Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

В листопаді 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Ямпільське автотранспортне підприємство-10551» та просив: стягнути з відповідача на свою користь 95888 грн в рахунок відшкодування шкоди завданої каліцтвом за період з 01.11.2016 по 01.11.2019 року; стягнути з відповідача на свою користь щомісячно 4173 грн в рахунок відшкодування шкоди завданої каліцтвом з 01.11.2019 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ухвалою Староміського районного суду м. Вінниці від 23.11.2007 року між сторонами затверджено мирову угоду, за умовами якої відповідач погодився сплачувати 460 грн у відшкодування шкоди. В подальшому рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 04.10.2020 року розмір відшкодування збільшено до 888 грн. Посилаючись на збільшення розміру заробітної плати [PERSON] просив збільшити розмір відшкодування та стягнути перераховану суму відшкодування за останні три роки. Ухвалою суду від 04.11.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 19.12.2019 року ПрАТ «Ямпільське автотранспортне підприємство-10551» подало до суду відзив, відповідно до якого відповідач позов визнає частково у розмірі щомісячного відшкодування шкоди завданої каліцтвом в розмірі 2500 грн. В іншій частині просив відмовити, оскільки сума у розмірі 95888 грн нарахована за три роки, призначена не була тому підстав для її стягнення немає. 20.01.2020 року [PERSON] подав до суду відповідь на відзив, відповідно до якого вказав, що запропонована відповідачем сума ніяк не обґрунтована, тому просив вирішити спір по заявленим ним вимогам відповідно до закону. Відповідач у встановлений судом строк заперечення не подав, а тому суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами. Судом встановлено, що рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 14.03.1997 року стягнуто з АТП - 10551 м. Ямполя Вінницької області на користь [PERSON] 95 грн щомісячно безстроково починаючи з 01.02.1997 року (на 6 а.с.). Ухвалою Староміського райсуду м. Вінниці від 23.11.2007 року визнано мирову угоду укладену 23.11.2007 року між [PERSON] і ВАТ «Ямпільське АПТ - 10551», згідно якої ВАТ «Ямпільське АПТ - 10551» згодне сплачувати [PERSON] у відшкодування 460 грн щомісячно безстроково починаючи з 23.10.2007 року (на 7 а.с.). Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 04.10.2010 року стягнуто з ВАТ «Ямпільське АПТ - 10551» на користь [PERSON] у відшкодування шкоди завданої каліцтвом 888 грн щомісячно починаючи з 14.07.2010 року (на 8-10 а.с.). [PERSON] присвоєно першу групу інвалідності та призначено по ній пенсію (на 11, 12 а.с.). Відповідно до ч. 1 ст. 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. Частиною 2 ст. 1208 ЦК України визначено, що за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду. Аналіз зазначеної норми закону дає підстави для висновку, що вона спрямована на забезпечення реальності захисту інтересів потерпілого й повноти відшкодування, оскільки відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, є тривалим у часі процесом. Таким чином, з моменту прийняття судом рішення про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, особа має право на його збільшення у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати. Перерахунок здійснюється шляхом обчислення судами коефіцієнта кратності збільшення розміру мінімальної заробітної плати шляхом ділення нового її розміру на попередній, а також застосування цього коефіцієнта для перерахунку розміру відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, що узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 1208 ЦК України. Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 04.11.2019 року в справі № 676/1570/17 та постанові Верховного Суду від 07.05.2018 року в справі № 476/72/17. Згідно п.п. 8 п. 1 ст. 40 Бюджетного кодексу України розмір мінімальної заробітної плати визначається в законі про державний бюджет на відповідний рік. Згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 № 928-VIII у 2016 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі складала: з 1 січня - 1378 гривень, з 1 травня - 1450 гривень, з 1 грудня - 1600 гривень. Згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 № 1801-VIII у 2017 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі складала з 1 січня - 3200 гривень. Згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 № 2246-VIII у 2018 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі складала з 1 січня - 3723 гривні. Згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018 № 2629-VIII у 2019 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі складає з 1 січня - 4173 гривні. Таким чином за період з 01.11.2016 року по 01.11.2019 року розмір мінімальної заробітної плати відповідно до Законів України «Про державний бюджет» неодноразово збільшувався, при цьому корегування щомісячних виплат позивачу не здійснювалось. Виходячи з положень статті 1208 ЦК України та встановлених фактичних обставин справи, суд дійшов до висновку про те, що позивач має право на компенсацію різниці між установленим законодавством розміром мінімальної заробітної плати за період з 01.11.2016 року по 01.11.2019 року та сумою, яку він фактично отримував, а також на збільшення розміру щомісячних виплат починаючи з 01.11.2019 року у визначеному розмірі законом розмірі. Враховуючи викладене позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягнення на користь держави 1727,28 грн судового збору за одну вимогу майнового характеру та одну вимогу немайнового характеру так як позивач був звільнений від його сплати, а також на користь позивача 800 грн в рахунок відшкодування судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved