Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

В лютому 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила: позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав у відношенні її малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] ; та стягнути з неї аліменти на утримання її малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що вона є бабусею малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого, в свою чергу, є її донька - [PERSON] , відповідач у даній справі. Мати дитини у зареєстрованому шлюбі ніколи не перебувала, інформація про біологічного батька дини відсутня. Запис про батька дитини складений відповідно до ст. 135 Сімейного кодексу України (зі слів матері). Позивач і онук постійно проживають за адресою: [ADDRESS] , де мешкала і її дочка - відповідач. Проте, вже тривалий час [PERSON] дома не мешкає, її місце знаходження та спосіб життя позивачу невідомі, її донька життям дитини не цікавиться, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватись з сином і приймати участь у його вихованні, не піклувалась про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не надавала сину доступу до культурних і інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. Позивач намагається забезпечувати онуку гідні умови проживання та гармонійну сприяють належному вихованню [PERSON] , його повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. оточення. Між нею і онуком склалися доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню [PERSON], його повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Нагляд за станом здоров`я онука по сьогоднішній день здійснює також позивач, мати участі в цій сфері життя дитини також участі не приймає. Позивач самотужки створила і надалі створюватиме всі необхідні умови для виховання, навчання, лікування дитини. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала до суду заяву, в якій підтримала свої позовні вимоги і просила їх задовольнити, а розгляд справи закінчити за її відсутності без фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала до суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги позивача і просила закінчити розгляд справи за її відсутності без фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів. Раніше, в судовому засіданні, визнала позовні вимоги позивача в повному обсязі, не заперечувала проти задоволення і підтвердила обставини, зазначені позивачем в позові. Представник третьої особи [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала до суду заяву, в якій просила закінчити розгляд справи за її відсутності без фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів і зазначила, що підтримує позовні вимоги позивача про позбавлення батьківських прав і стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі по наступним підставам. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У судовому засіданні встановлено, що відповідач - [PERSON] , [INFO] , є матір`ю малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження Серії [NUMBER] , виданим 06.09.2017 року Новокодацьким районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 908 від 06.09.2017 року (а.с.12). Відомості про батька малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , записані на підставі ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Проте, судом було встановлено, що відповідач тривалий час свідомо нехтує виконанням своїх батьківських обов`язків стосовно своєї малолітньої дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не створює належних умов для розвитку природних здібностей, не готує до самостійного життя, матеріально не забезпечує, не цікавиться успіхами і життям дитини, тобто, ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків. Малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом із своєю бабою по материній лінії, [PERSON] , позивачем у даній справі, за адресою: [ADDRESS] , яка й займається вихованням дитини, а також її матеріальним і духовним забезпеченням. Вищевказані обставини, зокрема щодо невиконання матір`ю дитини своїх батьківських обов`язків, підтвердила й сама відповідач у судовому засіданні, а також повідомила, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] . При цьому, відповідно до ч. ч. 4-6 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновок в даному випадку не є рішенням суб`єкта владних повноважень у сфері управлінської діяльності, а носить рекомендаційний характер для прийняття судового рішення у спорі, який виник між сторонами та є одними із доказів у цивільній справі, оцінка якому має бути надана під час розгляду цивільної справи про позбавлення батьківських прав. Так, згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради від 18.04.2019 року за № 402, виходячи з інтересів дитини, враховуючи те, що поведінка матері є винною, вона злісно ухиляються від виховання дитини, матеріально її не забезпечують, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав у відношенні її малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] (а.с.50). Відповідно до ст. 4 Конвенції про контакт з дітьми (від 15 травня 2003 року, ратифікованої Україною 20 вересня 2006 року), дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. А згідно ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Тобто, саме на батьків покладено обов`язок встановити та підтримувати контакт з дітьми та участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. А судом було встановлено, що матір не спілкується з дитиною, її вихованням не займається, матеріально не забезпечує, не цікавиться успіхами і життям дитини, а насамперед її здоров`ям, що дає підстави вважати, що вона самоусунулася від виконання покладених на неї законом батьківських обов`язків. Статтею 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. Однак, в даній сім`ї мати не створила своїй дитині повноцінні і достойні умови життя, не забезпечує дитину належними житлово-побутовими умовами, духовним вихованням і підготовкою до самостійного життя, а також взагалі не намагається дбати про її потреби. Всім цим, як було встановлено судом, займається баба - [PERSON] . Таким чином, з урахуванням всього вищевказаного, суд вважає, що обставини, зазначені позивачем в позовній заяві, знайшли своє повне підтвердження під час судового розгляду справи, у зв`язку з чим суд вважає обґрунтованими її позовні вимоги. Крім того, згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що відповідач визнає позовні вимоги позивача, визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а для ухвалення рішення про задоволення позову наявні законні підстави. Тому, суд вважає заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав у відношенні її малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] . При цьому, судом також встановлено, що відповідачі не забезпечує свою дитину і добровільно допомогу на її утримання не надає. Дитину утримує бабуся - [PERSON] , з якою вона проживає. Відповідно же до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Тобто, утримання відповідачем своєї дитини є не її правом, а її обов`язком. Так, відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно з ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Також слід зазначити, що інтереси дітей захищаються передусім не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Зокрема згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також положеннями ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. У зв`язку з вищевказаними положеннями чинного законодавства, з відповідача [PERSON] слід стягнути аліменти на утримання її дитини в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Позивач [PERSON] просила суд визначити аліменти на малолітню дитину в частині від заробітку відповідача в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, а судом, під час розгляду даної справи, не було встановлено обставин, за яких відповідач не може надавати матеріальну допомогу (сплачувати аліменти) своїй малолітній дитині саме в такому розмірі, який (розмір) буде достатнім для її утримання і сприятиме нормальній життєдіяльності дитини, та гарантуватиме їй належний рівень життя, що повністю узгоджується з положеннями статті 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року. При цьому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема у статті 182 СК України частину другу викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Таким чином, частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому, суд прийшов до висновку, що розмір аліментів на утримання дитини слід встановити з урахуванням того, що він (розмір) не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Позивач звернулася до суду 06 лютого 2019 року. За таких обставин, з урахуванням положень ч. 2 ст. 182 СК України, суд вважає можливим стягнути з [PERSON] аліменти на утримання її малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 06 лютого 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, на користь [PERSON] . Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням вищевказаного, суд вважає необхідним допустити до негайного виконання рішення про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини в межах суми платежу за один місяць. Крім того, в порядку ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача повинно бути стягнено в дохід держави судовий збір по справі в сумі 768 грн. 40 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом), оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». А також, в порядку ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слідує стягнути судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом) за позовні вимоги про позбавлення батьківських прав. На підставі викладеного,

Outcome: approved