Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

В квітні 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, що розташований за адресою м. Вознесенськ Миколаївської області провулок Затишний №6. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 03.07.1998 року на Миколаївській Універсальній товарно - сировинній біржі між нею та [PERSON] був укладений та зареєстрований договір купівлі продажу № 209 вищевказаного житлового будинку. Умови договору сторонами повністю виконані, договір зареєстрований в Бюро технічної інвентаризації, однак в подальшому позивач дізналась, що договір потребує нотаріальної форми посвідчення. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору, а також на те, що всі умови договору купівлі-продажу будинку виконані, позивач просила позов задовольнити. Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 27.04.2018 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, справу призначено до судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 17 травня 2018 року о 08 годині 30 хвилин. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, на адресу суду надіслала заяву, про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, від нього на адресу суду надійшла заява в якій він просить розглядати справу у його відсутності, заявлені позовні вимоги визнає. Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема судом встановлено, що між позивачем [PERSON] як покупцем, та [PERSON], як продавцем, 03 липня 1998 року був укладений письмовий договір купівлі продажу №209 житлового будинку №6 по провулку Затишному в м. Вознесенську Миколаївської області та зареєстрований на Миколаївській Універсальній товарно - сировинній біржі. Вказаний договір, згідно реєстраційного посвідчення від 17 квітня 2000 року був зареєстрований у Вознесенському міжміському бюро технічної інвентаризації за №9221. (а.с.7) Згідно ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року, який, відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, підлягає застосуванню до даних правовідносин), договір купівлі - продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин . Проте, в порушення вищевказаних вимог оформлення обумовленого договору купівлі - продажу нерухомого майна в нотаріальному порядку не відбулося. Ч.2 ст.47 ЦК України, передбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна з сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Рішення про визнання договору дійсним може бути прийняте судом на вимогу добросовісної сторони, яка виконала повністю або частково договір. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах при визнання угод недійсними» визначено, що суд на підставі ч. 2 ст.47 ЦК УРСР 1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. На час розгляду справи позивач позбавлений можливості розпорядитися спірним майном, оскільки угода купівлі-продажу була оформлена з порушенням вимог закону в частині її нотаріального посвідчення. Враховуючи, що сторони за угодою повністю виконали істотні умови договору, за яким продавець передав позивачу у власність обумовлене угодою нерухоме майно, а позивач передав останнім визначену грошову суму (протилежного в судовому засідання не встановлено), але в наступному нотаріальне посвідчення угоди не відбулося, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що на підставі ст. ст. 47, 227 ЦК України позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved