Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

В квітні 2014 р. позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Банк «Контракт» (далі [PERSON]), в якому просить стягнути на його користь кошти в сумі 1 521,6 грн.. з яких: 696,15 грн. - 21% річних за користування коштами в період з 13.02.2014 року по 21.02.2014; 99,45 грн. - 3% річних від простроченої суми, в період з 13.02.2014 року по 21.02.2014 року; 726,0 грн. - сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, в період з 13.02.2014 року по 21.02.2014 року. Свої вимоги мотивує тим, що згідно з Договором строкового банківського вкладу із сплатою процентів щомісяця «Класичний Контракт» за № 0194/2013 від 14.02.2013 р. (далі - Договір), він передав Банку кошти в сумі 121 000,0 грн. з терміном повернення вкладу 13.02.2014 р., а [PERSON] зобовязався повернути кошти та сплатити 21% річних за користування ними. 13 лютого 2014 р. він прибув до Банку за коштами, але посадові особи Банку повідомили мене, що видавати кошти не будуть. Банку він надав вимогу про повернення мені суми вкладу і майже кожного дня звертався до Банку за коштами, в т.ч. і неодноразово звертався до першого заступника керівника Банку, який не надав пояснень щодо своїх дій та дій працівників Банку, а усно мені пояснив, що [PERSON] не буде мені повертати депозитні кошти з мого рахунку. Тільки 22.02.2014 р. йому віддали депозит. Проценти за користування його коштами з 13.02.2014 р. по 22.02.2014 р. [PERSON] не нарахував та не виплачував, тому він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 03.11.2014 р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 20.01.2015 р., в задоволені позову відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.05.2015 р. вищевказані судові рішення скасовані з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі, з підстав викладених вище, та дав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам. Наполягав, що позивач зявлявся до банку і 17.02.2014 р., як визначено заявою [PERSON], і після щодня, але [PERSON] не видавав кошти. Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали та надали письмові заперечення, посилаючись на таке. 14 лютого 2013 року між ПАТ к «Контракт» та [PERSON] було укладено договір № 0194/2013 строкового банківського вкладу. Згідно п.2.1. Термін повернення депозиту 13 лютого 2014 року. 13 лютого 2014 року, в день повернення депозиту, Позивач звернувся з заявою, в якій просив видати йому грошові кошти готівкою через касу «17» лютого 2014 року. До каси Позивач звернувся за видачею готівки 21 лютого 2014 року. Доказів ухилення Відповідача від видачі йому коштів суду не надав. Твердження Позивача, щодо ухилення Банку від повернення коштів, жодним чином не підтверджене. Натомість, згідно п.2.3. Сторони домовились, що у випадку, якщо вкладник у дату закінчення строку депозиту не з'являється до Банку для отримання [PERSON] та нарахованих процентів, строк [PERSON] вважається подовженим на новий строк, що дорівнює Строку [PERSON], зазначеному у п.2.1 цього Договору, без укладення додаткової угоди / додаткового договору до даного Договору. Відповідно до п.2.2. Договору, вкладнику за користування [PERSON] нараховує та сплачує вкладнику проценти в розмірі 21 % річних (надалі - проценти) у валюті [PERSON]. Відповідно до п.2.6. Договору, у випадку розірвання вкладником Договору до закінчення Строку [PERSON], що подовжений на новий Строк [PERSON] у відповідності з п.2.3 Договору, Банк нараховує та сплачує вкладнику проценти за користування коштами за період з дати подовження Строку [PERSON], що співпадає з датою закінчення Строку [PERSON], передбаченого п.2.1. Договору, до дати фактичного зняття грошових коштів в розмірі 1 % ([PERSON]) процент річних, якщо цей період менше або становить 90 календарних днів. Доказів порушення банком зобов'язання не надано, тому вважають підстав для застосування ст.625 ЦК України не має. Як підтверджується випискою з рахунку Позивача та відповідним розрахунком, Позивачу було вірно нараховані відсотки за договором. Позивач не надав доказів зворотного. Розрахунок надавався суду 1 інстанції під час першого розгляду. Наполягає, що з 17 до 22 лютого 2014 р. позивач сам не зявлявся за отримання коштів. В подальшому представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявився, через канцелярію суду надав додаткові письмові заперечення, посилаючись на таке. Постановою Правління НБУ № 671 від 06.10.2015 р. ПАТ «Банк «Контракт» віднесено до категорії неплатоспроможних. На підставі Постанови № 671 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб винесено рішення № 183 від 06.10.2015 р., згідно з яким в Банку запроваджено тимчасову адміністрацію строком на 3 місяці з 07.10.2015 р. до 06.01.2016 р. включно. З посиланням на ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яка передбачає, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється стягнення коштів з Банку, просить відмовити в позові. Крім того, враховуючи те, що реалізація прав кредиторів вкладниками ПАТ Банку «Контракт» здійснюється на підставі спеціального порядку, що передбачений Законом вважає, що предмет спору по цій справі відсутній. Представник залученої за ініціативою до участі в справі в якості 3 особи на стороні відповідача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 14 лютого 2013 року між відповідачем по справі ПАТ [PERSON] «Контракт» та позивачем [PERSON]В укладено договір строкового банківського вкладу «Класичний Контракт» № 0194/2013, за умовами якого позивач передав Банку кошти в сумі 121 000,0 грн. терміном до 13 лютого 2014 року, а [PERSON] зобов'язався повернути кошти та сплатити 21 % річних за користування ними. На виконання умов договору, встановлена вищевказаним договором сума була внесена позивачем відповідачу через касу 14.02.2014 р., що підтверджено квитанцією № TR 59083.22.423. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Частиною 1 ст.1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно з п. п. 3.4.2, 3.4.3 укладеного між сторонами договору банк зобов'язаний повернути вкладнику депозитні кошти з процентами у строк, визначений договором. Відповідно до п. 2.3 договору сторони домовилися, що у випадку, якщо вкладник у дату закінчення строку депозиту не з'являється до банку для отримання депозиту та нарахованих процентів, строк депозиту вважається подовженим на новий строк, що дорівнює строку депозиту, зазначеному у п. 2.1 цього договору, без укладення додаткової угоди. Як вбачається з матеріалів справи, термін повернення депозиту вкладнику - 13 лютого 2014 року (п. 2.1 договору). Того ж дня позивач з'явився до банку для отримання депозиту, про що свідчить письмова заява позивача від 13.02.2014 р., однак кошти за банківським вкладом були повернуті йому лише 21 лютого 2014 року. 21 лютого 2014 року позивачу виплачено суму депозиту у розмірі 121 000 гривень разом із процентами у розмірі 1349 гривень 23 копійки. Оскільки позивач в день закінчення строку депозиту зявився до Банку, то пролонгації Договору відповідно до положень п. 2.3 не відбулося, тому суд не приймає до уваги заперечення представників відповідача в цій частині. Крім того, не приймає до уваги заперечення представників відповідача в частині, що в своїй заяві від 13.02.2014 р. саме позивач визначив дату повернення депозит (17.02.2014 р.), оскільки відповідно до вимог закону та умов договору обовязок саме відповідача був повернути депозитні кошти позивача. Неможливість отримання позивачем депозитних коштів за період з 13.02.2014 р. по 21.02.2014 р. підтверджується наданими представником позивача заявами та телеграмами, які не спростовані представниками відповідача. Правова позиція щодо того, що проценти за банківськими вкладами стягуються за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладникам. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29 травня 2013 року (справа № 6-39цс13). Крім того, згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. За умовами ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Правова позиція, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року (справа № 6-140цс13), передбачає, що статтями 526 та 1058 ЦК України встановлено, що зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд. У разі перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку, але ненадання вкладнику можливості використання цих коштів, зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним, і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, яка передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що згідно умов договору та вимог закону відповідач повинен був сплатити позивачу кошти в розмірі: 696,15 грн. - 21% річних за користування коштами в період з 13.02.2014 року по 21.02.2014; 99,45 грн. - 3% річних від простроченої суми, в період з 13.02.2014 року по 21.02.2014 року; 726,0 грн. - сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції (1,006) в період з 13.02.2014 року по 21.02.2014 року, а всього - сумі 1 521,6 грн. Наданий позивачем розрахунок відповідає закону та умовам договору. Судом встановлено, що Постановою Правління НБУ № 671 від 06.10.2015 р. ПАТ «Банк «Контракт» віднесено до категорії неплатоспроможних. На підставі Постанови № 671 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб винесено рішення № 183 від 06.10.2015 р., згідно з яким в Банку запроваджено тимчасову адміністрацію строком на 3 місяці з 07.10.2015 р. до 06.01.2016 р. включно. Відповідно до ст.36 ч.5 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами. Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини між сторонами по справі виникли в лютому 2014 р., до суду з позовом за захистом своїх порушених прав позивач звернувся в квітні 2014 р., тобто же задовго до введення тимчасової адміністрації в Банку. Вищевказана сума в розмірі 1 5121,6 грн. оспорюється відповідачем, на час розгляду справи депозитний вклад закритий позивачем, тому вказана сума не може бути врахована Банком як вимога кредитора зі включенням до черги кредиторів. В звязку з чим суд приходить до висновку про стягнення вказаному суми в примусовому порядку з відповідача на користь позивача. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в розмірі, який діяв на час звернення позивача до суду, в розмірі 243,6 грн., від сплати якого позивач був звільнений. На підставі викладеного, ст.ст.526, 625, 629, 631, 1058, 1060, 1061 ЦК України, ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»,

Outcome: approved