Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

в липні 2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача ТОВ «Ферум Хол», в якому просила стягнути із відповідача на користь позивача заробітну плату за роботу у вихідні дні та святкові дні (17 днів) в сумі 35833,56 грн.; заробітну плату за роботу в надурочний час (397 годин) в розмірі 63520,00 грн.; грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки (15 днів) в сумі 9831,93 грн.; моральну шкоду в сумі 30000,00 грн., а також понесені збитки у виді витрат на юридичні послуги в сумі 37950,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач із 10.09.2020 р. по 23.02.2021 р. перебувала в трудових відносинах із відповідачем на посаді нібито гардеробниці, що підтверджується записами в трудовій книжці. Позивач вказує, що фактично вона виконувала роботу прибиральниці, про що відповідачем вносились записи до журналу виходу на роботу прибиральниць та відмічались дні та години роботи. Позивач фактично приступила до роботи 05.09.2020 р. Позивач вказує, що вона є інвалідом 2 групи, та відповідачем були порушені вимоги закону та її права, як інваліда. Позивач працювала прибиральницею у вихідні та святкові дні, працювала понаднормово, але сумлінно виконувала свої обов`язки, та виконувала вказівки керівництва, які не були передбачені її посадовими обов`язками. Після незгоди із умовами праці, керівництво відповідача вчиняло на неї тиск, після чого вона вимушена була написати заяву про звільнення. 23.02.2021 року позивач була звільнена за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. Позивач вказує, що при звільненні їй не було повністю виплачено заробітну плату за відпрацьований робочий час, роботу у вихідні та святкові дні, не компенсовано виплату за невикористану відпустку, не видано довідку про нараховану заробітну плату та не надані документи про припинення трудових відносин. Позивач вказує, що відповідач не здійснив із нею розрахунку по заробітній платі в повному обсязі. Посилаючись на викладене, позивач вважає, що наявні підстави для виплати коштів в якості заробітної плати за роботу у вихідні дні та святкові дні (17 днів) в сумі 35833,56 грн.; заробітної плати за роботу в надурочний час (397 годин) в розмірі 63520,00 грн.; а також грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки (15 днів) в сумі 9831,93 грн. Крім того, позивач вказує, що внаслідок неправомірної невиплати позивачу належних коштів при звільненні, в зв`язку із психологічним тиском з боку керівництва відповідача, їй було завдано моральну шкоду, яка нею оцінена в сумі 30000,00 грн. і яка підлягає стягненню із відповідача на її користь. Посилаючись на викладене, позивач вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав із даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 02.07.2021 року, у справі було відкрито провадження та призначено справу о розгляду в порядку загального позовного провадження. В липні 2021 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позовних відмовити, посилаючись на те, що позивач дійсно працювала в товаристві на посаді гардеробниці. Остання, була ознайомлена із наказом про прийняття на роботу, яким було визначено 8 годинний робочий день, посадовими обов`язками, які не містять в собі функцій прибиральниці. Їй було визначено робоче місце. Для обліку робочого часу в товаристві вівся табель обліку робочого часу, в якому фіксувався фактично відпрацьований час працівниками товариства, в т.ч. і позивача. Інші документи обліку робочого часу на підприємстві не велись. Надані позивачем документи із назвою «Розклад робочих змін прибиральниць» відповідачу не відомий і не відносить, ані до внутрішньої документації товариства, ані до зовнішньої. Більше того посада прибиральниці не входить до штатного розпису товариства з моменту його створення, та прибирання в приміщенні здійснюють клінінгові компанії, відповідно до укладених договорів. Відповідач сумлінно в рамках трудового законодавства виплачувало заробітну плату позивачу, перераховуючи її на картковий рахунок позивача. 23.02.2021 року позивача було звільнено із займаної посади, та здійснено виплату коштів при звільненні та компенсацію за невикористану відпустку. Будь-яких порушень прав позивача з боку товариства ані в період її роботи в товаристві, ані після її звільнення, - відповідачем допущено не було, а відтак вимоги позивача є безпідставними. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 27.10.2021 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з викладених в позові підстав. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити, посилаючись на підстави. Які викладені в письмовому відзиві. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити за наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є інвалідом 2 групи за загальним захворюванням безтерміново. На підставі заяви від 09.09.2020 року, наказом ТОВ «Ферум Хол» № 33-К від 09.09.2020 року, [PERSON] було прийнято на роботу на посаду гардеробниці в ТОВ «Ферум Хол». Із наявних у справі доказів вбачається, що прийняття працівників на підприємство здійснювався у відповідності до наявних посад за штатним розкладом, облік робочого часу фіксувався в табелях робочого часу, заробітна плата нараховувалась та виплачувалась у відповідності до відпрацьованого працівником часу, та виплачувалась на рахунки працівника, на підставі заяв працівника щодо виплати, зокрема, матеріальної допомоги, видавався відповідний наказ та перераховувались відповідні кошти. З будь-якими заявами/скаргами щодо порушення трудових прав під час роботи в ТОВ «Ферум Хол» позивач до компетентних органів не зверталась, та доказів зворотному матеріали справи не містять. На підставі заяви від 22.02.2021 року, наказом ТОВ «Ферум Хол» № 2-К від 23.02.2021 року, [PERSON] було звільнено із посади гардеробниці за власним бажанням ст. 38 КЗпП України, із виплатою компенсації за невикористану частину щорічної основної відпустки за період із 10.09.2020 р. по день звільнення тривалістю 14 календарних днів. Із розрахункового листка за лютий 2021 року вбачається, що позивачу відповідачем була нарахована заробітна плата за відпрацьовані дні, а також компенсація за невикористану відпустку. Відповідно до даних виписки по рахунку ТОВ «Ферум Хол», 23.02.2021 року на рахунок позивача були здійснені виплати, нараховані товариством при звільненні позивача, в тому числі і за невикористану частину щорічної основної відпустки. Звернувшись до суду в липні 2021 року із даним позовом, позивач вказує на порушення її трудових прав, не виплату при звільненні заробітної за роботу в надурочний час, вихідні та святкові дні, відпускні, а також те, що фактично нею виконувалися функції не гардеробниці, а прибиральниці, а відтак наявні підстави для стягнення із відповідача на її користь цих виплат. Заперечуючи проти позовних вимог, сторона відповідача вказувала на відсутність порушень трудових прав позивача, остання, була прийнята на роботу на посаду гардеробниці, була ознайомлена зі своїми посадовими обов`язками, та при звільненні їй було здійснено всі належні виплати, а відтак відсутні підстави для задоволення позову. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до статті 50 КЗпП України нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень. Згідно зі статтею 142 КЗпП України трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на основі типових правил. Відповідно до статті 57 КЗпП України, час початку і закінчення щоденної роботи (зміни) передбачається правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності у відповідності з законодавством. Відповідно до ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 50 КЗпП України, нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень. Згідно зі ст. 62 КЗпП України, надурочні роботи, як правило, не допускаються. Надурочними вважаються роботи понад встановлену тривалість робочого дня. Власник або уповноважений ним орган може застосовувати надурочні роботи лише у виняткових випадках, що визначаються законодавством, із дотриманням вимог ст.ст. 64,65 КЗпП України. Оплата роботи в надурочний час регулюється ст. 106 КЗпП України, згідно якої за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки. У разі підсумованого обліку робочого часу оплачуються як надурочні всі години, відпрацьовані понад встановлений робочий час в обліковому періоді, у порядку, передбаченому частинами першою і другою цієї статті. Згідно наказу Державного комітету статистики України від 05 грудня 2008 року № 489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці» первинним обліковим документом щодо обліку використання робочого часу на підприємствах є табелі обліку використаного робочого часу. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доводи позивача про те, що вона працювала в товаристві, фактично виконуючи обов`язки прибиральниці, у вихідні та святкові дні, а також працювала в надурочний час, крім її пояснень про це, ніякими об`єктивними та достатніми доказами не підтверджені. Стороною відповідача були надані суду докази, які свідчать, що в штатному розписі товариства була відсутня посада прибиральниці, а також відповідачем ТОВ «Ферум Хол» укладались договори із ФОП [PERSON] про надання послуг з прибирання об`єктів ТОВ «Ферум Хол». Надані позивачем на підтвердження фактичного виконання нею функцій прибиральниці в товаристві копії паперів із назвою « Розклад робочих змін прибиральниць », в яких містяться прізвища, дати та час, на думку суду, не є достатніми та належними доказами на підтвердження доводів позивача, зокрема, в частині виконання нею обов`язків прибиральниці в товаристві, робота у вихідні та святкові дні, а також понаднормово, та наведені посилання повністю спростовані доказами, які надані стороною відповідача. Крім того, в ході розгляду справи стороною позивача не доведено, а судом не встановлено порушень трудового законодавства з боку відповідача як при прийнятті позивача на роботу, так і при її звільненні. Окремо варто вказати на те, що, вказуючи про істотні порушення трудових прав позивача, остання, із будь-якими заявами/скаргами до компетентних органів з цього приводу не зверталась. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи стороною позивача не доведено належними та допустимими доказами (табелями обліку робочого часу, графіками роботи тощо) факти роботи позивача у вихідні та святкові дня, роботи в надурочний час, порушень закону при звільненні, та наведені твердження спростовані стороною відповідача, а відтак суд не вбачає законних підстав для стягнення із відповідача на користь позивача заробітної плати за роботу у вихідні дні та святкові дні (17 днів) в сумі 35833,56 грн., а також заробітної плати за роботу в надурочний час (397 годин) в розмірі 63520,00 грн., в зв`язку з чим в задоволенні цих позовних вимог слід відмовити. В частині позовної вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки в сумі 9831,93 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Як вже зазначалось вище, в ході розгляду справи судом було встановлено, що наказом ТОВ «Ферум Хол» № 2-К від 23.02.2021 року, [PERSON] було звільнено із посади гардеробниці за власним бажанням ст. 38 КЗпП України, із виплатою компенсації за невикористану частину щорічної основної відпустки за період із 10.09.2020 р. по день звільнення тривалістю 14 календарних днів. Із розрахункового листка за лютий 2021 року вбачається, що позивачу відповідачем була нарахована заробітна плата за відпрацьовані дні, а також компенсація відпустки. Відповідно до даних виписки по рахунку ТОВ «Ферум Хол» 23.02.2021 року на рахунок позивача були здійснені виплати, нараховані товариством при звільненні позивача, в тому числі і за невикористану частину щорічної основної відпустки. Надані стороною відповідача докази свідчать про безпідставність посилань позивача про не виплату їй товариством заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку при звільненні. З огляду на викладене, суд вважає, що обґрунтування позовної вимоги про стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки також не знайшла свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи, а відтак в її задоволенні слід відмовити. Крім того, з огляду на те, що в ході розгляду справи судом не встановлено порушень трудового законодавства, на які вказує позивач, незаконність дій відповідача не доведена, та судом не встановлена, а відтак відсутні підстави для відшкодування позивачу за рахунок відповідача моральної шкоди, в зв`язку з чим в задоволенні цієї позовної вимоги слід також відмовити. Суд відмічає, що інші наведені позивачем доводи в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляджу справи, а відтак відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заробітної плати за роботу у вихідні дні та святкові дні, заробітної плати за роботу в надурочний час, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, та відшкодування моральної шкоди, в зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог слід відмовити. В порядку ст.ст. 133, 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем на юридичні послуги в сумі 37950,00 грн., - слід залишити за позивачем по фактично понесеним. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed