Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

В липні 2016 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] комітету Миколаївської міської ради про визнання недійсним [PERSON] про право на спадщину за законом, визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги мотивувала тим, що її донька [PERSON] була членом житлово-будівельного кооперативу «Керамік-2» та отримала у користування квартиру [ADDRESS], за яку за допомогою позивачки повністю сплатила пайові внески. 25.08.2010 р. [PERSON] померла та після її смерті відкрилась спадщина у вигляді вищевказаної квартири, її прийняв у спадок син померлої [PERSON], який 29.07.2014 р. помер. Спадщину після нього прийняли позивачка та відповідач. Проте позивачка зазначала, що свого часу право власності на вищевказану квартиру за її онуком було зареєстровано неправомірно, оскільки він тоді був неповнолітнім та внесків за пайову квартиру не міг сплачувати, їх фактично сплачувала вона. Відтак, відповідач перехід права власності на дану квартиру до відповідача як спадкового майна після смерті її онука є також незаконним. Посилаючись на вищевикладене позивачка просить суд визнати [PERSON] про право на спадщину за законом від 27.08.2015 р., видане [PERSON] недійсним; визнати право власності на спадкове майно за законом після смерті [PERSON] за [PERSON] у вигляді ? частини квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені вимоги підтримали в повному обсязі, просили про їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнавав та проти них заперечував. Зазначав, що він правомірно отримав у спадок після смерті сина квартиру, яка належала йому на законних підставах, в звязку з чим посилання позивачки є необґрунтованими та її вимоги не підлягають задоволенню через їх безпідставність. Представник відповідача [PERSON] комітету ММР, представник третьої особи, згідно заяви, просили про розгляд справи без участі представника . Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Згідно [PERSON] про народження [PERSON] є матірю [PERSON], [INFO] З матеріалів справи вбачається, що 14.10.1978 р. [PERSON] та [PERSON] одружились. В подальшому у подружжя народився син [PERSON], [INFO] Згідно Довідки виданої ОСББ «Керамік-2» вбачається, що [PERSON] за життя була членом житловобудівельного кооперативу «Керамік-2» та проживала в [INFO]. Позика за квартиру була погашена в повному обсязі в 1992 р. ЖКБ «Керамік 2» створений згідно рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 14.02.1986 р. та у 2005 р.\~ реорганізований в ОСББ «Керамик-2» (а.с.9). 25.08.2010 р. [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді вищевказаної квартири, яку прийняв лише її син [PERSON] Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 25.03.2011 р. №319 за [PERSON] оформлено право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі довідки ОСББ «Керамік-2» про його членство в ОСББ, повне погашення пайового внеску (а.с.10). Проте 29.07.2014 р. [PERSON] помер (а.с.11). Після його смерті спадщину прийняли відповідач як спадкоємець першої черги за законом та позивачка як спадкоємець другої черги за законом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч. 1ст. 1268 ЦК України\~ спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Так, відповідно до ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначає, що відповідач отримав вказану квартиру неправомірно, оскільки після смерті її доньки [PERSON] вона також була спадкоємцем та мала право на спадкування ? частину спірної квартири, а відтак оформлення права власності на цілу квартиру лише на її онука відбулось всупереч вимогам законодавства. Внаслідок цього відповідач не мав права на спадкування спірної квартири в цілому. Згідно [PERSON] про право на спадщину за законом від 27.08.2015 р. вбачається, що відповідач успадкував після смерті свого сина [PERSON] цілу квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Разом з тим, судом встановлено, що Рішення [PERSON] комітету Миколаївської міської ради від 25.03.2011 р. №319 в частині оформлення права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON], на даний час не визнано незаконним, а відтак воно прийнято у відповідності до вимог діючого законодавства та є правомірним. Разом з тим, посилання позивачки на неправомірність виданого відповідачу [PERSON] про право на спадщину за законом , не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки нею не надано жодних належних, достатніх та допустимих доказів, які б підтверджували відсутність законних підстав для видачі вказаного документу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд оцінює докази відповідно до вимог ст.ст. 58-59, 61, 212 ЦПК за своїм внутрішнім переконанням , що ґрунтується на повному, всебічному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень. Недоведеність обставин, на яких наполягає позивач, є підставою для відмови в позові. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та в їх задоволенні необхідно відмовити. На підставі ст. ст. 10, 14, 30, 60, 62, 88, 212-214, 218 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed