Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

в липні 2013 року МТСБУ (далі - позивач) звернулося в Голосіївський районний суд міста Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, при цьому пояснивши наступне. 02.05.2012р. о 14 год. 30 хв. на 19 км. + 750 м. автодороги Київ-Одеса відповідач керуючи автомобілем ВАЗ-21099,д.н.з. [NUMBER], не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, здійснив зіткнення з автомобілем «RЕNAULT KANGO», д.н.з. [NUMBER], котрий зупинився попереду в заторі та після чого останній здійснив зіткнення з автомобілем HYUNDAI TUCSON, д.н.з. [NUMBER], в наслідок чого зазначені автомобілі отримали механічні пошкодження. При цьому, вину відповідача у вчинені ДТП та пошкодженні вищезазначених автомобілів було встановлено постановою Києво-Святошинського районного суду міста Києва від 07.05.2012р., змінену постановою апеляційного суду Київської області від 12.06.2012р. по справі № 33-481-2012. Відповідно до Звіту про оцінку автомобіля від 20.06.2012р. за № 182/1, вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля «RЕNAULT KANGO», д.н.з. [NUMBER], в наслідок ДТП склала суму розміром 46931,49 грн. При цьому власником автомобіля «RЕNAULT KANGO», д.н.з. [NUMBER] була [PERSON] згідно техпаспорту [NUMBER] та зазначений транспортний засіб був забезпеченим згідно договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформленого Полісом № АА/6773042. В свою чергу, на момент вчинення ДТП та пошкодження автомобіля «RЕNAULT KANGO», д.н.з. [NUMBER] заподіювач шкоди відподач не мав укладеного Договору (полісу) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У зв'язку з зазначеним та відповідно до п. «а» ч. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у позивача МТСБУ як страховика виникло зобов'язання відшкодувати потерпілій [PERSON] завдані відповідачем [PERSON] збитки в межах страхового ліміту. При цьому, за заявою потерпілої [PERSON] від 02.07.2012р. МТСБУ як страховик виплатило останній страхове відшкодування в сумі 36998,35 грн. згідно платіжного доручення від 14.07.2012р. за № 3789. Крім того, під час здійснення страхового розслідування МТСБУ було оплачено послуги аварійних комісарів на суму 840,0 грн. В наступному МТСБУ направило звернення від 14.08.2012 року за № 19911/3-2-05 відповідачу із вимогою компенсувати позивачу вищезазначені витрати у сумі 37838,35 грн. Проте, відповідач залишив звернення без відповідач, не сплатив МТСБУ кошти у сумі 37838,35 грн. У зв'язку із зазначеним МТСБУ просило стягнути на його користь з відповідача кошти у розмірі понесених витрат 37838,35 грн, судовий збір в розмірі 378,38 грн., витрати на правову допомогу 2000,0 грн. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності у судовому засіданні, якою позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги повністю, не заперечив проти заочного вирішення справи на підставі наявних доказів. Відповідач [PERSON], повідомлений про дату та час судового розгляду у порядку ст.74 ЦПК України, у судове засідання повторно не з'явився, про поважність причин неявки не повідомив суд. Врахувавши пояснення позивача у позові, з'ясувавши обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновків про необхідність задовольнити позов повністю виходячи з наступного. Постановою Києво-Святошинського районного суду міста Києва від 07.05.2012р., змінену постановою апеляційного суду Київської області від 12.06.2012р. по справі № 33-481-2012 встановлено, що 02.05.2012р. о 14 год. 30 хв. на 19 км. + 750 м. автодороги Київ-Одеса відповідач [PERSON] керуючи автомобілем ВАЗ-21099,д.н.з. [NUMBER], не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, здійснив зіткнення з автомобілем «RЕNAULT KANGO», д.н.з. [NUMBER], котрий зупинився попереду в заторі та після чого останній здійснив зіткнення з автомобілем HYUNDAI TUCSON, д.н.з. [NUMBER], в наслідок чого зазначені автомобілі отримали механічні пошкодження. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що згідно Полісу № АА/6773042 автомобіль «RЕNAULT KANGO», д.н.з. [NUMBER] на момент ДТП був забезпеченим транспортним засобом та належав згідно техпаспорту [NUMBER] [PERSON] Разом з цим, відповідно до Звіту про оцінку автомобіля від 20.06.2012р. за № 182/1, вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля «RЕNAULT KANGO», д.н.з. [NUMBER], в наслідок ДТП склала суму розміром 46931,49 грн. При цьому МТСБУ було оплачено проведення вищезазначеного автотоварознавчого дослідження у сумі 840,0 грн. В свою чергу в матеріалах справи відсутні та суду не надано докази наявності у відповідача [PERSON] на момент заподіяння зазначеної шкоди укладеного Договору (полісу) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно ч. 1. ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи наведене суд зазначає, що відповідно до п. «а» ч. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції від 02.12.2010року), МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Судом встановлено, за заявою [PERSON] від 02.07.2012р. МТСБУ як страховик виплатило останній страхове відшкодування у сумі 36998,35 грн. згідно платіжного доручення від 14.07.2012 року за № 3789. В свою чергу положеннями ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1. ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» унормовано, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п. 13.1 ст. 13 цього закону. При цьому в метріалах справи відсутні та суду не надано докази, що відповідач є: учасником бойових дій та інваліди війни, інвалідом I групи чи автомобіль «RЕNAULT KANGO», д.н.з. [NUMBER] належить зазначеній особі, у зв'язку з чим до відповідача не можуть бути застосовані виключення, визначені п. 13.1 ст. 13 і п. 38.2.1. ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Разом з цим вбачається, що МТСБУ зверненням від 14.08.2012 року за № 19911/3-2-05 повідомило відповідачу про необхідність добровільно відшкодувати витрати МТСБУ у сумі 37838,35 грн. Однак, в матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем на користь позивача понесені останні витрати у сумі 37838,35 грн. на проведення страхового розслідування та виплату страхового відшкодування потерпілій [PERSON] через винні дії відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У зв'язку із зазначеним, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та обов'язок відповідача сплатити в порядку регресу позивачу кошти у сумі 37838,35 грн . Разом з цим щодо відшкодування позивачу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. о витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно Контракту про надання правової допомоги від 16.10.2012 року за № 72 позивачем МТСБУ було сплачено кошти у сумі 2000,0 грн. на оплату правових послуг із ведення справи № 17590 ([PERSON]), тобто зроблено на зазначену суму судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позов повністю.

Outcome: approved