Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

В квітні 2017р. ДО «Українське агентство з авторських та суміжних прав» звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-12), в інтересах [PERSON] до ПрАТ «Телеканал «Інтер», в якому просила суд: стягнути з відповідача на користь позивача в особі ДО «Українське агентство з авторських та суміжних прав» компенсацію за порушення майнових авторських прав у розмірі 998400,0 грн., а також на користь ДО «Українське агентство з авторських та суміжних прав» судовий збір у розмірі 14976,0 грн. Свої позовні вимоги сторона позивача обгрунтовувала тим, що ДО «Українське агентство з авторських та суміжних прав» є організацією колективного управління та управляє на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права, зокрема і позивача [PERSON]. [INFO]. представником ДО «Українське агентство з авторських та суміжних прав» [PERSON] в період часу з 21:00 год. до 23:20 год. була проведена фіксація публічного сповіщення творів, які використовувались відповідачем ПрАТ «Телеканал «Інтер», зокрема музичних творів: «[INFO]», «[INFO]», «[INFO]», «[INFO]», «[INFO]», «[INFO]», композитором яких є позивач [PERSON]. Факт публічного сповіщення зазначених творів був зафіксований представником ДО «Українське агентство з авторських та суміжних прав» на відеокамеру. Так як відповідачем порушено авторські права позивача, зазначені вище музичні твори були сповіщені без дозволу суб'єкта авторського права та без виплати авторської винагороди, а тому позивач вимушений був звернутись до суду за захистом своїх порушених прав, та просив стягнути компенсацію за порушення авторського права у розмірі 998400,0 грн., на підставі ст. ст. 16, 426, 433 ЦК України, ст. ст. 1, 15, 32, 33, 45, 47-52 Закону України «Про авторське право і суміжні права». В судовому засіданні представники ДО «Українське агентство з авторських та суміжних прав» заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав,зазначених в позові, просили суд позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судові засідання не з'являвся, про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Представник відповідача в судовому засіданні, проти позову заперечив. В порядку, ст. ст 27, 31 ЦПК України, в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017р. стороною відповідача було подано до суду письмові заперечення на позов, в якій сторона відповідача зазначала, що стороною позивача не надано суду належних і допустимих доказів в обґрунтування факту порушення стороною відповідача прав позивача, при цьому відповідач зазначав, що представник ДО «Українське агентство з авторських та суміжних прав», який склав акт про публічне використання музичних творів, композитором яких є позивач, не є посадовою особою Державної служби інтелектуальної власності, якій відповідно до вимог чинного законодавства України надано право проведення відповідних перевірок з наступним складанням акту перевірки, яким можуть бути встановлені порушення вимог чинного законодавства України з питань інтелектуальної власності. Наданий акт та відеозапис факту публічного сповіщення музичних творів не є доказом порушення відповідачем майнових авторських прав позивача. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Звертаючись до суду з вказаним позовом ДО «Українське агентство з авторських та суміжних прав», в інтересах [PERSON], зазначала, що Державна організація на підставі одержаних повноважень за договорами про взаємне представництво інтересів з іноземною організацією колективного управління Autortiesibu un komunicesanas konsultaciju agentura/ Latvijas Autoru apvieniba, договору про управління майновими авторськими правами між іноземною організацією колективного управління Autortiesibu un komunicesanas konsultaciju agentura/ Latvijas Autoru apvieniba та суб'єктом авторського права позивачем, має право звертатись до суду за захистом авторських прав позивача, які були порушені відповідачем [INFO]. в період часу з 21:00 год. до 23:20 год., шляхом публічного сповіщення творів, які використовувались відповідачем ПрАТ «Телеканал «Інтер», зокрема музичних творів: «[INFO]», «[INFO]», «[INFO]», «[INFO]», «[INFO]», «[INFO]», композитором яких є позивач [PERSON]. За приписами ч. 1 ст. 52 Закону «Про авторське право і суміжні права» за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції. Згідно зі ст. 45 цього Закону суб'єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами: особисто; через свого повіреного; через організацію колективного управління. У пункті «г» частини першої статті 49 Закону «Про авторське право і суміжні права» зазначено, що організації колективного управління повинні вчиняти від імені суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав і на основі одержаних від них повноважень дії, передбачені чинним законодавством, необхідні для захисту прав, управління якими здійснює організація, в тому числі звертатися до суду за захистом прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав відповідно до статутних повноважень та доручення цих суб'єктів. Разом з тим така організація, пред'явивши позов, не є позивачем, оскільки вона звертається до суду за захистом прав суб'єктів авторського права (або) суміжних прав, а не своїх. Позивачем у таких випадках має бути суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав, за захистом інтересів якого звернулася організація. У випадку якщо організація колективного управління звертається на захист прав фізичних осіб, такий спір розглядається в порядку цивільного судочинства. Якщо ж вона звертається за захистом юридичних осіб, то залежно від суб'єктного складу спір розглядається в порядку господарського судочинства. При цьому не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства. Частиною 2 ст. 54 Конституції України передбачено, що кожний громадянин має право на результати своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може використовувати або поширювати їх без його згоди, за винятками, встановленими законом. За змістом ст. ст. 435, 440, 441, 443 ЦК України, ст. ст. 7, 15, 31-33 Закону України «Про авторське право і суміжні права»: право на використання твору належить автору або іншій особі, яка одержала відповідне майнове право у встановленому порядку; використання твору здійснюється лише за згодою автора або особи, якій передано відповідне майнове право (за виключенням випадків, вичерпний перелік яких встановлено законом). Відповідно до ч. 1 ст. 13 вищевказаного Закону, у разі порушення спільного авторського права кожен співавтор може доводити своє право в судовому порядку. Використання твору без дозволу суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав є порушенням авторського права і (або) суміжних прав, передбаченим пунктом «а» ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права», за яке згідно з пунктом «г» ч. 2 ст. 52 цього Закону передбачена можливість притягнення винної особи до відповідальності у вигляді сплати компенсації в розмірі від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 12 Постанови № 5 від 04 червня 2010р. «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому порушником авторських і (або) суміжних прав можуть бути будь-які учасники цивільних відносин, що визначені в статті 2 ЦК, які своїми діями (бездіяльністю) порушують особисті немайнові і (або) майнові права суб'єктів авторських прав і (або) суміжних прав. У зв'язку з цим суду слід виходити з того, що майнова відповідальність за порушення авторського права і (або) суміжних прав настає за наявності певних, установлених законом, умов: факту протиправної поведінки особи (наприклад, вчинення дій, передбачених статтями 50 та 52 Закону № 3792-ХІІ); шкоди, завданої суб'єкту авторського права і (або) суміжних прав; причинно-наслідкового зв'язку між завданою шкодою та протиправною поведінкою особи; вини особи, яка завдала шкоди. Позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою і діями відповідача. Відповідач, який заперечує проти позову, зобов'язаний довести виконання вимог Закону № 3792-ХІІ при використанні ним об'єкту авторського права і (або) суміжних прав, а також спростувати передбачену цивільним законодавством презумпцію винного завдання шкоди (статті 614 та 1166 ЦК). При вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об'єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об'єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об'єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. При цьому слід враховувати загальні засади цивільного законодавства, встановлені статтею 3 ЦК, зокрема справедливість, добросовісність та розумність. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації повинні бути наведені в судовому рішенні (п. 42 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 04 червня 2010р.). Відповідно до положень ст. 48 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин, кожна телерадіоорганізація-ліцензіат зобов'язана вести журнал обліку передач, які телерадіоорганізація транслювала чи ретранслювала або забезпечувала їх трансляцію чи ретрансляцію у повній та незмінній формі третьою особою (оператором телекомунікацій). У журналі обліку передач фіксуються: дата випуску, час початку і закінчення передачі; назва і тема передачі; прізвище авторів і ведучих передачі; мова передачі. Журнал обліку передач зберігається телерадіоорганізацією протягом року з дня останнього запису в ньому. Усі передачі, які телерадіоорганізація транслювала чи ретранслювала або забезпечувала їх трансляцію чи ретрансляцію у повній та незмінній формі третьою особою (оператором телекомунікацій), повинні бути записані і зберігатися протягом 14 днів від дати їх розповсюдження, якщо у цей строк не надійшло скарги щодо їхнього змісту. У разі подання скарги щодо змісту передачі її записи зберігаються до того часу, поки скаргу не буде розглянуто і рішення стосовно неї не буде прийнято у визначеному порядку. На обґрунтування доказу факту публічного сповіщення відповідачем музичних творів: «[INFO]», «[INFO]», «[INFO]», «[INFO]», «[INFO]», «[INFO]», композитором яких є позивач [PERSON] без дозволу (договору) з авторами творів, в тому числі позивача, стороною позивача був наданий Акт від [INFO]. і відеозапис виконаний працівником ДО «Українське агентство з авторських та суміжних прав» [INFO]. в період часу з 21:00 год. до 23:20 год. Зазначений працівник, [INFO]., о 21:00 год., відповідно до наказу від 06 січня 2017р. № Ф/02/1/7, розпочав фіксувати на матеріальні носії (аудіо та/або відео) факт публічного сповіщення музичних творів в прямому ефірі телеканалу «Інтер». В судовому засіданні представник відповідача заперечував факт публічного сповіщення відповідачем зазначених вище музичних творів, а відтак й заперечував факт порушення відповідачем авторських прав позивача. Крім того, зазначав, що позивач та його представники не зверталися до відповідача з вимогою надати відомості публічного сповіщення відповідачем цих музичних творів та надати оригінал відповідного відеозапису телевізійної передачі. Судом встановлено, що 01 лютого 2017р. ДО «Українське агентство з авторських та суміжних прав» звернулось до відповідача лише з письмовою претензією з проханням перерахувати у місячний строк з дня отримання претензії компенсацію за порушення майнових авторських прав позивача у розмірі 1536000,0 грн. Доказів звернення особисто позивача або ДО «Українське агентство з авторських та суміжних прав» до ПрАТ «Телеканал «Інтер» зі скаргою в порядку ст. 48 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» до суду не надано. Надані до суду вищевказані Акт і відеозапис від [INFO]., який було оглянуто судом, не містять об'єктивних даних за наявності яких можливо було б зробити висновок про факт публічного сповіщення відповідачем зазначених вище музичних творів в прямому ефірі телеканалу «Інтер» [INFO]. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутність оригіналу відеозапису телепередачі, відсутність факту звернення представників позивача до відповідача з відповідною скаргою, в порядку визначеному законодавством, дає підстави для висновку, що заявлені позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed