Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

В лютому 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів в розмірі 2000 грн. щомісячно на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Позовні вимоги мотивовані тим, сторони перебували\~в зареєстрованому\~шлюбі,\~який між\~ними розірвано. Від сумісного життя сторони мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який не працює, так як є студентом денної форми навчання Державного професійно-технічного навчального закладу «Козятинське міжрегіональне вище професійне училище залізничного транспорту» з 01.09.2016 року по 21.06.2019 року, стипендію не отримує. Відповідач працює та має постійний заробіток, а повнолітній син не має можливості належним чином самостійно утримувати себе та потребує коштів на період навчання, а тому позивач звернулася до суду з даним позовом до суду. Позивач [PERSON] до судового засідання не зявилася, але надала суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити та розглянути справу у підготовчому судовому засіданні. Відповідач [PERSON] до судового засідання також не зявився, проте надав суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнав, не заперечив щодо задоволення позову, просив розглянути справу у підготовчому судовому засіданні. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-АМ №092758 від 13.05.2003 року (а.с. 4). Відповідно до свідоцтва про народження серії І-АМ №130496, [PERSON], [INFO] є сином відповідача [PERSON] (а.с. 2). Повнолітній син сторін [PERSON] зареєстрований разом з матірю [PERSON] за адресою: Вінницька область, Козятинський район, с. Сокілець, вул. Польова, 14, що підтверджується довідкою Сокілецької сільської ради Козятинського району Вінницької області №97 від 11.02.2019 року (а.с. 8). [PERSON] є студентом денної форми навчання Державного професійно-технічного навчального закладу «Козятинське міжрегіональне вище професійне училище залізничного транспорту». Термін навчання з 01.09.2016 року по 21.06.2019 року. Навчається за державним замовленням, стипендію не отримує, що стверджується довідкою №112 від 08.02.2019 року (а.с. 7). Згідно зі ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. 20 Постанови від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. По даній справі встановлено, що син сторін [PERSON] досяг повноліття, однак не досяг 23-х років, навчається стаціонарно, не отримує стипендію, потребує утримання не лише від матері, з якою проживає, але й від батька. Отже, суд прийшов до висновку про наявність обовязку відповідача [PERSON] піклуватися та матеріально забезпечувати свого повнолітнього сина [PERSON], тобто сплачувати аліменти на його утримання на період навчання. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. За правилами ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Статтею 184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу на місяць з 1 січня 2019 року становить 1921 грн. Судом встановлено,\~що повнолітній син [PERSON] є студентом денної форми навчання Державного професійно-технічного навчального закладу «Козятинське міжрегіональне вище професійне училище залізничного транспорту», не працює, потребує матеріального забезпечення зі сторони батька, зокрема коштів на підручники, харчування, тощо. Враховуючи те, що прожитковий мінімум на одну працездатну особу на січень 2019 року становить 1921,00 грн., повнолітню дитину яка навчається зобовязані утримувати і мати, і батько, беручи до уваги стан здоровя повнолітнього сина, який продовжує навчання і платника аліментів, а також те, що відповідач є працездатним, не заперечив щодо стягнення аліментів на утримання сина в заявленому розмірі, тому суд виходячи із засад розумності і справедливості, а також найкращого забезпечення інтересів повнолітнього [PERSON] прийшов до висновку, що з відповідача [PERSON] слід стягувати на користь позивача щомісячно 2000,00 грн. аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON], починаючи стягнення з дня звернення до суду з позовом, тобто з 19.02.2019 року, на період навчання сина у Державному професійно-технічному навчальному закладі «Козятинське міжрегіональне вище професійне училище залізничного транспорту», а саме до 21.06.2019 року включно, задовольнивши таким чином позовні вимоги у повному обсязі. Оскільки суд дійшов до висновку про задоволення позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України всі судові витрати понесені позивачем по справі, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно договору-квитанції №3 від 13.02.2019 року позивачем сплачено 600,00 грн. адвокату за надання правової допомоги щодо підготовки і складання позовної заяви до суду, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору, тому згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави в сумі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved