Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-06 00:00:00

В обґрунтування заявленого позову позивач вказувала, що на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] її батьками [PERSON] та [PERSON] були побудовані два житлові будинки, які були їхньою спільною сумісною власністю. Право власності на житловий будинок літ. «А-1» було зареєстровано на ім`я її батька [PERSON] .. Житловий будинок літ. «Б-1» хоч і не вважається самочинним, оскільки збудований в 1974 році, але право власності на який зареєстровано не було. [INFO] помер [PERSON] , внаслідок чого відкрилася спадщина, що складалася із 1/2 частини вказаного домоволодіння. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли позивач по справі - [PERSON] , її мати [PERSON] та її брат [PERSON] , однак зареєстрували свої права лише на житловий будинок літ. «А-1» по 1/6 частині за кожним відповідно. [INFO] [PERSON] померла, а тому після її смерті відкрилася спадщина, яка складалася з 4/6 частин домоволодіння. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла позивач по справі, оскільки вступила в управління спадковим майном, але в нотаріальній конторі вона отримала свідоцтво про право на спадщину лише на 4/6 частин житлового будинку літ. «А-1», так як право власності на житловий будинок літ. «Б-1» за спадкодавцем зареєстровано не було. Також позивач [PERSON] в позовній заяві вказувала, що її брат [PERSON] одружився в 1985 році та знявся з реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Потім між нею та братом виникла усна домовленість, що вона буде доглядати належну йому 1/6 частину домоволодіння, сплачувати комунальні послуги, робити поточні ремонти. Тому після смерті її матері позивач повністю відкрито володіє двома житловими будинками. Брат позивача [PERSON] помер [INFO] внаслідок чого відкрилася спадщина, яка складається із 1/6 частини вказаного домоволодіння, але спадкове майно на даний час ніким не витребувано. Оскільки відсутні правовстановлюючі документи на ім`я спадкодавців на житловий будинок літ. «Б-1» та 1/6 частина житлового будинку літ. «А-1» зареєстрована за братом позивача, [PERSON] була змушена звернутися з позовом про визнання права власності на 5/6 частин житлового будинку в порядку спадкування за законом та визнання права власності на 1/6 частину домоволодіння в порядку набувальної давності. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, вказувала, що позов підтримує в повному обсязі та просить суд його задовольнити, в разі неявки відповідачів вона не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі. Люботинська міська рада Харківської області до суду подала заяву, в якій просить проводити розгляд справи без участі її представника за наявними доказами згідно чинного законодавства. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином шляхом направлення судової повістки-повідомлення, але в судове засідання не з`явилися без поважних на то причин та відзив на позов не подавали. А тому суд зі згоди позивача розглядає справу за відсутністю відповідачів, в заочному судовому засіданні. В судовому засіданні, дослідивши наявні в справі докази, суд встановив наступне. Спірними є два житлових будинки, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , один з яких, а саме житловий будинок літ. «А-1» належить по 1/6 частині [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 23 січня 1980 року Другою Харківського району державною нотаріальною конторою та зареєстрованого 19 серпня 1980 року в Люботинському «БТІ» під №5730 в книзі №43, та в 4/6 частинах [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину серія [NUMBER] , виданого 05 березня 2015 року державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району та області за реєстровим №2-77 та на підставі витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №34523690 від 05 березня 2015 року, а також житловий будинок літ. «Б-1», право власності на який не зареєстровано. Як вбачається з копії технічного паспорту, виготовленого КП «Люботинське БТІ» на замовлення [PERSON] станом на 25 грудня 2014 року, на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , були побудовані: в 1963 році житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 31,40 кв.м., житловою площею 21,30 кв.м., сараї літ. «В», літ. «Е», убиральня літ. «Ж», колодязь літ. «К», огорожа 2-3, а також в 1974 році на вказаній земельній ділянці був побудований житловий будинок літ. «Б-1», з напівпідвалом літ. «нпд», верандою літ. «б», ґанком літ. «б1», погребом літ. «бп», загальною площею 40,20 кв.м., житловою площею 17,00 кв.м.. Станом на 1974 рік питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Таким чином, з моменту завершення будівництва житлового будинку [PERSON] та [PERSON] набули статусу власників житлового будинку літ. «Б-1» та вони набули право в межах, установлених законом, володіння, користування й розпорядження цим майном. Відповідно до ст. 22 КЗУпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Тобто, житловий будинок літ. «Б-1» за адресою: [ADDRESS] , побудований в 1974 році, в період перебування [PERSON] та [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, належало їм на праві спільної сумісної власності. Згідно із ст. 28 КЗУпШС частки подружжя у спільній сумісній власності є рівними, тобто кожному з подружжя мало б належати по 1/2 частині вказаного житлового будинку. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого Люботинським міським відділом ЗАГС 19 жовтня 1978 року, актовий запис про смерть №393. Враховуючи, що [PERSON] помер [INFO] , тобто в період дії Цивільного кодексу України 1963 року, суд вважає за доцільне керуватися нормами ЦК України в редакції 1963 року, так як відповідно до п.4 Перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, Цивільний кодекс України 2003 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відносно цивільних правовідносин, які виникли до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, його положення застосовуються до тих прав і обов`язків, які виникли та продовжують існувати після вступу його в силу. В зв`язку з тим, що вказані правовідносини виникли та продовжували існувати до 01 січня 2004 року, тобто до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, суд вважає за необхідне застосувати до правовідносин між сторонами по справі правові норми, передбачені Цивільним кодексом України в редакції 1963 року. Згідно зі ст. 525 ЦК України (в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Тобто спадщина, яка складається з 1/2 частини житлового будинку літ. «Б-1», розташованого за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] . Як вбачається із копії свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 23 січня 1980 року Другою Харківського району державною нотаріальною конторою спадщину після смерті [PERSON] прийняли його дружина [PERSON] та його діти [PERSON] , [PERSON] , що відповідає ст. 529 ЦК України, відповідно до вимог якої при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є діти, той з подружжя котрий залишився, батьки померлого. Згідно з ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємець, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав в нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Таким чином суд приходить до висновку, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями, які прийняли після смерті [PERSON] спадщину у виді 1/2 частини житлового будинку літ. «Б-1», що розташований за адресою: [ADDRESS] , але право власності на вказаний будинок в нотаріальній конторі вони не зареєстрували. Тобто житловий будинок літ. «Б-1» з напівпідвалом літ. «нпд», верандою літ. «б», ґанком літ. «б1», погребом літ. «бп», загальною площею 40,20 кв.м., житловою площею 17,00 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] став належати в 4/6 частинах [PERSON] , в 1/6 частині [PERSON] , та в 1/6 частині [PERSON] .. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого Люботинським міським відділом РАГС 02 листопада 1995 року, актовий запис про смерть №563. Спадкоємцем на відкриту після смерті [PERSON] спадщину є її діти - [PERSON] та [PERSON] , що відповідає ст. 529 ЦК України, відповідно до вимог якої при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є діти, той з подружжя котрий залишився, батьки померлого. Як вбачається із копії свідоцтва про право на спадщину серія [NUMBER] , виданого 05 березня 2015 року державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району та області за реєстровим №2-77 спадщину після смерті [PERSON] у виді 4/6 частин житлового будинку літ. «А-1», що розташований за адресою: [ADDRESS] , прийняла донька спадкодавця - [PERSON] .. Таким чином 5/6 частин житлового будинку літ. «Б-1», що розташований за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] стало належати [PERSON] , так як вона після смерті спадкодавців подавала заяви про прийняття спадщини. Факт родинних відносин між спадкодавцями [PERSON] , [PERSON] та спадкоємцем [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 01 лютого 1956 року Люботинським міським бюро ЗАГС, та копією свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] , виданого 04 травня 1974 року Люботинським міським бюро ЗАГС. Тому суд задовольняє позов в частині визнання права власності за позивачем [PERSON] на 5/6 частин житлового будинку літ. «Б-1», що розташований за адресою: [ADDRESS] : в 1/6 частині в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] , та в 4/6 частинах в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Крім того, як вбачається із позовної заяви 1/6 частина домоволодіння, що складається із двох житлових будинків літ. «А-1» та літ. «Б-1» належить брату позивача [PERSON] .. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції 22 лютого 2011 року, [PERSON] помер [INFO] . Також як вбачається із повідомлення Другої Харківської міської державної нотаріальної контори після померлого [INFO] [PERSON] , заяви про прийняття та про відмову від прийняття спадщини не подавалися, спадкова справа не заводилася, а також відповідно до інформаційних довідок зі спадкового реєстру №59581529 від 25 лютого 2020 року та №59581559 від 25 лютого 2020 року інформація в спадковому реєстрі щодо спадкових справ, заведених після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , та який на момент смерті мешкав за адресою: [ADDRESS] , або інформація щодо заповітів чи спадкових договорів відсутня. Отже, на теперішній час спірне майно ніким не витребувано. Також як вбачається із матеріалів справи позивач [PERSON] з моменту свого народження проживає у вказаному домоволодінні, а з моменту смерті своєї матері [PERSON] , а саме з 29 жовтня 1995 року повністю відкрито володіє житловим будинком, що підтверджується актом квартального комітету №3, в якому зазначено, що [PERSON] самостійно опікується домоволодінням за адресою: [ADDRESS] , здійснює поточні ремонти житлових будинків, збудувала огорожу та спорудила колодязь за власний кошт, обробляє прилеглу до будинків земельну ділянку, має вільний доступ до домоволодіння, користується ним разом із своєю родиною, самостійно сплачує комунальні послуги та земельний податок. Тобто позивач відкрито, безперервно володіє нерухомим майном. Враховуючи те, що [PERSON] після смерті своєї матері отримала право користуватися домоволодінням в цілому та земельною ділянкою, мала вільний доступ до житлових будинків, відкрито та безперервно володіла нерухомим майном протягом останніх десяти років, а також те, що ніхто не заявив про свої права на спірну частину домоволодіння, тому суд задовольняє позов і в частині визнання права власності за позивачем на 1/6 частину домоволодіння в порядку набувальної давності. На підставі викладеного,

Outcome: approved