Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

В листопаді 2019 року [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] та просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позову посилається на те, що 19.09.1980 року нею був придбаний будинок [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу. 08.04.1981 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] , а 16.03.2009 року відповідач був зареєстрований у її будинку. Сімейні відносини між сторонами не склалися, тому з 2012 року відповідач не проживає з позивачем у її будинку. Перешкод у користуванні будинком [PERSON] відповідачу не чинила. Відповідач не сплачує комунальні платежі, в утримані будинку участі не приймає, особистих речей відповідача в будинку не має. Факт реєстрації у будинку відповідача порушує право позивача, як власника майна на вільне розпорядження і користування своєю власністю. Тому [PERSON] вимушена звернутися до суду з відповідним позовом. За вказаною позовною заявою відкрито провадження у цивільній справі № 947/28011/19. Розгляд справи призначено провести в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Учасникам справи встановлено строк вчинення процесуальних дій. У встановлений судом строк з боку відповідача [PERSON] через канцелярію суду надійшла заява про визнання позову та про розгляд справу без його участі (вхід. №62962). У відповідності до частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Визнання позову відповідачем [PERSON] не суперечить закону. У відповідності до частини третьої статті 13, частини другої статті 49, частини першої статті 206 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу (провадження у справі). Враховуючи наведене, за результатами розгляду цивільної справи № 947/28011/19 суд приймає визнання позову відповідачем та задовольняє вимоги позивача щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В ході розгляду справи суд встановив, що на підставі дублікату договору купівлі-продажу від 19.09.1980 року, посвідченого державним нотаріусом Одеського нотаріального архіву Романовою В.В. (зареєстрований в реєстрі за № 2-52), замість втраченого, будинок [ADDRESS] належить [PERSON] . Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності підтверджено: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1481164051101; об`єкт нерухомого майна: житловий будинок; адреса: [ADDRESS] ; номер запису про право власності: 24750622; дата та час державної реєстрації: 05.02.2018 14:15:47; підстава виникнення права власності; технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 30.01.2018, видавник: ТОВ «БЮРО КОНСАЛТ СЕРВІС»; форма власності: приватна; розмір частки 1/1; власник: [PERSON] . Актом про не проживання від 01.11.2019 року за підписами голови СОН «ЧУБАЇВКА» та секретаря [PERSON] підтверджено, що відповідач [PERSON] , [INFO] в будинку [ADDRESS] не проживає з 2012 року по теперішній час, його речей за даною адресою не знаходиться. Витягом з домової книги № 928, виданим адміністрацією СОН «ЧУБАЇВКА» підтверджено, що [PERSON] , [INFO], з 16 березня 2009 року значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , в графі «родинне відношення» значиться запис: «чоловік». Заявою про розірвання шлюбу, посвідченою приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Крикливою О.М., підтверджена справжність підпису [PERSON] під згодою на розірвання шлюбу з [PERSON] . Крім іншого, в матеріалах справи наявна нотаріальна заява [PERSON] , якою він просить зняти його з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Справжність підпису [PERSON] засвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Крикливою О.М. За положеннями частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи не можуть бути підставою для обмеження прав і свобод передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Позивач просить захистити її право вільно володіти своїм майном та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування. Відповідач зі свого боку позовні вимоги [PERSON] визнав. У статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до абзацу 6 статті 3 Закону України від 11.12.2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування особи в житлі за певною адресою. Згідно зі статтею 7 Закону України від 11.12.2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як випливає із цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Закон України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням. (Вказані вище правові позиції викладені в Постанові Верховного Суду України №6-57 від 16.01.2012р.). Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При викладених обставинах суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованим та підлягають задоволенню.

Outcome: approved