Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

В липні 2013 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 19.07.2005 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Маріупольського відділення АКБ СР «Укрсоцбанк» (далі АКБ СР «Укрсоцбанк» в особі Маріупольського відділення АКБ СР «Укрсоцбанк») та [PERSON] був укладений кредитний договір №215/12-552 за умовами якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування грошові кошти в сумі 40000,00 доларів США. Відповідачка неодноразово порушувала умови кредитного договору, у тому числі з грудня 2008 року не повертає відповідні суми кредитних коштів згідно графіку, станом на 02.07.2013 року сума заборгованості по вказаному кредитному договору складає 16223,50 доларів США, що еквівалентно 129754,36грн. 11.04.2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» в особі Маріупольського відділення АКБ СР «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений ще один кредитний договір про надання відновлюваної кредитної лінії №215/12-07-0213, за умовами якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування грошові кошти в сумі 45000,00 доларів США. Відповідачка неодноразово порушувала умови і другого кредитного договору, більше двох років не повертає відповідні суми кредитних коштів згідно графіку, станом на 02.07.2013 року сума заборгованості по цьому кредитному договору складає 48022,39 доларів США, що еквівалентно 383842,94грн. З метою забезпечення зобов'язань [PERSON] позивач уклав з третьою особою [PERSON], як іпотеко держателем, іпотечні договори №215/12-553 від 19.07.2005 року, №215/12-554 віл 19.07.2005 року та №215/12-07-0214 від 11.04.2007 року. У відповідності з іпотечними договорами банку передано в іпотеку житловий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка, площею 0,2502га, розташована за вказаною адресою. На підставі цього позивач змушений був звернутися до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідачки заборгованість по кредитному договору №215/12-552 від 19.07.2005 року в розмірі 129754,36грн., заборгованість по кредитному договору №215/12-07-0213 від 11.04.2007 року в розмірі 383842,94грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі-3441,00грн. Відповідачка [PERSON] звернулась до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просила визнати неправомірними дії ПАТ «Укрсоцбанк», які полягають у збільшенні процентної ставки з 31.10.2008 року за користування кредитними коштами за умовами договору №215/12-552 від 19.07.2005 року, зобов'язати ПАТ «Укрсоцбанк» провести перерахунок надмірно нарахованих/сплачених сум (процентів, штрафних санкцій та пені включно), починаючи з 31.10.2008 року по 04.02.2009 року у відповідності до п.1.1 Договору кредиту №215/12-552 від 19.07.2005 року з врахуванням процентної ставки на рівні 12,25% річних та віднести отримані в результаті переплачені кошти на майбутні періоди в рахунок сплати кредиту. В обґрунтування зустрічного позову вказала, що процентна ставка з 31.10.2008 року по кредитному договору №215/12-552 від 19.07.2005 року була підвищена незаконно. Умовами Договору кредиту чітко передбачений порядок та механізм зміни розміру процентної ставки, яка підлягає сплаті за користування кредитними коштами. В наданом банком до суду розрахунку суми заборгованості по кредиту №215/12-552 від 19.07.2005 року, вбачається, що за період з 31.10.2008 року по 01.07.2013 року банком застосовувалась процентна ставка в розмірі 14,75% річних. Лише в Додатковій угоді №1 від 04.02.2009 року кредитор та позичальник дійшли згоди про підвищення процентної ставки до 14,75% річних. В порушення умов договору кредиту банк з 31.10.2008 року збільшив в односторонньому порядку процентну ставку, не отримавши на це згоди позичальника. Жодного повідомлення, яке б свідчило про намір збільшити розмір процентної ставки з 31.10.2008 року [PERSON] не отримувала. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, на зустрічні вимоги надав заперечення, в яких вказав, що їх не визнає, як такі, що заявлені незаконно та безпідставно. 04.11.2008 року між банком та [PERSON] укладено та підписано Додаткову угоду №1 про внесення змін у Договір кредиту №215/12-552 від 19.07.2005 року, який передбачає підвищення з 20.10.2008 року відсоткової ставки за користування кредитом до рівня 14,75% річних. На підставі викладеного просить відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимогах. Сума боргу [PERSON] за двома кредитними договорами підтверджується розрахунком заборгованості, зробленим згідно з даними по отриманих кредитних коштах, діючими процентними ставками за користування кредитами, сум часткового погашення, кількістю днів прострочення тощо. Кредит видавався у день укладення кредитного договору, а розрахунок починається з 31.10.2008 року, тому що сторонами була переглянута процентна ставка за Додатковою угодою №1 від 04.11.2008 року. [PERSON] ніколи не заперечувала, що отримала кредити. Вона давала згоду на реструктуризацію кредитної заборгованості у 2010 році, підписавши Додаткову угоду №4 від 10.12.2010 року про внесення змін до договору про надання відновлювальної кредитної лінії. Ніяких обґрунтованих розрахунків заборгованості з боку [PERSON] чи її представника, які б ставили під сумнів розрахунок банку суду не надано. Відповідачка [PERSON] до судового засідання не з'явилась, з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Представник відповідачки [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судове засідання не з'явилась, надала письмові заперечення проти позову, в яких вказала, що наданий розрахунок заборгованості зроблений з порушенням строків позовної давності, а також не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог позивача. У відсутність первинної бухгалтерської документації та акту взаєморозрахунків неможливо встановити дійсність розрахунку. Не надано жодного доказу на підтвердження видачі кредитних коштів по договору №215/12-07-0213 від 11.04.2007 року. Банк незаконно підвищив процентну ставку в односторонньому порядку по договору №215/12-552. Також надано клопотання про застосування строків позовної давності, в якому вказано, що строк позовної давності по стягненню заборгованості по кредиту та відсоткам по договорам №215/12-07-0213 від 11.04.2007 року та №215/12-552 від 19.07.2005 року сплинув 13.07.2010 року щодо вимог, що виникли до цієї дати. Представник відповідачки [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в їх задоволенні відмовити, зустрічний позов підтримала. Надала письмові пояснення, в яких наголосила на відсутність первинної бухгалтерської документації та акту взаєморозрахунків, без яких неможливо встановити чи відповідає дійсності вказаний в розрахунку розмір заборгованості. Не надано документів на підтвердження видачі кредитних коштів. Просить відмовити в задоволенні позову за недоведеністю. Суд, вислухавши думку представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» підлягають задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову треба відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.549 ЦК України та умов договору, у разі невиконання, чи несвоєчасного виконання зобов'язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами договору, позичальник зобов'язаний сплатити позивачу неустойку (штраф, пеня). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. 19.07.2005 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» в особі Маріупольського відділення АКБ СР «Укрсоцбанк» (в теперішній час ПАТ Укрсоцбанк») та [PERSON] був укладений кредитний договір №215/12-552, за умовами якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування грошові кошти в сумі 40000,00 доларів США, зі сплатою 12,25% річних та з графіком погашення суми основної заборгованості, наведеним в Додатку №1, що є невід'ємною частиною цього Договору та кінцевим терміном повернення заборгованості до 10.07.2012 року. Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» свої зобов'язання за договором виконав, надавши [PERSON] кредит у сумі 40000,00 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки №29-007 від 19.07.2005 року та випискою з особового рахунку останньої [NUMBER]. 04.11.2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» в особі Маріупольського відділення АКБ СР «Укрсоцбанк» та [PERSON] була укладена Додаткова угода №1 про внесення змін до договору кредиту №215/12-552 від 19.07.2005 року. Відповідно до п.п.1.1.1 вказаної угоди у зв'язку зі зміною умов кредитування сторони домовились, що з 20.10.2008 року встановлено процентну ставку за користування кредитом на рівні 14,75% річних. Повернення кредиту та сплата процентів за користування ним здійснюється позичальником в порядку та на умовах, що визначені Додатком №1 від 04.02.2009р. - графіком погашення кредиту, який є невід'ємною частиною. Згідно п.1.1 Договору кінцевий термін повернення заборгованості 10.07.2012р. Пунктом 4.2 Договору, передбачено, що у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених п.2.4 Договору, а також строків повернення кредиту, визначених п.п.1.1;2.6.3; 3.2.3; 4.4; 5.4 цього договору, позичальник сплачує кредиторові пеню у розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ що діє в цей період. Судом встановлено, що останній платіж за кредитним договором №215/12-552 від 19.07.2005р. з Додатками до нього, [PERSON] здійснено 12.10.2011р. в розмірі 742,00 долари США. В порушення умов вказаного договору, [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 02.07.2013 року утворилась заборгованість за кредитом №215/12-552 в розмірі- 16233,50 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає- 129754,36грн., до складу якої входить заборгованість по сплаті тіла кредиту в розмірі 11497,24 доларів США, що еквівалентно 91897,44грн., заборгованість по сплаті відсотків в розмірі 2638,97 доларів США, що еквівалентно 21093,29грн., сума пені за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 1743,97 доларів США, що еквівалентно 13939,55грн., сума пені за прострочену оплату відсотків в розмірі 353,32 доларів США, що еквівалентно 2824,08грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, а також випискою з особового рахунку [PERSON] [NUMBER], що міститься на дисковому носії інформації, наданому представником ПАТ «Укрсоцбанк». 11.04.2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» в особі Маріупольського відділення АКБ СР «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір про надання відновлюваної кредитної лінії №215/12-07-0213, за умовами якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування грошові кошти в сумі 45000,00 доларів США. Згідно п.1.1.1 договору надання кредиту здійснюється окремими частинами, зі сплатою 13% річних та комісій, в розмірі та в порядку визначеному договором, в межах максимального ліміту заборгованості до 45000,00 доларів США. 04.02.2009 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» в особі Маріупольського відділення АКБ СР «Укрсоцбанк» та [PERSON] була укладена Додаткова угода №2 про внесення змін до договору кредиту №215/12-07-0213 від 11.04.2007 року. Відповідно до п.п.1.1.1 вказаної угоди сторони домовились про надання кредиту окремими частинами - транш, зі сплатою 14,00% річних та комісій в розмірі та в порядку визначеному цим договором в межах максимального ліміту заборгованості до 45000,00 доларів США. Повернення кредиту та сплата процентів за користування ним здійснюється позичальником в порядку та на умовах, що визначені Додатком №3 від 24.09.2009р. - графіком погашення кредиту, який є невід'ємною частиною. Згідно п.1.1 Додатку №4 до Договору від 10.12.2010р. кінцевий термін повернення заборгованості 10.04.2018р. Пунктом 4.4;4.5 Договору передбачено, що в разі невиконання позичальником обов,язків визначених п.п.3.3.2 - 3.3.6, 3.3.11-3.3.14 Договору, порушення умов п.1.3 Договору протягом ніж більше 10 робочих дів строк користування кредиту вважається таким, що сплив та позичальник зобов,язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі. У разі невиконання позичальником обов,язків визначених п.п.3.3.7 - 3.3.9 Договору протягом більш ніж 90 днів строк користування кредиту вважається таким, що сплив та позичальник зобов,язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі. Пунктом 4.2 Договору, передбачено, що у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених п.2.4 Договору, а також строків повернення кредиту, визначених п.п.1.1;2.6.3; 3.2.3; 4.4; 5.4 цього договору, позичальник сплачує кредиторові пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ що діє в цей період від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення. Судом встановлено, що останній платіж за кредитним договором №215/12-07-0213 від 11.04.2007року з Додатками до нього, [PERSON] здійснено 25.09.2009р. в розмірі 810,00 долари США. ПАТ «Укрсоцбанк» свої зобов'язання за договором №215/12-07-0213 виконав, надавши [PERSON] кредит у сумі 45000,00 доларів США, що підтверджується випискою з особового рахунку останньої N22037215134492, заявою [PERSON] від 01.10.2013 року про проведення реструктуризації, листом «Юридичної компанії «Касьяненко і партнери» від 12.11.2013 року, в яких відповідачка та її представник не заперечували факту отримання вказаного кредиту. В порушення умов договору, [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 02.07.2013 року утворилась заборгованість за кредитом №215/12-07-0213 в розмірі- 48022,39 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає- 383842,94грн., до складу якої входить заборгованість по сплаті тіла кредиту в розмірі 36936,95 доларів США, що еквівалентно 295237,04грн., заборгованість по сплаті відсотків в розмірі 9562,68 доларів США, що еквівалентно 76434,54грн., сума пені за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 497,68 доларів США, що еквівалентно 3977,97грн., сума пені за прострочену оплату відсотків в розмірі 1025,07 доларів США, що еквівалентно 8193,39грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, а також випискою з особового рахунку [PERSON] N22037215134492, що міститься на дисковому носії інформації, наданому представником ПАТ «Укрсоцбанк». Представники відповідачки наполягали на відсутності первинної бухгалтерської документації та акту взаєморозрахунків, внаслідок чого неможливо встановити дійсність розрахунку. Суд, розцінює це як обрану стороною позицію щодо ухилення від виконання кредитних зобов,язань, оскільки за весь час кредитних відносин, в тому числі на момент судового слідства ані відповідачка, ані її представники не звертались до Банку або з клопотанням до суду щодо проведення розрахункових перевірок або взаєморозрахунків. Суми коштів, які сплатила відповідачка за основним боргом та за користування кредитними коштами, відображені в особовому рахунку, що міститься на дисковому носії інформації, й в розрахунку, зробленому на підставі документів бухгалтерського обліку, та не оспорювалися відповідачкою. Ніяких об,єктивних доказів на підтвердження розбіжностей між фактично внесеними позичальником сумами на погашення кредитів та відсотків і сумами, вказаними у представлених позивачем документах відповідачкою та її представниками не надано. Стосовно клопотання представника відповідачки про застосування строків позовної давності, цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За ч.1 ст.261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частина 5 ст.261 ЦК України наголошує на тому, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Так як у кредитних договорах передбачено, що їх виконання здійснюється відповідно до графіку погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, то початком перебігу строку позовною давності є день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж, проте не сплатив його. Згідно з умовами Додаткової угоди №1 від 04.02.2009р. до кредитного договору №215/12-552 від 19.07.2005 року, якою узгоджено сторонами порядок погашення суми основної заборгованості та сплати відсотків за користування кредитними коштами. Як вбачається з наданого до позову розрахунку заборгованості по кредитним коштам за кредитним договором №215/12-552 від 19.07.2005 року, [PERSON], відповідно до умов договору та узгодженого графіку в листопаді 2011 року повинна була внести черговий платіж, проте не сплатила. Згідно з умовами Додаткової угоди №4 від 10.12.2010р. до кредитного договору №215/12-07-0213 від 11.04.2007 року, якою узгоджено сторонами порядок погашення суми основної заборгованості та сплати відсотків за користування кредитними коштами. Як вбачається з наданого до позову розрахунку заборгованості по кредитним коштам за кредитним договором №215/12-07-0213 від 11.04.2007 року [PERSON], відповідно до узгодженого графіку до 15 січня включно 2012 року повинна була внести черговий платіж, проте не сплатила. Отже, суд приходить до висновку, що позивач звернувся до суду з даним позовом в межах строку позовної давності передбачених діючим законодавством. Що стосується вимог про стягнення пені, суд зазначає, що розрахунки заборгованості по кредитним договорам банком здійснено з урахуванням позовної давності в один рік. Умовами кредитних договорів, відповідно до вимог ст.259 ЦК України, збільшення встановленого законом строку позовної давності не передбачено. Пеня за порушення строків проведення щомісячних платежів по кредитним договорам №215/12-552 від 19.07.2005 року та №215/12-07-0213 від 11.04.2007 року нарахована за період з 01.07.2012р. по 01.07.2013р. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Представники відповідачки в своїх запереченнях зазначають, що банк незаконно підвищив процентну ставку в односторонньому порядку по договору №215/12-552, що також вказують в обґрунтування зустрічної позовної заяви з чим суд погодитись не може виходячи з наступного. Згідно роз'яснень, наданих у Постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» N 5 від 30.03.2012 року при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статтей 641-642 ЦК України або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК України. При вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статтей 641-642 ЦК України або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК України. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Відповідно до п.п.2.6, 2.6.2 кредитного договору №215/12-552 у разі зміни процентних ставок на кредитному ринку України, в тому числі внаслідок прийняття компетентними державними органами України рішень, що прямо або опосередковано впливають на стан кредитного ринку України, а також за рішенням Правління, Комітету з питань управління активами та пасивами, Кредитно-інвестиційного комітету, Тарифного комітету Кредитора, Кредитор має право ініціювати зміну розміру процентів та комісії, визначених відповідно в п.п.1.1 та 3.3.15 договору. У разі якщо позичальник погодиться зі зміненим розміром процентів та/або комісії за дострокове погашення кредиту, він зобов'язаний протягом строку, зазначеного п.2.6.1 цього Договору, підписати надану кредитором додаткову угоду про внесення змін до цього Договору та повернути її кредитору. 04.11.2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» в особі Маріупольського відділення АКБ СР «Укрсоцбанк» та [PERSON] була укладена Додаткова угода №1 про внесення змін до договору кредиту №215/12-552 від 19.07.2005 року. Відповідно до п.п.1, 1.1 вказаної угоди у зв'язку зі зміною умов кредитування сторони домовились, що з 20.10.2008 року встановлено процентну ставку за користування кредитом на рівні 14,75% річних. Угода підписана як представником банку так і [PERSON], сумнівів в достовірності вказаного документу у суду не виникає. Тобто посилання представника відповідача, про незаконне підвищення відсоткової ставки в односторонньому порядку є безпідставними, оскільки відповідачка [PERSON] погодилась на її підвищення, про що свідчить підпис на Додатковій угоді №1 від 04.11.2008 року про внесення змін до договору кредиту №215/12-552 від 19.07.2005 року. А також розрахунок заборгованості з відсотковою ставкою 14,75% річних з 20.10.2008 року проведений вірно. Позиція представників відповідачки у спорі зведена виключно до незгоди з позовом і критичної оцінки наданих позивачем доказів. З свого боку позичальник на підтвердження зустрічних позовних вимог не надала доказів, які свідчать про належне виконання нею зобов'язання за кредитним договором, чи про наявність заборгованості у іншому, меншому обсязі, ніж заявлено позивачем. Згідно ч.2 ст.10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ч.2 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Враховуючи вищевикладене та дослідивши зібрані матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачка за зустрічним позовом всупереч ст.60 ЦПК України, не довела свої позовні вимоги, не надала суду безперечних доказів в обґрунтування та підтвердження останніх, а тому у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у сумі 3441,00грн. підлягають стягненню з відповідачки.

Outcome: approved