Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

В липні 2019 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь невідшкодовану частину страхового відшкодування в розмірі 17018,85 грн., пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в сумі 6732,47 грн., інфляційні витрати в сумі 1627,87 грн., 3% річних в сумі 571,00 грн. та відшкодувати сплачений за подання позову судовий збір. Позовні вимоги обґрунтував тим, що між третьою особою [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Юнівес» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/3456600, яким застраховано автомобіль третьої особи марки «ВАЗ», державний номерний знак [NUMBER] . 02.02.2018 р. в м. Обухів, Київської області по вул. Київській, 113-А відбулась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якого належний Позивачу транспортний засіб - автомобіль марки «Chevrolet Aveo», державний номерний знак [NUMBER] отримав механічні ушкодження. Винуватцем дорожньо-транспортної пригоди є [PERSON] , який керував транспортним засобом - автомобілем марки «ВАЗ», державний номерний знак [NUMBER] . Позивач зазначив, що ним було подано в установлені терміни Відповідачу усі необхідні документи щодо дорожньо-транспортної пригогоди та щодо пошкодження його транспортного засобу, а також подано заяву про виплату страхового відшкодування. Відповідач здійснив виплату страхового відшкодування на користь позивача в розмірі 15644,31 грн. Проте [PERSON] розмір і спосіб здійснення страхового відшкодування не погоджувала, тому огляд транспортного засобу було здійснено ще оцінювачем [PERSON] . Згідно Звіту про оцінку вартості матеріального збитку від 31.03.2018 року розмір матеріального збитку, завданого позивачу склав 32663,16 грн. Враховуючи зазначене, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь невідшкодовану частину страхового відшкодування, з урахуванням пені, інфляційних витрат та 3% річних в розмірі 25950,19 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 03.07.2019 року, у справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України, закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ст.ст. 174, 178 ЦПК України, відповідач не скористався своїм правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. Відповідачем направлено тільки клопотання про долучення в якості доказів копію адміністративного матеріалу № 152, № 150 та фотоматеріали транспортного засобу - автомобіля марки «ВАЗ», державний номерний знак [NUMBER] . Позивач, зокрема, після отримання ухвали про відкриття провадження у справі, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Статтею 13 ЦПК України, визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст. 178, ст. 181 ЦПК України. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає необхідним задовольнити позовну заяву, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25.03.2017 між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Юнівес» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/3456600 транспортного засобу автомобіля марки «Chevrolet Aveo», державний номерний знак [NUMBER] . 02.02.2018 р. в м. Обухів, Київської області по вул. Київській, 113-А відбулась дорожньо-транспортна пригода, під час керування транспортним засобом - автомобілем марки «ВАЗ», державний номерний знак [NUMBER] водій [PERSON] не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою під час зміни напрямку руху не переконався, що це буде небезпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не вибрав безпечної швидкості та не впорався з керуванням в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом - автомобілем марки «Chevrolet Aveo», державний номерний знак [NUMBER] . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Обухівського районного суду Київської області від 20.02.2018 року [PERSON] визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. З огляду на викладене, позивач звільнений від доказування підстав для звернення до суду із вказаним позовом, оскільки наявність вини в діях третьої особи [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди, в даному випадку, встановлена і не підлягає доказуванню. Вказане також не спростовано сторонами в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України. На момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність третьої особи [PERSON] була застрахована за полісом ОСЦПВВНТЗ серії АК/3456600 в ПрАТ «СК «Юнівес» з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 100 000,00 грн., франшиза - 0,00 грн. На підставі документів, поданих позивачем [PERSON] до ПрАТ «СК «Юнівес», останнє, визнавши дорожньо-транспортну пригоду, що мала місце 02.02.2018 року страховим випадком, 07.02.2018 року позивачем надано відповідачу заяву про виплату страхового відшкодування. 15.03.2018 року ПрАТ «СК «Юнівес» було надано позивачу запрошення на огляд пошкодженого транспортного засобу - автомобіля марки «Chevrolet Aveo», державний номерний знак [NUMBER] , що підтверджується копією виклику. 02.05.2018 року відповідачем здійснено виплату страхового відшкодування на користь позивача в розмірі 15644,31 грн., що підтверджується копією платіжного доручення від 02.05.2018 року. Вказане також не заперечено сторонами в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України. Вважаючи вказану суму страхового відшкодування заниженою, [PERSON] звернулася до оцінювача [PERSON] і замовила в нього оцінку транспортного засобу - автомобіля марки «Chevrolet Aveo», державний номерний знак [NUMBER] . Згідно Звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 055/18 від 31.03.2018 року складеного оцінювачем [PERSON] розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу - автомобіля марки «Chevrolet Aveo», державний номерний знак [NUMBER] склав 32663,16 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентується спеціальним законом - Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних-транспортних засобів», передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди , заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 9.1. ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати згідно п. 9.4. цієї статті за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Пунктом 12.1 ст. 12 Закону передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Відповідно до ч. 22.1 ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу, здійснюється відповідно до Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року. Відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості. Тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку це та сума, яку за Законом має сплатити страховик як страхове відшкодування. Згідно п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик,

Outcome: approved