Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

В липні 2021 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням. В обґрунтування вимог позивач зазначила, що є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є колишнім чоловіком позивача, який зареєстрований, але фактично не проживає у спірному будинку з 2015 року, речей його в будинку не має. Знятися в добровільному порядку відповідач не бажає, чим перешкоджає позивачу у вільному користуванні будинком, зокрема, позивач не має змоги скористатися субсидією на комунальні послуги. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд визнати [PERSON] , 1973 року народження таким, що втратив право користування будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 20.07.2021 відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання на 20.08.2021. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 20.08.2021 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 20.09.2021. 20.09.2021 розгляд справи відкладений до 19.10.2021 за клопотанням відповідача. Позивач до судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в позові просила суд розглянути справу без її участі. Відповідач до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Представник третьої особи - Новопсковської селищної ради до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши докази та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування жилого будинку від 15.10.2002, посвідченого приватним нотаріусом Новопсковського районного нотаріального округу Замарь О.О., зареєстрованим в реєстрі за №865. З довідки виконкому Новопсковської селищної ради №432 від 07.06.2021 вбачається, що відповідач [PERSON] , зареєстрований, але фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] . Актом підтвердження не проживання № 431 від 07.06.2021, встановлено, що [PERSON] , 1973 р.н.не проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 13.07.2015 у справі ЄУ №420/1031/15-ц розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 05.09.1992 Відділом реєстрації актів цивільного стану Новоайдарского району Луганської області, актовий запис №48. Рішення набрало законної сили 24.07.2015. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Статтями 71, 72 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу Української РСР» судам роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-IV зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] не проживає в спірному будинку з 2015 року, отже є таким, що втратив право користування жилим приміщенням по [ADDRESS] , що тягне за собою зняття цієї особи з реєстрації в даному помешканні. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позовні вимоги визнані відповідачем до початку розгляду справи по суті, позовні вимоги задоволено в повному обсязі, то позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків суми сплаченого судового збору, у розмірі 454,00 грн. Решту сплаченого судового збору необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved