Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

В обґрунтування заявленого позову [PERSON] вказала, що з 31 січня 2002 року і по 26 червня 2021 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . В період шлюбу, у 2006 році, вона з відповідачем за спільні кошти купили житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , до якого невдовзі прибудували прибудову з метою покращення житлових умов. Після завершення будівництва відповідач [PERSON] отримав у виконавчому комітеті Люботинської міської ради Харківської області на своє ім`я Свідоцтво про право власності від 27 листопада 2008 року. У 2006 році відповідач [PERSON] також здійснив приватизацію земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку ЯГ №078972 від 08 серпня 2006 року. Вказане майно, на переконання позивача, є спільною сумісною власністю подружжя, набуте за час шлюбу, але відповідач не бажає в добровільному порядку укласти нотаріально посвідчений договір про поділ майна, що й змусило її звернутися до суду. Ухвалою від 05 липня 2021 року було відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду у підготовчому провадженні. В межах строку на подання відзиву відповідачем [PERSON] подано заяву від 26 липня 2021 року про визнання обставин позовної заяви та визнання позовних вимог. В підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явилася, але подала заяву про підтримання позовних вимог та про розгляд справи за її відсутності на підставі наявних в ній доказів. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, але про дату, час і місце його проведення був повідомлений належним чином та завчасно. Відповідно до ст. 206 ЦПК України до ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій та ухвалює рішення за наявності для того законних підстав. Ознайомившись з заявою відповідача [PERSON] про визнання позову, суд приходить до висновку, що така заява не суперечить закону та достовірно відображає позицію відповідача в даній справі, оскільки подана особисто. Від так, визнання відповідачем позову не порушує його права, свободи чи інтереси, тому суд вважає за можливе ухвалити рішення по суті заявлених вимог. В судовому засіданні, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Спірним майном є житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , та зареєстрований з 02 грудня 2008 року на праві власності в цілому за відповідачем [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] , виданого 27 листопада 2008 року виконавчим комітетом Люботинської міської ради Харківської області, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 263064893 від 24 червня 2021 року. Згідно з технічним паспортом, виготовленим Люботинським БТІ станом на 31 травня 2021 року, на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , розташований житловий будинок літ. «А-1» з прибудовою літ. «А1-1» загальною площею 89,50 кв., житловою площею 51,00 кв.м, з надвірними будівлями і спорудами: навісом літ. «а», сараєм літ. «Б», погребом літ. «В», гаражем літ. «Г», басейном для збору води літ. «Д», навісом літ. «Є», вбиральні літ. «Ж», навісом літ. «З», вигрібної ями літ. «Я», колонкою літ. «К», огорожею 1-14. Як вбачається з витягу з Державного земельного кадастру № НВ-9900709232021 від 18 червня 2021 року, на підставі рішення Люботинської міської ради Харківської області № 159 від 26 липня 2006 року у приватну власність [PERSON] було передано земельну ділянку площею 0,0894 га (кадастровий № 6311200000:25:006:0042) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; документом, що посвідчує право власності [PERSON] на земельну ділянку є Державний акт на право власності на земельну ділянку ЯГ № 078972 від 08 серпня 2006 року. В період часу, з 31 січня 2002 року, [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER] , виданого повторно 19 травня 2021 року відділом державної РАЦС по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків). Шлюб між сторонами було розірвано 26 червня 2021 року, підтвердженням чого є свідоцтво про розірвання шлюбу [NUMBER] , видане 26 червня 2021 року відділом державної РАЦС по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжі. В редакції ст. 57 СК України, яка була чинною на час виникнення у відповідача [PERSON] права власності на земельну ділянку внаслідок її приватизації, тобто 08 серпня 2006 року, були визначені критерії, за яких певне майно вважалося особистою приватною власністю дружини або чоловіка. Серед переліку майна, яке вважалось особистою приватною власністю дружини або чоловіка, земельні ділянки, набуті нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, були відсутні. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, за якими спірному набутому майну можна надати режим спільного майна, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Набуття подружжям [PERSON] права власності на спірні житловий будинок і земельну ділянку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , відбулось в період шлюбу. Таким чином, обсяг спільно нажитого подружжям майна, наявного на час розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем, складається з житлового будинку з надвірними будівлями з надвірними будівлями і спорудами та земельної ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в позові наголошує на тому, що спірний житловий будинок був придбаний подружжям спільно у 2006 році, після чого були проведені будівельні роботи в будинку з метою покращення житлових умов, що й призвело до необхідності оформлення на житловий будинок нового правовстановлюючого документу. Відповідач [PERSON] обставини позову визнав, що вказав у поданій ним письмовій заяві. Таким чином, суд вважає встановленими ті факти, що спірний житловий будинок був придбаний сторонами в період шлюбу за кошти, які були набуті ними спільно, та в інтересах сім`ї, а від так цей будинок є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно зі ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оскільки відповідачем [PERSON] визнані позовні вимоги в цілому, суд визнає спірні житловий будинок і земельну ділянку такими, що належать сторонам в рівних частках, тобто по 1/2 частині кожному. Тому суд задовольняє позов в повному обсязі. Одночасно з цим, суд має вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами у відповідності до ст.ст. 141, 142 ЦПК України, виходячи з того, що відповідачем визнано позов до початку розгляду справи по суті. Так, позивачем [PERSON] при зверненні з позовом було сплачено судовий збір в сумі 4037,64 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.2174639464.1 від 24 червня 2021 року. З цієї суми судового збору 50% підлягають поверненню позивачу з державного бюджету, а інші 50% слід стягнути на її користь з відповідача [PERSON] .

Outcome: approved