Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

В липні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом про необхідність знесення самовільно збудованої огорожі, усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою, стягнення матеріальних та моральних збитків. В ході судового розгляду позивачем було уточнені позовні вимоги, відповідно до яких просить: зобов'язати [PERSON], усунути перешкоди у здійсненні права користування земельною ділянкою у розмірі 0,0064 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], площею 0,1652 га, що належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 17 грудня 2013 року, зареєстрованого в реєстрі за №2659. Зобов'язати [PERSON], знести самовільно збудовану огорожу у вигляді сітки рабиця, яка встановлена на площу 0,0064 га, на земельній ділянці, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], площею 0,1652 га, що належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 17 грудня 2013 року, зареєстрованого в реєстрі за №2659. Стягнути з [PERSON], на користь [PERSON], матеріальні збитки у розмірі 10000,00 грн., за надані юридичні послуги ТОВ «Юридична компанія» «Юрист-Дніпро». Стягнути з [PERSON], на користь [PERSON], моральну шкоду у розмірі 9000,00 грн., Стягнути з [PERSON], на користь [PERSON], судові витрати, а саме: у розмірі 2500,00 грн., за користування послугами спеціаліста інженера-геодезиста ФОП [PERSON], у розмірі 5284,20 грн., за проведення судової земельно-технічної експертизи від 09 серпня 2016 року судовим експертом [PERSON], судовий збір у розмірі 808,44 грн. В обґрунтування своїх уточнених вимог позивач вказала на те, що 17 грудня 2013 року вона придбала у попереднього власника [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], площею 0,1652 га, та розташований на цій земельній ділянці будинок, загальною площею 390, 1 кв.м., житловою площею 141,7 кв.м. Вищезазначена земельна ділянка, кадастровий номер [NUMBER], площею 0, 1652 га була, передана 19 серпня 1998 року рішенням Сільської ради народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області № 52, безкоштовно першому власнику [PERSON] На підставі зазначеного, власником земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], стала позивач [PERSON], про що приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], було надано витяг з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності щодо земельної ділянки. Спірна земельна ділянка, межує з земельною ділянкою відповідача [PERSON], яка розташована на території [ADDRESS], площею 0,1435 га. Вважає, що відповідач який є також суміжним землекористувачем порушує законні права та інтереси щодо вільного користування та розпорядженням своєю земельною ділянкою, кадастровий номер [NUMBER], площею 0, 1652 га, а саме він побудував огорожу, що займає частину площі земельної ділянки позивача, кадастровий номер [NUMBER], чим ускладнює можливість вільно користуватися земельною ділянкою та вести на ній господарську діяльність. Відповідач своїми діями протиправно перемістив межі своєї земельної ділянки, площею 0,1435 га, та зайняв площу земельної ділянки позивача, кадастровий номер [NUMBER], площа 0,1652 га, звівши на ній огорожу, тим самим зменшивши площу земельної ділянки позивача. Таким чином, вважає, що відповідач порушує надані йому законом права, а тому у зв'язку з вищевикладеним позивач звернувся з даним позовом до суду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в уточненому позові. Представник відповідача [PERSON], та [PERSON], у судовому засіданні заперечували щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, зазначені в запереченнях доданих до позовної заяви. Представник третьої особи Волоської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області у судове засідання не з'явився, надавши до канцелярію суду заяву про розгляд справи у відсутність їх представника. Заперечень щодо позову немає (а.с.111). Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши у судовому засіданні пояснення сторін, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 17 грудня 2013 року позивач придбала у попереднього власника [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельну ділянку, що розташована за адресою [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], площею 0,1652 га, та розташований на цій земельній ділянці будинок, загальною площею 390, 1 кв.м., житловою площею 141,7 кв.м. Вищезазначена земельна ділянка, кадастровий номер [NUMBER], площею 0, 1652 га була, передана 19 серпня 1998 року рішенням Сільської ради народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області № 52, безкоштовно першому власнику [PERSON] Власником земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], стала позивач [PERSON], про що приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], було надано витяг з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності щодо земельної ділянки. Спірна земельна ділянка, межує з земельною ділянкою відповідача [PERSON], яка розташована на території [ADDRESS] площею 0,1435 га. Також, судом встановлено, що 2 вересня 1998 року були встановлені в натурі (на місцевості) межі земельної ділянки за адресою [ADDRESS] про що складено Акт та план земельної ділянки з описом суміжних меж, який є невід'ємною частиною Акту. На підставі рішення виконкому Волоської сільської Ради в відповідності із Актом встановлення меж 03 вересня 1998 року [PERSON], одержав від Волоської сільської Ради Державний акт на право приватної власності на землю, зареєстрований в Книзі записів державних актів під № 1674, підписаний Головою Волоської сільської Ради та завірений круглою печаткою. 2 вересня 1998 року були встановлені в натурі (на місцевості) межі земельної ділянки, про що складено Акт та план земельної ділянки з описом суміжних меж, який є невід'ємною частиною Акту. Межові знаки не встановлювались, так як межі збігаються з огорожею. На підставі цього суд погоджується з доводами представника відповідача, що починаючи з 03 вересня 1998 року та по теперішній час [PERSON], є єдиним та законним власником земельної ділянки, що розташована за адресою [ADDRESS], в межах, що були встановлені актом від 02 вересня 1998 року. Державний акт від 03 вересня 1998 року ніким не оскаржувався, на теперішній час не визнаний недійсним, а тому ним було визначено право власності на земельну ділянку, що належить відповідачу по справі, право власності є непорушним. Через місяць після передання у приватну власність земельної ділянки, що належить відповідачу у межах згідно з правовстановлюючими документами Актом встановлення меж земельної ділянки, що передавалась у власність [PERSON] від 7 жовтня 1998 року та Державним актом на право приватної власності на землю, який видано [PERSON], 8 жовтня 1998 року було вперше порушено право приватної власності [PERSON] Така помилка виникла через те, що відповідач по справі не узгоджував межі із суміжним землекористувачем, та підпис від його імені в Акті встановлення меж проставлено іншою особою. Виданим [PERSON] державним актом повторно передано у приватну власність уже на той час приватизовану [PERSON] частину земельної ділянки. Про наявність вказаного накладення земельних ділянок відповідач не знав, та не міг знати, в зв'язку з тим, що земельні ділянки були фактично розмежовані огорожею, межі суміжних ділянок з моменту виділення землі у користування ніколи не змінювались, та влаштовували всіх землекористувачів. Про наявність порушеного права власності [PERSON], дізнався лише у 2014 році, коли вирішив присвоїти земельній ділянці кадастровий номер, однак отримав відмову, в зв'язку з тим що в межах частини земельної ділянки, що відповідно до Державного акту належить [PERSON], знаходиться частина земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER]. Слід зазначити, що у земельній ділянці, що на теперішній час належить позивачу з моменту її приватизації неодноразово змінювались власники земельної ділянки, у тому числі і після 2004 року, коли для відчуження земельних ділянок, стало обов'язковим надання земельній ділянці кадастрового номеру. Таким чином під час присвоєння кадастрового номеру було продубльовано помилково визначені межі земельної ділянки, визначені державним актом наданим [PERSON] У той же час як [PERSON], з 1998 року і по теперішній час є єдиним володарем земельної ділянки по вул.Тополиній 4, сел.Волоське. Врегулювати спір у позасудовому порядку сторонам не вдалось, виходячи з чого позивач, вважаючи, що неправомірною діяльністю відповідача порушуються його права, звернувся до суду із позовом. Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Згідно з ч.ч. 2, 3, 5 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються: земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом. Нормами ст. 152 ЗК України, ст. 386 ЦК України передбачено право власника земельної ділянки або землекористувача вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Крім цього, статтею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 10 березня 2016 року у справі було призначено судово земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Науково-дослідному інституту судових експертиз. Відповідно до Висновку № 1564-16 судової експертизи «Площа земельної ділянки, що розташована за адресою вул.Тополина, буд.4, що займає відповідач [PERSON], за результатами топографо-геодезичної зйомки становить 0,1424 га, що на 0,0011 га менше ніж згідно правовстановлювального документа (державного акта на право приватної власності на землю від 08 вересня 1998 року). При цьому межа земельної ділянки із суміжним користувачем [PERSON], проходить як пряма лінія, як і при передачі земельної ділянки [PERSON], у власність та зображенням на плані зовнішніх меж земельної ділянки державного акта від 08 вересня 1998 року. У зв'язку з цим [PERSON] користується земельною ділянкою відповідно до державного акта на право приватної власності на землю від 08 вересня 1998 року та документації із землеустрою, що стала підставою для її видачі. [PERSON], займає частину земельної ділянки [PERSON], загальною площею 0,0064 га, у зв'язку з виникненням накладання земельних ділянок на час видачі державного акта на право приватної власності на землю від 08 жовтня 1998 року [PERSON],. У зв'язку з тим, що при приватизації земельної ділянки, видачі державного акта на право приватної власності на землю від 08 жовтня 1998 року за адресою Тополина 3 була здійснена технічна помилка, а в подальшому вказана земельна ділянка у тих же розмірах, конфігурації, межах перейшла у власність [PERSON] При виготовленні Інститутом землеустрою Дніпропетровської філії документації із землеустрою по передачі земельної ділянки у приватну власність [PERSON] не враховано, що суміжна земельна ділянка [PERSON], вже приватизована і межа земельної ділянки з його сторони повинна проходити як пряма лінія. Згідно з висновком експерта усунути перешкоди земельної ділянки можливо без формування нових земельних ділянок за технічної документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) тобто за згодою сторін. Відповідно до ч. 3. ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши висновок судової експертизи за правилами ст. 212 ЦПК України, суд не знайшов обставин, які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість, неправильність висновків чи суперечливість їх іншим матеріалам справи, а тому суд приймає їх до уваги при постановленні даного рішення у справі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Outcome: dismissed