Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

В листопаді 2016 року [PERSON] через свого представника [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Кредобаанк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Північ» про визнання недійсним договору поруки №1, укладений 28.11.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк», Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Північ» та [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в березня 2016 року позивачці стало відомо про існування договору поруки №1 від 28.11.2013 року, начебто укладеного між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк», Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Північ» та нею. При цьому, за умовами вказаного договору поруки позивачка зобов'язалась перед ПАТ «Кредобанк» відповідати за своєчасне та повне виконання ТОВ «Компанія «Північ» зобов'язань за Договором про надання овердрафту №140/11/2013 від 28.11.2013 року. Разом з тим, позивачка вказує, що вона ніколи не мала волевиявлення як на укладення та підписання вищенаведеного договору, так і на підписання цього договору від її імені іншими особами. За вказаних обставин, а також посилаючись на порушення своїх прав, позивачка просить позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та посилаючись на висновок судово-почеркознавчої експертизи, проведеної за матеріалами та в межах даної цивільної справи, просила позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «Кредобанк» Король Г.О. щодо задоволення позову заперечував в повному обсязі, посилаючись на необгрунтованість та безпідставність позовних вимог. При цьому, на думку представника відповідача, висновок експерта у даній цивільній справі про ймовірність виконання підпису на Договорі поруки не позивачкою, категорично не спростовує факт підписання вказаного договору саме [PERSON] Відповідач ТОВ «Компанія «Північ» свого представника в судове засідання не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки свого представника суд не повідомив. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 28.11.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Північ» було укладено Договір про надання овердрафту №140/11/2013, згідно умов якого ПАТ «Кредобанк» надав ТОВ «Компанія «Північ» грошові кошти в межах встановленого максимального ліміту в сумі 2 000 000,00 грн. зі строком повернення до 27.02.2014 року. При цьому, як вбачається з наявного в матеріалах справи Договору поруки №1 від 28.11.2013 року, відповідати перед ПАТ «Кредобанк» за своєчасне та повне виконання ТОВ «Компанія «Північ» зобов'язань за Договором про надання овердрафту №140/11/2013 від 28.11.2013 року поручилася позивачка по даній справі - [PERSON] Разом з тим, звертаючись з даним позовом до суду, позивачка, як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, посилалась на те, що вона ніколи не мала волевиявлення як на укладення та підписання вищенаведеного договору, так і на підписання цього договору від її імені іншими особами. Так, відповідно до положень ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Як передбачено ч.1 ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Водночас, положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини третьої даної статті, однієї із загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, є волевиявлення учасника правочину, яке має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. При цьому, положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Як встановлено в судовому засіданні, позивачка не мала волевиявлення як на укладення договору Поруки №1 від 28.11.2013 року, так і на його підписання. Вказаний висновок суду ґрунтується на Висновку №19/8-4/243-СЕ/17 судово-почеркознавчої експертизи від 07.09.2017 року, складеним головним судовим експертом відділу технічного дослідження документів, почеркознавчих досліджень та обліків лабораторії криміналістичних видів досліджень ДНДЕКЦ МВС України [PERSON] про те, що підпис від імені [PERSON] в договорі поруки №1, укладеному 28.11.2013 року між [PERSON], Публічними акціонерним товариством «Кредобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Північ», за яким вона поручилась за зобов'язаннями Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Північ» перед Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» за кредитним договором №140/11\\2013 від 28.11.2013 року, ймовірно виконаний не [PERSON]. При цьому, посилання представника відповідача ПАТ «Кредобанк» на те, що вищенаведений висновок експерта не спростовує факту підписання договору поруки позивачкою, суд до уваги не приймає, оскільки на спростування зазначеного висновку судової експертизи стороною відповідача не було надано жодного належного і допустимого доказу. Крім того, не зважаючи на роз'яснення прав та обов'язків, попередження про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій в порядку, визначеному ч.4 ст. 10 ЦПК України, жодних клопотань задля підтвердження обставин де, коли і за яких обставин позивачкою було укладено договір поруки представником відповідача заявлено не було, незважаючи на те, що судом було запропоновано допитати в якості свідків підписантів оспорюваного договору, в тому числі і працівника відповідача. В свою чергу, у відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому, частиною 2 ст. 59 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу задоволення позовних вимог, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а його позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити, а оспорюваний правочин, договір поруки №1 від 28 листопада 2013 року, укладений між ПАТ «Кредобанк», ТОВ «Компанія «Північ» та [PERSON], за яким [PERSON] поручилась за зобов'язання ТОВ «Компанія «Північ» перед ПАТ «Кредобанк», за договором про надання овердрафту № 140/11/2013 від 28 листопада 2013 року, підлягає визнанню недійсним. Також відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивачки підлягає до стягнення рівних частках судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн., а саме по 275,60 грн. з кожного. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 202, 203, 215 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved