Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

В листопаді 2018 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить визнати недійсним Договір довічного утримання (догляду) від 12.10.2017 р., укладений між [PERSON] та [PERSON] , що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буржинською Д.В. за реєстром № 2224. Позов мотивований тим, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , після смерті якої залишилось спадкове майно - квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала останній на підставі договору купівлі-продажу від 14.11.2003 р. В день смерті матері позивачу стало відомо, що право власності на вказане нерухоме майно перейшло відповідачу [PERSON] за договором довічного утримання (догляду) від 12.10.2017 р., посвідчений ПН КМНО Буржинською Д.В. за реєстром № 2224. Стверджує, що даний договір не укладався [PERSON] та був підписаний не нею, а іншою особою з метою заволодіння майном у шахрайський спосіб, в зв`язку з чим має бути визнаним недійсним. Зазначає, що за життя [PERSON] не було жодних намірів, перемовин та домовленостей на його укладання, мати не потребувала сторонньої допомоги та до дня смерті працювала сімейним лікарем в КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 Подільського району м.Києва, мала добрий рівень фінансового забезпечення, а тому відсутня була будь-яка потреба у отриманні матеріальної допомоги від сторонніх осіб за рахунок передачі права власності на квартиру шляхом укладання вищевказаного договору; [PERSON] взагалі не була відома [PERSON] та не з нею не спілкувалась. За заявою позивача Подільським УП ГУ НП в місті Києві 08.05.2018 р. було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12018100070001845 за ознаками злочину, передбаченого ст.190 ч.4 КК України, в межах якого 23.08.2018 р. була проведена почеркознавча експертиза, за висновком якої встановлено, що вищевказаний договір підписаний не [PERSON] . Крім того, відповідачем не виконувався і п.6 вищевказаного договору, який передбачав обов`язок [PERSON] оплатити вартість ритуальних послуг, оскільки всю організацію ритуальних послуг та їх оплати здійснив позивач, що свідчить про порушення відповідачем істотних умов договору. Провадження у справі відкрито ухвалою від 14.11.2018 р. з призначенням розгляду в порядку загального позовного провадження (суддя Войтенко Т.В.). Відповідачем був поданий відзив, в якому сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що її зять [PERSON] був адвокатом померлої [PERSON] , якій він разом з дочкою відповідача допомагали матеріально з 2015 р. (давали гроші на поїздки за кордон, возили на виклики до хворих по дільниці, оскільки вона через велику вагу важко пересувалась, постійно відвідували кафе та ресторани, оплачували комунальні послуги, а тому остання запропонувала утримувати її в обмін на житло, але він відмовився, в зв`язку з чим [PERSON] поросила [PERSON] знайти таку особу. Вона погодилась, оскільки мала намір поліпшити житлові умови. Бажання [PERSON] на укладання договору довічного утримання було обумовлено недостатністю зарплати лікаря, складністю у відносинах з сином [PERSON] , а тому остання не могла розраховувати на допомогу з його боку. [PERSON] бажала підписати договір ще у квітні 2017 р., але оригінал правовстановлюючого документи нею був втрачений (сказала, що вкрав син [PERSON] ). Отримавши дублікат в Київському державному нотаріальному архіві 26.09.2017 р., вже 12.10.2017 р. уклала з нею договір довічного утримання. Коли в день смерті [PERSON] вона не вийшла на роботу, її співробітники зателефонували саме [PERSON] , а не сину [PERSON] . Також нею було організовано помінальний обід для колег покійної [PERSON] та їх перевезення до кладовища і кафе. В наданні дозволу на поховання [PERSON] та видачі свідоцтва про смерть їх було відмовлено, оскільки вона не входить до переліку осіб, яким за законом їх видають. Стверджує, що наданий позивачем висновок почеркознавчої експертизи є неналежним доказом, крім того не має заздалегідь встановленої сили. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу від 09.09.2019 р. матеріали вищевказаної справи передані для розгляду судді Ларіоновій Н.М. Ухвалою від 02.07.2020 р. в порядку забезпечення позову за заявою позивача накладений арешт на вищевказану спірну квартиру. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позов в повному обсязі та просили його задовольнити з підстав, наведених у ньому, надали пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам. Додатково представник позивача пояснив, що в межах цивільної справи на теперішній час не може бути проведена судово-почеркознавча експертиза, оскільки екземпляр оспорюваного договору, який знаходиться у нотаріуса, був предметом дослідження аналогічної експертизи у кримінальному провадженні та вже використаний експертом, а тому нема можливості надати зразок підпису на цьому договорі експерту в разі призначення експертизи в межах даної цивільної справи. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, наведених у відзиві, надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві обставинам. Додав, що кримінальне провадження за заявою [PERSON] було закрите в зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, підозра будь-якій особі у даному кримінальному провадженні не пред`являлась. Третя особа, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, засобами поштового зв`язку подала заяви про розгляд справи за її відсутності, заяв з процесуальних питань не подавала. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Як вбачається з договору довічного утримання (догляду) від 12.10.2017 р., між [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ; проживає за адресою: [ADDRESS] ), як відчужувачем, та [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , проживає за адресою: [ADDRESS] ), як набувачем, укладено договір, за яким [PERSON] передала у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буржинською Д.В. за реєстром № 2224. [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , про що 08.05.2018 р. Відділом реєстрації смертей ГТУЮ у м.Києві складено відповідний актовий запис № 7950. Позивач [PERSON] , [INFO] , єсином [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження [NUMBER] . Згідно наданих документів, [PERSON] поніс витрати на поховання матері, що підтверджується копіями видаткової накладної від 08.05.2020 р., договору-замовлення на організацію та проведення поховання від 10.05.2018 р., фіскального чеку про оплату від 10.05.2020 р., довідки на одержання праху № 2.95976К. Як вбачається з наданих документів, на час смерті [PERSON] перебувала в трудових відносинах з КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 у Подільському районі м.Києва», працюючи лікарем загальної практики - сімейним лікарем, які припинено в зв`язку з її смертю. Статтею 744 ЦК України, якою визначено поняття договору довічного утримання (догляду), зазначено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Статтею 745 ЦК України врегульовані питання форми договору довічного утримання (догляду), яка встановлено, що даний договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно частини третьої статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Спір між сторонами виник з приводу того, що позивач, як заінтересована особа (спадкоємець 1 черги після смерті [PERSON] ), заперечує дійсність вищевказаного договору довічного утримання (догляду) від 12.10.2017 р., сторона відповідача стверджує про його дійсність. Судом встановлено, що 08.05.2018 р. слідчим відділом Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції України в м.Києві було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12018100070001845 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України (№ з Єдиного реєстру досудових розслідувань - № 12018100070001845), за фактом того, що невстановленим особами організовано підроблення офіційного документу - договору довічного утримання (догляду) від 12.10.2017 року квартири за адресою: [ADDRESS] , що у Подільському районі м.Києва, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буржинською Д.В., внаслідок чого придбано право на майно шляхом обману, вчинене в особливо великих розмірах. Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м.Києва від 14.08.2018 р. в рамках вищевказаного кримінального провадження за клопотанням слідчого СВ Подільського УП ГУ НП в місті Києві призначена судово-почеркознавча експертиза, проведення якої доручено експертам Київського НДЕКЦ МВС України, для проведення дослідження по якій зобов`язано слідчого надати договір довічного утримання (догляду від 12.10.2017 р., укладений між [PERSON] та [PERSON] , як об`єкт дослідження, та інші документи, і матеріали кримінального провадження (справа № 758/10580/18). В Єдиному державному реєстрі судових рішень міститься електронна копія ухвали слідчого судді Подільського районного суду м.Києва від 31.08.2018 р., постановлена у справі № 758/11437/18 за клопотанням слідчого СВ Подільського УП ГУ НП в місті Києві, погодженим прокурором Київської місцевої прокуратури № 7, згідно якої в межах вищевказаного кримінального провадження накладено арешт на вищевказану спірну квартиру, яка на праві приватної власності зареєстрована за [PERSON] . Згідно даних ЄДРСР, ухвалою Київського апеляційного суду від 22.11.2018 р. апеляційна скарга [PERSON] , подана як власником майна у кримінальному провадженні на зазначену вище ухвалу слідчого судді, залишена без задоволення, а ухвала слідчого судді від 31.08.20218 р. - без змін. Як вбачається з вищевказаної ухвали слідчого судді від 31.08.2018 р., в межах даного кримінального провадження № 12018100070001845 була проведена судово-почеркознавча експертиза (висновок від 23.08.2018 р. № 8-4/1481). Стороною позивача у даній цивільній справі подана засвідчена СВ Подільського УП ГУ НП в місті Києві копія зазначеного вище висновку судово-почеркознавчої експертизи, проведеного судовим експертом Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Сохою Ю.В., від 23.08.2018 р. № 8-4/1481. Даним висновком експерта підтверджено, що підпис від імені [PERSON] у договорі довічного утримання (догляду) від 12.10.2017 р., укладеному між [PERSON] та [PERSON] , виконано не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням підпису [PERSON] . Як вбачається з вищевказаного висновку експерта, на експертизу було надано як об`єкт дослідження вищевказаний договір від 12.10.2017 р., який оспорюється в даній цивільній справі, та оригінали документів, що містять вільні зразки підпису [PERSON] . У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність відомостей, що містяться в даному висновку судово-почеркознавчої експертизи від 23.08.2018 р. № 8-4/1481. За вказаних обставин суд вважає вказаний висновок експерта належним та допустимим доказом в розумінні статей 77, 78 ЦПК України. При цьому, суд не погоджується із запереченнями представника відповідача про недопустимість доказу вищевказаної копії експертизи, оскільки відповідно до ст.ст.76 ч.2 п.1, 95 ЦПК України дана копія може вважатись письмовим доказом. Крім того, на спростування доказів сторони позивача стороною відповідача не надано іншого документу на підтвердження того, що оспорюваний в даному судовому провадженні правочин (договір довічного утримання (догляду)) підписаний саме [PERSON] . Більш того, маючи у себе екземпляр вищевказаного договору, стороною відповідача не заявлялось перед судом клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи саме у цивільній справі та не надавався такий висновок експерта, який міг бути проведеним на замовлення сторони відповідача. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що договір довічного утримання (догляду) від 12.10.2017 р., предметом якого є квартира [ADDRESS] , який посвідчений ПН КМНО Буржинською Д.В. за реєстром № 2224, не підписувався [PERSON] , що свідчить про відсутність вільного волевиявлення останньої на укладення оспорюваного договору. Надані представником відповідача копії квитанції про оплату житлово-комунальних послуг щодо вищевказаної квартири з жовтня 2017 р. [PERSON] , суд не приймає до уваги, оскільки вони не впливають на висновок суду. Крім того, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що ним у кримінальному провадженні № 12018100070001845 заявлялись клопотання про призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи та копії таких клопотань, оскільки сторона відповідача мала можливість заявити клопотання про призначення такої судово-почеркознавчої експертизи саме у даній цивільній справі або надати відповідний висновок самостійно. Статтею 16 ЦК України передбачено, що визнання правочину недійсним є одним з визначених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільству, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно частини другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами». На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем при подачі позову судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1 586,0 грн. На підставі викладеного, ст.ст.15, 16, 203, 207, 215, 644, 745 УК України,

Outcome: approved