Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

В листопаді 2020 р. позивач [PERSON] звернулась до Подільського районного суду м. Києва із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягувати від дня пред`явлення заяви до суду 23 листопада 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивований тим, що позивач перебувала з відповідачем з 26.12.2008 р. в зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Подільського районного суду м.Києва від 19.09.2018 р. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем та утримання якого відповідач не здійснює та добровільно матеріальної допомоги на сина не надає. Зазначає, що відповідач є працездатним, отримує дохід, має нерухоме майно та транспортний засіб, його стан здоров`я дозволяє йому працювати, інших утриманців не має. Провадження у справі відкрито ухвалою від 04.12.2020 р. з призначенням розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач, будучи у встановленому законом порядку повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує і просить задовольнити позов в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача, на підставі наявних даних і доказів і ухвалити заочне рішення відповідно до ч.4 ст.223, ст.280 ЦПК України. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що сторони у справі - позивач [PERSON] , [INFO] , та відповідач [PERSON] , [INFO] , з 26.12.2008 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Подільського районного суду м.Києва від 19.09.2018 р. (справа № 758/4107/18). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 24.05.2018 р. відділом РАЦС Деснянського РУЮ у м.Києві. Письмовими доказами підтверджено, що на момент розгляду справи спільна дитина сторін зареєстрована та проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Отже, право вибору способу стягнення аліментів (в частці від доходу або в твердій грошовій сумі) належить саме позивачу. Позивач обрала спосіб стягнення аліментів - в частці від доходу. Відповідно до ст.182 ч.2 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімум для дитину відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Судом встановлено, що відповідно до вікової класифікації Всесвітньої організації охорони здоров`я відповідач є людиною молодого віку, за своїм віком належить до працездатних осіб, мешкає окремо від дитини, доказів наявності у нього інших утриманців або його незадовільного стану здоров`я, документів щодо його офіційного працевлаштування суду не надано. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» на час розгляду справи прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років, до вікової категорії якої належить дитина сторін, становить 2 510,0 грн., а з 01 грудня 2021 р. він буде становити 2 618,0 грн. Між тим, згідно ст. 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в тому числі і обов`язку її утримання. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Суд не приймає до уваги твердження позивача про наявність у відповідача нерухомого майна та транспортного засобу, оскільки такі доводи не підтверджені позивачем відповідними доказами (взагалі не надано письмових доказів та клопотання про їх витребування суду не заявлялось). Крім того, вирішуючи такий спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дітей та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»). Крім того, чинним цивільно-процесуальним законодавством (в порядку наказаного провадження) прямо визначено стягнення аліментів на 1 дитину в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але в наказному провадженні обмежується максимальний розмір аліментів - не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Для позовного провадження такого обмеження верхньої межі аліментів не передбачено. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання спільної дитини сторін в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів (заробітку) відповідача, але не менше 50% відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку на кожну дитину. Суд вважає, що вказаний розмір аліментів є доцільним, відповідає інтересам обох сторін та інтересам дитини, а також чинному законодавству. Постановляючи рішення суд враховує, що в даному судовому провадженні позивачем не ставилось питання про стягнення додаткових витрат на дитину, а тому, визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню саме на утримання дитини, а тому за позивачем залишається право на звернення до суду у встановленому законом порядку щодо участі відповідача у додаткових витратах згідно ст.185 СК України. На підставі ч. 1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. А відтак, у кожній зі сторін є право на звернення до суду в разі настання таких обставин. Крім того, у позивача, в разі необхідності, залишається право на звернення до суду про зміну способу стягнення аліментів (зміна частки на тверду грошову суму). Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 24.11.2020 року, і до повноліття дитини. Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 840,80 грн., оскільки відповідно до ст.5 ч.1 п.3 Закону України «Про судовий збір» позивач була звільнена від сплати судового збору при подачі позову. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.51 Конституції України, ст.ст.141, 180-184, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial