Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

В.о. генерального директора КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» (далі - КНП «ТОКПЛ») Шкробот В.В. звернувся в суд із заявою про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку [PERSON] В обґрунтування поданої заяви покликається на те, що у [PERSON] наявний тяжкий психічний розлад, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих та його безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку [PERSON] , які надійшли від директора територіального центру надання соціальних послуг та реабілітації [PERSON] . Напідставі цих відомостей [PERSON] був оглянутий лікарем-психіатром [PERSON] у приймальному відділенні КНП «ТОКПЛ»о 15.10 год. 16 липня 2019 року, який підтвердив висновок про необхідність госпіталізації. Також [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів КНП «ТОКПЛ», яка підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію [PERSON] згідно Закону України «Про психіатричну допомогу». Згода особи на госпіталізацію відсутня у зв`язку з відмовою [PERSON] від запропонованої госпіталізації, а тому в.о. генерального директора КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР Шкробот В.В. просить винести рішення про його примусову госпіталізацію. В судовому засіданні представник КНП «ТОКПЛ»ТОР Гач М.П. заяву підтримала, просила суд її задовольнити. [PERSON] в судовому засіданні вважає, що підстави для його примусової госпіталізації відсутні, він дійсно не приймає призначені ліки, бо не вважає за потрібне. Разом з тим, його поведінка не є агресивною, коли вип`є спиртного може ображати і кричати. Представник УСП ТМР вважає, що з огляду на стан [PERSON] , його поведінку, відсутність проявів агресії, як і відомостей про те, що він несе загрозу для себе чи оточуючих, підстави для примусової госпіталізації останнього відсутні. Прокурор заяву про госпіталізацію [PERSON] у примусовому порядку до КНП «ТОКПЛ» ТОР без його згоди підтримала, вважає, що з врахуванням стану особи, його поведінки, примусова госпіталізація необхідна. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що працює в.о. директора «Бережанського психоневрологічного будинку-інтернату» ТОР з 2016 року. В цьому закладі перебував [PERSON] , інколи поводив себе агресивно, «буянив» коли вживав алкоголь. Оскільки 25% грошових коштів утриманці інтернату отримують на власні потреби, то в них є можливість придбати спиртне. [PERSON] неодноразово провокував бійки, агресію він проявляв не тільки в нетверезому стані, алкоголь вживав тоді, коли отримував пенсію. Свідку також відомо, що [PERSON] раніше лікувався в умовах ТОКПЛ. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. Як вбачається із висновку комісії лікарів-психіатрів, пацієнт [PERSON] , [INFO] , житель Бережанського району с. Краснопуща, поступив на стаціонарне обстеження та лікування в 2-е психіатричне відділення КНП «ТОКПЛ» ТОР 16 липня 2019 року о 15 год. 10 хв. за направленням чергового лікаря, у супроводі працівника Мельнице-Подільського територіального центру надання соціальних послуг та реабілітації з приводу діагнозу: Помірна розумова відсталість синдром помірно-вольової нестійкості. Із анамнезу відомо, що психічним захворюванням страждає від народження. Родом із неблагоприємної сім`ї. З раннього віку відставав в психомоторному розвитку від своїх однолітків, пізніше почав ходити, говорити. Навчався в допоміжній школі-інтернаті м. Мельниця-Подільська, закінчив там 10 класів, після чого був переведений в місцевий будинок для інвалідів. В 5-тирічному віці стаціонарно обстежувався та лікувався в Чернівецькій обласній психлікарні, де був визнаний інвалідом по даному захворюванню. В армії не служив. Інвалід II групи довічно. З 2005 року перебував в будинку-інтернаті для пацієнтів із хронічними психоневрологічними захворюваннями с. Краснопуща. В 2012 році лікувався стаціонарно в умовах ТОККПНЛ. Останнім часом проживав в Мельнице-Подільському територіальному центрі надання соціальних послуг та реабілітації, де (згідно інформації, отриманої від директора територіального центру) часто порушував правила внутрішнього режиму, поводився агресивно, конфліктував з оточуючими, не реагував на зауваження і вказівки керівництва, погрожував підопічним. Доставлений на стаціонарне обстеження та лікування. Псих. статус: орієнтація всіх видів збережена. Мовному контакту доступний. На поставлені запитання відповідає переважно по суті. Спілкується охоче, задоволений, що йому приділяють увагу, активно розповідає відомості зі свого життя. Мислення конкретно-образне, по темпу дещо сповільнене. Судження примітивні. Пише по буквах, не читає, рахує в межах 10, математичні дії не виконує. Прислів`я, метафори пояснює буквально, підказку не використовує. Завдання на узагальнення і виключення предметів не виконує. Емоції прості, мало диференційовані, лабільні, схильний до афективних спалахів. Вольові якості ослаблені. Критика до свого стану хвороблива. Комісія приходить до висновку, що пацієнт [PERSON] потребує госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку без його усвідомленої згоди, та відповідно до його психічного стану, оскільки пацієнт страждає на тяжкий психічний розлад, внаслідок чого не спроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність та вчиняє дії, що являють небезпеку для навколишніх. Згідно з вимогами ст. 340 ЦПК України у заяві про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. В силу вимог ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» стаціонарна психіатрична допомога - психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, і надається в стаціонарних умовах понад 24 години підряд. Рішенням Конституційного Суду № 2-рп/2016 від 01 червня 2016 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» у взаємозв`язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. У відповідності до «Принципів захисту осіб з психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги», схвалених Резолюцією Генеральної Асамблеї № 46/119 від 17 грудня 1991 року, в принципі 6 зазначено, що «будь-яка особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в якості пацієнта у примусовому порядку, або особа, вже госпіталізована як пацієнт у добровільному порядку, може триматися як пацієнт у психіатричному закладі у примусовому порядку тоді й тільки тоді, коли уповноважений для цієї мети відповідно до закону кваліфікований фахівець, який працює в області психіатрії, встановить відповідно до принципу 4, наведеного вище, що ця особа страждає на психічне захворювання, і визначить, що: (а) внаслідок цього психічного захворювання існує серйозна загроза заподіяння безпосередньої або неминучої шкоди цій особі або іншим особам, або (б) у випадку особи, чиє психічне захворювання є тяжким, а розумові здібності ослабленими, відмова від госпіталізації або тримання даної особи в психіатричному закладі може призвести до серйозного погіршення її здоров`я або унеможливить застосування належного лікування, яке може бути здійснене лише за умови госпіталізації до психіатричного закладу відповідно до принципу найменш обмежувальної альтернативи». Крім цього, згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих,або неспроможна самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» у випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації. Проаналізувавши висновок комісії лікарів-психіатрів ТОКПЛ, заслухавши в судовому засіданні [PERSON] , лікаря-психіатра, представника УСП ТМР та прокурора, суд приходить до переконання, що заява є передчасною, оскільки незважаючи на встановлений діагноз (помірна розумова відсталість синдром помірно-вольової нестійкості), при матеріалах справи відсутні та в судовому засіданні не здобуто доказів на підтвердження того, що [PERSON] вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють реальну небезпеку для нього чи оточуючих. Крім того, в поданій до суду заяві та у висновку комісії лікарів-психіатрів не наведено будь-яких доводів про неспроможність [PERSON] задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. По справі «Акопян проти України (заява № 12317/06) рішення від 05 червня 2014 року, у п. 73 Європейський суд з прав людини встановив, що згідно з практикою Суду особа не може бути примусово госпіталізована як «психічно хвора», якщо не дотримано трьох нижче наведених мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Аналізуючи в сукупності викладені обставини, досліджені докази та вимоги законодавства, суд приходить до переконання про відсутність доведених підстав для примусової госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу, а тому відмовляє у задоволенні заяви в.о. генерального директора КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР Шкробота В.В. про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку[PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: dismissed