Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що за результатами вивчення стану законності у земельній сфері на території Дубенського району, Дубенською місцевою прокуратурою встановлено, що на території Берегівської сільської ради знаходиться земельна ділянка, власник якої помер та щодо якої Гірницькою сільською радою не вжито заходів щодо визнання спадщини відумерлою. Згідно інформації, наданої Гірницькою сільською радою, на території сільської ради проживала [PERSON], [INFO]. Дана громадянка до дня смерті ([INFO]) проживала одиноко, близьких родичів не мала, похована на сільському кладовищі в с. Злинець, Дубенського району, Рівненської області. [INFO] [PERSON] померла. Факт смерті підтверджується актовим записом про смерть №18 від 27.09.2002. В день смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Згідно Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER] [PERSON] була власником земельної ділянки, площею 3,02 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території с. Злинець, Дубенського району Рівненської області. Відповідно до абз. 2 п. 5 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України правила книги шостої (спадкове право) Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Частиною 1 ст. 1277 ЦК України встановлено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Згідно із ч.2 ст.1277 ЦК України заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. У відповідності до ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч.1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини (ч. 3 ст.1277 ЦК України). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», однією з форм місцевого самоврядування є представництво спільних інтересів територіальних громад сіл, селищ, міст через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Згідно п. б) п.п.1 ч.1 ст.33 зазначеного Закону, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить зокрема, здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства. Пунктом 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» визначено, що виключною компетенцією сільських, селищних, міських рад є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 10 згаданого Закону сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Враховуючи те, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, [PERSON] на момент смерті була зареєстрована і постійно проживала в с. Здовбиця, Дубенського району, то Гірницька сільська рада є уповноваженим органом місцевого самоврядування на звернення до суду щодо визнання спадщини відумерлою. Оскільки, щодо даної земельної ділянки спадкоємці за заповітом та за законом відсутні, місцевою прокуратурою вирішено направити заяву в порядку ст.45 ЦПК України до Дубенського міськрайонного суду про визнання спадщини відумерлою. Частиною 2 статті 45 ЦПК України передбачено, що з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами. Відповідно до п. 9 листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»,органи прокуратури мають право подавати заяви про визнання спадщини відумерлою в інтересах територіальної громади. Дубенська місцева прокуратура звертається до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою, оскільки з [INFO], тобто з моменту смерті [PERSON] минуло більше 14-ти років, але Гірницька сільська рада Дубенського району Рівненської області, як уповноважений орган місцевого самоврядування, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, не порушила питання та не звернулася із заявою з метою визначення правового режиму відповідного майна, що свідчить про неналежну реалізацію відповідних повноважень та є підставою для звернення прокуратурою до суду із заявою з метою захисту інтересів держави. Невизначеність із суб'єктами права власності на земельні ділянки, що є предметом даної заяви, виключає їх належне використання, унеможливлює розпорядження для суспільних потреб. З моменту відкриття спадщини, а саме з [INFO], безпосередньо Гірницькою сільською радою або за її ініціативою не вжито жодних заходів з метою передання майна померлої особи у комунальну власність, тобто сільською радою не виконано вимоги, передбачені частиною 1 статті 1277 Цивільного кодексу України, а отже, наявний факт бездіяльності сільської ради, як органу місцевого самоврядування, що у свою чергу порушує інтереси держави. У зв'язку із вище викладеним, вбачаються підстави для представництва Дубенською місцевою прокуратурою інтересів держави в особі Гірницької сільської ради шляхом звернення до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою. Місцева прокуратура вважає за необхідне захистити інтереси держави. В судовому засіданні представник заявника заявлені вимоги підтримала у повному обсязі, дала пояснення згідно поданої заяви. Представник Гірницької сільської ради Дубенського району Рівненської області в зал судового засідання не з»явився хоча про день та час слухання справи повідомлявся належним чином судовою повісткою. Суд, заслухавши пояснення, дослідивши докази у справі, приходить до наступного висновку. Як вбачається з інформації, наданої Гірницькою сільською радою, на території сільської ради проживала [PERSON], [INFO]. Дана громадянка до дня смерті, а саме [INFO] проживала одиноко, близьких родичів не мала, похована на сільському кладовищі в с. Злинець, Дубенського району Рівненської області (а.с.10). [INFO] [PERSON] померла. Факт смерті підтверджується актовим записом про смерть №18 від 27.09.2002 (а.с.7). В день смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Згідно Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER] [PERSON] була власником земельної ділянки, площею 3,02 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території с. Злинці, Дубенського району Рівненської області (а.с.6). Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру №45029004 від 09.09.2016 року спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] не відкривалися (а.с.13). Заявник просить визнати спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON], яка померла [INFO] відумерлою на підставі ст. 1277 ЦК України. Разом з тим, відповідно до ст. 525 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. [PERSON] помер [INFO], тому при вирішенні спору суд застосовує закон, що діяв на час спірних правовідносин, а саме ЦК УРСР (в редакції 1963 року). Разом з тим, прокурор вважає, що спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] є відумерлим саме на підставі ст. 1277 ЦК України. Дійсно, відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК правила книги шостої Цивільного кодексу України (спадкове право) застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Правила ст. 1277 ЦК України про відумерле майно застосовуються також до спадщини, від дня відкриття якої до набрання чинності цим Кодексом спливло не менше одного року. Разом з тим, на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави. А тому, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. Тобто, при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Згідно роз'яснень, наданих Вищим Спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» із метою єдності правозастосовної практики і уникнення колізій щодо спадкування державою (ст. 555 ЦК УРСР) та переходу спадщини, визнаної судом відумерлою, у власність територіальної громади (ст. 1277 ЦК), правила абз. 2 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК слід застосовувати, якщо спадщина відкрилась після 1 липня 2003 року, проте не була прийнята ніким зі спадкоємців, що мають право спадкування відповідно до норм ЦК УРСР. Таким чином, сплив однорічного строку, встановленого ч. 2 ст. 1277 ЦК та абз. 2 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, може підлягати обчисленню, починаючи не раніше 1 липня 2003 року. Тобто положення абз. 2 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, відповідно до якого правила ст. 1277 ЦК України про відумерле майно застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності ЦК, застосовуються, якщо спадщина не перейшла до держави в порядку, передбаченому ст. 555 ЦК УРСР. Відповідно до ст. 555 ЦК УРСР спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави: 1) якщо спадкодавець все майно або частину його заповідав державі; 2) якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом; 3) якщо всі спадкоємці відмовились від спадщини; 4) якщо всі спадкоємці позбавлені права спадкування; 5) якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини. Якщо хто-небудь з спадкоємців відмовився від спадщини на користь держави, до держави переходить частка спадкового майна, належна цьому спадкоємцеві. Якщо при відсутності спадкоємців за законом заповідана тільки частина майна спадкодавця, решта майна переходить до держави. Судом достовірно встановлено, що після смерті [PERSON] ніхто із спадкоємців не прийняв спадщини, ніхто не звертався до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, а тому, у даному випадку спадщина перейшла до держави на підставі ст. 555 ЦК УРСР. В свою чергу ЦК УРСР 1963 року не передбачено визнання спадщини відумерлою. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи не було обґрунтовано доведені ті обставини, на які представник заявника посилалася як на підстави своїх вимог. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги про визнання спадщини відумерлою не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed