Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

В квітні 2017 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на домоволодіння № 92 по вул. Гавриїла Розанова в м. Дніпрі, що складається з: житлового будинку літ. А-1, прибудови літ. А1-1, підвалу літ. під А-1, ганку літ. А, підвалу літ. під а, навісу літ. З, сараю (тимч.) літ. Ж, літньої кухні літ. Б, сараю літ. В, убиральні літ. Г, сараю літ. Д, погребу з шийкою літ. Е, споруд № 1-8 та І. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що вона є добросовісним володільцем вищевказаного домоволодіння після смерті свого чоловіка, починаючи з 25.11.2009 року і дотепер. Дане домоволодіння було збудовано її свекром - [PERSON], померлим 28 листопада 2007 року та свекрухою - [PERSON], померлою 12 травня 1999 року, на підставі договору «про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності з числом кімнат від однієї до п'яти включно» з Краснопільською селищною радою від 28.05.1957 року, посвідченого Першою державною нотаріальною конторою м. Дніпропетровська 17.06.1957 року та зареєстрованого в реєстрі за № 2-4627. 02 липня 1987 року між нею та сином власників домоволодіння - [PERSON], померлим 25 листопада 2009 року, було укладено шлюб. Після укладення шлюбу вона стала проживати спільно з чоловіком в родині свекрів у належному їм домоволодінні. В цьому ж домоволодінні народились відповідачі - рідні онуки [PERSON] та [PERSON] Після смерті [PERSON], померлого 28 листопада 2007 року, її чоловік - [PERSON] прийняв дане спадкове майно в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, але за видачею на своє імя свідоцтва про право на спадщину за життя не звертався, а невдовзі - 25 листопада 2009 року - помер. Таким чином, в домоволодінні залишилось три особи: вона сама та відповідачі. Залишившись з дітьми господарювати в домоволодінні, вона прийняла на себе весь тягар по утриманню даного нерухомого майна: здійснювала догляд, робила поточний ремонт комунікацій, сплачувала рахунки по комунальних витратах, вживала заходи щодо забезпечення охорони, тобто відкрито і добросовісно заволоділа цим майном. Ухвалою суду до участі у дану справу була залучена Дніпровська міська рада в якості співвідповідача. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримала позовні вимоги останньої та просила задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалася на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду даної справи були повідомлені належним чином, раніше надали суду заяви, в яких просили розглянути справу без їхньої участі та не заперечували проти задоволення позовних вимог позивачки. При цьому, також зазначили, що вони народилися і виросли в будинку по вул. Гавриїла Розанова, 92 в м. Дніпрі (стара адреса: пров. Малий, 32), збудованому їхнім дідом - [PERSON], в якому після весілля проживали і їхні батьки. У 2007 році дід помер. Через два роки помер і їхній батько - [PERSON]. Після смерті діда та батька вони з мамою продовжують відкрито і безперервно проживати у даному будинку до даного часу. Весь тягар по догляду та утриманню за даним майном несе мама - позивачка по справі. Представник Дніпровської міської ради [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог позивачки та просила відмовити їй в повному обсязі. При цьому, зазначила, що позивачем у справах про набуття права власності за набувальною давністю має бути володілець чужого майна. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги позивачки задоволенню не підлягають по наступним підставам. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою та стверджувала, що вона відкрито, безперервно з 2009 року володіє домоволодінням № 92 по вул. Гавриїла Розанова в м. Дніпрі, яке належало її свекру, після смерті якого домоволодіння успадкував її (позивачки) чоловік - [PERSON], який за життя не отримав свідоцтва про право на спадщину, але є таким, що прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Сам [PERSON] помер 25 листопада 2009 року, у звязку з чим позивачка просила визнати за нею право власності на вказане нерухоме майно за набувальною власністю. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, викладені позивачкою, підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] А також, на підтвердження своїх позовних вимог, нею були надані суду копії квитанцій про сплату нею комунальних послуг, наданих за адресою: м. Дніпро, вул. Гавриїла Розанова (раніше пров. Малий), буд. 92. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Так, самою позивачкою в її позові (а.с.2) зазначено, що вона є добросовісним володільцем домоволодіння № 92 по вул. Гавриїла Розанова в м. Дніпрі з 25 листопада 2009 року, після смерті свого чоловіка. Ці ж обставини підтверджені свідками [PERSON] та [PERSON] Тобто, з листопада 2009 року по дату ухвалення судом рішення у даній справі минуло лише вісім років. В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Таким чином, оскільки позивачка не володіла домоволодінням № 92 по вул. Гавриїла Розанова в м. Дніпрі протягом десяти років, суд вважає необґрунтованими її позовні вимоги про визнання за нею права власності за набувальною давністю на вказане домоволодіння. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що фактично у позивачки виникли правовідносини щодо спірного нерухомого майна, які регулюються Книгою шостою ЦК України. Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed