Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

В обґрунтування заявленого позову позивач вказував, що за адресою: [ADDRESS] , до 1962 року був розташований житловий будинок, який належав в 5/12 частині [PERSON] , 5/12 частині [PERSON] , в 1/12 частині [PERSON] , в 1/12 частині [PERSON] , та в подальшому був знесений. В подальшому бабуся позивача [PERSON] та батько позивача [PERSON] на земельній ділянці за вказаною адресою збудували новий житловий будинок літ. «А-1». [PERSON] 17 листопада 1963 року отримала акт про закінчення будівництва і прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння, однак, право власності на вказаний житловий будинок вона так і не зареєструвала. [INFO] [PERSON] померла, внаслідок чого відкрилася спадщина у виді вказаного побудованого житлового будинку. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв її син [PERSON] , так як вступив в управління спадковим майном, але правовстановлюючі документи за життя він так і не оформив. [INFO] [PERSON] помер внаслідок чого відкрилася спадщина у виді вказаного житлового будинку, яку прийняв у спадок позивач по справі [PERSON] , так як подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено, в зв`язку із відсутністю документів, які б підтверджували право власності спадкодавця на спадкове майно. Саме тому позивач був змушений звернутися з даним позовом до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але його представник [PERSON] подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, вказувала, що позов підтримує в повному обсязі та просить суд його задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, але подали до суду заяви про визнання позову в повному обсязі та проведення розгляду справи за їх відсутності. В своїх заявах відповідачі повністю визнали позовні вимоги та обставини, якими вони обґрунтовуються. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем з дотримання порядку, встановленого ст. 206 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України до ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій та ухвалює рішення за наявності для того законних підстав. Ознайомившись із заявами відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання позову, суд приходить до висновку, що такі заяви, подані ними особисто, не суперечать закону та достовірно відображають позицію відповідачів в даній справі, та їх обізнаність про обставини, які відбувались в дійсності. Від так, визнання відповідачами позову не порушує їх прав, свобод чи інтересів, тому суд вважає за можливе ухвалити рішення по суті заявлених вимог у підготовчому засіданні. В судовому засіданні, дослідивши наявні в справі докази, суд встановив наступне. 23 травня 1955 року [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Люботинською державною нотаріальною конторою Харківського району за реєстровим номером №1672, та зареєстрованого в Люботинському БТІ 25 травня 1955 року, набули права власності по 1/3 частині за кожним на житловий будинок, що був розташований за адресою: [ADDRESS] ), що підтверджується копією вказаного договору купівлі-продажу. В подальшому після смерті [PERSON] вказаний житловий будинок став належати в 5/12 частині [PERSON] , в 5/12 частині [PERSON] , в 1/12 частині [PERSON] та в 1/12 частині [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину по закону, виданого нотаріусом державної Люботинської нотаріальної контори 25 грудня 1958 року за реєстровим №4873, що також підтверджується довідкою КП «Люботинське БТІ» №147 від 12 липня 2019 року. В позовній заяві позивач зазначає, що набутий [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в 1955 році житловий будинок літ. «А-1» був знесений, а згідно із п. 4 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі знищення майна. Факт знесення набутого житлового будинку підтверджується довідкою №147 за адресою: [ADDRESS] ), складеною12 липня 2019 року КП «Люботинське БТІ», з якої вбачається, що зареєстрований житловий будинок літ. «А-1» був знесений. Також в позові позивач зазначає, що за вказаною адресою [PERSON] та [PERSON] був збудований новий житловий будинок літ. «А-1» з господарськими будівлями та спорудами, який в експлуатацію зданий, але право власності на який не оформлено та в КП «Люботинське БТІ» не зареєстровано. Як вбачається з копії технічного паспорту, виготовленого КП «Люботинське БТІ» на замовлення [PERSON] станом на 12 липня 2019 року, на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , були побудовані в 1962 році: житловий будинок літ. «А-1», з прибудовою літ. «А1-1», загальною площею 60,80 кв.м., житловою площею 35,00 кв.м., підсобною площею 25,80 кв.м., а також сарай літ. «В», з погребом літ. «вп», гараж літ. «Г», душ літ. «Д», вбиральня літ. «Є», літня кухня літ. «Ж», з верандою літ. «ж», навіс літ. «З» огорожа 1, 2, 3, 5. Відповідно до копії акту про закінчення будівництва і прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 17 листопада 1962 року та копії рішення виконавчого комітету Люботинської міської ради депутатів трудящих №24 від 19 грудня 1963 року житловий будинок літ. «А-1», що розташований за адресою: [ADDRESS] був прийнятий в експлуатацію. Також станом на 1962 рік питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Таким чином, з моменту завершення будівництва житлового будинку літ. «А-1», а саме з 1962 року [PERSON] та [PERSON] набули статусу власників житлового будинку та вони набули право в межах, установлених законом, володіння, користування й розпорядження цим майном. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що житловий будинок літ. «А-1» з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , був збудований та набутий [PERSON] та [PERSON] спільно в рівних частинах. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого Люботинським міським відділом реєстрації актів громадянського стану 17 січня 1997 року, актовий запис про смерть №39. Враховуючи, що [PERSON] померла [INFO] , тобто в період дії Цивільного кодексу України 1963 року, суд вважає за доцільне керуватися нормами ЦК України в редакції 1963 року, так як відповідно до п.4 Перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, Цивільний кодекс України 2003 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відносно цивільних правовідносин, які виникли до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, його положення застосовуються до тих прав і обов`язків, які виникли та продовжують існувати після вступу його в силу. В зв`язку з тим, що вказані правовідносини виникли та продовжували існувати до 01 січня 2004 року, тобто до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, суд вважає за необхідне застосувати до правовідносин між сторонами по справі правові норми, передбачені Цивільним кодексом України в редакції 1963 року. Згідно зі ст. 525 ЦК України (в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Тобто спадщина, яка складається з 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] . Згідно із повідомленням Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області №4880/01-16 від 20 листопада 2019 року після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , до нотаріальної контори в шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини або про відмову від спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину за період з 1997 року по 2019 рік нікому не видавались. Згідно з ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємець, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав в нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Спадкоємцем на відкриту після смерті [PERSON] спадщину є її син - [PERSON] , що відповідає ст. 529 ЦК України, відповідно до вимог якої при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є діти, той з подружжя котрий залишився, батьки померлого. Спадщину у виді 1/2 частини житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] прийняв її син [PERSON] , оскільки фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, та використовував житловий будинок для проживання, що підтверджується копією книги для реєстрації місця проживання громадян. Факт родинних відносин між спадкодавцем [PERSON] та спадкоємцем [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Великописарівським районним бюро ЗАГС 25 жовтня 1954 року. Таким чином суд приходить до висновку, що житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] став належати [PERSON] в цілому. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Люботинського міського управління юстиції Харківської області, актовий запис про смерть №52. Відповідно до положень ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємцем на відкриту спадщину, що складається із житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] є його син [PERSON] , що відповідає положенням ст. 1261 ЦК України, відповідно до якої до першої черги спадкування за законом відносяться діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно із повідомленням Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області №4880/01-16 від 20 листопада 2019 року після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , до нотаріальної контори в шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини звернувся син спадкодавця [PERSON] , а із заявами про відмову від спадщини до нотаріальної контори звернулися дружина спадкодавця [PERSON] та інший син спадкодавця [PERSON] , інших заяв про прийняття спадщини або про відмову від спадщини в шестимісячний строк в нотаріальній конторі не зареєстровано. 16 липня 2019 року до нотаріальної контори звернувся [PERSON] із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину, але він отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в зв`язку із відсутністю документів, які б підтверджували право власності спадкодавця на спадкове майно. Факт родинних відносин між спадкодавцем [PERSON] та спадкоємцем [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Люботинським міським бюро ЗАГС 20 лютого 1976 року. Отже суд приходить до висновку, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем, який прийняв після смерті свого батька [PERSON] спадщину у виді житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , а тому задовольняє позовну заяву повністю та визнає за [PERSON] право власності на житловий будинок в цілому в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] .. На підставі викладеного,

Outcome: approved