Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

В липні 2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, який в березні 2013 року уточнив та просив витребувати з незаконного володіння [PERSON] садовий будинок загальною площею 114,5 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку, загальною площею 590 кв.м., що розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Старі Кодаки, Новоолександрівської сільської ради, садове товариство «Дорожник» № 3; визнати за ним, [PERSON] право власності на земельну ділянку, загальною площею 590 кв.м., що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Старі Кодаки, Новоолександрівської сільської ради, садове товариство «Дорожник» № 3; зобов'язати Реєстраційну службу скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на садовий будинок загальною площею 114,5 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами, який розташований на земельній ділянці площею 590 кв.м., за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Старі Кодаки, Новоолександрівської сільської ради, садове товариство «Дорожник», будинок № 3; зобов'язати Реєстраційну службу скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 590 кв.м., за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, село Старі Кодаки, Новоолександрівської сільської ради, садове товариство «Дорожник», будинок № 3. В обґрунтування позову вказав, що 29 листопада 2007 року між ним та [PERSON] укладено Договір № 1 купівлі-продажу будівлі та земельної ділянки, що розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Новоолександрівка, садове товариство «Дорожник» № 3. На підтвердження виконання зобов'язання між ним та [PERSON] укладено Акт приймання-передачі будівлі та земельної ділянки, згідно з яким він передав у власність [PERSON] будівлю та земельну ділянку, за що отримав від неї грошові кошти у розмірі 25250 грн. Оскільки технічна документація на будівлю на час укладення договору не була оформлена належним чином, то договір укладався у простій письмовій формі з подальшим нотаріальним посвідченням, яке вони домовилися здійснити у місячний термін з моменту підписання Договору. Після того, як вони підписали Договір, [PERSON] почала займатись оформленням права власності на будинок та земельну ділянку та звернулась до Дніпропетровського районного КП «Бюро технічної інвентаризації» задля реєстрації права власності на вищевказану нерухомість, де їй повідомили, що на підставі рішення третейського суду від 08 липня 2008 року та ухвали Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 липня, садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Новоолександрівка, садове товариство «Дорожник» № 3 належить [PERSON]. Зазначене рішення було винесено на підставі договору купівлі-продажу, укладеного нібито між ним та [PERSON], проте ніякого іншого договору купівлі-продажу своєї нерухомості крім Договору з [PERSON] він не укладав. Ухвалою Третейського суду від 30 жовтня 2008 року було скасоване рішення Третейського суду від 08 липня 2008 року про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на об'єкти спірного майна, та 05 листопада 2008 року ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області було скасовано Ухвалу цього ж суду від 17 липня 2008 року про видачу виконавчого листа [PERSON] та відмінено реєстрацію права власності [PERSON], на об'єкти спірного нерухомого майна. Після того, як судові рішення на право власності на нерухоме майно за [PERSON] були скасовані, останнім було здійснено продаж незаконно набутого нерухомого майна третім особам. Спочатку [PERSON] проводить відчуження спірного нерухомого майна за рішенням суду [PERSON], а потім останній здійснює продаж даного майна [PERSON] Коли [PERSON] відмінила незаконні рішення судів, вона звернулась до районного суду для визнання за собою права власності на спірне майно, де їй було відмовлено у задоволенні позовних вимог на тій підставі, що Договір, укладений між мною та [PERSON] був укладений в неналежній формі, тобто без нотаріального посвідчення, у зв'язку з чим є нікчемним. Оскільки Договір купівлі-продажу нерухомого майна, нібито укладений між ним та [PERSON] був укладений та підписаний без його участі та без його волевиявлення, то відповідно до положень ст.ст. 203, 215 ЦК України він є нікчемним, а тому відповідно і всі наступні правочини, які походять від цього договору також є нікчемними, оскільки нікчемний правочин є недійсним з моменту його вчинення. Враховуючи ті обставини, що належне йому майно вибуло з його володіння, без його волі, то відповідно до положень ст. 388 ЦК України, в нього є всі підстави витребувати майно від добросовісного набувача, а тому [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала. Представник відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Представник відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Представник третьої особи Управління Держземагентства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області у судове засідання не з»явився , у судовому засіданні 10 листопада 2015 оку представник за довіреністю [PERSON] надав судові для огляду оригінал державного акту [PERSON] на спірну земельну ділянку . Відповідач [PERSON], представник третьої особи Дніпропетровського районного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації», представник третьої особи Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Дніпропетровського районного управління юстиції у судове засідання не зявилися. Вислухавши пояснення представників сторін в судових засіданнях, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Встановлено, що 29 листопада 2007 року між [PERSON] та [PERSON] у простій письмовій формі укладено договір № 1 купівлі-продажу будівлі та земельної ділянки у садовому товаристві «Дорожник» № 3 Новоолександрівської сільської ради в с. Старі Кодаки Дніпропетровського району Дніпропетровської області. На підтвердження виконання зобов'язань за вищевказаним договором сторонами складено акт приймання-передачі будівлі та земельної ділянки, згідно з яким [PERSON] передав у власність [PERSON] будівлю та земельну ділянку у садовому товаристві «Дорожник» № 3 Новоолександрівської сільської ради в с. Старі Кодаки Дніпропетровського району Дніпропетровської області, за що отримав грошові кошти у розмірі 25250 грн. Після звернення [PERSON] до Дніпропетровського районного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» їй стало відомо, що на підставі рішення третейського суду від 08 липня 2008 року та ухвали Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2008 року власником спірного нерухомого майна є [PERSON] Встановлено, що рішенням третейського суду від 08 липня 2008 року у справі № 0707/08-59 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності. Так, 30 жовтня 2008 року за заявою [PERSON] рішення третейського суду від 08 липня 2008 року скасовано у зв'язку з нововиявленими обставинами, а ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2008 року за заявою третейського судді скасовано ухвалу Новомосковського міськрайонного суду від 17 липня 2008 року про видачу [PERSON] виконавчих листів на підставі рішення третейського суду від 08 липня 2008 року (том № 1 а.с.26). Згідно матеріалів справи, в подальшому рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2009 року було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 328250 грн. А ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2010 року змінено спосіб та порядок виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2009 року, а саме: звернуто стягнення на дачний будинок у садовому товаристві «Дорожник» № 3 Новоолександрівської сільської ради в с. Старі Кодаки Дніпропетровського району Дніпропетровської області та визнано за [PERSON] право власності на нього. Так, на підставі ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2010 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на дачний будинок у садовому товаристві «Дорожник» № 3 Новоолександрівської сільської ради в с. Старі Кодаки Дніпропетровського району Дніпропетровської області. 23 березня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, на підставі якого останній набув право власності на дачний будинок у садовому товаристві «Дорожник» № 3 Новоолександрівської сільської ради в с. Старі Кодаки Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до копії державного акта на право приватної власності на землю серія ДП ДН № 043540 від 18 вересня 2000 року [PERSON] є власником земельної ділянки № 3 площею 0,059 га у садовому товаристві «Дорожник» Новолександрівської сільської ради. Згідно із ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЦПК України, письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема із довідки садового товариства «Дорожник», [PERSON] був членом садового товариства з 1987 року до 2007 року включно, земельна ділянка приватизована відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії ДП ДН № 043540 від 18 вересня 2000 року (том №1 а.с.120). Відповідно до державного акта [PERSON] від 18 вересня 2000 року, перший примірник державного акта видано [PERSON], а другий зберігається у Новоолександрівській сільській раді народних депутатів (том № 1 а.с.119). У судовому засіданні, судом було оглянуто оригінал державного акта серії ДП ДН № 043540 від 18 вересня 2000 року [PERSON] на право приватної власності на земельну ділянку, який зберігається в архівній справі Управління Держземагентства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області та завірено його копію судом ( а.с.86). Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у\~\~володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно із правовим висновком Верховного Суду України від 28 січня 2015 року (справа № 6-218цс14) за змістом ч. 1 ст. 388 ЦК України, майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення третейського суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом. Таким чином, відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього кодексу майно не може бути витребуване у нього. Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його\~\~відчужувати це майно, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі\~\~іншим шляхом. Добросовісне придбання згідно зі ст. 388 ЦК України можливе тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого незаконного володіння. При таких обставинах, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення віндикаційного позову до добросовісного набувача про повернення майна з чужого незаконного володіння. Згідно п. «а» ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовим угодами. Відповідно до ч. 2 ст. 90 ЗК України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, в тому числі визнанням недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та застосування інших, передбачених законом, способів. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а саме в частині витребування у [PERSON] і повернення у власність [PERSON] земельної ділянки загальною площею 590 кв.м., що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Старі Кодаки, Новоолександрівська сільська рада, садове товариство «Дорожник», № 3, та зобовязання Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Дніпропетровського районного управління юстиції скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на спірну земельну ділянку. Що стосується позовних вимог про витребування у [PERSON] і повернення у власність [PERSON] садового будинку, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Старі Кодаки, Новоолександрівська сільська рада, садове товариство «Дорожник», № 3 та зобовязання Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Дніпропетровського районного управління юстиції скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на спірний будинок, то вони задоволенню не підлягають, оскільки будь-яких правовстановлюючих документів на садовий будинок у [PERSON] не було, права власності на садовий будинок у [PERSON] не існувало. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] щодо витребування у [PERSON] садового будинку і усунення перешкод у здійсненні права власності на садовий будинок з підстав статей 331, 387, 391 ЦК України є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої \~сторони \~понесені \~нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, відповідно до вимог ст.ст. 79, 88 ЦПК України з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 372 грн. 50 коп., по 93 грн. 13 коп. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial