Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

В квітні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 17 жовтня 2008 року в розмірі 29\~116 грн. 47 коп. Свої вимоги мотивує тим, що 17 жовтня 2008 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 2\~000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач порушила умови кредитування та не виконує належним чином зобовязання, в результаті чого станом на 28 лютого 2017 року виникла заборгованість в розмірі 29\~116 грн. 47 коп., яка складається з: 1\~997 грн. 77 коп. заборгованість за кредитом; 22\~494 грн. 11 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3\~000 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією; 250 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина); 1\~374 грн. 59 коп. штраф (процентна складова). Представник позивача, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Подав заяву про розгляд справи у його відсутність, де вказав, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі з підстав вказаних в позові, зазначивши, що не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення (а. с. 20). Відповідач в судовому засіданні зазначила, що дійсно отримувала кредит в загальному розмірі 2\~000,00 грн. Останній раз на погашення кредиту сплатила 700,00 грн. у серпні 2014 року. Після цього заборгованість за кредитом не погашала через відсутність коштів. Зазначила, що визнає борг в розмірі 1\~997,77 грн. за тілом кредиту, а також заборгованість за судовими штрафами, пенею та комісією. Не визнає розмір заборгованості за відсотками за користування кредиту, оскільки вважає їх неправильно розрахованими. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 17 жовтня 2008 рокувідповідач подала банку анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку та оформлення на її імя платіжної картки. Своїм підписом на анкеті-заяві відповідач підтвердила факт ознайомлення з договором про надання банківських послуг до його укладення, та погодилася з його умовами, а також з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Приватбанку. (а. с. 7, 9 14, 67 78). Крім того, відповідач 17 жовтня 2008 року ознайомлена з Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», що підтверджується її особистим підписом (а. с. 8, 66). Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях ст. 634 ЦК України. За цим договором про надання банківських послуг відповідач отримала кредит у розмірі 2\~000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а. с. 8, 65, 66). Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З додаткових обґрунтувань позовних вимог вбачається, що на момент отримання кредиту відповідачем відсотки за користування кредитом нараховувались виключно на поточне та/або прострочене тіло кредиту. З квітня 2014 року позивачем змінено порядок нарахування відсотків за користування кредитом, зокрема до бази розрахунку включено вже нараховані відсотки та санкції за несвоєчасне виконання зобовязань, а також наведено відповідні формули розрахунку процентів до квітня 2014 року та після (а. с. 48 51). Виходячи з приписів параграфів 1, 2 глави 71 ЦК України, нарахування відсотків здійснюється виключно на поточне та/або прострочене тіло кредиту, тобто на суму кредиту фактично отриману позичальником. Зокрема, ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Крім того, відповідно до Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», підписаної відповідачем, остання отримала кредит з відсотковою ставкою 2,5% в місяць, тобто 30% в рік. За таких обставин суд виходить, із умов кредитування, які підписані відповідачем. Доказів про повідомлення відповідача про збільшення розміру відсоткової ставки та її письмову згоду на таке збільшення в односторонньому порядку, позивачем не надано. Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57 60 ЦПК. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ЦПК України). Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч. 1 ст. 61 ЦК України). З урахуванням викладено, наданий позивачем розрахунок в частині розміру відсотків за користування кредитом, розрахованих на підставі зміненої формули нарахування відсотків та за збільшеною відсотковою ставкою, суперечить вимогам ЦК України та не може бути прийнятий судом як належним та допустимий доказ розміру заборгованості відповідача за відсотками за користування кредитом. Використовуючи формулу нарахування відсотків, що діяла до квітня 2014 року, суд приходить до висновку, що розмір відсотків за користування кредитом становитиме: Згідно з розрахунком, наданим позивачем, за період з 17 жовтня 2008 року по 31 серпня 2014 року заборгованість за відсотками за відсотковою ставкою 30% річних складає 799,16 грн. (а. с. 5 6). Відповідно до того ж розрахунку сальдо поточної заборгованості за період з 01 вересня 2014 року по 28 лютого 2017 року становить 1\~701,05 грн. Кількість днів прострочки (кількість днів за які здійснюється нарахування) становить 911 днів. За період з 01 вересня 2014 року по 28 лютого 2017 року заборгованість за відсотками по відсотковій ставці 30% річних складає 1\~291,39 грн. (1\~701,05 грн./100*30%=510,32 грн. відсотків в рік, 510,32 грн./360*911=1\~291,39 грн.). Всього заборгованість за відсотками за період з 17 жовтня 2008 року по 28 лютого 2017 року складає 2\~090,55 грн. (799,16 грн.+ 1\~291,39 грн.= 2\~090,55 грн.). Частиною 1 статті 1050 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання він зобов'язаний сплатити неустойку. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено стягнення штрафу з позичальника при порушенні останнім строків платежів за будь-яким грошовим зобов'язанням. Окрім того, умовами договору про надання банківських послуг передбачена сплата пені у разі прострочення виконання зобов'язання. Статтею 61 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Оскільки, відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові №6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України враховується судом. Враховуючи те, що відповідач не виконала передбачені кредитним договором і законом зобов'язання, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 1\~997 грн. 77 коп., по процентам за користування кредитом в розмірі 2\~090,55 грн. та штрафу (фіксована частина) та штрафу (процентна складова). В той же час, оскільки позивач в судове засідання не з'явився та не висловив свою думку щодо необхідності стягнення з відповідача штрафу чи пені, та з метою недопущення подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення пені за прострочення виконання зобовязань. Оскільки, умовами кредитного договору передбачено обовязок відповідача сплатити штраф в розмірі 250,00 грн. + 5% від суми позову, то при задоволенні позову частково з відповідача підлягає стягненню 5% від стягненої суми, що становить 204,42 грн. (1\~997,77 (тіло кредиту)+2\~090,55 грн. (відсотки за користування кредитом)=4\~088,32 грн.). Відповідно до ст. 88 ЦПК України та абз. 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 256,00 грн. На підставі ст. ст. 526, 530, 549, 610, 612, 629, 634, 638, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України та

Outcome: partial