Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

В липні 2015 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] та [PERSON] про припинення права власності на частку у спільному майні та стягнення відповідної грошової компенсації вартості даної частки (а.с.4-6). Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Маліновської В.М. від 03.08.2015р. відкрито провадження по справі та призначено до розгляду у судовому засіданні (а.с.19). 11.09.2015р. до суду надійшла заява позивача [PERSON], згідно якої вона просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно, а саме квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], 3\\4 частки, якої належить на праві власності Відповідачам (а.с.23-24). Ухвалою суду від 22.09.2015р.в задоволенні заяви позивача [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про припинення права власності на частку у спільному майні та стягнення грошової компенсації - відмовлено (а.с.31-32). В судовому засіданні 12.10.2015р. представником Позивача - Калашнюк С.А. заявлено клопотання про заміну неналежних відповідачів - [PERSON] та [PERSON] на належного відповідача - [PERSON] (а.с.35-36), яке було задоволено протокольної ухвалою суду від 12.10.2015р. (а.с.53-54), в зв'язку з чим Позивачем подано суду уточнену позовну заяву до [PERSON] про припинення права власності на частку у спільному майні та стягнення грошової компенсації (а.с.40-41). Окрім того, у судовому засіданні 12.10.2015р. представником позивача - Калашнюком С.А. подано підписану позивачкою заяву про забезпечення позову, згідно якої вона просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно, а саме: на 3\\4 частки квартири за адресою: [ADDRESS], які належать на праві власності відповідачці - [PERSON] (а.с.46-47). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12.10.2015р. в задоволенні заяви позивача [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі за її позовом до [PERSON], - відмовлено (а.с.55-56). Не погоджуючись з ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12.10.2015р. Позивачка звернулась з апеляційною скаргою до Апеляційного суду м. Києва (а.с.92-93), який своєю ухвалою від 01.12.2015р. апеляційну скаргу [PERSON] задовольнив, ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 12.10.2015р. скасував, та постановив нову ухвалу наступного змісту: Задовольнити заяву [PERSON] про забезпечення позову. Накласти арешт на 3\\4 квартири [ADDRESS], що належить [PERSON]. У судовому засіданні 05.02.2016р. представник позивача - Калашнюк С.А. заявив клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи для вирішення питань: - Яка дійсна ринкова вартість всієї квартири [ADDRESS] та яка вартість 1\\4 частки вказаної квартири? - Чи можливо провести розподіл квартири [ADDRESS] в натурі виділивши 1\\4 та 3\\4 частки? Якщо можливо - вказати можливі варіанти. Проведення експертизи представник позивача просив доручити експертам Українського центру судових експертиз (а.с.98). Ухвалою суду від 05.02.2016р. з урахуванням думки представника Відповідача у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, на вирішення експерта поставлено наступні питання: - Яка дійсна ринкова вартість всієї квартири [ADDRESS] та яка вартість 1\\4 частки вказаної квартири? - Чи можливо провести розподіл квартири [ADDRESS] в натурі виділивши 1\\4 та 3\\4 частки? Якщо можливо - вказати можливі варіанти. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено (а.с.100-101). Ухвалою суду від 17.06.2016р. з урахуванням ухвали від 13.12.2016р. про виправлення описок (а.с.172-173) в зв'язку з поверненням справи з експертної установи, провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності на частку у спільному майні та стягнення грошової компенсації, - відновлено та призначено до розгляду у судовому засіданні (а.с.134). У судовому засіданні 13.12.2016р. представник Позивача [PERSON] - адвокат Калашнюк С.А. подав та оголосив заяву про відвід головуючому судді у справі Маліновській В.М. (а.с.168-169). Питання відводу головуючого судді у справі вирішено ухвалою суду від 13.12.2016р. (а.с.170-171). Свої позовні вимоги з урахуванням уточнень до позову (а.с.40-41) Позивачка обгрунтовує тим, що нею отримано у спадок 1\\4 частина квартири [ADDRESS]. Інша 3\\4 частина квартири належить [PERSON], яка користується вказаним приміщенням, поміняла вхідні двері, замки, здає квартиру в оренду, Позивачку в квартиру не допускає, у зв'язку з чим остання не має можливості користуватись даним майном. Підставами позову Позивачка визначила ст.ст. 364, 365 ЦК України, в зв'язку з чим просила: 1) позбавити її права власності на 1\\4 частину квартири [ADDRESS]; 2) стягнути на її користь з [PERSON] 286 130,00 грн. грошової компенсації вартості 1\\4 частки, яка належить їй у квартирі [ADDRESS]; 3) визнати за [PERSON], право власності на належну Позивачці 1\\4 частку у квартирі [ADDRESS]. В судовому засіданні 13.12.2016р. Позивачка подала заяву про уточнення підстав позову, в якій зазначила, що підставою для задоволення позову є ст. 364 ЦК України (а.с.193). [PERSON] подала суду заперечення на позовну заяву (а.с.75-76,147-150,198-201), в яких зазначила, що Позивач не користується житлом за власним бажанням, має окрему двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], в якій проживає та зареєстрована. Оскільки Відповідачка є інвалідом 2-ої групи, тому вона заперечує проти стягнення коштів, оскільки не має достатню кількість грошових коштів, тому що отримує мінімальну пенсію по інвалідності, інших доходів не має, та іншого житла у власності теж, при цьому вона потребує постійного лікування для підтримки свого стану здоров'я, повинна оплачувати житлово-комунальні послуги, які позивач жодного разу з 2010 року не сплатив. Відповідачка вважає, що позивач зловживає своїм правом виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні та реалізація цього права порушить права Відповідачки, оскільки вона знаходиться у скрутному матеріальному становищі та не має змоги сплатити позивачу грошову компенсацію вартості її частки. До того ж сума компенсації у сумі 286 130 грн. за 1\\4 частки, яку просить стягнути позивач, не відповідає дійсній ринковій вартості. В судовому засіданні представник Позивача - Калашнюк С.А. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, зазначив, що станом на час розгляду справи спірною квартирою в повному обсязі користується Відповідачка та не сплачує жодної компенсації Позивачці за користування відповідною часткою квартири, що належить останній, тому є всі підстави для припинення права власності [PERSON] на 1\\4 частки спірної квартири із встановленням обов'язку [PERSON] сплатити компенсацію Позивачці за її частку у вказаній квартирі. Представник Відповідача - [PERSON] проти позову заперечила та просила відмовити в його задоволенні, оскільки Відповідачка не має фінансової можливості сплатити Позивачці компенсацію вартості 1\\4 частки спірної квартири, іншого майна у власності не має. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що Позивачці на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Мазур О.Ю. 05.05.2010р. та зареєстрованого в реєстрі за № 11-713 належить 1\\4 частина квартири [ADDRESS], загальною площею 44,10 кв.м., у тому числі жилою 28,70 кв.м., право власності на яку 18.05.2010р. зареєстровано Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна та записано у реєстрову книгу № д.2044-5 за реєстровим № 85 (а.с.9). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 43948412 від 16.09.2015р. встановлено, що 3\\4 частини квартири [ADDRESS], загальною площею 44,10 кв.м., житловою площею 28,70 кв.м. належать [PERSON]: 1\\4 частина вказаної квартири на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою київської державною нотаріальною конторою 06.05.2010р. за реєстровим № 11-718; 1\\2 частина - на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Фондом комунального майна Радянського району м. Києва 07.09.1994р. на підставі розпорядження від 06.09.1994р. № 9504 (а.с.37,42), що також підтверджується Листом Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 13.08.2015р. № 10410 (И-2015) (а.с.38,43). Відповідно до довідки Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» від 15.09.2015р. № 02/3966 встановлено, що особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг квартири [ADDRESS] відкрито на [PERSON] та [PERSON] (а.с.39,44). Судом встановлено, що 29.05.2012 року [PERSON] від імені якої діяв [PERSON] подарувала [PERSON], яка прийняла у дар, належні дарувальнику 3\\4 частини квартири [ADDRESS], що підтверджується договором дарування частини квартири від 29.05.2012р., посвідченим державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Ткач О.А. та зареєстрованим в реєстрі за № 3-363 (а.с.48-49). Відповідно до ст. 182 Цивільного кодексу України в редакції станом на час укладення вказаного договору право власності на квартиру підлягає державній реєстрації, у КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, проте державної реєстрації права власності [PERSON] на 3\\4 частки квартири [ADDRESS] проведено не було. Так, з матеріалів справи вбачається, що власником 3\\4 частин спірної квартири є саме [PERSON], право якої зареєстровано у встановленому законом порядку, що також підтвердив і представник Відповідача в судовому засіданні 21.12.2016р. (а.с.213-214). Судом встановлено, що в листопаді 2013 року [PERSON] звернулась до Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві з заявою з приводу перешкоджання в доступі до належної їй частини квартири [ADDRESS] з боку власника іншої частини квартири, за результатом розгляду якої складено висновок від 12.11.2013р., яким встановлено, що в даному випадку між обома сторонами конфлікту склалися виключно цивільно-правові відносини, вирішення яких належить до компетенції суду, в зв'язку з чим підстав для внесення до ЄРДР - не встановлено (а.с.176). Положеннями ч. 1 ст. 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. У силу положень ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Таким чином, виходячи з цих положень правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частково власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Крім того, як роз'яснено у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20 вирішуючи питання про грошові стягнення у справах за позовами про захист права приватної власності на майно, суди мають виходити з того, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. Згідно з Висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 15.06.2016р. № 2902/16-42, складеного судовим експертом [PERSON], встановлено, що дійсна ринкова вартість квартири [ADDRESS] станом і в цінах на момент проведення дослідження становить 1 078 400,00 горн. Дійсна ринкова вартість 1\\4 частки квартири [ADDRESS] станом і в цінах на момент проведення дослідження становить 269 600,00 грн. Провести розділ квартири [ADDRESS] в натурі виділивши 1\\4 та 3\\4 частки не вбачається можливим (а.с.116-131). З врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: 1) чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; 2) чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; 3) чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; 4) чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України в своїй постанові від 13.01.2016р. у справі № 6-2925цс15, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою до виконання. Так, в судовому засіданні встановлено, що виділ належної Позивачу 1\\4 частини квартири [ADDRESS] є неможливим, що підтверджується Висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 15.06.2016р. № 2902/16-42, представники сторін в судовому засіданні підтвердили, що підтверджується і матеріалами справи, що спірною квартирою користується тільки Відповідачка, яка не сплачує жодної матеріальної компенсації Позивачці за володіння та користування, належною останній 1\\4 часткою відповідної квартири. Щодо можливості Відповідачки виплатити Позивачці компенсацію суми вартості 1\\4 частки квартири [ADDRESS], суд виходить з того з наступного. З матеріалів справи вбачається, що Відповідачка є інвалідом 2 групи по загальному захворюванню з 01.10.2006р., що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серія № КБ-1 002229 (а.с.77) та отримує пенсію по інвалідності, що підтверджується посвідченням серія [NUMBER] (а.с.78) в сумі 1 230,00 грн. станом на червень 2016р., що підтверджується довідками, виданими Лівобережним ОУПФУ (а.с.152-162). В січні-квітні 2012 року та січні-березні 2013р., лютому-березні 2015р. Відповідачкою також було отримано додаткову соціальну матеріальну допомогу, що підтверджується Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків № 5894/р/26-53-08-02-12 від 14.07.2016р. (а.с.151). Так, представник Відповідачки в судовому засіданні зазначив, що остання не має можливості сплатити суму компенсацію вартості 1\\4 частки спірної квартири, оскільки є інвалідом 2 групи та отримує пенсію по інвалідності, жодних інших доходів та майна, з якого могла б отримати дохід не має. Разом з тим, представником Відповідача не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст.58-59 ЦПК України на підтвердження того, що Відповідачка не має у власності іншого майна, доходи від здачі в оренду чи відчуження якого давали б їй можливість сплатити відповідну суму компенсації Позивачці за 1\\4 частину квартири [ADDRESS], та таких не здобуто в судовому засіданні. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, зокрема, що виділ у натурі його частки у спірній квартирі неможливо, спірним майном користується лише Відповідач, який не сплачує Позивачу жодної грошової компенсації за володіння та користування часткою квартири, що належить останньому, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому з урахуванням ненаданням Відповідачем належних та допустимих доказів на підтвердження його дійсної неспроможності виплатити Позивачу компенсацію вартості 1\\4 частки квартири, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню шляхом припинення права власності [PERSON] на 1\\4 частку квартири [ADDRESS] та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації за 1\\4 частку квартири [ADDRESS] у відповідному розміру, виходячи із вартості квартири станом на 15.06.2016р., визначеної на підставі висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 2902/16-42. Окрім того, відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з Відповідачки на користь Позивачки судові витрати по сплаті вартості проведеної судової експертизи в сумі 2 952,00 грн. (а.с.177), виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом. Підстави для стягнення саме з Відповідачки судових витрат у вигляді сплаченого Позивачкою при зверненні до суду судового збору у суду відсутні, оскільки Відповідачка згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір», як інвалід 2 групи, звільнена від сплати судового збору. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 183, 319, 356, 358, 364 ЦК України, з урахуванням постанови Верховного Суду України від 13.01.2016р. у справі № 6-2925цс15, та

Outcome: partial