Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

В квітні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства „Орендне підприємство «Шахта «Жданівська» про відшкодування моральної шкоди (далі - ПАТ «ОП «Шахта «Жданівська»). В обґрунтування позову позивач послався на те, що під час роботи у відповідача 12 травня 2009 року отримав травму на виробництві, яка призвела до стійкої втрати професійної працездатності. Згідно висновку МСЕК від 13 жовтня 2009 року йому вперше встановлено 30% втрати професійної працездатності, Ш групу інвалідності. Оскільки втрата працездатності спричинила йому фізичні та моральні страждання, призвела до порушення нормальних соціальних зв'язків, необхідності додавання додаткових зусиль для організації життя, необхідності постійно лікуватися, йому заподіяно моральну шкоду, яку позивач просить відшкодувати за рахунок відповідача шляхом стягнення одноразової грошової компенсації в розмірі 40.000 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Представник відповідача Топоровська С.О., діюча на підставі довіреності від 3 січня 2014 року № 11-02/33 без обмеження повноважень, позовні вимоги визнала частково і суду пояснила, що позивач дійсно працював у відповідача, та 12 травня 2009 року з ним стався нещасний випадок на виробництві, про що складено акт № 47 від 15.05.2009р. по формі Н-1. Однак згідно п.7 якого причиною нещасного випадку є невиконання вимог інструкції з охорони праці постраждалим. Серед осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці (п.10), є сам постраждалий, який порушив п.1.11, п.2.5 Інструкції з охорони праці гірника очисного вибою. Комісією по розслідуванню нещасного випадку встановлено, що серед причин нещасного випадку є порушення постраждалим заходів безпеки під час виїмки вугілля на відбійний молоток, що є порушенням п.п.1.11, 2. Інструкції з охорони праці гірника очисного вибою, а згідно ст.14 Закону України «Про охорону праці» серед обов'язків працівника є обов'язок дбати про особисту безпеку і здоров'я, а за порушення зазначених вимог відповідальність несе безпосередньо працівник. Зазначила, що позивач може працювати відповідно до рекомендації МСЕК. З огляду на наведене, представник відповідача вважала, що сума моральної шкоди, яку просить відшкодувати позивач, є дуже завищеною і не відповідає вимогам розумності та справедливості, суперечить судовій практиці. На підставі наведеного просила суд задовольнити позов частково в сумі, що не перевищує 3000 грн. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. Позивач [PERSON] працював в ПАТ «ОП «Шахта «Жданівська» з 18 березня 2009 року по 13 жовтня 2009 року в якості гірничого робочого очисного вибою 5 розряду з повним робочим днем в шахті, звільнений внаслідок виявленої невідповідності роботи, що виконує, внаслідок стану здоров'я. 12 травня 2009 року під час виконання трудових обов'язків гірничого робочого очисного забою з позивачем стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого він отримав травму правої кисті, про що було складено акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом № 47, затверджений головою правління - директором ЗАТ «ОП «Шахта «Жданівська» 15.05.2009р. За висновками МСЕК позивачу вперше встановлено втрату професійної працездатності за виробничою травмою 13 жовтня 2009 року в розмірі 30%, встановлено Ш групу інвалідності на строк з 13 жовтня 2009 року, згідно висновку МСЕК від 29 листопада 2012 року позивачу встановлено 40% втрати професійної працездатності та Ш групу інвалідності з 22 листопада 2012 року, визначена потреба в санаторно-курортному, медикаментозному лікуванні. Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Згідно з роз'ясненнями, даними в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.273-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 указаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. Судом установлено, що позивач працював у ПАТ «ОП «Шахта «Жданівська», яке створене для підземного видобутку вугілля, і умови праці під землею є небезпечними та шкідливими. Втрата професійної працездатності позивача настала внаслідок нещасного випадку на виробництві, отже роботодавець не забезпечив створення нешкідливих не небезпечних умов праці. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв'язку з ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв'язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, акту розслідування нещасного випадку, акту про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, довідок МСЕК, витягами з історії хвороби. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров'я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках, потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, а також 15% вини у нещасному випадку, що стався 12 травня 2009 року, самого позивача. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду в 10.000 грн. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в дохід держави судові витрати, що складаються з судового збору, так як позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від їх сплати. Відповідно до ст. ст.153, 233, 234, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial