Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

В листопаді 2014 року позивач звернувся із позовом до суду, який обґрунтовує тим, що 17 грудня 2012 року на підставі рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області було видано виконавчі листи про стягнення на користь банку з [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 23.06.2006 року. Відповідно до акту опису й арешту майна від 11.02.2013 року державним виконавцем було проведено опис майна боржника - автомобіль KIA Cerato, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до звіту про оцінку майна початкова вартість автомобіля визначена у розмірі 30500грн. Проте у відповідності до Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою КМ України від 10.09.2003 року оцінювач мав застосувати декілька методичних підходів, що найбільш відповідають меті оцінки, однак оцінювачем застосовано лише один порівняльний підхід, що завдало суттєвих збитків банку та призвело до зменшення фактичної суми заборгованості. 27.06.2013 року ПП «Спеціалізоване підприємство юстиція» було проведено прилюдні торги із реалізації арештованого майна - автомобіля KIA Cerato, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], який реалізовано за ціною 30700 грн. Позивач вважає, що відповідач ПП «Спеціалізоване підприємство юстиція» недодержано вимог закону щодо проведення прилюдних торгів, а саме Положення про порядок реалізації арештованого майна, згідно пункту 3.6 Порядку організатор аукціону мав розмістити на офіційному веб-сайті інформацію про майно, що реалізується. Одночасно така інформація має бути розміщена в засобах масової інформації. Інформаційне повідомлення про проведення торгів, доведене неналежним способом або в неналежному друкованому засобі масової інформації є істотним порушенням процедури, а оскільки повідомлення про проведення прилюдних торгів можуть вплинути на формування продажної ціни лота, тому є суттєвою підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, просить їх задоволити. Суду пояснив, що банк не заперечував про таку оцінку транспортного засобу, визначену звітом, не просив рецензувати звіт та не оскаржував дій державного виконавця з цього приводу. Не заперечує, що інформація про реалізацію майна була опублікована на офіційному веб-сайті у визначені законом строки. Представник ПП «Спеціалізоване підприємство юстиція» в судове засідання не з»явились, повідомлені про час і місце судового розгляду у передбаченому законом порядку. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, надав суду пояснення в яких вказав, що про проведення аукціону дізнався із оголошення в пресі, приймав участь у аукціону, сплатив визначену ціну за автомобіль та отримав свідоцтво про право власності на майно, в подальшому автомобіль відремонтував, і в даний час його вартість значно збільшилась, проте банк не вказує хто поверне йому витрачені кошти на ремонт автомобіля, просить в позові відмовити як безпідставному. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом достовірно установлено, що на підставі рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 17 грудня 2012 року було видано виконавчі листи про стягнення на користь банку з [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 23.06.2006 року. Державною виконавчою службою було відкрито виконавче провадження та державним виконавцем на виконання рішення суду від 17 грудня 2012 року було проведено акт опису й арешту майна - автомобіля марки KIA Cerato, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до вимог закону був проведений звіт про оцінку майна та визначена початкова вартість автомобіля у розмірі 30500 грн. 11.06.2013 року ПП «Спеціалізоване підприємство юстиція» повідомило позивача про вартість вказаного транспортного засобу, що підтверджується листом № 432/13. Однак позивач не забажав рецензувати цей звіт та по суті погодився із ним. Як вбачається з матеріалів справи, 07.06.2013 року між ПП «СП Юстиція» та Першим МВДВС Хмельницького МРУЮ був укладений Договір № 19/188/13 про надання послуг по організації і проведенню аукціону з реалізації арештованого рухомого майна (копія додається), за яким спеціалізована організація надає послуги по реалізації і проведенню аукціону з реалізації майна у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», іншими законами України, Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 15.07.1999 р. № 42/5 . Відповідно до п. 3.6. Порядку, організатор аукціону не пізніше ніж за 15 днів до дня проведення аукціону розміщує в порядку, визначеному Положенням про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 20.05.2003 N 43/5, зареєстрованим у Мін'юсті 21.05.2003 за N 388/7709 (зі змінами), на відповідному веб-сайті інформацію про майно, що реалізується. Відповідно до ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в ч. 8 ст. 57 цього Закону здійснюється, шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. Нерухоме майно, транспортні засоби, повітряні, морські та річкові судна реалізуються виключно на прилюдних торгах (аукціонах), майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними ст. 58 цього Закону. Реалізація рухомого майна проводиться у відповідності до Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 15.07.1999 року № 42/5. З правового аналізу положень Закону України «Про виконавче провадження» та Порядку реалізації арештованого майна вбачається, що законодавцем визначено лише умови визнання аукціону таким, що не відбувся. Згідно п. 8.2. р. 8 Порядку, аукціон вважається таким, що не відбувся, у разі відсутності покупців або наявності тільки одного покупця; несплати в установлений термін переможцем аукціону належної суми за придбане майно. Судом встановлено, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо наявності будь-якої з умов, визначених у п. 8.2. р. 8 Порядку. Аналіз положень Закону № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року й Інструкції № 74/5 від 15 грудня 1999 року свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють, як і ст. 650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна, як його продаж на прилюдних торгах, і відсилають до інших нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України, якими повинен визначатися порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна (ст. 62 Закону № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року та пп. 5.11, 5.12 Інструкції № 74/5 від 15 грудня 1999 року). Відповідно до положень указаних правових норм державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів, а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими державною виконавчою службою укладається відповідний договір (п. 5.11 Інструкції № 74/5 від 15 грудня 1999 року). Правила ж проведення прилюдних торгів визначені Тимчасовим положенням. Цим Тимчасовим положенням визначено, що прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну (п. 2.2 Тимчасового положення), та передбачені певні правила проведення цих торгів, а саме: по-перше, правила, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна) (розд. 3); по-друге, правила, які регулюють сам порядок проведення торгів (розд. 4) і, по-третє, ті правила, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розд. 6). Таким чином, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином. Отже, ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені ч. ч. 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 цього Кодексу). Разом із тим слід зазначити, що оскільки виходячи зі змісту ч.1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням. Однак порушень вимог цих норм позивач не довів, а суд їх відповідно не встановив. А доводи позивача про невірну оцінку арештованого майна не є підставою для визнання недійсними прилюдних торгів, оскільки зазначене має самостійний спосіб оскарження, а права позивача як боржника у виконавчому провадженні не були порушені. Суд дійшов висновку про те, що проведенні прилюдні торги із реалізації автомобіля, яка належала [PERSON], відбулися із дотриманням вимог закону щодо порядку їх проведення, та підстав передбачених законом для їх визнання недійсними немає, оскільки під час розгляду справи доводи позивача не знайшли свого підтвердження.

Outcome: dismissed