Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

В листопаді 2016 року ДП «МА «Бориспіль» звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 30 грудня 2015 року уклав з [PERSON] договір безвідсоткової позики №11-14/1-100 (поворотної фінансової допомоги), за яким зобов'язався надати [PERSON] позику (поворотну фінансову допомогу) у розмірі 400000 гривень. В свою чергу, [PERSON] зобов'язалась до 31 грудня 2029 року повернути суму позики шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі 2580 гривень 65 копійок. Крім цього, у разі порушення строків повернення позики (її частини) [PERSON] зобов'язалась сплачувати пеню у розмірі 0,1% від суми неповернутої своєчасно позики, але не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діє на період нарахування пені за весь час прострочення, а також додатково сплатити суму інфляційних втрат з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення. Умовами укладеного між сторонами договору передбачено, що грошові кошти у розмірі 400000 гривень надаються позичальнику для поліпшення його житлових умов, а позичальнику забороняється використання позики не за її призначенням. Проте, з наданих [PERSON] документів вбачається, що договір купівлі-продажу квартири укладений 29 грудня 2015 року, тобто квартира була придбана відповідачем до набрання чинності договором безвідсоткової позики, тому використання позики здійснено не за призначенням та з порушенням умов договору. У зв'язку з тим, що [PERSON] неналежним чином виконувала свої зобов'язання за договором позики, тому ДП «МА «Бориспіль» просить суд стягнути з [PERSON] залишок неповернутої суми позики у розмірі 374190 гривень, інфляційні втрати у розмірі 6751 гривень 44 копійок, 3% річних від простроченої суми у розмірі 1571 гривень 22 копійки, а також штраф у розмірі 400 гривень. Крім цього, ДП «МА «Бориспіль» в ході судового розгляду подав заяву про збільшення позовних вимог, якою просив стягнути з [PERSON] грошові кошти у розмірі 408499 гривень 88 копійок, що складається: з основного боргу - 356124 гривень 05 копійок, інфляційних втрат - 44628 гривень 57 копійок, 3% річних від простроченої суми - 7347 гривень 26 копійок, штрафу за порушення строків надання документів - 400 гривень. В ході розгляду цивільної справи [PERSON] пред'явила зустрічний позов, який обґрунтувала тим, що вона як одинока матір виховує дитину віком до 18 років (сина [PERSON], [INFO]), а тому, відповідно до Положення про надання працівникам підприємства безвідсоткової строкової цільової позики (поворотної фінансової допомоги) для придбання та поліпшення житлових умов відноситься до малозахищеної категорії працівників. У двокімнатній квартирі, в якій [PERSON] проживала на час звернення з заявою про надання позики, крім неї та малолітнього сина проживав також повнолітній син [PERSON], [INFO]. У зв'язку з цим, житлова площа на кожного члена сім'ї була меншою, ніж норма такої площі, встановлена житловим законодавством. 25 березня 2015 року [PERSON] подала на ім'я в.о. генерального директора ДП «МА «Бориспіль» [PERSON] заяву з проханням надати поворотну фінансову допомогу для придбання та поліпшення житлових умов у розмірі 400000 гривень. До заяви були додані всі необхідні документи. Ці матеріали були направлені до комісії з вирішення соціально-економічних питань ДП «МА «Бориспіль». До прийняття комісією рішення про надання позики [PERSON] стало відомо про продаж трикімнатної квартири у сусідньому будинку за ціну значно нижчу ринкової - 519290 гривень, що є еквівалентом 20770 доларів США. До кінця 2015 року продавець квартири повинна була погасити банківський кредит, тому квартиру вона продавала у терміновому порядку. Зважаючи на те, що у березні 2015 року при зверненні з заявою про надання позики, [PERSON] розраховувала на придбання однокімнатної квартири. В той час, як трапилась можливість придбати трикімнатну квартиру за майже тією самою ціною. [PERSON] вказує на те, що їй було відомо, що рішення за поданою нею заявою повинно бути прийняте комісією не пізніше кінця 2015 року. Крім цього, вона постійно цікавилася ходом розгляду заяви та їй було відомо, що шанси на прийняття позитивного рішення були значні. Враховуючи ці обставини, 25 грудня 2015 року [PERSON] оформила з продавцем квартири [PERSON] попередній договір купівлі-продажу нерухомості, предметом якого є квартира [ADDRESS] та в той самий день сплатила завдаток у розмірі 25000 гривень. 29 грудня 2015 року [PERSON] та [PERSON] уклали основний договір купівлі-продажу вказаної квартири. 22 січня 2016 року приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Дідок В.В. була посвідчена заява [PERSON] про отримання від [PERSON] грошових коштів за придбання квартири у повному обсязі наступними частинами: 25 грудня 2015 року - 25000 гривень, 29 грудня 2015 року - 94290 гривень, 06 січня 2016 року - 150000 гривень, 11 січня 2016 року - 150000 гривень, 12 січня 2016 року - 100000 гривень. Попередній договір від 25 грудня 2015 року та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] надала комісії в день засідання, тобто 29 грудня 2015 року. Зважаючи на цю обставину, [PERSON] стверджує, що комісії та її членам було відомо про те, що вона вже придбала квартиру для поліпшення своїх житлових умов. В межах 10-денного строку, передбаченого договором, [PERSON] надала нотаріально завірену копію договору купівлі-продажу квартири, нотаріально завірену заяву [PERSON] від 22 січня 2016 року та копію витягу з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оригінал довідки АБ «Укргазбанк» від 18 лютого 2016 року про закриття банківського рахунку, який відкривався для перерахування суми позики. Зважаючи на те, що згідно умов укладеного між сторонами договору, [PERSON] повинна була сплатити грошові кошти за квартиру у повному обсязі в день його підписання, тому нею не підтверджено факт цільового використання позики. На цій підставі ДП «МА «Бориспіль» направив [PERSON] письмове повідомлення про розірвання договору. Таким чином, ДП «МА «Бориспіль» не визнає право [PERSON] на отримання позики, передбаченої договором. На підставі вказаних обставин, [PERSON] вважає, що вона належним чином виконала умови договору, а тому його розірвання є необґрунтованим. У зв'язку з цим, [PERSON] просила визнати чинним договір безвідсоткової позики від 30 грудня 2015 року №11-14/1-100, укладений між нею та ДП «МА «Бориспіль». У судовому засіданні представники позивача [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтримали первісний позов та наполягали на його задоволенні. В свою чергу, заперечували проти задоволення зустрічного позову, в обґрунтування своїх заперечень вказали на наступні обставини. Згідно умов договору безвідсоткової позики №11-14/1-100 від 30 грудня 2015 року, укладеного між сторонами по справі, позичальник зобов'язаний використати позику (поворотну фінансову допомогу) по цільовому призначенню та не пізніше двох місяців з дати перерахування позики на рахунок позичальника, а також протягом 10 календарних днів з дати використання позики по її цільовому призначенню надати позикодавцю документи, які підтверджують цей факт. Таким чином, початок перебігу строку цільового використання коштів розпочався 31 грудня 2015 року, а тому, в термін до 28 лютого 2016 року [PERSON] повинна була надати документи, що підтверджують цільове використання позики. Проте, з наданих нею документів, а саме договору купівлі-продажу квартири від 29 грудня 2015 року вбачається, що за домовленістю сторін продаж квартири проводиться за 519290 гривень, які продавець отримала від [PERSON] повністю до підписання договору, тобто до набрання чинності договором безвідсоткової позики, що свідчить про використання позики не за цільовим призначенням та з порушенням умов договору. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні підтримали зустрічний позов та наполягали на його задоволенні, проте в повному обсязі заперечували проти первісного позову та просили суд відмовити у його задоволенні. Заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, допитавши свідка та дослідивши докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 30 грудня 2015 року ДП «МА «Бориспіль» та [PERSON] уклали договір безвідсоткової позики №11-14/1-100 (поворотної фінансової допомоги). За цим договором ДП «МА «Бориспіль» передав у власність [PERSON] грошові кошти у розмірі 400000 гривень для поліпшення житлових умов, а [PERSON] зобов'язалася повернути суму позики до 31 грудня 2029 року включно шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі не меншому ніж 2580 гривень 65 копійок. Крім цього, [PERSON] зобов'язалася у разі порушення строків повернення позики (її частини) сплатити пеню у розмірі 0,1% від суми неповернутої своєчасно позики, але не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діє на період нарахування пені за весь час прострочення, а також додатково сплатити суму інфляційних втрат з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення (а.с.7-11). Факт одержання грошових коштів [PERSON] підтверджується копією платіжного доручення №348 від 31 грудня 2015 року (а.с.30). У відповідності до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. За правилами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно п.3.1 та п.3.2 вказаного договору позика (поворотна фінансова допомога) надається [PERSON] з метою поліпшення житлових умов, а саме: придбання житла після введення його в експлуатацію; розширення нормативної площі проживання (придбання житла більшої площі після введення його в експлуатацію). Забороняється використання позики не за її призначенням. З копії договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Дідок В.В., з реєстровим №1223, встановлено, що даний договір укладений 29 грудня 2015 року (а.с.33-34). За змістом договору купівлі-продажу квартири, зокрема п.3 за домовленістю сторін продаж проводиться за 519290 гривень, які продавець отримала від покупця повністю до підписання цього договору. Таким чином, квартира [ADDRESS] була придбана до набрання чинності договором позики, тобто використання позики (поворотної фінансової допомоги) здійснено [PERSON] не за цільовим призначенням та з порушенням умов договору. При цьому, судом критично сприймаються доводи позивача за зустрічним позовом стосовно того, що [PERSON] було відомо про ймовірність позитивного вирішення питання щодо отримання нею безвідсоткової позики та у зв'язку з цим, 25 грудня 2015 року вона та [PERSON] оформили попередній договір купівлі-продажу квартири. Оскільки, відповідно до положення ч.1 ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Згідно з вимогами ч.1 ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу квартири укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Зважаючи на це попередній договір купівлі-продажу вказаної квартири також мав бути укладений у письмовій формі та підлягав нотаріальному посвідченню. Таким чином при укладенні попереднього договору купівлі-продажу квартири сторонами не було дотримано вимог щодо форми його укладення. Крім цього, вказівка позивача за зустрічним позовом на заяву [PERSON], яка посвідчена приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Дідок В.В., від 22 січня 2016 року, згідно з якою [PERSON] підтверджує, що грошові кошти у сумі 519290 гривень від продажу квартири були отримані нею від [PERSON] в повному обсязі за таким розрахунком: 25 грудня 2015 року - 25000 гривень, 29 грудня 2015 року - 94290 гривень, 06 січня 2016 року - 150000 гривень, 11 січня 2016 року - 150000 гривень, 12 січня 2016 року - 10000 гривень, не є належним доказом на підтвердженням того, що розрахунок за договором купівлі-продажу квартири було здійснено не 25 грудня 2016 року, тобто в день укладення договору купівлі-продажу квартири, а згодом у зазначеному у заяві порядку. За правилами ч.1 та ч.4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до вимог ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з положенням ч.1 та ч.2 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Крім цього, суд особливо звертає увагу на положення ч.2 ст.27 Закону України «Про нотаріат» нотаріус не несе відповідальності у разі, якщо особа, яка звернулася до нотаріуса за вчиненням нотаріальної дії: подала неправдиву інформацію щодо будь-якого питання, пов'язаного із вчиненням нотаріальної дії. Нотаріус згідно з визначеними законом обов'язками посвідчує права та факти, що мають юридичне значення та вчиняє відповідні, передбачені законом, нотаріальні дії. Проте, до обов'язків нотаріуса не належить перерахунок грошових коштів та перевірка факту розрахунку при вчиненні відповідної нотаріальної дії. Саме тому, вказана нотаріально посвідчена заява [PERSON] не є тим належним та допустимим доказом, який свідчить про ту обставину, що грошові кошти за договором купівлі-продажу квартири у розмірі 400000 було сплачено в період з 06 по 12 січня 2016 року. Доводи [PERSON] з приводу того, що комісії з вирішення соціально-економічних питань на підприємстві на засіданні, яке відбувалось 29 грудня 2015 року, було відомо про набуття нею у власність квартири [ADDRESS], на підтвердження чого комісії було надано Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду цивільної справи. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є членом комісії з вирішення соціально-економічних питань, створеної на ДП МА «Бориспіль». 29 грудня 2015 року через електронну систему документообігу «Лотус» прийшло оповіщення про проведення засідання комісії. Тому 29 грудня 2016 року з 14-15 години комісією приймались рішення щодо видачі позик для поліпшення житлових умов, зокрема було прийнято позитивне рішення щодо видачі такої позики [PERSON] 30 грудня 2015 року було підписано відповідний договір та 31 грудня перераховано грошові кошти. При цьому, за умовами договору працівник зобов'язаний відзвітувати комісії щодо цільового використання отриманих коштів. За результатами було встановлено, що [PERSON] використала вказані грошові кошти не за їх цільовим призначенням. Оскільки, договір про надання безвідсоткової позики було підписано 30 грудня 2015 року, а договір про придбання квартири, укладений 29 грудня 2015 року. Крім того, зі змісту договору купівлі-продажу встановлено, що станом на час його підписання грошові кошти за квартиру вже сплачені. На час проведення засідання комісії з вирішення соціально-економічних питань жодних відомостей про те, що [PERSON] вже придбала квартиру не було, інакше рішення про надання їй безвідсоткової позики не було б прийняте. Свідок пояснила, що вона не пам'ятає чіткий перелік документів, які необхідно подати для отримання позики, та не пам'ятає чи особисто вона перевіряла той пакет документів, який надавався відповідачем для отримання позики. Лише у 2017 році комісії стало відомо, що у 29 грудня 2015 року [PERSON] вже придбала квартиру. Свідку нічого не відомо про ту обставину звідки в матеріалах позичкової справи [PERSON] з'явися витяг про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а також нічого не відомо чи за даним фактом проводилось службове розслідування та, зокрема про його результати. За змістом п.3.4 спірного договору на [PERSON] було покладено обов'язок протягом 10 календарних днів з дати використання позики (поворотної фінансової допомоги) по її цільовому призначенню надати ДП «МА «Бориспіль» документи, підтверджуючі цей факт. З акта перевірки цільового використання позики №38-26/1-3 від 18 березня 2016 року вбачається, що [PERSON] було укладено договір про надання безвідсоткової позики (поворотної фінансової допомоги) та перераховано кошти на її рахунок для придбання житла, при тому, що вона вже мала в наявності житло, чим порушила умови укладеного договору (а.с.178-197). З протоколу засідання постійно діючої комісії з вирішення соціально-економічних питань на підприємстві від 26 квітня 2016 року при розгляді питання порядку денного про цільове використання працівниками підприємства, які у грудні 2015 року отримали безвідсоткову строкову позику для придбання та поліпшення житлових умов встановлено, що комісія ухвалила: [PERSON] порушила вимоги п.3.3 договору безвідсоткової позики щодо цільового використання грошових коштів (а.с.198-202). Згідно з ч.3 ст.651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Так, у відповідності до п.7.5 договору безвідсоткової позики у разі невиконання п.3.4 договору, позикодавець має право достроково розірвати договір, а позичальник зобов'язаний протягом 7 робочих днів з дати повідомлення позикодавцем позичальника про дострокове розірвання договору повернути позикодавцеві позику (поворотну фінансову допомогу). 19 серпня 2016 року ДП «МА «Бориспіль» направив [PERSON] повідомлення про розірвання договору №01-22/5-45 та з вимогою в добровільному порядку повернути суму позики у розмірі 381933 гривень (а.с.37-39). Вказане повідомлення про розірвання договору було отримано [PERSON] 01 вересня 2016 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.40). Незважаючи на це, [PERSON] ухиляється від повернення суми позики у добровільному порядку. Тому у неї виник борг по поверненню позики у розмірі 374190 гривень, що підтверджується довідкою щодо повернення [PERSON] поворотної фінансової допомоги станом на 27 жовтня 2016 року (а.с.32). Крім того, згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення Таким чином, інфляційні втрати за період з 13 вересня 2016 року по 16 травня 2017 року складають 44628 гривень 57 копійок, а 3% річних за період з 13 вересня 2016 року по 16 травня 2017 року складають 7347 гривень 26 копійок, що підтверджується відповідними письмовими розрахунками (а.с.152). З огляду на викладене, суд вважає, що з [PERSON] на користь позивача належить примусово стягнути суму боргу з урахуванням вказаних інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми, що у загальному розмірі становить 408099 гривень 88 копійок. Відповідно до п.8.4 цього договору у разі порушення строків надання документів, а саме: протягом 10 календарних днів з дати використання позики по її цільовому використанню, надати документи, що підтверджують цей факт, [PERSON] зобов'язалась сплатити штраф у розмірі 0,1% від суми позики (поворотної фінансової допомоги) за кожен день прострочення. Тому, з відповідача на користь ДП «МА «Бориспіль» підлягає стягненню також штраф у розмірі 0,1% від суми позики, що становить 400 гривень. Разом з цим, вимоги [PERSON] за зустрічним позовом, а саме: визнати чиним договір безвідсоткової позики від 30 грудня 2015 року №11-14/1-100, укладений між нею та ДП «МА «Бориспіль», не підлягають задоволенню. Згідно з ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до вимог ч.2 ст.16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Так, ст.203 ЦК України визначає основні критерії чинності правочину, зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. При укладенні договору безвідсоткової позики вказані вимоги ЦК України були дотримані, тобто спірний договір є чинним. Проте, зважаючи на те, що [PERSON] було допущено порушення умов договору щодо цільового використання позики, що встановлено вище, тому ДП «МА «Бориспіль» скористався своїм правом, передбаченим умовами договору, та достроково його розірвав. Зважаючи на викладені обставини в їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги за зустрічним позовом задоволенню не підлягають. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. З платіжного доручення №8864 від 01 листопада 2016 року та №3907 від 22 травня 2017 року (а.с.1,154) вбачається, що при пред'явленні позову до суду ДП «МА «Бориспіль» сплатив судовий збір у розмірі 6127 гривень 50 копійок. Позов ДП «МА «Бориспіль»» задоволений. З огляду на це, з [PERSON] на користь позивача слід примусово стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 6127 гривень 50 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved