Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-23 00:00:00

В листопаді 2018 року [PERSON] звернувся із означеним позовом до суду, вказавши, що він, а також відповідачі по справі є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] . Позивач має намір розпорядитися належною йому часткою будинку, з приводу чого неодноразово завертався до відповідачів, проте вони в позасудовому порядку вирішити вказану вимогу не бажають. Враховуючи наведене, позивач, посилаючись на норми ч.1 ст. 357 ЦК України, просив визнати означений житловий будинок спільною частковою власністю та визнати за ним право власності на 1/3 його частку. В ході судового розгляду позивач уточнив позовні вимоги та просить визнати за кожним із сторін право власності на 1/3 частку спірного житлового будинку, визнавши його спільною їх частковою власністю. Ухвалою судді від 11.12.2018 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу відповіді на відзив. Відповідачі у встановлений судом строк надали до суду відзив, у якому просили відмовити у задоволенні позову, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог. Так, відповідачі вказали, що у спірному будинку вони не проживають, а фактично там проживає лише позивач, тому жодних перешкод у користуванні майном вони не вчиняють. Жодних доказів, які б підтверджували факти чинення ними перешкод у здійсненні позивачем його прав як власника будинку, ним не подано, як і не подано доказів про те, що ним вживалися заходи досудового врегулювання даного спору. Що стосується вимог позивача про визнання за ним права часткової власності на спірний будинок, то відповідачі стверджують, що такі вимоги є безпідставними, оскільки виділ в натурі часток будинку є неможливим, виходячи із його площі та технічних характеристик. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили задоволити їх у повному обсязі. Відповідачі позову не визнали, просили відмовити в його задоволенні з підстав, наведених у відзиві на позов. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 08.07.1996 року Фондом комунального майна Деражнянської районної Ради народних депутатів Хмельницької області [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить одноквартирний житловий будинок [ADDRESS] . Згідно із ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 321 ЦК України\~закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений\~ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної сумісної власності викладено в ч.1\~ст.368 ЦК України, як спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності. Згідно\~ст.370 ЦК України\~співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому\~статтею 364 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.1,3\~ст. 364 ЦК України\~співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Згідно\~ст.372 ЦК України\~майно, яке є у спільній сумісній власності може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. \~ \~ \~ \~Таким чином, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Як встановлено судом, сторони відмовилися у добровільному порядку поділити спірне житлове приміщення. Також, суд враховує, що відповідачами не оспорювалося рішення органу приватизації від 05.07.1996 року №64 про передачу у спільну сумісну власність [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] спірного житлового будинку, в зв`язку з чим відхиляє доводи сторони відповідача про відсутність права власності на вказане майно у позивача. При цьому, відповідачі виявили бажання отримати у власність частину житлового будинку, яка буде належати їм на праві спільної часткової власності. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про визнання спірного житлового будинку спільною частковою власністю сторін, з визнанням права спільної часткової власності на житловий будинок в рівних частках - по 1/3 за кожним із них. На підставі викладеного та

Outcome: approved