Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

В липні 2015р. позивач КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], в якому просив суд: стягнути з відповідачки на свою користь суму заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 32469,24 грн., а саме: основного боргу в сумі 27524,02 грн.; інфляційні втрати у розмірі 3413,57 грн.; трьох відсотків річних в сумі 1531,65 грн., а також понесені судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідачка є власником та користувачем нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS], при цьому, не в повному обсязі сплачує плату за комунальні послуги та послуги за утримання будинку. Так, відповідачці за вказаною адресою надавались комунальні послуги, а саме: холодне водопостачання, гаряче водопостачання, користування тепловою енергією, вивезення побутових відходів, водовідведення, газ, а також інші послуги з утримання будинку та прибудинкової території. До того ж відповідачка щомісяця отримувала від позивача рахунки на оплату вказаних комунальних послуг, однак платежі не здійснювались, внаслідок чого утворився борг за період з 27 вересня 2010р. по 30 квітня 2014р., який складає 32469,24 грн., оскільки відповідачка у добровільному порядку борг не погашає, позивач вимушений був звернутися до суду за його примусовим стягненням, а також просив суд стягнути інфляційні втрати у розмірі 3413,57 грн. та три відсотки річних у розмірі 1531,65 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідачка, про час і місце судового розгляду оповіщалась у встановленому законом порядку, у судове засідання не з'явилась, про поважність причин неявки суд не повідомила та не просила розглядати справу у її відсутність, представника до суду не направила, заперечення проти позову не подавала. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. На підставі ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України плата за користування житлом /квартирна плата/ обчислюється виходячи із загальної площі квартири, а плата за комунальні послуги /водопостачання, газ, та інші послуги/ береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами у відповідності до кількості проживаючих в квартирі осіб. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із п. 5) ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 р. «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Однак, стороною позивача не надано суду жодного документу на підтвердження належності на праві власності відповідачці нежилого приміщення за адресою: [ADDRESS], як і не надано договору, укладеного з відповідачкою, щодо надання житлово-комунальних послуг за даним нежилим приміщенням. Факт існування зазначених договірних відносин між сторонами, а також споживання відповідачкою комунальних послуг за вказаною адресою, не вдалось встановити і в судовому засіданні. Відповідно до положень ст. ст. 10, 11 ЦПК України, роз'яснень наданих в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed