Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

В листопаді 2017 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення з неї 6295грн. матеріальної шкоди, завданої під час виконання нею трудових обовязків та стягнення судових витрат. В обґрунтування позову зазначила, що з 31.08.2016 року по 20.02.2017 року [PERSON] працювала продавцем у їй магазині в с.Українка Красноградського району Харківської області. Також в день прийняття на роботу, тобто 31.08.2016 року з відповідачкою [PERSON] було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. 20.02.2017 року в магазині за участю відповідачки було проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей, під час якої виявлено нестачу підзвітних відповідачу цінностей на загальну суму 6295грн., та додатково в підтвердження цієї суми недостачі вона виклала в окремій розписці від 14.03.2017 року, в якій зобовязалася погасити недостачу протягом двох місяців. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, пославшись на факти та доводи викладені в ньому. Відповідач [PERSON] вищезазначений позов не визнала, не заперечуючи факту праці продавцем в магазині позивача [PERSON] у вказаний період пояснила, що ніякої недостачі не було виявлено, звідки взялась сума в 6295грн. їй не відомо. Також ніякої розписки 14.03.2017 року вона [PERSON] не писала, а писала її зовсім іншій людині, прізвище якої назвати не може, звідки оригінал розписки знаходиться саме у [PERSON], їй не відомо. Крім того, до початку розгляду справи по суті 05.12.2018 року остання подала зустрічну позовну заяву, яку в подальшому уточнила, про стягнення невиплаченої заробітної плати в якій просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму не виплаченої заробітної плати за весь період перебування у трудових відносинах в сумі 12\~262,9\~грн.; не виплачену компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 611\~грн.\~та середній заробіток за весь час затримки розрахунку 26 241,75 грн. В обґрунтування позову послалась на те що в заперечення позовних вимог, похідний позивач заявляє, що на дату звільнення з посади продавця, а саме 20 лютого 2017 року, було здійснено інвентаризацію, підписано акт звірки по залишкам, у зв'язку із чим [PERSON] було звільнено з посади без зауважень із збоку роботодавця, а також без заявленої у первісному позові нестачі. Заявляє, що надані стороною похідного відповідача первинні документи щодо обліку та звітності матеріальних цінностей НЕ СКЛАДАЛОСЯ ТА НЕ ПІДПИСУВАЛОСЯ [PERSON], а саме: товарно-грошовий звіт№ 000615: інвентарний опис від 20.02.2017 року (за виключенням першого та другого аркуша); порівняльна відомість результатів інвентаризації від 20.02.2017р. Тобто, надані суду відомості є не дійсними та не доводять наявність заборгованості за первинним позовом. Дійсно, 31.08.2016 року її [PERSON] прийнято на роботу до ФОП [PERSON] на посаду продавця. Згідно п.2 Договору, працівник зобов'язаний виконувати обовязки по торгівлі продовольчими та непродовольчими товарами із заробітною платою 1450 грн. 20.02.2017 року згідно розпорядження про припинення трудового договору, [PERSON] звільнено за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. Однак за весь період роботи, тобто з 31.08.2016 року по 20.02.2017 року їй взагалі не виплачена заробітна плата в сумі 12262,9грн.; також не виплачена компенсація за невикористану відпустку, а також не проведено розрахунок в день звільнення. В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, пославшись на доводи викладені в ньому. Вказаний позов первісний позивач [PERSON] не визнала та заперечила факти невиплати заробітної плати [PERSON] на підтвердження чого надала оригінали та копії відповідних відомостей по виплаті заробітної плати всім працівникам ЧП [PERSON], в тому числі і самій [PERSON] Також пояснила, що всі робітники магазину, в тому числі і [PERSON] отримували заробітну два рази у місяць: аванс та заробітну плату про що кожен розписувався у відповідних відомостях. [PERSON] також виплачена вся заробітна плата в повному обсязі і зроблено всі розрахунки в день звільнення 20.02.2017 року. Заслухавши пояснення сторін та перевіривши письмові докази, надавши їм належну оцінку в сукупності, суд вважає позов таким, що первісний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов [PERSON], задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є приватним підприємцем і в період з 31.08.2016 року по 20.02.2017 року у належному їй магазині в с.Українка Красноградського району Харківської області працювала продавцем [PERSON] В день прийняття на роботу, тобто 31.08.2016 року з відповідачкою [PERSON] було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність(а.с.6-7). Вказані факти визнані та не оспорюються обома сторонами. 20.02.2017 року в магазині за участю відповідачки було проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей, під час якої виявлено нестачу підзвітних відповідачу цінностей на загальну суму 6295грн.(а.с.9-14). Вказаний факт також додатково підтверджується в окремій розписці від 14.03.2017 року, відповідно до якої [PERSON] зобовязується відати недостачу за товар в магазині с.Українка в сумі 6295грн. на протязі трьох місяців. В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що дійсно перед її звільненням було зроблено ревізію в її присутності, однак ніякої недостачі виявлено не було, звідки взялася сума недостачі в розмірі 6295грн. їй невідомо. Під час її проведення вона присутня була, однак підписала тільки кілька аркушів відомостей: перший, другий та останній, а інші не підписувала, оскільки наявні там підписи їй не належать. Що стосується розписки від 14.03.2017 року, то вона дійсно її писала, однак не [PERSON], а зовсім іншій особі, при цьому в судовому засіданні відмовилася назвати: де, коли, кому саме і за яких обставин вона її писала. Також не змогла пояснити звідки у [PERSON] оригінал даної розписки і чому сума недостачі у інвентаризаційній відомості та сума у розписці співпадають. Поряд з цим пояснила, що в будь-якому іншому в магазині с.Україна вона не працювала і заборгованостей там не мала. Однак до таких показів [PERSON] суд відноситься критично. Так, факт працевлаштування у [PERSON] в с.Українка продавцем з 31.08.2016 року по 20.02.2017 року [PERSON] не заперечує. Крім того, в момент прийняття на роботу з [PERSON] було укладено договір трудових відносин між працівником та фізичною особою та договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, відповідно до якого робітник повинен бережно ставитися до ввірених їй матеріальних цінностей, зберігати їх, вести відповідний облік та приймати участь в інвентаризації цих цінностей (а.с.6-7). Наявність та підписання даних договорів [PERSON], не заперечувала. В тому числі в ході судового розгляду в судовому засіданні було оглянуто оригінали інвентаризаційних відомостей за 20.02.2018 року, яка складається з 8 аркушів, товарно-грошовий звіт №000615 від 20.02.2017 року та порівняльна відомість від 20.02.2018 року всі копії наявні в матеріалах справи(а.с.9-12, 13, 14). З вказаних документів вбачається, що загальна сума нестачі товарно-матеріальних цінностей в магазині с.Українка, де [PERSON] працювала продавцем складає 6295грн., при чому на кожному з цих аркушів наявний підпис [PERSON], в тому числі на порівняльній відомості, де зведена загальна сума недостачі в розмірі 6295грн.(а.с.14). В судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснювала, що деякі підписи в цих документах належать їй, а деякі ні, при цьому будь яких належних та допустимих доказів(почеркознавча експертиза та ін.) в підтвердження доводів позивача [PERSON] вона не надала. Крім того, за поясненнями позивача, відповідач [PERSON] спочатку погодилась відшкодувати вказану недостачу після проведення інвентаризації 20.02.2017 року, однак через кілька тижнів повідомила, що на даний час у неї таких коштів немає та 14.03.2017 року запропонувала написати відповідну розписку про те, що вона погасить недостачу в сумі 6295грн. протягом двох місяців. Оригінал вказаної розписки також оглянутий та долучений до матеріалів справи(а.с15). Згідно з\~п.1\~ч.1\~ст.134\~КЗпП України,\~відповідно до\~законодавства працівники\~несуть матеріальну\~відповідальність у\~повному розмірі\~шкоди,\~заподіяної з\~їх вини\~підприємству,\~установі,\~організації,\~у випадках,\~коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст.135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Наявність та підписання такого договору про повну матеріальну відповідальність, сторони не оспорювали. При цьому відповідно до ст. 60 ЦПК України, яка діяла на момент звернення до суду з відповідним позовом, так і ст.81 ЦПК України(в ред. після 15.12.2017 року), яка діє на момент ухвалення рішення, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З огляду на це, суд вважає що позивач [PERSON] надала суду алежні та допустимі докази в підтвердження наявної недостачі в розмірі 6295грн., натомість відповідач [PERSON] будь-яких доказів, які б свідчили про те, що вона не підписувала документів з приводу інвентаризації та розписку з приводу погашення боргу за нестачу в магазині с.Українка на цю ж саму суму, 6295грн., суду не надала. Таким чином, аналізуючи всі вище перелічені докази, а саме всі інвентаризаційні відомості, а також наявність оригіналу розписки саме у позивача [PERSON] про погашення боргу за недостачу, суми яких співпадають 6295грн., суд вважає, що є підстави для задоволення даного позову. Що стосується зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості не виплаченої заробітної плати, то на підставу позову позивач послався на те, що їй заробітна плата не виплачувалася взагалі, а наявні підписи в зарплатних відомостях їй не належать(а.с.72-78), суд приходить до наступного. В обґрунтування своїх доводів 21.02.2018 року від представника відповідача до суду надійшло клопотання про проведення судово-почеркознавчої експертизи з яким погодилась і позивачка, оскільки вказувала на те, що ці підписи ставила особисто [PERSON] Вищезазначене клопотання судом було задоволено та ухвалою суду від 21.02.2018 року по вказаній справі було призначено судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. Засл. проф. [PERSON] Міністерства юстиції України. Згідно висновків судово-почеркознавчої експертизи від 26.07.2018 року №9433/15948, яка проведена провідними експертами даного інституту [PERSON] зі стажем експертної роботи з 2000 року та [PERSON] з 2013 року встановлено, що підписи від імені [PERSON] у: відомості видачі заробітної плати за серпень 2016 р., розташований під рукописним записом «з/плата 07.09.2016 г.», в графі «Підпис про одержання», у рядку «2 [PERSON] 53,05»; відомості видачі грошей за вересень 2016 р, розташований під рукописним записом «Аванс 20.09.2016 г.», у графі «Підпис про одержання», у рядку «2 [PERSON] 700,00»; відомості видачі грошей за вересень 2016 р, розташований під рукописним записом «Зарплата 07.10.2016 г.», у графі «Підпис про одержання», у рядку «2 [PERSON] 591,27»; відомості видачі заробітної плати за жовтень 2016 р., розташований під рукописним записом «Аванс 20.10.2016 г.», в графі «Підпис про одержання», у рядку «2 [PERSON] 700,00»; відомості видачі заробітної плати за жовтень 2016 р., розташований під рукописним записом «Зарплата 07.11.2016 г.», в графі «Підпис про одержання», у рядку «2 [PERSON] 591,27»; відомості на \~ \~ \~ \~видачу \~ \~ \~ \~заробітної плати за \~ \~ \~ \~листопад 2016 р., розташований під рукописним записом «Аванс 21.11.2016 г.», в графі «Підпис про одержання», у рядку «2 [PERSON] 700,00»; відомості на \~ \~ \~ \~видачу \~ \~ \~ \~заробітної плати за \~ \~ \~ \~листопад 2016 р., розташований під рукописним записом «Зарплата 07.12.2016 г.», в графі «Підпис про одержання», у рядку «2 [PERSON] 591,27»; відомості на \~ \~ \~ \~видачу \~ \~ \~ \~заробітної плати з а \~ \~ \~ \~грудень 2016 \~ \~ \~ \~р., розташований під рукописним записом «Аванс 20.12.2016 г.», в графі «Підпис про одержання», у рядку «2 [PERSON] 700,00»; відомості на \~ \~ \~ \~видачу \~ \~ \~ \~заробітної плати за \~ \~ \~ \~грудень 2016 \~ \~ \~ \~р.,розташований під рукописним записом «Зарплата 06.01.2017 г.», в графі «Підпис про одержання», у рядку «2 [PERSON] 720,07»; відомості на видачу заробітної плати за січень 2017 р., розташований під рукописним записом «Аванс 20.01.2017 г.», в графі «Підпис про одержання», у рядку «2 [PERSON] 1400,00»; відомості на видачу заробітної плати за січень 2017 р., розташований під рукописним записом «Зарплата 07.02.2017 г.», в графі «Підпис про одержання», у рядку «2 [PERSON] 1180,02»; відомості на видачу заробітної плати за лютий 2017 р., розташований під рукописним записом «аванс 20.02.2017 г.», в графі «Підпис про одержання», у рядку «2Кулак Г.А.2440,76» виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів [PERSON]. Таким чином, всі підписи у всіх відомостях про одержання авансу та заробітної плати належать саме [PERSON] Після дослідження та оголошення даного висновку експертизи, [PERSON] зазначила, що дійсно можливо це її підписи, оскільки кілька разів було таке, що вона підписувала якісь чисті незаповнені аркуші паперу, а що там потім писала [PERSON], їй невідомо. При цьому відповідно до ст. 60 ЦПК України, яка діяла на момент звернення до суду з відповідним позовом, так і ст.81 ЦПК України(в ред. після 15.12.2017 року), яка діє на момент ухвалення рішення, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З огляду на це, позивач [PERSON] за зустрічним позовом не надала суду жодного належного та допустимого доказу в обґрунтування свого позову в підтвердження того, що вона не отримувала заробітку плату та не розписувалася у відповідних відомостях, натомість відповідач [PERSON] надала суду оригінали відомостей, по яких проведена почеркознавча експертиза, яка підтвердила факт їх підписання саме [PERSON] При цьому в кінці судового слідства будь-яких додаткових пояснень, клопотань, в тому числі про можливе проведення додаткової чи повторної почеркознавчої експертизи до суду не надходило, а всі сторони та їх представники вважали, що рішення по справі можна прийняти на підставі наданих ними доказах, які маються у справі. Таким чином, аналізуючи всі вище перелічені докази наявні у справі та надані сторонами, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] Поряд з цим, у відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати по справі, а саме судовий збір 704,80грн. Стосовно стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 1000грн., то в цій частині суд відмовляє, оскільки в підтвердження цих витрат в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази. На підставі викладеного та

Outcome: partial