Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

В лютому 2013 року [PERSON] через представника [PERSON] подав до Київського районного суду м. Одеси позовну заяву до Публічного акціонерного товариства «ПроКредитБанк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] з вимогами визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], вчинений 08 липня 2011 року, зареєстрований в реєстрі за № 2729 таким, що не підлягає виконанню. За заявою відповідача, ухвалою суду від 19.06.2013 року цивільна справа № 520/1728/13-ц за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «ПроКредитБанк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню була об'єднана в одне провадження з цивільною справою № 2/520/3556/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «ПроКредитБанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на житло та виселення. Розгляд справ продовжений в одному провадженні з присвоєнням об'єднаній справі № 520/1728/13-ц. Під час розгляду справи представник [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав та просить визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], вчинений 08 липня 2011 року, зареєстрований в реєстрі за № 2729 таким, що не підлягає виконанню. Представник позивача пояснив, що між сторонами виник спір з приводу кредитних договірних зобов'язань, який на час вчинення нотаріального напису розглядався судом. Нотаріус при вчиненні напису порушив встановлений для цього порядок, не з'ясував суть спірних відносин, не дослідив необхідні документи, що призвело до незаконного відчуження квартири, в якій на цей час проживає позивач із своєю дружиною та дітьми, 1993 та 1997 року народження. Представник відповідача не погодився із вимогами [PERSON], вважаючи їх безпідставними, а виконавчий напис таким, який вже є виконаним, що виключає можливість визнання цього напису не підлягаючим виконанню. Представник Публічного акціонерного товариства «ПроКредитБанк» (далі - Банк) повідомив, що [PERSON] та [PERSON] заборгували Банку значну суму коштів, розмір якої перевищував шістсот вісімдесят тисяч гривень. Борг не повертали, у зв'язку із чим і було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на нерухоме майно в рахунок виконання зобов'язання, що в свою чергу відповідає умовам угоди, укладеної між сторонами. Обґрунтованість вимог Банку підтверджується і рішенням суду про стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь Банку заборгованості. А вимоги про виселення родини [PERSON] із квартири спрямовані на забезпечення Банком виконання зобов'язань перед новим власником квартири, який придбав її на прилюдних торгах, але не може реалізувати своє право власності. Треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] та Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування в судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце проведення розгляду справи повідомлялись належним чином. Третя особа [PERSON] підтримав вимоги Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк». Під час розгляду справи судом встановлено, що раніше судами вирішувалися спірні питання між сторонами, пов'язані із борговими зобов'язаннями [PERSON] та [PERSON] перед Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк». Так, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24.04.2013 року по цивільній справі № 2-3587/11 стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» (03115, м. Київ, проспект Перемоги, 107а) заборгованість за рамковою угодою № 746 від 31 жовтня 2007 року та укладених на підставі договорів про надання траншу в розмірі 3526047,60 грн. (три мільйони п'ятсот двадцять шість тисяч сорок сім гривень 60 коп.). Рішенням апеляційного суду Одеської області рішенням від 25.10.2013 року ця частина рішення Київського районного суду м. Одеси залишена без змін. Також Київським районним судом м. Одеси розглядалася цивільна справа № 520/64/13-ц за позовом [PERSON], [PERSON] до ПП «Нива В.Ш.», [PERSON], треті особи АТ «ПроКредит Банк», Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON], Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про визнання недійсними прилюдних торгів та застосування наслідків недійсності правочинів. Судовими рішеннями у цивільних справах № 2-3587/11 та № 520/64/13-ц встановлені обставини, які за положеннями ч. 3 ст. 61 ЦПК України не доказуються при розгляді цієї цивільної справи. За встановленими обставинами, 31 жовтня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ПроКредит Банк» та [PERSON] була укладена Рамкова угода № 746, відповідно до якої позивач зобов'язувався здійснювати кредитування [PERSON] у межах наступних лімітів кредитування: - ліміт суми кредитування: еквівалент 100 000 (сто тисяч) доларів США. - ліміт строку кредитування: 180 (сто вісімдесят) місяці. Видача кредитів на підставі рамкової угоди № 746 та визначення їх умов здійснювалась шляхом укладення договорів про надання траншу, які є невід`ємною частиною зазначеної угоди та не мають самостійного значення. На підставі та в межах рамкової угоди Банк та [PERSON] уклали: - Договір про надання траншу № 5.15128/746 від 31 жовтня 2007 року, що є невід'ємною частиною рамкової угоди № 746, згідно умов якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 75 000 (сімдесят п'ять тисяч) доларів США на строк користування 120 місяця із сплатою відсотків в розмірі 13,5 % на рік, договір № 1 про внесення змін до договору про надання траншу від 23 лютого 2009 року про збільшення відсоткової ставки до 16%, 29 січня 2010 року, договір № 2 про внесення змін до договору траншу в період з 29 січня 2010 року по 23 червня 2010 року відсоткова ставка встановлена в розмірі 3% річних; - Договір про надання траншу № 502.41190/746 від 29 січня 2010 року, що є невід'ємною частиною рамкової угоди № 746, згідно умов якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 74 914 (сімдесят чотири тисячі дев'ятсот чотирнадцять) гривень на строк користування 24 місяці із сплатою відсотків в розмірі 25 % на рік. Порушуючи взяті на себе зобов'язання по поверненню кредиту, [PERSON] не дотрималася встановлених графікам термінів платежів, внаслідок чого у неї станом на березень 2011 року виникла заборгованість перед АТ «ПроКредит Банк» в розмірі 670941,52 грн., яка до березня 2013 року зросла до суми 3526047,60 грн. При викладених обставинах суд встановив, що відповідачка [PERSON] не виконувала умови рамкової угоди та договорів про надання траншу, чим завдала позивачу матеріальної шкоди в розмірі 3526047,60 грн., яку рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24.04.2013 року по цивільній справі № 2-3587/11 було вирішено стягнути солідарно з неї та з її поручителя [PERSON] Зазначений кредит був наданий позичальнику на придбання житлової квартири [ADDRESS] В забезпечення повернення кредиту за Рамковою угодою та всіма договорами про надання траншу, які є її невід`ємною частиною, був укладений Договір іпотеки № 746-ІД01 від 31.10.2007 р., за умовами якого в забезпечення повернення кредиту в іпотеку надавалася квартира, що знаходиться за вищезазначеною адресою. Відповідно до п. 5.1.1. Договору іпотеки іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі, у випадку порушення позивальником та/або іпотекодавцем умов договорів, укладених і іпотекодержателем. У відповідності до п. 5.2. Договору іпотеки, звернення стягнення здійснюється, в тому числі, на підставі виконавчого напису нотаріуса. 08.07.2011 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] був вчинений виконавчий напис, згідно з яким звернено стягнення на квартиру [ADDRESS] (загальна сума стягнення за кредитним договором 680 080,99 грн.). Початкова вартість 1/2 частини спірної квартири була визначена згідно з Висновком про незалежну оцінку майна, складеним ТОВ «Оціночна компанія «ВЕГА» ( 1/2 частина оцінена в 155900,00 грн.). Прилюдні торги, призначені на 13.08.2012р., які були проведені ПП «Ніва В.Ш.», не відбулися у зв'язку з відсутністю зареєстрованих покупців. 18.09.2012 р. головним державним виконавцем другого Київського ВДВС Одеського МУЮ [PERSON] була проведена переоцінка нерухомого майна і стартова вартість 1/2 частини квартири на повторних прилюдних торгах становила 116925,00 грн. 16.11.2012 р. відбулися повторні прилюдні торги з реалізації 1/2 частини квартири [ADDRESS], що належала [PERSON], на яких переможцем, згідно до протоколу № 1612233-1 від 16.11.2012 р., став [PERSON]. 19.11.2012 р. відбулися повторні прилюдні торги з реалізації 1/2 частини квартири [ADDRESS], що належала [PERSON], на яких переможцем, згідно до протоколу № 1612232-2 від 19.11.2012 р., став [PERSON]. На підставі зазначених протоколів Другим Київським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було видано акти державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 06.12.2012 р., вже на підставі яких Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] переможцю торгів [PERSON] було видано свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів від 07.12.2012 р., зареєстровані в реєстрі за №№ 2826, 2827. [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовною заявою про визнання недійсними прилюдних торгів з реалізації належної їм у рівних частках квартири [ADDRESS], та застосування наслідків недійсності правочинів, обґрунтовуючи свої вимоги по-перше невідповідністю початкової ціни продажу п. 1.4. Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999 р. № 68/5 та нормам Закону України «Про іпотеку», по-друге порушенням торгівельною організацією ПП «Ніва В.Ш.» порядку реалізації, а саме відсутність повідомлень про призначення прилюдних торгів в засобах масової інформації та неповідомленням власників квартири про проведення торгів. За результатами розгляду цивільної справи за позовом [PERSON], [PERSON] до ПП «Нива В.Ш.», [PERSON], треті особи АТ «ПроКредит Банк», Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON], Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про визнання недійсними прилюдних торгів та застосування наслідків недійсності правочинів суд прийшов до висновку щодо відсутності підстав для задоволення вимог позивачів та рішенням суду від 15.04.2013 р. по цивільній справі № 520/64/13-ц в задоволені позову [PERSON] та [PERSON] відмовив в повному обсязі. Апеляційним судом Одеської області зазначене рішення суду було залишено без змін. При розгляді цивільної справи № 520/64/13-ц судом досліджувалися письмові докази, надані сторонами в підтвердження заявлених ними вимог та заперечень. До доказів було надано і копію оскаржуваного виконавчого напису (а.с. 70 том І справи № 520/64/13-ц). Цей доказ також було безпосередньо досліджено судом. З приводу неприйняття цього напису як належного доказу в судовому рішенні відсутні жодні зауваження. Отже, судовими рішеннями встановлена наявність боргових зобов'язань [PERSON] та [PERSON] перед Банком, законність прилюдних торгів по реалізації іпотечного майна, здійснених за виконавчим написом приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу [PERSON] від 08.07.2011 р., згідно з яким звернено стягнення на квартиру [ADDRESS]. Стаття 88 Закону України «Про нотаріат» в редакції від 07.05.2011 р., яка була чинною на час здійснення нотаріальної дії, визначає умови вчинення виконавчих написів, зокрема, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29 червня1999 № 1172 року для одержання виконавчого напису по нотаріально посвідченим угодам, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подаються оригінали нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Суду не надані докази того, що при вчинені оскаржуваного виконавчого напису приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] порушив положення вищеперелічених норм. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивач [PERSON] не довів суду обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виник спір. Стосовно позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа - Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування про визнання особи такою, що втратила право на житло та виселення, суд не знайшов підстав для відмови у їх задоволені. Частинами 1 та 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Законність прилюдних торгів по реалізації іпотечного майна - квартири [ADDRESS] на користь [PERSON] підтверджена рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15.04.2013 р. та ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26.06.2013 р., постановленими за результатами розгляду цивільної справи № 520/64/13-ц за позовом [PERSON], [PERSON] до ПП «Нива В.Ш.», [PERSON], треті особи АТ «ПроКредит Банк», Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON], Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про визнання недійсними прилюдних торгів та застосування наслідків недійсності правочинів. Проживання у відчуженому майні минулих власників перешкоджає Банку забезпечити передачу квартири новому власнику та забезпечити умови вступу останнього у безперешкодне користування, володіння та розпорядження власністю. Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду (ст. 40 цього Закону). З листа-вимоги №42-2/12/304 від 17.05.2012 року, надісланого Банком на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], вбачається, що останні попереджались про необхідність звільнити квартиру, яка є предметом іпотеки на яке звернено стягнення (а.с. 75). Суд також враховує, що боржникам було відомо про відкриття в травні 2012 року провадження у справі за вимогами Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до них про визнання осіб такими, що втратили право на житло та виселення. Родина [PERSON] вимоги Банку не виконала та квартиру не звільнила. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд критично відноситься до посилок представника [PERSON] на те, що задоволення вимог про виселення порушить права дітей [PERSON] та [PERSON], які проживають у вказаній квартирі. Довідкою КП «ЖКС «Чорноморський» підтверджено, що [PERSON] та її сини [PERSON], 1993 року народження та [PERSON], 1997 року народження зареєструвалися в квартирі [ADDRESS] 23 листопада 2007 року, тобто після укладення кредитного договору. Крім того, письмовими заявами від 31.10.07 р. [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт непроживання у цій квартирі їх дітей та повідомили Банку, що після укладення договору займу діти там проживати не будуть, оскільки проживають та зареєстровані в [ADDRESS] (а.с. 78-81). За зазначеною адресою [PERSON] значилася зареєстрованою до 06 листопада 2011 року, а [PERSON] значиться там зареєстрованим і по цей час. Стосовно дітей [PERSON], то довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Одеській області наявність реєстрації в квартирі [ADDRESS] станом на травень 2013 року підтверджена тільки у відношенні повнолітнього сина [PERSON] - [PERSON], 1993 року народження, а [PERSON], 1997 року народження згідно довідки АБ зареєстрованим в м. Одесі та Одеській області не значився (а.с.84-87). Отже доводи представника [PERSON] з приводу того, що задоволення вимог позивача призведе до втрати неповнолітнім [PERSON], права користування спірним жилим приміщенням не заслуговують на увагу, оскільки на момент укладення договору іпотеки право власності на предмет іпотеки у сина відповідачів було відсутнє і вказаним договором порушене не було. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність правових підстав для виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Вимоги щодо визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили права користування жилим приміщенням є похідними, не суперечать положенням ст. 16 ЦК України і можуть бути застосовані, як спосіб захисту прав позивача.

Outcome: partial