Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-19 00:00:00

В обґрунтування позову [PERSON] вказувала, що шлюбні відносини з чоловіком припинені в березні 2020 року, а в квітні 2020 року вона пішла від чоловіка і від тоді вони не ведуть спільного господарства. Подружні почуття до чоловіка почали зникати через його поведінку - у березні 2017 року він застосував не неї фізичну силу, що й змінили її ставлення до нього. В подальшому чоловік постійно дорікав їй тим, що вона матеріально залежна від нього. Збереження сім`ї, на думку позивача, неможливе, оскільки вона існувала лише формально. Подальше спільне життя з відповідачем суперечить її інтересам. Ухвалою суду від 20 травня 2020 року було відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а також заслуховує усні пояснення сторін та показання свідків. Відповідач [PERSON] подав відзив, в якому заперечив проти вимог та доводів позивача та просив відмовити в задоволенні в позову з тих підстав, що у них з дружиною є малолітня донька та на психологічному стані і здоров`ї дитини може відобразитися відсутність у дружини власної житлової площі для проживання та її нездатність забезпечити свої потреби та потреби дитини. Він намагається забезпечити потреби своєї родини, а також докладає максимум зусиль для налагодження взаємовідносин з дружиною. Позивач [PERSON] подала відповідь на відзив, в якій висловила незгоду з доводами відповідача з огляду на таке. Вона має у власності житлову площу, але мешкає в орендованому житлі, бо воно знаходиться поруч з дитячим садочком, будинком творчості та лікарнею, які відвідує донька. Наявність у неї 3-ї групи інвалідності не перешкоджає їй у пошуках роботи та у забезпеченні потреб дитини, навіть за відсутності з боку чоловіка матеріальної допомоги в утриманні доньки. Саме конфлікти, які виникали між нею та чоловіком, мокли негативно впливати на дитину. Але зараз дитина проживає разом з нею, тому такого впливу вже не буде. Позивач [PERSON] також зауважила на тому, що чоловік ніяких зусиль для налагодження взаємовідносин не зробив. Відповідач [PERSON] скористався своїм процесуальним правом та подав заперечення, в яких звернув увагу на відсутність належних побутових умов для підтримання особистої гігієни в будинку, який перебуває у власності дружини, а місці фактичного проживанні ані дружина, ані їх спільна дитини не захищені законом, бо не має юридично оформленого договору оренди. Тих доходів, які отримує дружина, на його думку, не достатньо для забезпечення не лише її фізичних потреб, а й потреб дитини, а також оплату комунальних послуг та оренди житла. На думку відповідача, дружині не варто розраховувати на допомогу родичів, в той час як він надає матеріальну допомогу. В судовому засіданні [PERSON] заявлений позов підтримала та просила задовольнити. [PERSON] пояснила, що доволі часто в сім`ї виникали конфлікти через невдоволення чоловіка її поведінкою у побуті - він казав, що вона погано готує, погано прибирає у будинку, нічого не робить та тягне з нього гроші. Так тривало доволі довго, але значущою була подія, яка сталася у березні 2017 року, коли вона, попередивши чоловіка про виниклі причини, взяла 500,00 грн. з його грошей на придбання дитячого харчування, яке той завчасно не купив для дитини. Натомість чоловіка обурився на неї за такий вчинок та завдав їй побоїв. Вона, на жаль, не заявила про це до правоохоронних органів. В подальшому сімейні сварки призводили до того, що вони з чоловіком не розмовляли по кілька тижнів, жили в будинку наче сусіди. Вона, [PERSON] , наголосила на тому, що не бажає в подальшому перебувати у шлюбі з відповідачем, бо вона втомилася від сімейного життя з відповідачем, яким дотримується думки, що вона цілком залежна від нього. Позивач також додала, що зусилля відповідача налагодити взаємовідносини полягали лише у пропозиції обговорити те, що сталося. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні висловив незгоду щодо розірвання шлюбу. Він пояснив, що між ними дійсно виникали конфлікти через гроші та неналежне ставлення до ведення домашнього господарства з боку дружини. Але відповідач заперечив застосування фізичного насильства до дружини. Він був невдоволений тим, що дружина погано прибирає в будинку, погано готує їжу або взагалі її не готувала, через що він залишався без їжі, коли повертався з роботи. Але таку поведінку дружини він вимушений був терпіти, бо у них є дитина. Після припинення сімейних відносин він намагався з дружиною примиритися, для чого пропонував обговорити виниклі проблеми та шляхи виправлення поведінки кожного з них. Але дружина відповідала відмовою. На його думку, вони повинні примиритися й надалі проживати однією сім`єю заради доньки. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. На підставі ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 червня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] , виданим повторно Відділом державної РАЦС по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 12 травня 2020 року. Під час шлюбу у сторін [INFO] народилась донька [PERSON] . Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Причиною розірвання шлюбу є небажання позивача жити з відповідачем однією сім`єю і різні погляди на життя, взаємовідносини в сім`ї, розподіл взаємних сімейних обов`язків. Через відмінність у поглядах на побут і забезпечення потреб сім`ї, сторони втратили почуття кохання та поваги один до одного, що призвело до взаємного відчуження та небажання миритися. Позивач наголошує на розірванні шлюбу, її намір є остаточним та відповідає її інтересам. При цьому підстав для вжиття заходів для примирення суд не вбачає, оскільки сторони протягом останніх трьох місяців не здійснили дієвих заходів по відновленню сім`ї. До того ж, у позивача відсутнє бажання підтримувати стосунки з відповідачем, що виключає можливість їх примирення. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України). Суд вважає, що сім`я розпалася остаточно, спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що має істотне значення, та робить неможливим їхнє подальше спільне проживання і збереження сім`ї, тому шлюб між сторонами слід розірвати.

Outcome: approved