Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

В квітні 2017 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] та сектору з питань Державної реєстрації речових прав Деражнянської районної державної адміністрації Хмельницької області про визнання недійсним та скасування рішення державного реєстратора, визнання недійсним та скасування державної реєстрації свідоцтва про право власності на земельну ділянку. В обґрунтування позову позивачка вказує, що з відповідачем [PERSON] вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, під час якого, відповідно до договору дарування від 31.05.2000 року, він подарував їй земельну ділянку, площею 0,1090 га, з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку, розташовану на території Деражнянської міської Ради, по вул. Стрілецького, 6, яка належала йому на праві власності. В 2017 року позивачка вирішила відчужити вказану земельну ділянку, проте при підготовці всіх необхідних документів їй стало відомо про те, що 19.10.2015 року земельна ділянка знову перейшла у власність відповідача [PERSON] на підставі рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Деражнянського районного управління юстиції Хмельницької області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 25432449 від 21.10.2015 року. Стверджуючи, що таке рішення державного реєстратора є незаконним, позивачка просила скасувати його, а також визнати недійсним та скасувати державну реєстрацію свідоцтва про право власності № 45984793, виданого 21.10.2015 року Реєстраційною службою Деражнянського районного управління юстиції Хмельницької області [PERSON] та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.10.2015 року за № 11679266, на земельну ділянку, площею 0,1 га, кадастровий номер 6821510100:03:012:0265, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою Хмельницька область, м. Деражня, вул. Стрілецького. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити із підстав, наведених у позові. Відповідач [PERSON] позову не визнав, посилаючись на його необґрунтованість. Він вказує, що право власності на земельну ділянку набуто ним правомірно та у відповідності з вимогами чинного законодавства, а тому підстави для скасування рішення державного реєстратора та свідоцтва про право власності на земельну ділянку відсутні. Крім того, відповідач просить застосувати до спірних правовідносин позовну давність, стверджуючи, що оскільки земельна ділянка була перереєстрована на нього ще в жовтні 2015 року, строк позовної давності збіг ще у 2016 році, у звязку з чим він просить відмовити в задоволенні позову у звязку з пропуском позивачкою строку позовної давності. Представник відповідача - сектору з питань Державної реєстрації речових прав Деражнянської районної державної адміністрації Хмельницької області в судове засідання не зявився. Разом із цим, будучи присутнім в попередніх судових засіданнях, представник Деражнянської райдержадміністрації позову не визнав, пояснивши, що відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державна реєстрація права власності [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,1 га, кадастровий номер 6821510100:03:012:0265, була здійснена державним реєстратором Реєстраційної служби Деражнянського районного управління юстиції Хмельницької області. Він вказує, що оскільки згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 21.01.2015 року № 17 «Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції» Державну реєстраційну службу було ліквідовано та у звязку з цим завдання і функції з реалізації державної політики з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень було передано Міністерству юстиції України, сектор з питань Державної реєстрації речових прав Деражнянської райдержадміністрації не може відповідати за даним позовом, оскільки він не є правонаступником реєстраційної служби, дії якої оскаржуються позивачкою. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - відділу Держгеокадастру у Деражнянському районі в судове засідання не зявився. При цьому, до суду надійшло письмове заперечення проти позову Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області, якому були передані повноваження відділу Держгеокадастру у Деражнянському районі у звязку з його ліквідацією, зі змісту якого вбачається, що вказане управління просить проводити розгляд справи у його відсутності, покладаючись при вирішенні спору на думку суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та письмові заяви учасників процесу, суд вважає позов таким, що задоволенню не підлягає. Судом обєктивно встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, у звязку з чим мали прізвище «Охоцька» та «Охоцький» відповідно. 20.10.2000 року шлюб між ними було розірвано та позивачці відновлено її дошлюбне прізвище «Ковальчук», що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-БВ № 050553, виданим 06.12.2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Деражнянського районного управління юстиції Хмельницької області. Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії ХМ №001771, виданого 19.03.1996 року на підставі рішення Деражнянської міської Ради народних депутатів № 27 від 23.03.1995 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 266, [PERSON] (у державному акті - [PERSON]) В.К. був власником земельної ділянки, площею 0,1090 га, з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку, розташованої на території Деражнянської міської Ради, по вул. Стрілецького, 6. На підставі договору дарування земельної ділянки від 31.05.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Деражнянського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1218, вказану земельну ділянку [PERSON] подарував [PERSON] Згідно з п.4.3 договору він є підставою для видачі власнику (новому власнику) державного акта на право приватної власності на землю. Крім того, у відповідності із ст.ст. 9-11, 23 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час укладення договору) вказаний договір підлягав реєстрації у Деражнянській міській раді Хмельницької області. Разом із цим, позивачкою не подано будь-яких належних та допустимих доказів,які б свідчили про те, що вказаний порядок оформлення набуття права власності на земельну ділянку нею був дотриманий. Крім того, довідкою відділу у Деражнянському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 29-22-0.23-17/107-17 від 29.03.2017 року підтверджується, що відомості про перереєстрацію права власності на вказану земельну ділянку згідно договору дарування земельної ділянки від 31.05.2000 року з [PERSON] на [PERSON] відсутні. Із цієї ж довідки вбачається, що реєстрація земельної ділянки була проведена після 01.01.2013 року згідно вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 10.03.2017 року підтверджується, що 19.10.2015 року земельна ділянка, площею 0,1 га, кадастровий номер 6821510100:03:012:0265, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою Хмельницька область, м. Деражня, вул. Стрілецького, перейшла у власність відповідача [PERSON] на підставі рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Деражнянського районного управління юстиції Хмельницької області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 25432449 від 21.10.2015 року. Належність вказаної земельної ділянки [PERSON] також підтверджується Інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 06.03.2017 року. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вирішуючи обґрунтованість вимог відповідача [PERSON] про застосування щодо спірних правовідносин строку позовної давності, суд керується положеннями Глави 18 Розділу V Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 256 цього Кодексу позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав.\~\~ Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові відповідно до ст. 267 цього Кодексу. Визначення початку відліку позовної давності міститься в\~ст. 261 цього Кодексу. Зокрема, відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Матеріали справи не містять будь-яких даних про те, що позивачці не було відомо про факт перереєстрації земельної ділянки за її попереднім власником [PERSON] Крім того, позивачкою не надано будь-яких доказів, які б свідчили про те, що нею з часу укладення договору дарування 31.05.2000 року і до 2017 року вживалися заходи для реєстрації права власності на спірну земельну ділянку згідно із чинним законодавством або про наявність будь-яких поважних причин, які б перешкоджали їй у цьому. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року у справі 6-2469 цс16, яка є обовязковою для судів, порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обовязку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обовязковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Як встановлено в ході судового розгляду вказаного спору,\~ будь-яких обєктивних перешкод у отриманні позивачкою інформації щодо спірної земельної ділянки, яка стала підставою для подальшого звернення її до суду, не було. Наведене дає підстави суду прийти до висновку про те, що позивачка мала можливість оспорити рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Деражнянського районного управління юстиції Хмельницької області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, починаючи з жовтня 2015 року. Будь-яких доказів на спростування цієї обставини, які б заслуговували на увагу суду, позивачкою не подано. Таким чином, оцінивши обставини справи та встановлені відповідно до них правовідносини, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову у звязку з пропуском строку позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed