Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

В квітні 2017р. позивач Одеський державний університет внутрішніх справи звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просив суд: стягнути з відповідача на свою користь витрати на навчання в сумі 11196,19 гри. Відповідно до ухвали Апеляційного суду м. Києва від 21 квітня 20Г7р. підсудність цивільної справи за позовом Одеського державного університету внутрішніх справ до [PERSON] про відшкодування витрат на навчання, визначено Шевченківському районному суду м. Києва. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач відповідно до вимог Закону України «Про міліцію» проходив службу в органах внутрішніх справ України з 15 серпня 2013р. по 05 травня 2014р. Згідно наказу позивача від 15 серпня 2013р. за № 117о/с відповідач був зарахований курсантом 1 курсу факультету підготовки фахівців для підрозділів слідства освітньо - кваліфікаційного рівня «бакалавр» до Одеського державного університету внутрішніх справ, був поставлений на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання. У зв'язку із небажанням в подальшому продовжувати навчання в університеті, проходити службу в органах внутрішніх справ, 05 травня 2014р. відповідачем було подано рапорт про звільнення з ОВС та відрахування з університету. Відповідно до наказу від 06 травня 2014р. №52 о/с відповідача, як курсанта було відраховано з 1-го курсу університету за власним бажанням та звільнено з органів внутрішніх справ. Оскільки в досудовому порядку, відповідач добровільно відмовився відшкодовувати витрати, понесені університетом на його навчання, що підтверджується власним його підписом про ознайомлення та погодження суми коштів, витрачених на навчання його в навчальному закладі, під розрахунком вартості його утримання, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом. До судового засідання стороною позивача було подано до суду заяву про розгляд справи у відсутність свого представника, заявлені позовні вимоги сторона підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові і не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку, представника у судове засідання направлено не було, про поважність причин неявки суд не повідомлено, при цьому, не було і клопотань про розгляд справи за відсутності сторони відповідача, заперечення проти позову не подавалися. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких грунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляд\' справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про міліцію», який був чинним на час спірних правовідносин, курсанти вищих навчальних закладів МВС України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу відшкодовують МВС України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку', установленому КМУ. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 15 серпня 2013р., згідно наказу позивача № 117 о/с відповідач [PERSON] був зарахований курсантом 1 курсу факультету підготовки фахівців для підрозділів слідства освітньо - кваліфікаційного рівня «бакалавр» до Одеського державного університету внутрішніх справ, був поставлений на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання. У зв'язку із небажанням в подальшому продовжувати навчання в університеті, проходити службу в органах внутрішніх справ, 05 травня 2014р. відповідачем було подано рапорт про звільнення з ОВС та відрахування з університету. Відповідно до наказу позивача від 06 травня 2014р. №52 о/с відповідача було відраховано з 1-го курсу університету за власним бажанням та звільнено з органів внутрішніх справ. Згідно з п. 2 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з утриманням у вищих навчальних закладах МВС , затвердженого постановою КМУ від 01 березня 2007р. №313, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця у ВНЗ. Відповідно до п. 2.3.6, укладеного між сторонами договору про підготовку фахівця від 09 вересня 2013 р., в разі відрахування з навчального закладу за підставами, передбаченими п. З цього договору, відповідач зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі згідно з затвердженим розрахунком. Крім того, відповідно до п. 3.1 зазначеного договору, підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у зв'язку із небажанням особи продовжувати навчання або порушення нею дисципліни. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов недопускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст. 901 ЦК України). Відповідно до розрахунку оплати надання освітніх послуг від 15 вересня 2014р. загальна сума заборгованості відповідача по оплаті послуг за навчання за період з 15 серпня 2013р. по 05 травня 2014р. становить 11196,19 грн. Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Порушенням зобов'язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 60 цього Кодексу передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом, в добровільному порядку відповідач витрати, пов'язані з його навчанням в вищезазначений період не відшкодував. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, а отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати, пов'язані з навчанням в сумі 11196,19 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1600.0 грн.

Outcome: approved