Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

В квітні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку. Свої вимоги звернення до суду мотивувала тим, що вона купила у [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями, земельну ділянку площею 0,1300 га, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та земельну ділянку площею 0,5655 га, призначену для ведення особистого підсобного господарства, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. В зв'язку з тим, що відповідач відмовляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу вищезазначеного майна, позивач змушена звернутись до суду з вказаним позовом. Позивач в судове засідання не з'явилася, в матеріалах справи є заява, в якій вона просить позов задовольнити повністю, справу розглянути без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов визнає повністю. Давши оцінку матеріалам справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв'язку з наступним. У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Судом встановлено, що згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виданого ПП Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», по [ADDRESS] знаходяться житловий будинок та господарські будівлі (а.с. 57-61). Житловий будинок та господарські будівлі, що розташовані за адресою: [ADDRESS], належать на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 26.02.2002 року, зареєстрованим в Полтавському бюро технічної інвентаризації за реєстровим номером 117 (а.с. 7). Згідно довідки виконкому Соколово-Балківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області № 02-26/320 від 01.04.2016 року в будинку, який знаходиться в [ADDRESS] малолітні та неповнолітні діти не зареєстровані, не проживають та будинком не користуються (а.с. 25). З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-5303558012016 від 04.02.2016 року вбачається, що [PERSON] відповідно до державного акту серії [NUMBER] від 23.10.2000 року на праві приватної власності належить земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,1300 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], та призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 8-12). З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-5303558282016 від 04.02.2016 року вбачається, що [PERSON] відповідно до державного акту серії [NUMBER] від 23.10.2000 року на праві приватної власності належить земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,5655 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], та призначена для ведення особистого підсобного господарства (а.с. 14-18). 10 січня 2016 року позивач та відповідач уклали попередній договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, земельної ділянки площею 0,1300 га, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та земельної ділянки площею 0,5655 га, призначеної для ведення особистого підсобного господарства, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Згідно договору позивач [PERSON] купила, а відповідач [PERSON] продала вищезазначене майно, за що отримала від позивача обговорену суму. За умовами договору сторони зобов'язувались здійснити укладання та нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу від 10.01.2016 року в Новосанжарській державній нотаріальній конторі(а.с 6). Згідно ст. 220 ЦК України, договір, укладений із порушеннями нотаріальної форми є нікчемним. Однак, в ч. 2 вищевказаної статті зазначено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Така можливість передбачена законом як одна із форм захисту інтересів добросовісного учасника цивільних правовідносин. Таким чином, по даній справі між сторонами при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах, а у позивача відсутня можливість іншим шляхом захистити свої права, тому суд вважає, що є підстави задовольнити даний позов.

Outcome: approved