Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

В лютому 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом в обґрунтування якого зазначив, що він на підставі генеральної довіреності має в розпорядженні автомобіль ВАЗ 21111, державний номерний знак [NUMBER], який належить [PERSON] 19.09.2014 року [PERSON] о 12-05год., керуючи автомобілем «ЗАЗ DAEWOO Lanos», державний номерний знак [NUMBER], по пр.Ілліча в м.Маріуполі, не вибрав безпечну дистанцію руху в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21111», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON], який рухався попереду. 03.10.2014 року Іллічівським районним судом м.Маріуполя [PERSON] визнано винним у вказаному ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Цивільно правова відповідальність [PERSON] була застрахована в [PERSON] «Українська охоронно-страхова компанія» (далі [PERSON] «УОСК»). 01.10.2014 року позивач звернувся з заявою про страхове відшкодування, однак дотепер не прийнято жодного рішення. Враховуючи викладене позивач був вимушений звернутись до суду з вказаним позовом та просив стягнути з [PERSON] «УОСК» страхове відшкодування в розмірі 10133,71грн., витрати на проведення автотоварознавчої експертизи в розмірі 1000,00грн., пеню за час прострочки страхового відшкодування в розмірі 1059,36грн., з [PERSON] моральну шкоду в розмірі 3000,00грн., франшизу в розмірі 1000,00грн. 30.04.2015 року Ухвалою Іллічівського районного суду до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог залучено [PERSON]. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON], який діє на підставі договору про надання правових послуг, до судового засідання не зявились, надали заяви, в яких позовні вимоги підтримали в повному обсязі, справу просили розглянути за їх відсутності. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача [PERSON] «Українська охоронно-страхова компанія»- [PERSON], яка діє на підставі довіреності, до судового засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності та заперечення, в яких зазначила, що 01.10.2014 року за вх.№ЦВ-11630 до АТ «УОСК» від [PERSON] надійшла заява (повідомлення) про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, і лише 02.02.2015 року за вх.№1172 до АТ «УОСК» від [PERSON] надійшла заява про страхове відшкодування. У своїй заяві позивач просив здійснити виплату на його користь, на власний картковий рахунок. Проте, страховиком було зясовано, що власником пошкодженого транспортного засобу ВАЗ 21111, реєстраційний номер [NUMBER], згідно свідоцтва РСА №506095 про реєстрацію транспортного засобу, є [PERSON] Однак, жодного погодження з власником пошкодженого майна, щодо отримання [PERSON] страхового відшкодування за наслідками пошкодження ВАЗ 21111, до страхової компанії надано не було. Третя особа [PERSON] до судового засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що заявлені позовні вимоги вважає законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності , приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, 19.09.2014 року [PERSON] о 12-05год., керуючи автомобілем «ЗАЗ DAEWOO Lanos», державний номерний знак [NUMBER], по пр.Ілліча в м.Маріуполі, не вибрав безпечну дистанцію руху в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21111», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON], який рухався попереду. Своїми діями [PERSON] порушив п.13.1 ПДР України, автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Іллічівського районного судому м.Маріуполя від 03.10.2014 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 6 (шість) місяців. 31.03.2007 року [PERSON] видав [PERSON] довіреність, якою уповноважив останнього представляти інтереси у будь-яких установах, організаціях та підприємствах, незалежно від їх організаційної форми та підпорядкованості, з питань, які будуть стосуватися експлуатації ним та розпорядження (продажу, обміну) від його імені та в його інтересах належним йому автомобілем марки ВАЗ 21111, випуску 2001 року, реєстраційний номер [NUMBER]. Для цього йому надано право представляти його інтереси в органах нотаріату, відповідних органах Державної інспекції або будь-яких установ, підприємствах та організаціях незалежно від їх підпорядкування та форм власності з усіх без винятку питань, повязаних з експлуатацією та відчуженням автомобіля, його переобладнанням, ремонтом, проходженням технічного огляду; визначати на власний розсуд місце стоянки автомобіля, одержати транзитні номери; подавати та одержувати необхідні довідки та документи, включаючи заяви, дублікат реєстраційного документу, в разі його втрати, підписувати договори цивільно-правового характеру щодо розпорядження та користування автомобілем, одержати належні йому за результатами згаданих угод грошові суми, у випадку спричинення автомобілю пошкодження іншими особами в результаті дорожньо-транспортної пригоди чи заподіяння шкоди довіреною особою іншим транспортним засобам від час керування (користування) автомобілем як джерелом підвищеної небезпеки, укладати, якщо в тому буде необхідність, від його імені угоди про відшкодування заподіяної шкоди, одержувати та сплачувати з такими угодами грошові суми у розмірах, згідно із калькуляцією або за домовленістю, сплачувати транспортні і податки, а також виконувати всі інші юридично значущі дії. Пунктом 13 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року №4, визначено, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). При розгляді таких спорів суд має вирішити питання про залучення до участі у справі власника майна як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача у порядку, передбаченому статтями 35, 36 ЦПК, оскільки рішення у справі може вплинути на його права та обов'язки щодо однієї зі сторін. Третя особа [PERSON] не заперечував проти задоволення позовних вимог, вважаючи їх законними та обґрунтованими. Таким чином, судом встановлено, що позивач керував транспортним засобом на підставі довіреності, наданої власником автомобіля, та також має право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. Стаття 22 ЦК України передбачає право особи, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, в тому числі витрат, яких особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала. Відповідно до вимог статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням, утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Пунктом 2 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року передбачено, що шкода, заподіяна особі внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки відшкодовується незалежно від наявності вини заподіювача шкоди. Факт дорожньо-транспортної пригоди в результаті якої позивачу було заподіяно збитки підтверджується постановою Іллічівського районного судому м.Маріуполя від 03.10.2014 року, якою винним визнано [PERSON] Цивільно- правова відповідальність [PERSON] в період з 06.10.2013 року по 05.10.2014 року застрахована відповідачем [PERSON] «УОСК» згідно полісу №АС/8304625 від 05.10.2013 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ліміт страхової суми на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну складає 50000,00грн., розмір франшизи складає 1000,00грн. 01.10.2014 року позивач звернувся до [PERSON] «УОСК» з повідомленням про дорожньо- транспортну пригоду, а 02.02.2015 року із заявою про виплату страхового відшкодування на його особистий рахунок. Листами від 25.03.2015 року за вих.№2813 АТ «УОСК» повідомило [PERSON] про надання певного переліку документів, зокрема, щодо права заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником та на підтвердження права власності на пошкоджене майно на день скоєння ДТП у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну. Відповідно до роз'яснень п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4, відповідно до статті 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно п.9 ст.7 Закону України «Про страхування» в Україні здійснюється обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV. Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст.988 ЦК України та ст.20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі настання страхового випадку. Згідно ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до ст.29 вказаного Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно п.34.3 ст.34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо представники страховика не зявились у назначений строк, потерпілий має право самостійно обирати експерта для визначення розміру шкоди. У такому випадку страховик зобовязаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи. Про час та місце проведення експертизи [PERSON] «УОСК» були повідомлені належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Згідно висновку експерта №732 (02) 150115 від 23.01.2015 року про вартість розміру шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу, вартість матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобілю [NUMBER], станом на дату оцінки складає 11133,71грн. (враховуючи ПДВ на запасні частини). Вартість проведення експертизи, як вбачається з квитанції до прибуткового касового ордеру №2 від 23.01.2015 року склала 1000,00грн. Окрім того, відповідно до п.12.1 ст.12 Закону, розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Виходячи з вищенаведеного, розмір страхового відшкодування за відрахуванням суми франшизи, яке підляє стягненню з АТ «УОСК» на користь позивача складає 10133,71грн. Відповідно до п.36.6 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Таким чином з відповідача [PERSON] на користь позивачки підлягає стягненню сума франшизи у розмірі 1000,00грн. Згідно ст.988 ЦК України, страховик зобовязаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором, а відповідно до ст.36 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобовязаний прийняти рішення: у разі визнання ним вимог прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. Відповідно до ч.5 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Позивачем заявлено вимоги щодо стягнення з відповідача пені за період з 01.10.2014 року по 05.02.2015 року у розмір 1059,36грн. Разом з цим, п.36.4 зазначеного Закону передбачено, що страхове відшкодування виплачується безпосередньо потерпілому (іншій особі, що має право на страхове відшкодування), а п.35 Закону визначено, що заява про страхове відшкодування подається потерпілим чи особою, що має право на страхове відшкодування. До заяви про страхове відшкодування додається документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність), або документ, що підтверджує право власності (п.35.2 Закону). Тобто, законом передбачено наявність у довіреності права на отримання страхового відшкодування. Згідно ч.2 ст.36 вказаного Закону обовязок щодо прийняття рішення про виплату страхового відшкодування або про відмову у виплаті страхового відшкодування виникає у страховика не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування з додаванням всіх необхідних документів. Як вбачається з матеріалів справи та позивачем не заперечується, що ним вказаний документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування, до заяви про виплату страхового відшкодування не надавася, у звязку з чим, суд вважає за необхідне в частині задаволення вказаних позовних вимог відмовити, оскільки виплату страхового відшкодування прострочено не з вини страховика. Позовні вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди також підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Так, позивач [PERSON] свої вимоги про відшкодування моральної шкоди з [PERSON] обґрунтовує тим, що було порушено його життєвий уклад, він змушений докладати додаткові фізичні та моральні зусилля для облаштування та нормалізації особистого життя, а також ремонту автомобіля, що викликає сильні душевні страждання. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль отримав сильні механічні пошкодження. Як вбачається зі змісту ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», підставами задоволення судом позову про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної шкоди є наявність моральної (немайнової) шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При визначенні розміру моральної (немайнової) шкоди, яка підлягає стягненню з [PERSON], суд, враховує характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, а також принцип розумності та приходить до висновку, що на користь позивача необхідно стягнути з відповідача [PERSON] у відшкодування моральної шкоди 300,00грн. Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір у даній справі за позовом про стягнення коштів і відшкодування моральної шкоди становить, відповідно, 243,60грн. та 243,60грн. Частиною 1 ст.88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві- пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При цьому жодною правовою нормою не встановлена межа до якої можливе зменшення частки судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача та не передбачено, що у таких випадках ця частка не може бути меншою мінімальної ставки судового збору за відповідною вимогою. Пунктом 36 Постанови Пленуму ВССУ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» дано розяснення, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. Отже з відповідача АТ «УОСК» підлягають стягненню на користь позивача судові витрати за вимоги майнового характеру в розмірі 111,22грн.(сума задоволених позовних вимог матеріального характеру від заявлених вимог складає 91,31%, отже 91,31% від 121,80грн.= 111,22грн.). З відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача судові витрати за вимоги майнового характеру в розмірі 121,80грн. та за вимоги немайнового характеру 24,36грн. (сума задоволених позовних вимог немайнового характеру від заявлених вимог складає 10%, отже 10% від 243,60 грн. = 24,36грн.)

Outcome: partial