overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

В лютому 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] суми боргу в розмірі 13 480 гривень 66 копійок, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору від 12 жовтня 2007 року відповідач отримав кредит у розмірі 250 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом і зобов'язувався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачені договором. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму кредитної заборгованості станом на 23 січня 2014 року в розмірі 13 480 гривень 66 копійок, яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 9871 гривень 26 копійок, заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 2042 гривень 26 копійок, заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 449 гривень 01 копійки та штрафів в сумі 1 118 гривень 13 копійок, посилаючись на те, що відповідач в добровільному порядку відмовляється погасити суму боргу. В судовому засіданні представник позивача не з'явився, однак від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує. Відповідач позов визнав. Суд, вислухавши пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що дійсно 12 жовтня 2007 року між сторонами був укладений кредитний договір, згідно якого відповідач отримав від позивача кредит в сумі 250 гривень. Станом на 23 січня 2014 року відповідач допустив заборгованість по поверненню кредиту в сумі 13 480 гривень 66 копійок, яка складається з яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 9871 гривень 26 копійок, заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 2042 гривень 26 копійок, заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 449 гривень 01 копійки та штрафів в сумі 1 118 гривень 13 копійок. Оскільки відповідач у добровільному порядку не погашає борг, його слід стягнути в примусовому порядку. На підставі ст. ст. 625, 1050 ЦК України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

В лютому 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 21 605 грн. 99 коп. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що між сторонами 02 червня 2006 року укладено безномерний кредитний договір відповідно до умов якого, відповідач отримав кредит в сумі 6 100 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання по поверненню грошових коштів, внаслідок чого станом на 31 грудня 2013 року утворилась заборгованість. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги. Відповідач, який повідомлений про час і місце слухання справи належним чином, в судове засідання не з'явився. У відповідності до ст.169 ч.4 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів - в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом об'єктивно встановлено, що 02 червня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір відповідно до умов якого, відповідач отримав кредит в сумі 6 100 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання по поверненню грошових коштів, внаслідок чого станом на 31 грудня 2013 року утворилась заборгованість в сумі 21 605 грн. 99 коп. з яких: 4 497 грн. 62 коп. - заборгованість за кредитом; 15 603 грн. 32 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1 005 грн. 05 коп. - штраф (процентна складова). Ці обставини підтверджуються: заявою на відкриття рахунку від 02 червня 2006 року; Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам; розрахунком заборгованості по кредиту. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики,якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оцінюючи встановлене суд приходить до висновку, що [PERSON] не виконав в повному обсязі взяті на себе зобов'язання по кредитному договору в результаті чого станом на 31 грудня 2013 року утворилась заборгованість в сумі 21 605 грн. 99 коп., які підлягають стягненню з відповідача в примусовому порядку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

В лютому 2014 року ПАТ «Миколаївобленерго» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за спожиту електричну енергію . Позивач вказує на те, відповідачка є споживачем електричної енергії, яку постачає позивач ПАТ «Миколаївобленерго». Відповідно до п. 20 Правил користування електроенергією для населення плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця. Проте відповідачка не виконала свої обов'язки, своєчасно не сплачувала за послуги з електропостачання, у зв'язку з чим станом на 29 січня 2014 року за спожиту електричну енергію утворилась заборгованість в сумі 134 грн. 80 коп. Посилаючись на те, що добровільно погасити борг відповідачка не бажає, та відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, позивач просив стягнути на свою користь з відповідачки 134 грн. 80 коп. та судові витрати. Сторони в судове засідання не з'явились. Про час і місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином. Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника. Позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Згідно ст.ст. 224, 225 ЦПК України проводиться заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Відповідачка є власником особового рахунку за адресою: [ADDRESS] та є споживачем послуг з електропостачання, які надає за цією адресою позивач ПАТ «Миколаївобленерго». Згідно п. 20 Правил користування електроенергією для населення споживач зобов'язаний вносити плату за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію не пізніше 10 числа наступного місяця. З матеріалів справи вбачається, що відповідачка свої зобов'язання не виконує, оплату за вказані спожиті послуги не здійснює, в зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 29 січня 2014 року складає 134 грн. 80 коп. Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку, що позов ПАТ «Миколаївобленерго» про стягнення з відповідачки заборгованості за надані послуги з електропостачання підлягає задоволенню. Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

В лютому 2014 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Біликівської сільської ради Миргородського району Полтавської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, посилаючись на те, що після смерті матері намагався успадкувати відповідне право, однак нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай) на ім'я померлого спадкодавця. В судовому засіданні [PERSON] заявлений позов підтримав, пославшись у своїх поясненнях на те, що через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу не може оформити спадщину після матері. Відповідач проти заявленого позову не заперечував, направивши до суду листа, за змістом якого справу просив розглядати у відсутність його представника / а.с. 25 /. Представник третьої особи від Першої миргородської державної нотаріальної контори в судове засідання не прибув. Від цього учасника процесу до суду подано листа, за змістом якого висловлено прохання про розгляд справи у відсутність представника третьої особи / а.с. 20 /. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі та проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних обгрунтувань. Як встановлено судом, позивач [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується копією відповідного свідоцтва про його народження / а.с. 7/. За життя мати позивача мала право на земельну частку (пай) площею 3,85 в умовних кадастрових гектарах на підставі сертифікату серії ПЛ № 0021862, який їй не було видано / а.с. 6, 9, 10 /. [INFO] року спадкодавець [PERSON] померла в с. Марченки Миргородського району Полтавської області, що підтверджується копією свідоцтва про її смерть / а.с. 7 /, внаслідок чого відкрилася спадщина. За повідомленням державного нотаріуса спадщину, після померлої [PERSON], прийняв позивач, на підставі чого було заведено спадкову справу. Інший спадкоємець, а саме [PERSON] відмовився від прийняття спадщини після померлої матері / а.с. 21, 22, 8 /. Після смерті спадкодавця, позивач [PERSON] звернувся до органів нотаріату, проте постановою державного нотаріуса від 18.02.2014 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у виді права на земельну частку (пай) після померлої матері по причині відсутності правовстановлюючого документу / а.с. 12 /. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Оскільки позивач є єдиним спадкоємцем за законом на право померлої особи, вчинив дії по прийняттю спадщини після матері, прийняв частину спадщини, то він набув право спадкувати і право померлої особи. Це право ніким не оспорюється, а підстав для визнання спадщини відумерлою немає. Інший спадкоємець від прийняття спадщини відмовився.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

В лютому 2014 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з відповідача на свою користь 15000 грн. боргу. В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що 18 лютого 2011 року відповідач позичив у нього 15000 грн., які зобов'язувався повернути до 24.00 год. 18.02.2012 р., однак до сьогодні борг не повернуто, тому позивач змушений звернутись до суду про повернення боргу. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги з викладених у позові підстав. Відповідач, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в суд не з'явився. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В силу абз. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 1049; ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Судом встановлено, що 18 лютого 2011 року було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від позивача позику в сумі 15 000 грн., яку зобов'язувався повернути до 24.00 год. 18.02.2012 р, однак, умов вказаного договору не виконав. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 15 000 грн. боргу. Враховуючи, що позов судом задоволено в повному обсязі, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати: 243,60 грн. судового збору. На підставі ст. ст. 625, 1046, 1048, 1049, 1050 ЦК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

В лютому 2014 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Вільховецької сільської ради про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначив, що будинковолодіння по [ADDRESS] належало [PERSON]. [INFO] року в селі Вільховець Бережанського району Тернопільської області помер [PERSON], який відповідно до заповіту посвідченого секретарем Вільховецької сільської ради 16 липня 1999 року за реєстровим номером 21 заповів належний йому житловий будинок з надвірними будівлями йому - [PERSON]. Він як спадкоємець за заповітом спадщину прийняв, однак оформити її виявилося неможливим і йому було відмовлено в цьому, оскільки відсутнє свідоцтво про право власності на житловий будинок на ім'я спадкодавця. Отримати такий документ після смерті спадкодавця в установленому для цього порядку неможливо, оскільки згідно ст. 346 ЦК України право власності припиняється із смертю власника і реєстрація такого права можлива тільки відносно живої особи. З цієї причини питання про визначення належності нерухомого майна особі, що померла та спадкоємцю, у разі відсутності первинної реєстрації права власності, повинно вирішуватись у судовому порядку. В зв'язку з наведеним просить визнати за ним - [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на будинковолодіння в [ADDRESS] що належало [PERSON], який помер [INFO] року в селі Вільховець Бережанського району Тернопільської області. Позивач подав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримує, просить справу слухати без нього, позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився до суду надійшла заява в якій сільська рада позов визнає, просить розглядати справу у відсутності її представника. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 1268 ЦК України [PERSON] є спадкоємцем і спадщина належить йому з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть у справі, не підлягають доказуванню. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

В лютому 2014 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Котівської сільської ради про продовження строку на прийняття спадщини. В позовній заяві позивач вказав, що [INFO] року в селі Котів Бережанського району померла його матір [PERSON], яка у відповідності із заповітом посвідченим секретарем Котівської сільської ради Бережанського району 05 серпня 1992 року за реєстровим номером 1 заповіла належний їй на праві особистої власності жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] йому - [PERSON]. Позивач звернувся в Бережанську державну нотаріальну контору по питанню оформлення спадщини. Державним нотаріусом йому повідомлено, що він пропустив 6-ти місячний строк для подання заяви про прийняття спадщини і для вирішення питання про прийняття спадщини йому необхідно звернутися до суду з позовом. Позивач позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити, визначити йому тримісячний додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року в селі Котів Бережанського району Тернопільської області. Представник відповідача в судове засідання не з'явився до суду надійшла заява в якій представник сільської ради позов визнає, просить розглядати справу у відсутності представника. Суд, вислухавши пояснення позивача, приходить до висновку, що позов слід задовольнити. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть у справі, не підлягають доказуванню. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

В лютому 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання зареєстрованого з відповідачем 15 вересня 2001 року шлюбу, в якому вони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], зазначив, що сімейні відносини між ними припинені з травня 2012 року через зловживання відповідачем алкогольних напоїв. Ведення між ними спільного господарство та сумісне проживання не ведеться, спір про розподіл майна відсутній. Від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, підтримав позовні вимоги, просив розірвати шлюб. Відповідач [PERSON] надала суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги визнала у повному обсязі, просила шлюб розірвати. Після розрвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Суд, розглянувши заяви позивача і відповідача про розгляд справи у їх відсутність,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

В лютому 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду із даним позовом та просить розірвати шлюб між ним та [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що укладений 08.10.2004 року шлюб із відповідачкою існує формально. Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачкою не склалось, через постійні сварки, неповагу та конфлікти. Вважає, що вказані обставини роблять неможливим примирення та подальше збереження сім'ї з відповідачем. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи повідомлена в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України через оголошення в пресі, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 08.10.2004 року. Від шлюбу народився син [PERSON], [INFO]. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до статті 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із пояснень представника позивача в судовому засіданні встановлено, що сторони з 2010 року не підтримують подружні відносини, не ведуть спільного господарства. Примирення, а також подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу неможливе. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їх малолітньому сину, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

В лютому 2014 року позивач [PERSON] звернувся зі вказаним позовом до суду, в якому просив стягнути з відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Страховий капітал» на свою користь суму страхового відшкодування за матеріальну шкоду в розмірі 7 138,63 грн., пені - 731,46 грн., 3% річних - 164,29 грн., витрати на послуги оцінювача у розмір 420 грн., моральну шкоду у сумі 3 000 грн. та судові витрати, понесені ним при подачі позову до суду. Свої позовні вимоги [PERSON] (далі - позивач) обґрунтовує тим, що 19 квітня 2013 року у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), в якій було пошкоджено автомобіль позивача. Постановою Святошинського районного суду м. Києва винним у скоєнні ДТП визнано [PERSON] Оскільки відповідальність заподіювача шкоди застраховано у ПрАТ «СК «Страховий капітал» (далі - відповідач), позивачем було подано заяву про отримання страхового відшкодування, проте відповідачем здійснення страхового відшкодування не відбулось, що стало підставою для звернення позивача з позовом про стягнення суми страхового відшкодування до суду. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений судом належним чином (а.с. 26). Суд,

Outcome: partial