Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

В листопаді 2015 року [PERSON] звернувся до суду з таким позовом в якому вказував, що він є власником житлового будинку №58 по вул. Котовського в. м. Вознесенську, зокрема 1/4 частки будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину та 3/4 часток цього майна на підставі договору дарування. Проте в одному з правовстановлюючих документів, а саме в свідоцтві про право на спадщину неправильно зазначене місце розташування спадщини «вул. Кошевого, 58», також міститься незастережене виправлення в найменуванні вулиці місця розташування об'єкта спадщини, а саме «вул. Кошевого» на «вул. «Котовського», внаслідок чого позивач позбавлений можливості належним чином зареєструвати право власності та розпорядитися належним йому майном. В зв'язку з цим, враховуючи неможливість приведення правовстановлюючого документа у відповідність до вимог закону, а тому [PERSON] на підставі ст. 392 ЦК України просив в судовому порядку визнати за ним право власності на 1/4 частку житлового будинку №58 по вул. Котовського в. м. Вознесенську, набуту ним на підставі свідоцтва про право на спадщину від 06 липня 1978 року, реєстр. №2003. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, проте надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Вознесенської міської ради в судове засідання не з'явився, проте надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю. Суд вважав можливим розглянути справу без особистої участі вказаних осіб, оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з передбачених ст. 174 ЦПК України підстав, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. При цьому судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку №58 по вул. Котовського в. м. Вознесенську, зокрема 1/4 частки будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину від 06 липня 1978 року, реєстр. №2003 та 3/4 часток цього майна на підставі договору дарування від 15 липня 1978 року, реєстр. №2282. Проте в одному з правовстановлюючих документів, а саме в свідоцтві про право на спадщину неправильно зазначене місце розташування спадщини «вул. Кошевого, 58», також міститься незастережене виправлення в найменуванні вулиці місця розташування об'єкта спадщини, а саме «вул. Кошевого» на «вул. «Котовського», внаслідок чого позивач позбавлений можливості належним чином зареєструвати право власності та розпорядитися належним йому майном. Приведення правовстановлюючого документа у відповідність до вимог закону на час розгляду справи неможливе. Проте факт належності позивачу 1/4 частки будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину від 06 липня 1978 року, реєстр. №2003 підтверджується: -копіями Державного акту на право приватної власності на землю від 25 грудня 1993 року, реєстр. №2602, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 5, 6, 23) з яких вбачається, що [PERSON] є одноосібним власником земельної ділянки, розташованої по вул. Котовського, 58 в м. Вознесенську, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); -копією технічного паспорта на житловий будинок №58 по вул. Котовського в м. Вознесенську, виданого на ім'я позивача, як одноосібного власника будинку (а.с. 11-15); -актом голови вуличного комітету від 15 листопада 2015 року про належність спірної частки будинку та вказаного будинку в цілому позивачу (а.с. 20); -довідкою КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 24 листопада 2015 року (а.с. 29) про те, що [PERSON] дійсно є власником житлового будинку №58 по вул. Котовського в. м. Вознесенську, зокрема 1/4 частки будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину та 3/4 часток цього майна на підставі договору дарування. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином встановлені судом обставини вказують на можливість застосування до спірних відносин положень ст. 392 ЦК України, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved