Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

В лютому 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому, збільшивши в ході розгляду справи заявлені вимоги, просила стягнути з відповідача на її користь вихідну допомогу при звільненні в сумі 5156,04 грн. та 3866,94 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 3 грудня 2013 року по 11 березня 2014 року, мотивуючи заявлені вимоги тим, що у зв'язку зі звільненням з п. 3 ст. 38 КзпП України підприємство мало виплатити їй заборгованість по заробітній платі та вихідну допомогу, що визначена ст. 44 КЗпП України. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 березня 2014 року позов [PERSON] задоволено частково та стягнуто з ПАТ «Чернігівський м'ясокомбінат» на її користь 5100 грн. вихідної допомоги та 3866 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вирішено питання судових витрат. В апеляційній скарзі ПАТ «Чернігівський м'ясокомбінат», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та ухвалення рішення з порушенням норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов частково, зменшивши суми стягнення до 3521,43 грн. та 2195,88 грн. відповідно. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що при обрахунку середньоденного заробітку суд безпідставно взяв заробітну плату [PERSON] за червень та липень 2013 року, хоча останніми двома місяцями її роботи були жовтень та листопад 2013 року, а отже і суми до стягнення мають бути меншими, ніж зазначено в судовому рішенні. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Задовольняючи частково заявлені [PERSON] вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду справи було встановлено не проведення з позивачем повного розрахунку в день звільнення, а отже на її користь відповідно до положень ст. 44 КЗпП України слід стягнути вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку та в межах заявлених позивачем вимог середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з розрахованого середньоденного заробітку в розмірі 77,27 грн. З таким висновком місцевого суду частково погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного. Встановлено, що [PERSON] з 28 липня 2011 року працювала на посаді менеджера (управителя) з адміністративної діяльності ПАТ «Чернігівський м'ясокомбінат». 2 грудня 2013 року відповідно до наказу № 78-К вона була звільнена з посади за ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з невиплатою заробітної плати (а.с. 4). Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Згідно положень ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При звільненні позивача оспорювана вихідна допомога їй виплачена не була, чого не заперечувала сторона відповідача під час розгляду справи, а отже висновок суду першої інстанції про необхідність стягнення вихідної допомоги при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правильним, узгоджується з матеріалами справи та відповідає вимогам трудового законодавства. Разом з тим, згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом двох останніх календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці. Таким чином, заробітна плата [PERSON] за липень і червень мала б братись для розрахунків відповідних виплат лише у випадку, якщо позивач жодного дня не відпрацювала б в жовтні та листопаді 2013 року. Разом з тим, як свідчить надана ПАТ «Чернігівський м'ясокомбінат» довідка (а.с. 27), позивач відпрацювала в жовтні 2013 року 23 робочих дня і отримала заробіток в сумі 1700 грн. В листопаді 2013 року [PERSON] відпрацювала 8 робочих днів і їй було нараховано 647,62 грн. Таким чином, середньоденний заробіток позивача становить (1700 грн. +647,62 грн./23+8 робочих днів) 75,73 грн. Виходячи з цього, середньомісячна заробітна плата [PERSON] складає (75,73 грн. х 22 середня кількість робочих днів) 1666,06 грн. Тому вихідна допомога при звільненні для [PERSON] складатиме 1666,06 х 3 = 4998,18 грн. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з середньоденної заробітної плати в розмірі 75,73 грн. для позивача складав би 7497,27 грн., але апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про необхідність стягнення з відповідача коштів відповідно до ст. 11 ЦПК України в межах визначеної позивачем суми в розмірі 3866,94 грн. Колегія суддів не бере за основу, розраховуючи суму коштів, що належить до виплати [PERSON], наданий представником відповідача суду апеляційної інстанції розрахунок середньоденного заробітку позивача, оскільки останній проведено не у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, зокрема, відповідачем його розраховано без урахування фактичної кількості відпрацьованих позивачем робочих днів за два останні місяці. Відтак,

Outcome: partial