Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

В лютому 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін № 73» про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку і середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди. Позивач вказує на те, що він з 20 травня 2013 року по 31 липня 2014 року працював електрозварювальником ручної зварки 5 розряду. Звільнився за згодою сторін. На день звільнення йому було нараховано заробітну плату в сумі 10016 грн. 90 коп. та компенсацію за неотриману відпусту в розмірі 1286 грн. 46 коп., проте не було виплачено. Станом на 4 лютого 2015 року сума середнього заробітку, який відповідач зобов'язаний йому сплатити за час затримки розрахунку складає 8317 грн. 12 коп.. Посилаючись на викладене, позивач просив задовольнити позов та стягнути з відповідача заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 11303 грн. 36 коп., і середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 1 серпня 2014 року по 2 лютого 2015 року в сумі 8317 грн. 12 коп., стягнути на його користь з відповідача моральну шкоду в розмірі 1500 грн.. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений судом належним чином. Відповідно до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. У відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК України судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] наказом № 48-к від 20 травня 2013 року прийнятий на роботу електрозварювальником ручної зварки 5 розряду у ТОВ «Мостобудівельний загін № 73». Звільнений [PERSON] з займаної посади з 31 липня 2014 року на підставі п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до ст.ст. 116, 117 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення. У разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В роз'ясненнях, що містяться в п. 32 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 6 листопада 1992 року з подальшими змінами передбачено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відсторонення від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні дні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Згідно зі ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Таким чином, обов'язок по виплаті компенсації за невикористану відпустку при звільненні працівника покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про виплату такої компенсації. Пунктом 2 розділу 2 Порядку, обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю виплати такої компенсації. Як вбачається з матеріалів справи, грошова компенсація невикористаної відпустки складає 1286 грн. 46 коп.. Середній заробіток за час затримки у виплаті сум при звільнені [PERSON] за період з 1 серпня 2014 року по 2 лютого 2015 року складає 8317 грн. 12 коп.. Відповідно до статті 237-1 КЗпП, якщо порушення трудових прав працівника призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від працівника додаткових зусиль для організації свого життя, відшкодуванню власником підлягає і моральна шкода. Відповідачем порушено право позивача на своєчасне отримання ним життєво необхідних платежів, як заробітна плата, а тому неотримання її своєчасно в належному розмірі вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За загальним принципом розумності та справедливості, а також враховуючи час затримки, суд вважає відповідною грошовою компенсацією 500 грн. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку і середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди є обґрунтованим і підлягає частковому задоволенню. Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: partial