Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

В листопаді 2015 р.[PERSON]звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі. В заяві зазначає,що 06.10.2015 р.Шевченківський районний суд м.Запоріжжя ухвалив заочне рішення у цивільній справі № 336/3471/15ц за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит»»(далі Банк) про захист прав споживача,стягнення грошової суми,цим рішенням позов був задоволений частково. Стягнуто з Банку на користь [PERSON]грошову суму банківського вкладу(депозиту)у розмірі 40000 гр.та неустойку 4000 гр.,в задоволенні решти вимог відмовлено. Зазначене судове рішення було оскаржене позивачем в апеляційному порядку. Як зазначає позивач у заяві про ухвалення додаткового рішення від 18.11.2015 р.,вказаним рішенням не були вирішені всі заявлені ним до відповідача вимоги,а саме про розірвання договірних відносин між ним та Банком,закриття всіх рахунків,відкритих у Банку на ім*я [PERSON] Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 14.01.2016 р.справа з апеляційною скаргою [PERSON]передана до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя для прийняття додаткового рішення,оскільки в описовій,мотивувальній та резолютивній частині вказаного вище рішення не дана правова оцінка заявленим позовним вимогам про розірвання всіх договорів сторін,закриття всіх рахунків в Банку,про стягнення упущеної вигоди,втрат внаслідок знецінення коштів,що свідчить про не ухвалення стосовно них судового рішення. Як передбачено ст.220 ч.1 п.1 ЦПК України,якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги,з приводу якої сторони надавали докази і давали пояснення,не ухвалено рішення,суд,що ухвалив рішення по справі,може за заявою осіб,які беруть участь у справі,чи за власної ініціативи ухвалити додаткове рішення. В судове засідання позивач та його представник не з*явились,викликались шляхом направлення судової повістки,яка повернута до суду за закінченням терміну зберігання,що не перешкоджає розгляду заяви без їх участі. Представник відповідача в судове засідання не з*явився з невідомих причин,викликався шляхом направлення судової повістки,яка була вручена уповноваженій особі 25.01.2016 р.,про що у справі є поштове повідомлення,що не перешкоджає розгляду заяви без його участі. Всебічно вивчивши обставини справи,перевіривши доводи позивача по суті заяви,суд дійшов висновку,що вимоги позивача про стягнення з відповідача упущеної вигоди,втрат внаслідок знецінення коштів заявлені обґрунтовано, підлягають частковому задоволенню,вимоги про розірвання договорів та закриття рахунків задоволенню не підлягають на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом при розгляді справи було встановлено, що 08.01.2015 сторони уклали договір строкового банківського вкладу (депозиту),відповідно до якого банк прийняв від вкладника суму у розмірі 50000 грн.з процентною ставкою 25 % річних, строком до 08 лютого 2015 року включно. По закінченню строку дії договору,сума вкладу частково у розмірі 10000 гр.станом на 13.02.2015 р.була перерахована на поточний рахунок позивача № [NUMBER] у Банку. Вказані обставини були встановлені у даній справі рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 06.10.2015 р.та відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України повторно не доказуються. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах і в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, як зазначено у ст. 1060 ЦК України, в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин між сторонами, укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом. Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі. З обставин справи вбачається, що постановою правління Національного банку України № 612 від 17.09.2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та кредит»» віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 171 від 17.09.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних строком на три місяці з 17.09.2015 року по 17.12.2015 року. Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону України ліквідація банку -це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Статтею 36 вказаного Закону України врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з п. п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;нарахування відсотків за зобовязаннями банку перед кредиторами. Разом із тим, п. 1 ч. 6 ст. 36 цього Закону передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини пятої цієї статті, не поширюється на зобовязання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. У відповідності до вимог статті 26 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодуванн коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. З матеріалів справи встановлено,що сума вкладу 40000 гр.позивачу на час прийняття судом рішення від 06.10.2015 р.не повернута. Нормами ст.625 ЦК України передбачено,що боржник,який прострочив виконання грошового зобов*язання,на вимогу кредитора зобов*язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення,а також 3% річних від простроченої суми,якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Фактично відповідач з позивачем не розрахувався,оскільки до теперішнього часу позивач не має реальної можливості отримати грошові кошти вкладу у розмірі 40000 гр.та розпорядитись ними. Висновки суду повністю узгоджуються з роз'ясненнями Верховного Суду України про порядок застосування зазначеної норми матеріального права у постанові від 01.10.2014 року по справі № 6-113цс14, правовий висновок якого в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для застосування у подібних правовідносинах. Відповідно до вказаної постанови Верховного Суду України,зобов*язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту)вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд.У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника у цьому ж банку,однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів ,зобов*язання банку з повернення вкладу не є виконаними і до банку слід застосовувати відповідальність за порушення грошового зобов*язання,передбачену ч.2 ст.625 ЦК України. Разом з тим,із введенням в ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» тимчасової адміністрації на підставі постанови НБУ від 17.09.2015 р. № 612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до неплатоспроможних»,згідно до ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не здійснюється нарахування неустойки(штрафів,пені),інших фінансових(економічних)санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов*язань перед кредиторами,у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов*язання банком. Тому внаслідок неналежного виконання зобов*язань за депозитним договором,згідно приписів ст.625 ЦК України,позовні вимоги по відшкодуванню інфляційних втрат від знецінення коштів підлягають стягненню за період з 09.02.2015 р.по 17.09.2015 р.,а саме за лютий 2015 р.(105,3%),за березень 2015 р.(120,3%),за квітень 2015 р.(137,1%),за травень 2015 р.(140,1%),за червень 2015 р.(140,7%),за липень 2015 р.(139,3%),за серпень 2015 р.(138,2%),за вересень 2015 р.(141,4%)та складають суму 3768 гр.40 коп.(з розрахунку (40000 гр.:100*105,3) + (40000:100*120,3) + (40000:100*137,1) + (40000:100*140,1)+(40000:100*140,7) + (40000:100*139,3) + (40000:100*138,2) + (40000:100*141,4). Крім того,згідно ст.610,611,22 ЦК України,порушенням зобов*язання є його невиконання або виконання з порушенням умов,визначених змістом зобо*язання(неналежне виконання).У разі порушення зобов*язання настають наслідки,встановлені договором або законом,зокрема,відшкодування збитків.Особа,якій завдано збитків,має право на їх відшкодування.Збитками,зокрема,є доходи,які особа могла б реально одержати за звичайних обставин,якби її право не було порушено(упущена вигода). Таким чином,позивач за період з 09.02.2015 р.по 17.09.2015 р.міг би реально отримати грошову вигоду у банківській установі згідно умов п.2 договору за відсотковою ставкою 25% ,розмір упущеної вигоди становить 6054 гр.80 коп.(з розрахунку 40000 гр./ 100% *25%/365 днів*221 день ) У вказаній частині заявлений позов суд додатковим рішенням задовольняє як грунтований на законі та підтверджений доказами. Факт введення тимчасової адміністрації у Банку на висновки суду не впливають,оскільки згідно ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ,обмеження встановлене п.1 ч.5 цієї статті не поширюється на зобов*язання банку щодо виплати коштів за вкладами за договорами,строк яких закінчився,в межах суми граничного розміру відшкодування 200000 гр. Рішення суду,яке набрало законної сили,є однією з підстав для включення за пропозицією уповноваженої особи Фонду до реєстру акцептованих вимог кредиторів,як це передбачено п.4.31 розділу V «Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку»,затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 р.№ 2,зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14.09.2012 р.за № 1581/21893. За умовами п.7,10 договору,укладеного між сторонами,передбачено,що строк розміщення вкладу ,передбачений сторонами у п.1 договору,не може бути автоматично продовжений сторонами,тому по настанню визначеної у договорі дати повернення вкладу 09.02.2015 р.закінчується і дія укладеного між сторонами договору. Закінчення строку дії договору і невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальні правовідносини,а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом. Таким чином,для задоволення вимог позивача про припинення договору з підстав,передбачених ст.651 ЦК України,після закінчення строку дії договору суд не вбачає. Вирішуючи позов про закриття банківських рахунків позивача у Банку,суд встановив наступне. Постановою Правління Національного банку України № 492 від 12.11.2003 р.(із змінами) затверджена » Інструкція про порядок відкриття ,використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах»,п.20.7.якої передбачено,що вкладні (депозитні) рахунки клієнтів у разі залучення строкових вкладів закриваються після закінчення строку зберігання вкладу та повернення коштів вкладнику.У разі залучення вкладу на умовах його видачі на першу вимогу вкладний (депозитний) рахунок закривається після повернення коштів вкладнику. Відповідно до ст.16 ЦК України не передбачено такого способу захисту цивільних прав та інтересів особи,як закриття банківських рахунків,а крім того,позивачем взагалі не зазначені наявні у відповідача його рахунки та підстави для їх закриття за рішенням суду.

Outcome: partial