Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

В лютому 2014 року позивач - [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про визнання договору купівлі продажу нерухомого майна дійсним, посилаючись на те, що 02 грудня 2000 року він, з однієї сторони, та [PERSON] і [PERSON], з другої сторони, уклали договір № 439 купівлі-продажу нерухомого майна квартири [ADDRESS]. Вказаний договір купівлі продажу був посвідчений на Універсальній Біржі Марія, та 21 грудня 2000 року право власності за позивачем було зареєстровано в КП Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації за № 128. Дана угода була виконана сторонами повністю, однак від її нотаріального посвідчення сторони ухилилися. На теперішній час позивачу стало відомо, що вищезазначений договір купівлі продажу нерухомого майна необхідно в судовому порядку визнати дійсним. Сторони при укладені договору купівлі продажу керувалися ч. 2 ст. 15 Закону України Про товарну біржу, відповідно до якої, угоди, які зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, тому позивач вважав, що договір укладено згідно вимог чинного на той час законодавства. На підставі вищевикладеного позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання сторони не зявилися. Позивач просив розглядати справу у його відсутність, вимоги викладені у позові підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, надали заяви, в яких позовні вимоги визнали, просили слухати справу за їх відсутності. Третя особа Універсальна Товарна Біржа Марія була належним чином та своєчасно повідомлена про час та місце судового засідання, надали заяву, в якій позовні вимоги підтримали, просили слухати справу за відсутності їх представника. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачами позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши надані стороною письмові докази по справі, знаходить позов таким, що підлягає задоволенню виходячи із наступного. Згідно до ст.ст. 47, 227 ЦК УССР (в редакції ЦК 1963р.), які діяли на момент виникнення правовідносин між сторонами, коли одна із сторін повністю виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право на вимогу сторони, що виконала угоду, визнати її дійсною. Судом встановлено, що 02 грудня 2000 року [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], [PERSON], яка діяла з дозволу своєї матері на підставі Виписки з рішення Корабельного районного Виконавчого комітету, з другої сторони, уклали договір № 439 купівлі-продажу нерухомого майна квартири [ADDRESS]. Вказаний договір купівлі продажу був посвідчений на Універсальній Товарній Біржі Марія, та 21 грудня 2000 року право власності за позивачем було зареєстровано в КП Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації за № 128. Дана угода була виконана сторонами повністю. На теперішній час у позивача виникла необхідність провести відчуження вказаної квартири, однак через невідповідність даного договору вимогам закону, позивач позбавлений можливості провести відчуження належної йому нерухомості. На підставі викладеного, суд вважає за можливе, відповідно до норм ч.2 ст.47 ЦК УССР задовольнити позовні вимоги.

Outcome: approved