Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

в липні 2019 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до до Комунального підприємства виконавчого органу Кївради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», згідно з яким просив: визнати недійсною заборгованість [PERSON] перед Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» в період часу з 01.01.2015 року по 01.05.2019 року у сумі 53 712 грн. 79 коп.; стягнути з відповідача на його користь сплачений судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до Свідоцтва про право власності, виданого 18.02.2003 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, [PERSON] з 17.02.2003 року є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . При цьому, згідно з відповіддю на адвокатський запит від 04.06.2019 року за № 28АУ/6/1/2228 за даними відповідача, який з 01.05.2018 року є виконавцем послуг з централізованого опалення (ЦО) та централізованої подачі гарячої води (ЦПГВ), за позивачем в період з 01.07.2017 року по 01.05.2019 року обліковується заборгованість за ЦО у розмірі 51 351 грн. 23 коп. та за ЦПГВ у розмірі 3 929 грн. 37 коп. Разом з тим, позивач не погоджується з даною заборгованістю, посилаючись на те, що він з 28.04.2015 року не отримував послуг з централізованого опалення та не проживав за вищезазначеною адресою. За вказаних обставин, а також визнаючи правомірним нарахування йому заборгованості лише на суму 567 грн. 81 коп., позивач звернувся до суду з цим позовом, який просив задовольнити у повному обсязі. Ухвалою від 15.07.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. 10.09.2019 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому він, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог, просив у задоволенні позову відмовити. Ухвалою від 30.09.2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. 01.10.2019 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача на позовну заяву. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини, справи судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності, виданого 18.02.2003 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, [PERSON] з 17.02.2003 року є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Як зазначено у відповіді на адвокатський запит від 04.06.2019 року за № 28АУ/6/1/2228 за даними відповідача, який з 01.05.2018 року є виконавцем послуг з централізованого опалення (ЦО) та централізованої подачі гарячої води (ЦПГВ), за позивачем в період з 01.07.2017 року по 01.05.2019 року обліковується заборгованість за ЦО у розмірі 51 351 грн. 23 коп. та за ЦПГВ у розмірі 3 929 грн. 37 коп. Разом з тим, звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для визнання нарахованої заборгованості у розмірі 53 712 грн. 79 коп. недійсною, посилався на те, що він з 28.04.2015 року не отримував послуг з централізованого опалення та не проживав за вищезазначеною адресою. При цьому, на підтвердження вказаних обставин позивачем було додано до позовної заяви посвідчення особи моряка серії [NUMBER] ; Акт прийняття на комерційний облік вузла обліку енергії для потреб опалення окремого приміщення, згідно з яким з часу повірки 28.04.2015 року до 08.02.2019 року позивач спожив 0,821 Гкал теплової енергії; Акт приймання на абонентський облік води від 18.02.2019 року, згідно з яким позивачем у період часу з 25.03.2015 року за лічильником № 5863167 було використано у період часу з 25.03.2015 року було використано1 м3, а за лічильником №62630003 - 2 м3 в період часу з 03.03.2016 року, холодної води, що разом становить 3 м3 ; Акт приймання на абонентський облік засобів обліку води від 18.02.2019 року, згідно з яким позивачем у період часу з 20.01.2017 року за лічильником № 7054043 було використано 1 м3 , а за лічильником № 7059294 1 м3 в період часу з 03.03.2016 року гарячої води, що разом становить 2 м3; рахунки за електроенергію за 2018 рік. В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При цьому, вимоги ч.2 ст. 5 ЦПК України суд виключно до викладеної в позові вимоги може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону, а згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких провожиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів наведений у ст. 16 ЦК України. При цьому, власник порушеного права може скористатися не любим, а конкретним способом захисту свого права, який, як правило, прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Однак, ні норми Цивільного Кодексу України, ні положення Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (надалі - Правила), не містять такого способу захисту як прав споживача як визнання заборгованості недійсною. Натомість, як передбачено у п. 29 Правил, споживач має право не зменшення розміру плати у разі, зокрема тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність. Проте, будь-яких доказів звернення позивача з відповідною заявою матеріали справи не містять. Крім того, в порушення вимог п.14 вказаних Правил, показання квартирних засобів обліку знімаються споживачем щомісяця. Таким чином, незалежно від споживання чи не споживання вказаної послуги, показання повинні передаватися власником житла по лічильнику, однак, як встановлено в судовому засіданні, вказаних дій позивачем не здійснювалось. Крім того, стороною відповідача зауважено, що на даний час Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» не зверталось з вимогами про примусове стягнення з [PERSON] суми боргу за період часу з 01.01.2015 по 01.05.2019 в сумі 53712,79 грн., яку позивач просить визнати недійсною. Враховуючи викладене, розглянувши справу в межах заявлених позивачем вимог, а також враховуючи те, що пред`явленні позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed