Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

В липні 2014 року позивач [PERSON] звернувся в суд з вказаним позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Полтавській області, Виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області, посилаючись на те, що згідно договору купівлі-продажу від 15.09.2011 року купив земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення садівництва, що розташована в [ADDRESS]. Рішенням 12-ї сесії Миргородської міської ради 6-го скликання від 30.09.2011 року № 228 йому було дозволено виготовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для зміни цільового призначення на землі житлової та громадської забудови (будівництво індивідуального гаражу). При виготовлені цього проекту рішенням 14-ї сесії Миргородської міської ради 6-го скликання від 19.12.2011 року № 51 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для зміни цільового призначення на землі житлової а громадської забудови (будівництво індивідуального гаражу), змінено цільове призначення на землі житлової та громадської забудови (будівництва індивідуального гаражу) та дозволено одержати державний акт на право власності на земельну ділянку. 30.11.2012 року Миргородською міською радою було видано йому державний акт серії ЯМ 638034 на право власності на земельну ділянку площею 0,0082 га, кадастровий номер 5310900000:50:057:0162, цільове призначення: для будівництва індивідуальних гаражів, що розташована за вищевказаною адресою. У 2013 році позивачем на цій земельній ділянці побудовано індивідуальний двоповерховий гараж вартістю 137174 грн., який згідно технічного паспорта на нього, виготовленого 31.05.2014 року ДКП «Миргородтехінвентаризація», має розміри 8,98х6,13м., тобто його площа по зовнішніх обмірах складає 55,0 м., а загальна площа всіх приміщень - 91,0 кв.м. Проектна документація на будівництво гаража не розроблялася і не затверджувалася, декларація про початок виконання будівельних робіт позивачем до органу державного архітектурно-будівельного контролю не подавалася і, відповідно, ним не реєструвалася. Гараж збудовано самочинно, але це не порушує прав інших осіб та відповідно звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж гаража від 26.05.2014 року, проведеного експертом [PERSON], встановлено його відповідність вимогам надійності і безпечної експлуатації і можливість його безпечної експлуатації. В червні 2014 року позивач подав до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Полтавській області декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, в якій не зазначив інформацію про дозвільні документи у зв'язку з їх відсутністю. Листом від 12.06.2014 року № 7/16-03/1-16/1773 інспекція відмовила в реєстрації цієї декларації, що унеможливлює прийняття гаража в експлуатацію. З цих підстав єдиним способом захисту його права є звернення в суд з даним позовом. В судовому засіданні позивач заявлений позов підтримав, просив задовольнити його, пояснивши, що на власній, відведеній для цих цілей земельній ділянці він спорудив гараж, який неможливо прийняти в експлуатацію в зв'язку з відсутністю дозвільних документів на його будівництво, але який відповідає вимогам відповідних будівельних норм і правил. Вважав, що визнання права на цю споруду є одним із способів захисту його права власності. Представник відповідача Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Полтавській області в судове засідання не з'явився до суду подав клопотання в якому просив справу розглянути у відсутність їхнього представника, при винесенні рішення покладався на розсуд суду (а.с. 30-31). Представник відповідача Виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області Лисенко Р.О., що діє на підставі відповідної довіреності (а.с. 33), заявлений позов визнав, не заперечував проти його задоволення, пояснивши, що свого часу виконавчим комітетом відповідача дійсно прийнято ряд рішень, за якими позивачу виділена земельна ділянка для будівництва гаражу. Оскільки така будівля споруджена на земельній ділянці, переданій позивачу у власність, він вправі просити суд визнати за ним право власності на цю нерухомість. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі та проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до переконання про те, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено судом, згідно договору купівлі-продажу від 15.09.2011 року позивач [PERSON] купив земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення садівництва, що розташована в [ADDRESS] (а.с. 7). 30 вересня 2011 року рішенням Миргородської міської ради № 228 позивачу [PERSON] дозволено виготовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 263 м2 за адресою: [ADDRESS], для зміни її цільового використання із земель сільськогосподарського призначення (ведення садівництва) на землі житлової та громадської забудови (для будівництва індивідуального гаража) (а.с.9). Рішенням Миргородської міської ради Полтавської області від 19 грудня 2011 року № 51 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для зміни її цільового призначення із земель сільськогосподарського призначення (ведення садівництва) на землі житлової та громадської забудови (будівництво індивідуального гаража), змінено цільове призначення земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення (ведення садівництва) на землі житлової та громадської забудови (будівництво індивідуального гаража) за адресою [ADDRESS] (а.с.10). 30 жовтня 2012 року позивачем отримано державний акт на право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] для будівництва індивідуальних гаражів, площею 0,0082 га з кадастровим номером 5310900000:50:057:0295 (а.с.11). Згідно копії технічного паспорта на гараж по [ADDRESS] виготовленого на ім'я позивача, така споруда дійсно збудована в 2013 році на [ADDRESS] (а.с. 12-13). Аналіз зазначених доказів вказує на те, що з 2013 року по теперішній час позивач [PERSON] відкрито і безперервно володіє та користується створеним ним нерухомим майном на приватній земельній ділянці. Відповідно до ст. 375 частин 1-3 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй земельній ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Як видно зі звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж індивідуального гаражу по [ADDRESS] встановлено його відповідність надійності і безпечної експлуатації і можливість його безпечної експлуатації (а.с. 14-18). Статтею 376 ч. 5 ЦК України передбачено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. При розгляді справи таких порушень прав інших осіб судом не встановлено. Згідно п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. В зв'язку з тим, що позивач не заявляє вимог про стягнення з відповідачів на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved