Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

В листопаді 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що в червні 2017 р. померла її мати [PERSON] , яка на праві приватної власності мала земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,39 га, що знаходиться на території Костянтинівської селищної ради. Після її смерті відкрилася спадщина на майно. Позивач має намір оформити спадщину та успадкувати спадкове майно , однак в нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право на спадщину неможливо , оскільки нотаріус відмовив в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на нерухоме майно. У судове засідання позивач не з`явилася , подала заяву ,в якій просила заслухати справу у її відсутність , позов підтримала , просить задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився , подав заяву слухати справу у його відсутність , проти позову не заперечував , просив позов задовольнити . Суд, дослідивши письмові докази по справі , дійшов до наступних висновків. Матеріалами справи встановлено, що спадкодавець [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим виконавчим комітетом Іванівської сільської ради Бахмутського району Донецької області від 06.06.2017 р. Відповідно до копії Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданого Костянтинівською селищною радою від 01.08.2001 р. , [PERSON] мала на праві приватної власності земельну ділянку площею 6,39 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , яка розташована на території Костянтинівської селищної ради . Оголошенням підтверджується, що Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданий на ім`я [PERSON] вважати недійсним , оскільки він втрачений. Після [PERSON] відкрилася спадщина , яка складається з вказаної земельної ділянки . На час смерті [PERSON] була зареєстрована разом зі своєю дочкою [PERSON] по [ADDRESS] , про що свідчить довідка виконавчого комітету Іванівської сільської ради від 06.06.2017 р. Згідно ч. 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини ,вважається таким , що прийняв спадщину ,якщо протягом строку , встановленого статтею 1270 цього Кодексу ,він не заявив про відмову від неї. Позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] .Однак, постановою Другої бахмутської державної нотаріальної контори від 20.11.2018 р. , [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої [PERSON] відмовлено, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Крім того , завідувачем Другої бахмутської державної нотаріальної контори повідомлено , що спадкова справа не відкривалася , свідоцтва про право на спадщину не видавалося. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру у Спадковому реєстрі від 21.01.2019 р., інформація щодо заведення спадкової справи після [PERSON] , відсутня. У відповідності до вимог ст.ст. 1217,1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування одержують особи, зазначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця … Таким чином, спадкування майна [PERSON] здійснюється за законом, і, відповідно до ст. 1261 ЦК України, позивач являється спадкоємцем першої черги та такою , що спадщину прийняла ,відповідно до ст.1268 ЦК України. Інші спадкоємці відсутні . Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] підтверджується матеріалами справи. Частиною 1 ст.1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах , із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з п.5 ч.1 ст.19 даного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Згідно до п.«г» ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. В судовому засіданні встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом після померлої [PERSON] , до складу спадкового майна входить земельна ділянка . Іншого шляху, ніж визнання права власності на вказане спадкове майно в судовому порядку, у позивача немає. Право [PERSON] на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] є невизнаним, державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що надало позивачу, в порядку ст.4 ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх прав . Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Таким чином, виходячи з вищевикладеного суд задовольняє вимоги позивача, так як вона надала суду достатньо доказів, які підтверджують позовні вимоги, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших.

Outcome: approved