Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

В Острозький районний суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод та вселення звернулася [PERSON], мотивуючи свою заяву тим, що рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 04 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 22 січня 2014 року, за її аналогічним позовом, вона була вселена в 52/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями, котрий знаходиться в с. Лючин по вул. Шевченка, 42 Острозького району Рівненської області. Проте в листопаді місяці 2015 року [PERSON] повторно самовільно поміняв замки на вхідних дверях чим позбавив її можливості користуватися житлом та особистими речами, котрі там знаходяться донині. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Зустрічний позов [PERSON] про усунення перешкод в користуванні будинком, що належить йому на праві приватної власності, шляхом позбавлення відповідачку за цим позовом, права користування 52/100 частинами житлового будинку, позивачка не визнала, пояснивши що будь-яких перешкод [PERSON] в користуванні його житлом не чинить, так як той на даний час там не проживає, а проживає в [INFO] у своєї нової дружини. Відповідач за первинним позовом [PERSON] позов [PERSON] не визнав, пояснивши що частина будинку на вселення в котру претендує позивачка, належить йому на праві приватної власності, позивачка з ним договору найму житла не укладала, чинить йому перешкоди в користуванні майном. З цих причин він в листопаді місяці минулого року поміняв замки на дверях частини будинку, що знаходиться в с. Лючин по вул. Шевченка, 42 Острозького району Рівненської області. Не погоджується з тим, що [PERSON] має право на проживання в спірній частині будинку та підтримує свій зустрічний позов та просить позбавити його бувшу дружину права користування 52/100 частинами житлового будинку що знаходиться в с. Лючин по вул. Шевченка, 42. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони по справі, їх представників та свідків, рахує позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні частиною будинку та вселення обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення, а зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні будинком, що належить на праві приватної власності, шляхом позбавлення права користування 52/100 частинами житлового будинку не обґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення із наступних підстав. Спори щодо користування вказаним житловим будинком між сторонами виникали неодноразово. Так, рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 04 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 22 січня 2014 року за аналогічним позовом [PERSON] до [PERSON], позивачка була вселена в 52/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями, котрий знаходиться в с. Лючин по вул. Шевченка,42 Острозького району Рівненської області. Рішення набрало законної сили та було звернуте до виконання. 27.03.2014 року вказане судове рішення було виконане, [PERSON]Г вселено в 52/100 частини житлового будинку № 42 по вул. Шевченка в с. Лючин Острозького району Рівненської області. Однак, після виконання вищевказаного судового рішення та закриття виконавчого провадження, [PERSON] повторно, в листопаді місяці 2015 року, поміняв замки на вхідних дверях до спірного житлового приміщення. При цьому ключа від нового замка для позивачки не дав. Відповідно до ч. 2 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судовим рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 04 грудня 2013 року, було зокрема встановлено, що [PERSON] на підставі рішення народного суду Здолбунівського району Рівненської області від 31.07.1991 року по цивільній справі № 2-264 за 1991 рік за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, та до нього і [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору дарування і виділ з колгоспного двору, - було виділено з будинковолодіння, що розташоване в с. Лючин Острозького району, по другому варіанту висновку судово-технічної експертизи: жилі кімнати 1-5, 1-6, навіс 2, хлів з літньою кухнею 5-1 на суму 5243 крб., що становить 52/100 від усього будинковолодіння. 01 березня 1997 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Острозького районного управління юстиції Рівненської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (актовий запис № 18), що підтверджується відповідною відміткою в паспорті громадянина України серії СР № 688843 виданим 07.03.2000 року Острозьким РВ УМВС України в Рівненській області. Відповідно до рішення Острозького районного суду Рівненської області від 05.06.2012 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 01 березня 1997 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Острозького районного управління юстиції Рівненської області, актовий запис № 18. З 07.03.2000 року [PERSON] зареєстрована за адресою [INFO], що підтверджується відповідною відміткою в паспорті громадянина України серії СР № 688843 виданим 07.03.2000 року Острозьким РВ УМВС України в Рівненській області. З пояснень сторін по справі та матеріалів справи встановлено, що [PERSON] після реєстрації шлюбу проживала в зазначеному житловому будинку як член сім'ї [PERSON] Відповідно до статті 64 Житлового кодексу України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному житловому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку) користуються ним для особистого проживання і проживання членів своєї сім'ї. Відповідно до ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником житла [PERSON] не позбавило її права користуватися займаним житлом. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї застосовуються правила встановлені ст. 162 ЖК України. З цих підстав суд вважає, що доводи [PERSON] про те, що відповідач втратила право на користування житловим приміщенням не відповідають вимогам закону, як не відповідають і фактичним обставинам справи. В судовому засіданні з пояснень учасників процесу та матеріалів справи встановлено, що угоди про користування зазначеним будинком між власником житла та [PERSON] немає. Звертаючись до суду, [PERSON] посилався на ст.ст. 150, 155,156 ЖК України, якими регулюються правовідносини права власності житлового приміщення. Оскільки між ним та [PERSON] договір найму стосовно житлового будинку не укладався, відповідно, [PERSON] вселялася туди як члени сім'ї [PERSON], і відповідач просить її виселити, то до зазначених правовідносин слід застосовувати норми ст. 157 ЖК України, та ст.116 ЖК України. В судовому засіданні встановлено, що за адресою с. Лючин Острозького району Рівненської області по вул. Шевченка, 42 є зареєстрованими [PERSON], [PERSON] Одночасно, суд вважає, що права власника житла, передбачені ст. 319 ЦК України, за якою власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону порушені не будуть, оскільки в даному випадку [PERSON] сам розпорядився своїм майном, давши дозвіл на проживання в будинку та реєстрацію в ньому [PERSON] [PERSON] здійснення власником свого права відповідає ст. 319 ЦК України, а тому посилання на те, що позивач є власником будинку, який має охоронюване законом право володіння, користування і розпорядження належним йому майном не може бути підставою для виселення відповідачки. При цьому суд враховує і те, що відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність не тільки надає право, а й зобов'язує і в даному випадку зобов'язує [PERSON] надати житло [PERSON] на виконання ст. 47 Конституції України. Відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Після набрання вищевказаного рішення законної сили [PERSON], через виконавчу службу 27.03.2014 року, була вселена в 52/100 частинами житлового будинку з господарсько- побутовими приміщеннями, що розташовані в с. Лючин Острозького району Рівненської області по вул. Шевченка,42 де проживала до листопада місяця 2015 року. З тих пір її права та обовязки як бувшого члена сімї не змінилися, а тому вона не втратила своє право на проживання в частині будинку, котрий належить [PERSON] З матеріалів справи та пояснень сторін встановлено, що [PERSON] була членом сім'ї [PERSON] та проживала в спірному житловому приміщенні. В судовому засіданні встановлено і вказаний факт не спростований відповідачем про те, що [PERSON] іншого житла немає. Посилання відповідача [PERSON] на той факт, що пристаріла мати [PERSON] має свій будинок, а тому позивачку можна туди переселити не заслуговують на увагу з наступних причин. В Корецькому районі Рівненської області, по вул. Зелена, 15 проживає мама позивачки [PERSON], [INFO], котра на даний час за станом свого здоровя потребує стороннього догляду. Мама позивачки проживала з дочкою [PERSON] та її чоловіком. Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] померла 15.11.2015 року. Таким чином, в будинку [PERSON] залишилися проживати сама власниця будинку ( мама позивачки) та її зять. Так як [PERSON], [INFO], на сьогодні є людиною досить похилого віку та потребує догляду, то позивачка будучи рідною дочкою резонно вирішила взяти цей догляд на себе. Однак це не позбавляє права матір позивачки розпорядитися своїм майном на свій розсуд, враховуючи факт проживання з нею зятя (чоловіка покійної дочки). Будинок матері на даний час позивачці на праві приватної власності не належить, а отже відповідач не має законних підстав стверджувати, що [PERSON] має куди виселитись з його частини будинку. Таким чином суд враховує, що відповідно до ч. 4 ст.156 Житлового кодексу України, припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє її права користування займаним житлом. Законних підстав для виселення [PERSON] із займаного нею житла немає. Із розірванням шлюбу право на користування житлом у [PERSON] з наведених вище підстав не припинилося, тому доводи [PERSON] з цього приводу не заслуговують на увагу. Відповідно до ч. 1 ст. 156 Житлового кодексу України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу України, припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Зміна замків в частині будинку, де зареєстрована та проживала [PERSON], без надання для неї ключа від нового замка [PERSON], позбавляє її можливості проживати в цьому житлі та користуватися ним. При таких обставинах позов [PERSON] про усунення перешкод у користуванні 52/100 частинами житлового будинку з господарсько-побутовими приміщеннями, що розташовані в с. Лючин Острозького району Рівненської області по вул. Шевченка,42 слід задовольнити повністю . Що стосується зустрічного позову [PERSON] то він не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до вимог ч.1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання чи громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого житлового приміщення. Таким чином, діючим законодавством на [PERSON] покладено обов'язок довести обставини, передбачені ст.116 ЖК України, наявність яких є підставою для виселення особи з житлового приміщення без надання іншого житла. [PERSON] як на доказ покладається на ряд актів та відповідей наданих різними державними установами на його письмові звернення. Однак не один з цих документів не свідчить про те, що [PERSON] будь -яким чином порушує його права на користування та розпорядження його власністю. Так, зокрема із додатків вбачається, що [PERSON] неодноразово звертався із заявами до працівників міліції з приводу нетактичної поведінки його бувшої дружини [PERSON] На його заяви посадовими особами та працівниками Острозького МВ УМВС України в Рівненській області та в подальшому працівниками поліції, були надані відповіді за 367/10464 від 20.1.2013 року, № 63/5936 від 22.10.2014 року, від 17.07.2015 року, № 63/4497 від 19.08.2015року, № 63/4659 від 25 червня 2015 року, № 723/202-2015 від 24.12.2015 року, № 311/202-2016 від 13.01.2016 року , № 1079/202-2016 від 29.02.2016 року , суть котрих зводиться до того, що в ході перевірки заяв в діях [PERSON] не було встановлено будь-яких ознак адміністративного правопорушення або вчинення нею по відношенню до бувшого чоловіка хуліганських дій. Суть конфлікту між сторонами зводиться до взаємної словесної перепалки з обох сторін та не може судом розцінюватися як обставини, що дають суду право задовольнити позовні вимоги про виселення [PERSON] із займаного нею житла. Оскільки в судовому засіданні не були встановлені обставини зазначені в ч.1 ст. 116 ЖК України, то в позові [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні частиною будинку та її виселення, слід відмовити. На підставі ст.ст. 71, 72, 150,155, 156, 163 ЖК України, ст. 319, 379, 405 ЦК України, ст. 47 Конституції України,

Outcome: approved