківської картки № [NUMBER] в АТ КБ «ПриватБанк» на банківську картку № [NUMBER] також в АТ КБ «ПриватБанк», що належить [PERSON] , переказав грошові кошти у розмірі 77 000,00 грн. помилково, оскільки будь-які договірні відносини між позивачем і відповідачем відсутні. Так, позивач вважає кошти зараховані на банківську картку відповідача 1 без будь-яких правових підстав та просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача 77 000,00 грн. і зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» перерахувати з банківської картки [PERSON] в АТ КБ «ПриватБанк» № [NUMBER] на банківську картку [PERSON] в цьому ж банку, № [NUMBER] вищезазначену суму коштів. Вказав, що згідно законодавства, правочини фізичних осіб між собою, які перевищують у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, слід вчиняти у письмовій формі. Однак між позивачем та відповідачем 1 письмовий договір на суму 77 000,00 грн. не укладався. 06.02.2019 року відкрито провадження у справі та з урахуванням ст. 19 ЦПК України суд вирішив її розглянути у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 29.03.2019 року представник відповідача звернувся до Київського апеляційного суду із скаргою на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 06.02.2019 року про відкриття провадження, яку апеляційний суд лишив без змін та вищевказану скаргу без задоволення. 11.04.2019 року до суду надійшов відзив представника відповідача 2 по справі, в якому він присить відмовити в задоволенні позовних вимог до Банку, прославшись на їх безпідставність та необгрунтованість, оскільки Банком здійснено переказ коштів відповідно до реквізитів платіжного доручення, а тому Банк не несе відповідальності за достовірність змісту платіжного доручення. До того ж Банк зобов`язаний зараховувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. 05.04.2019 року представник відповідача 1 направив до суду відзив на позовну заяву, в якому категорично не погоджується з позовними вимогами, повністю їх заперечує та просить відмовити у їх задоволені. В обґрунтування свого відзиву відповідач зазначив, що 14.09.2018 року, біля смт. Тростянець, Вінницької області, з вини позивача сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП), внаслідок якої відповідачу була завдана суттєва матеріальна шкода та шкода здоров`ю. Так, за домовленістю між учасниками вказаного ДТП, позивач переказав оспорювані грошові кошти з метою компенсації моральної та матеріальної шкоди. Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, судом встановлено, що 01.10.2018 року позивачем з банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» № [NUMBER] на банківську картку відповідача 1 в АТ КБ «ПриватБанк» № [NUMBER] перераховано грошові кошти у розмірі 35 000,00 грн.; 08.11.2018 року - 12 000,00 грн. і 09.11.2018 року - 30 000,00 грн., що в сумі становить 77 000,00 грн. Позивач вважає, що кошти зараховані на банківську картку відповідача 1 без будь-яких правових підстав. Письмові угоди щодо оспорюваних коштів, між сторонами справи, не укладалися. 15.09.2018 року, згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, зареєстровано кримінальне провадження за № 12018020300000217 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1, ст. 286 КК України, стосовно підозрюваного [PERSON] , який, порушуючи правила дорожнього руху, за кермом автомобіля марки «Citroen Picasso», д.н.з. [NUMBER] вчинив зіткнення з автомобілем марки «Chevrolet Niva», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , за результатами якого водій [PERSON] та його пасажир [PERSON] були госпіталізовані із струсом головного мозку, закритою спінальною травмою та переломами хребців. За результатами перемовин між учасниками вищезазначеного ДТП про матеріальну та моральну компенсацію за завдані збитки, [PERSON] добровільно, усвідомлюючи свою провину, почав переказувати грошові кошти, із зазначенням в платіжних дорученнях призначення платежу «добровільна компенсація за спричинені матеріальні збитки, на лікування». Крім того, 01.10.2018 року на електрону адресу [PERSON] надійшов лист з умовами примирення сторін «щодо мирового врегулювання наслідків ДТП від 14.09.2018 року», що підтверджується скриншотами з електронного ресурсу [NUMBER] . Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно частини третьої зазначеної статті, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Зі змісту ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положення ст.627 ЦК України встановлюють, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Відповідно до частини першої ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частини перша та друга статті 640 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції Положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України встановлено, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, здійснивши перекази грошових коштів на ім`я [PERSON] , позивач погоджувався з усіма умовами усної угоди з відповідачем та вважав їх справедливими по відношенню до себе. Як передбачено ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зміст договору містить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1, ст.628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до статті 12 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті, обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Розглядаючи справу, суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з обставин, встановлених під час судового розгляду, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору та отримали те, на що вони розрахували при укладенні договору, а отже, суд приходить до висновку, що позивач був обізнаний про усі умови та погодився з ними.. Суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення безпідставно набутих грошових коштів є недоведеними та такими, що не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, оскільки [PERSON] , в порушення вимог ст. 77 ЦПК України, не надав суду належних доказів та не довів ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених його позовних вимог. Згідно з ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову судовий збір позивачеві не відшкодовується.

Outcome: dismissed