Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з відповідачкою по справі перебуває у шлюбі, зареєстрованому 05 березня 1976 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 227. Причиною звернення до суду стало те, що з моменту укладення шлюбу їхні відносини складалися дуже добре, але на даний момент шлюбні відносини між ними остаточно припинилися. Останнім часом вони з відповідачкою не мають спільного сімейного бюджету, не ведуть спільного господарства та не спілкуються. Примирення виключається. Добровільно через орган РАЦС розірвати шлюб можливості немає, так як відповідачка ігнорує позивача та не спілкується з ним. Просить шлюб розірвати. Позивач просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, про що ззначив у позовній заяві. Відповідачка в судове засідання також не з`явилася, згідно поданої заяви просить провести розгляд справи без її участі, позов визнає повністю та просить розірвати шлюб. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши матеріали справи, докази по справі, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що подружжя перебуває у шлюбі зареєстрованому 05 березня 1976 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції Рівненської області, актовий запис № 227, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 3). Згідно з ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Сторони припинили сімейні і подружні стосунки, не бажають їх поновлення. Суд вважає, що подальше збереження шлюбу порушує, передбачене ст.56 Сімейного кодексу України, право дружини та чоловіка на особисту свободу. Згідно ч.3, ч.4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідачка не заперечує, відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є не припустимим. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved