Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

В липні 2013 року позивач звернувся до суду із позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння та стягнення заборгованості з Приватного підприємства «Інфоземсервіс» (далі - ПП «Інфоземсервіс»), в якому просив витребувати у відповідача належний йому на праві власності літак АН-2, 1986 р.в., розпізнавальний знак [NUMBER]), заводський номер [NUMBER], мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач неправомірно утримує належний йому на праві власності вищезазначений літак й на його вимогу повернути вказане майно, не реагує, та просив стягнути з відповідача на свою користь збитки - упущену вигоду (Том №1 а.с.3-5, 38-41) ПП «Інфоземсервіс» звернулося до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання правочину недійсним (Том №1 а.с.95-108) Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 28 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28 травня 2014 року, позов задоволено. Витребувано у ПП «Інфоземсервіс» літак АН-2, 1986 р.в., розпізнавальний знак [NUMBER]), заводський номер [NUMBER], на користь [PERSON] Стягнуто з ПП «Інфоземсервіс» на користь [PERSON] суму упущеної вигоди в розмірі 142 241,33 грн. Вирішено питання про судові витрати. Зустрічний позов залишений без задоволення (Том №1 а.с.239-244, Том №2 а.с.24-27) Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу ПП «Інфоземсервіс» задоволено частково, вищезазначене рішення суду та ухвалу колегії суддів скасовано в частині стягнення збитків, в решті вимог - залишено без змін (Том №2 а.с.69-71) При цьому касаційний суд достовірно встановив, що на підставі свідоцтва про право власності від 21 жовтня 2004 року [PERSON] належить літак АН-2, 1986 р.в., розпізнавальний знак [NUMBER]), заводський номер [NUMBER], варіант призначення - сільськогосподарський (Том №2 а.с.70) 23 квітня 2012 року на підставі акта приймання-передачі позивач передав, а відповідач прийняв у користування зазначений літак (Том №1 а.с.8) Вказаний акт визначений як невід`ємна частина договору лізингу, який сторони домовилися підписати в терміни не пізніше 01 травня 2012 року. ПП «Інфоземсервіс» було направлено такий договір позивачу, проте [PERSON] відмовився його підписувати (Том №1 а.с.10-14) Акцентуючи увагу на тому, що спірний літак перебуває у відповідача без належної правової підстави, й його власник вимагає повернення майна, касаційний суд зазначив, що суди дійшли правильного висновку про те, що літак потрібно повернути [PERSON] Також касаційний суд зробив висновок про те, що суди правильно відмовили ПП «Інфозмсервіс» у задоволенні зустрічного позову у зв`язку із безпідставністю позовних вимог. В той же час, касаційний суд не погодився з висновками судів щодо розміру збитків, завданих позивачу, а саме упущеної вигоди, що стягнута на користь [PERSON] Зазначив, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (Том №2 а.с.71 на звороті) Таким чином, касаційний суд звернув увагу на те, що законодавством передбачено відшкодування особі майнової шкоди, зокрема, збитків, виключно за наявності порушення цивільного права особи та причинного зв`язку між порушенням права і збитками. Проте вищезазначене свідчить про реальні збитки, вимоги за якими позивачем не заявлялися. Вимоги позивача від початку звернення в суд ґрунтуються на необхідності стягнення, на його думку, спричиненої упущеної вигоди, яка відповідно до п.2 ч.2 ст.22 ЦК України є доходами, що особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено. Окрім неправильно за переконанням касаційного суду визначення розміру збитків, останній висловлює твердження і про необхідність доведення відповідно до положень ст.60 ЦПК України самої наявності таких збитків як такових. Касаційний суд зазначає, що позивач зобов`язаний довести, що саме з вини відповідача він не отримав прибуток, на який мав право розраховувати. Касаційний суд підсумував, що при новому розгляді належить взагалі з`ясувати, чи дійсно мала місце упущена вигода, чи міг позивач реально за період знаходження літака у відповідача отримати прибуток, і виключно за позитивної відповіді на ці питання мотивувати, у чому полягали тоді завдані позивачу збитки, перевірити розрахунок позивача розміру упущеної вигоди й навести власні розрахунки розміру такої шкоди (Том №2 а.с.69-71) Відповідно до ч.4 ст.338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Таким чином, суд під час розгляду справи позбавлений можливості відхилитися від імперативних вказівок касаційного суду в рамках однієї справи, зокрема, того що саме необхідно з`ясувати для того, щоб позов було задоволено, при цьому, враховуючи принцип диспозитивності, відповідно до якого саме сторони зобов`язані надати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень. Позивач під час нового розгляду справи неодноразово збільшував свої позовні вимоги, в кінцевій редакції просив стягнути з відповідача на свою користь суму упущеної вигоди в розмірі 131 721,17 грн. за період з 25.07.2013 (день звернення позивача до суду першої інстанції) по 18.03.2015 (Том №1 а.с.22, Том №2 а.с.110-111, 125-126), мотивуючи свої вимоги з урахуванням ухвали суду касаційної інстанції наступним. Так, позовні вимоги в частині обґрунтування суми упущеної вигоди позивач ґрунтує на наявній в матеріалах справи копії договору №02-04-12 на оренду повітряного спірного судна від 23.04.2012 року, підписаного ТОВ «Глобал Ейр Компані» та ПП «Інфоземсервіс», та на виконання якого останніми був складений акт приймання-передачі спірного повітряного судна від 23.04.2012 року (Том №1 а.с.118-124) Однак відповідачем не було надано суду відомостей щодо розміру отриманого прибутку ПП «Інфоземсервіс» за рахунок використання літака. Більше того, під час розгляду справи представник відповідача категорично заперечував проти того, що ними літак взагалі використовувався. Він пояснив, що дійсно, такий договір з ТОВ «Глобал Ейр Компані» було підписано, але в подальшому жодні відносини не виникли, тому що безпосередньо договір лізингу із позивачем укладено не було (про що мова йшла вище), що також не заперечувалося і позивачем в судовому засіданні. Представник відповідача пояснював, що знайшло своє відображення в матеріалах справи, що ПП «Інфоземсервіс» серед іншого надає послуги у рослинництві (Том №1 а.с.36). В свою чергу, ПП «Інфоземсервіс» не має права виконувати авіаційні послуги. Саме тому, зазначав представник відповідача, такий договір із ТОВ «Глобал Ейр Компані» і було підписано, щоб надавати саме відповідачем за допомогою ТОВ «Глобал Ейр Компані» послуги підприємствам в сільському господарстві, що відповідає п.1.1 даного договору - «з метою виконання авіаційних послуг», за умови підписання договору лізингу. Представник відповідача зазначав, що оскільки останній не було підписано позивачем, то і ТОВ «Глобал Ейр Компані» не зміг його використовувати. Так, представником позивача було заявлено клопотання про витребування у третьої особи у справі - ТОВ «Глобал Ейр Компані» додатку до підписаного між ПП «Інфоземсервіс» та ТОВ «Глобал Ейр Компані» договору №02-04-12 від 23.04.2012 року про оренду спірного повітряного судна, який передбачений п.9.1, 10.1, 12.2 даного договору. Судом було задоволено дане клопотання та направлено відповідний запит, проте і перший запит і направлений повторно отримавши завчасно за адресою свого місцезнаходження ТОВ «Глобал Ейр Компані» двічі проігнорував (Том №2 а.с.113, 117, 118, 128, 129) В свою чергу, представник відповідача пояснив, що незважаючи на підписання договору №02-04-12 на оренду повітряного спірного судна від 23.04.2012 року з ТОВ «Глобал Ейр Компані», спірний літак ні відповідачем, ні третьої особою у справі не використовувався. Будь-яких додатків до договору, незважаючи на те, що на них є посилання в договорі не укладалося, оскільки відповідний договір лізингу із позивачем підписаний так і не був, що самим позивачем не оспорюється, В порядку ч.4 ст.10 ЦПК України суд всіляко сприяв сторонам у реалізації наданих їм прав, роз`яснював про можливість про звернення до суду із заявами чи клопотаннями про витребування певних доказів, проте такі заяви чи клопотання до суду не надходили. На підтвердження того, що спірний літак відповідачем не використовувався у той період, на якому наполягає позивач (з 25.07.2013), представником відповідача надано і акт приймання-передачі повітряного судна Ан-2, реєстраційний номер [NUMBER]), згідно якого ТОВ «Глобал Ейр Компані» передав назад ПП «Інфоземсервіс» спірний літак 31 грудня 2013 року (Том №2 а.с.179) Також в матеріалах справи знайшли своє підтвердження доводи представника відповідача про те, що всі наявні дозвільні документи на літак втратили свою чинність і нові не робилися, а за відсутності цих документів повітряне судно використовуватися також не могло. Так, спеціальний сертифікат льотної придатності №ПС 3619/3 строк дії до 14.11.2013 року, дозвіл на виконання авіаційно-хімічних робіт строк дії до 31.12.2012 року (Том №2 а.с.142, 143) Позивачем також суду не представлено жодних доказів того, що відповідачем укладалися договори з іншими третіми особами щодо використання літака в визначений ним період, оскільки само ПП «Інфоземсервіс» відповідних ліцензій і дозволів не мало, як і не представлено жодних договорів, які б мав на меті укласти сам позивач з метою використання свого літака для отримання прибутку. Наданий же позивачем документ під назвою «завдання на політ» від 08.04.2014 року суд сприймає критично, оскільки наведені в ньому відомості спростовуються вищезазначеними судом документами, а саме актом приймання-передачі від 31.12.2013 та сертифікатами і дозволами про непридатність до польотів даного повітряного судна (Том №2 а.с.162) З матеріалів справи вбачається, що 02.06.2015 старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Первомайського міськрайонного управління юстиції Шматкова А.М. винесена постанова про закінчення виконавчого провадження ВП №46409385, оскільки рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 29.05.2015 виконано в повному обсязі та спірний літак «витребувано» у ПП «Інфоземсервіс» (Том №2 а.с.172а) Доводи представника позивача і самого позивача щодо того, що відповідач умисно не віддавав літак позивачу, а використовував у власних цілях, суд також в контексті даних позовних вимог сприймає критично, оскільки сам представник позивача неодноразово наголошував, що «можливо таке припустити, що по-перше, до 25.07.2013 року позивач до відповідача із вимогою про повернення літака не звертався» (Том №2 а.с.111, 126), а під час же нового судового розгляду на запитання суду чому за наявності рішення суду, яке в частині повернення позивачу літака набрало законної сили, даний літак позивач не забрав, а відповідач не віддав, як і не віддав під час розгляду справи районним судом протягом 2013-2014 років, представник відповідача пояснив, що [PERSON] неодноразово направлялися листи з пропозицією забрати літак із зазначенням адреси, де він знаходиться, що підтверджено матеріалами справи і не заперечується самим позивачем (Том №2 а.с.144, 145, 146, 166-171), на що позивач відповідав, що літак був у непридатному для польотів стані і крім того, позивач пояснив, що забирати літак не буде до тих пір, поки відповідач не віддасть йому документи на літак. Судом неодноразово з`ясовувалося під час розгляду справи, чому спірний літак не витребувано позивачем, проте як було встановлено судом вище провини відповідача в цьому немає. Сам позивач наголосив, що «забирати літак без формулярів» не буде, а такий обов`язок повернути літак саме з документами, на його думку, неправомірно судом не було зазначено в рішенні суду. Між тим, на питання суду, чи заявляв він вимоги про повернення йому літака саме з відповідними формулярами та чи оскаржував в цій частині він рішення суду, він відповів, що ні. Наявний же в матеріалах справи протокол про наміри від 14.05.2012 року та підписаний [PERSON] та ЧП «[PERSON]» та попередній договір про наступне укладення договору оренди від 28.05.2012 року та підписаний також [PERSON] та ЧП «[PERSON]» до уваги на підтвердження можливого прибутку, на який мав право розраховувати позивач, також братися не можуть, оскільки сам договір укладено так і не було (Том №1 а.с.56-58) Таким чином, суд приходить до висновку, що як того вимагав суд касаційної інстанції позивачем за правилами ст.60 ЦПК України не доведено, що з вини відповідачів він не отримав прибуток, на який мав право розраховувати. Суд акцентує увагу сторін на імперативні вимоги ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, згідно яким саме сторони повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог чи заперечень. Проте зазначених вимог закону позивач н дотримався, відтак законних підстав для задоволення позову суд не вбачає. Позивач не довів, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і що саме неправомірні дії відповідача стали єдиною та достатньою причино, яка позбавила його можливості отримати прибуток. На підставі викладено та

Outcome: dismissed