Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

В квітні 2019 року позивач звернувся до Бердянського міськрайонного суду з позовом к [PERSON] , третя особа [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням вказуючи, що на підставі договору купівлі-продажу від 29.04.2004 року він є власником домоволодіння [ADDRESS] Азовське [ADDRESS] . Після зміни нумерації домів його будинок з [ADDRESS] перенумерували [ADDRESS] на [ADDRESS] . Крім нього у зазначеному будинку з 26.06.2004 року зареєстрована його колишня дружина, яка з січня 2015 року в будинку не проживає, Відповідачка [PERSON] відсутня у спірному жилому приміщенні з січня 2015 року, участі в утриманні житла не приймає, не користується спірною квартирою,оскільки цього житла не потребує,належне їй майно у будинку відсутнє. Разом з тим, відповідачка залишається зареєстрованою у спірній квартирі та добровільно припинити реєстрацію не бажає, чим порушує права позивача, який сплачує утримання цього житла з урахуванням реєстрації відповідачки, має складнощі у вирішенні інших питань стосовно будинку. Позивач просять суд з підстав, передбачених ст.71 ЖК України, визнати відповідачку [PERSON] втратившею право користування жилим приміщенням домоволодіння [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач свій позов підтримав у повному обсязі, просить суд його задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася повторно, про причини неявки до суду не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності та відзив не надала, хоча повідомлена відповідно до вимог ст.128 ЦПК України про місце та час розгляду справи. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, про причини неявки до суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, хоча повідомлений відповідно до вимог ст.128 ЦПК України про місце та час розгляду справи. В справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, позивач та представник позивача просять справу розглянути у відсутність відповідачки та третьої особи, не заперечують проти проведення заочного розгляду справи, відповідачка не з`явилася, про причини неявки не повідомила, заперечень та клопотань не подала. Тому суд ухвалив на підставі ст.ст.223, 280 ЦПК України розглянути справу заочно. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано, підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. З матеріалів справи суд встановив, що на підставі договору купівлі продажу від 29.04.2004 року [PERSON] набув право власності на домоволодіння [ADDRESS] ( а.с.4-5). Після зміни нумерації домів його будинок з [ADDRESS] перенумерували [ADDRESS] [ADDRESS] . У зазначеному будинку з 26.06.2004 року зареєстрована відповідачка [PERSON] , яка є колишньою дружиною позивача, що підтверджується рішенням Бердянського міськрайонного суду від 23.05.2016 року про розірвання шлюбу та домовою книгою ( а.с.8-7). Відповідно до ст.\~71\~ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Статтею 72\~ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Стаття 47\~Конституції України та ст.\~9\~ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користування інакше ніж з підстав і в порядку, визначеним законом. Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Відповідно до зазначених правових норм [PERSON] , яка була зареєстрована в спірному жилому приміщенні на законних підставах, має обґрунтовану презумпцію права на користування жилим приміщенням. А відтак, позовні вимоги, направлені на позбавлення відповідачки права користування жилим приміщенням, можуть бути задоволені лише на підставі переконливих, взаємоузгоджених і неспростовних доказів у справі. За роз`ясненнями п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року із подальшими змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу\~України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Відповідно до довідки за №43 від 20.03.2019 року, підписаною в.о. старости [PERSON] , [PERSON] не проживає у буд [ADDRESS] [ADDRESS] з 2015 року. З викладених у позові пояснень позивача судом встановлено, що спірне жиле приміщення не являється місцем проживання відповідачки [PERSON] понад шість місяців, за яке він як член сім`ї наймача не оплачує комунальні послуги, її речі у будинку відсутні, перешкод для користування цим житлом позивачем не чинилося. Таким чином, доводи позивача, викладені в його позовній заяві, про відсутність відповідачки у спірному жилому приміщенні понад шість місяців підряд без поважних причин підтверджені доказами, які відповідають вимогам ЦПК України щодо їх належності та допустимості. Згідно з вимогами ЦПК України, суд оцінує докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказах. Докази, на які посилається [PERSON] у позовній заяві, були предметом перевірки суду під час розгляду справи, тому в результаті їх оцінки у сукупності суд дійшов до висновку про те, що вони підтверджують факт не проживання [PERSON] у спірному житловому приміщенні понад встановлені законом строки та задовольняє позов. На підставі ст. ст.47 Конституції України, ст.ст.9,71,72 ЖК України, ст. 12,13,76,81,141,258,259,265,280,284,353,355 ЦПК України, суд-

Outcome: approved