Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

В листопаді 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила визнати дійсним договір купівлі-продажу 11/20 частин житлового будинку по [ADDRESS] від 25.06.1998, зареєстрований Товарною біржею «Українська біржа нерухомості» за №500/1 В обґрунтування позовних вимог вказала, що 25.06.1998 вони з відповідачем уклали договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого відповідач продала, а позивач купила 11/20 частин домоволодіння [ADDRESS] . Договір було укладено на Товарній біржі «Українська біржа нерухомості». Всі умови договору сторони виконали, окрім нотаріального посвідчення. На теперішній час позивач має намір розпорядитися власним майном, однак цьому перешкоджає відсутність нотаріального посвідчення договору, який підлягає визнанню дійсним тільки у судовому порядку. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.11.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило. Відповідач відзив на позовну заяву до суду не подала. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів за адресою останнього відомого місця проживання останньої та додатково шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади. У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 25.06.1998 [PERSON] та [PERSON] уклали договір №500/1 купівлі-продажу частки житлового будинку, відповідно до якого [PERSON] придбала 11/20 часток домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Договір оформлено на Товарній біржі «Українська біржа нерухомості» та 11.08.1998 зареєстровано в Комунальному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за реєстровим № 6423. З довідки Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 16.12.2020 № 3022 вбачається, що станом на 28.12.2012 право власності на 11/20 частин житлового будинку по [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] , на підставі договору №500/1 купівлі-продажу від 25.06.1998, укладеному на Товарній біржі «Українська біржа нерухомості» та зареєстрованому в КП ММБТІ 11.08.1998 за реєстровим №6423. Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач має намір розпорядитися своїми правами на нерухоме майно, але цьому перешкоджає відсутність нотаріального посвідчення договору, яке не вимагалося законодавством на час його укладання. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна укладено 25.06.1998, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР) статтею 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Частиною другої статті 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. У відповідності до частини другої статті 47 ЦК УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. З огляду на те, що на момент укладення договору купівлі-продажу частки житлового будинку сторони ухилилися від його нотаріального посвідчення, що на теперішній час перешкоджає позивачу реалізувати свої речові права відносно нерухомого майна, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,00 грн., витрати на оплату якого понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved