Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

В лютому 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування майном в якому (з врахуванням подальших уточнень) вказувала, що вона є власником 1/8 частки житлового будинку №41 по вул. Ватутіна в м. Вознесенську Миколаївської області. Співвласником майна, а саме власником інших 7/16 часток будинку є [PERSON]. Також вказувала на те, що відповідачка тривалий час порушує її права, як співвласника майна, зокрема не допускає [PERSON] до житла з метою проживання та іншого користування власністю. В звязку з цими обставинами позивачка просила зобовязати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні спільним майном, зобов'язавши її надати [PERSON] доступ до будинку шляхом надання комплекту ключів від вхідних дверей до будинку. Ухвалою суду від 09 березня 2016 року до участі в розгляді справи в якості третіх осіб без самостійних вимог щодо предмета спору залучено [PERSON], [PERSON] В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Свої заперечення проти позову обгрунтовували: -неможливістю спільного користування майном в зв'язку з наявністю між сторонами особистого конфлікту, негативною поведінкою позивачки (яка в минулому систематично порушувала правила співжиття, псувала та нищила, викрадала належне відповідачці майно) за умови її забезпеченості іншим житлом та наявності незначної частки в спільному житловому будинку; -безпідставністю доводів [PERSON] щодо створення відповідачкою перешкод в користуванні спільним майном, оскільки [PERSON] не заперечує проти користування позивачкою своєю власністю, проте, враховуючи поведінку останньої, виключно в присутності відповідачки; -наявністю виконаного судового рішення по спору між тими ж сторонами, про той самий предмет та з тих же підстав, що є перешкодою для повторного звернення позивачки до суду. Треті особи без самостійних вимог [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, проте надали суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову заперечують, вказуючи на його безпідставність. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі третіх осіб, оскільки матеріали містять достатньо відомостей про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON], її представника [PERSON], відповідачки [PERSON], її представника [PERSON], показання свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що сторони є співвласниками житлового будинку №41 по вул. Ватутіна в м. Вознесенську Миколаївської області, а саме [PERSON] належить 1/8 частка будинку, [PERSON] - 7/16 часток цього майна. Інші 7/16 часток цього майна належали [PERSON], а після його смерті 25 квітня 2002 року перейшли до його спадкоємців [PERSON], [PERSON] В судовому засіданні з пояснень сторін, показань свідка [PERSON], матеріалів справи встановлено, що між співвласниками [PERSON] та [PERSON] виник особистий конфлікт, останні протягом тривалого часу не можуть домовитися з приводу користування та розпорядження спільним майном. Також з пояснень сторін, зокрема [PERSON], копії постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 22 травня 2010 року (а.с. 18, 47) встановлено, що в 2010 році остання встановила нові двері до будинку з новим замком, також встановила замок на хвіртці. В зв'язку з цим [PERSON] одноосібного доступу до спільного житла не має. З письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, зокрема висновків дільничих інспекторів Вознесенського МВ УМВС України в Миколаївській області, інспектора Вознесенської поліції ГУНП (а.с. 16-19, 47, 79-81, 100, 113) вбачається, що відповідачка не бажає передати позивачці ключі від будинку та відмовляється надати останній повноцінний доступ до будинку, обмежуючи це право лише своєю присутністю. Згідно ч. 1 ст. 316, ст. 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зокрема власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном незалежно від місця його проживання та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.ч.1-3, 7 ст. 319 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Особливим видом права власності є право спільної часткової власності - власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у цьому праві. З положень ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України вбачається, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 41 Конституції України, ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України). Аналогічно, згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20 березня 1952 року, ратифікованого Законом України N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В разі ж порушення його права власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Таким чином позивачка не може бути позбавлена права вільного та безперешкодного доступу та користування спільним будинком, а перешкоди, що створені їй [PERSON] підлягають усуненню у спосіб, найменш обтяжливий для відповідачки, найбільш оптимальний та сприятливий для сторін. При цьому не можуть бути прийняті до уваги заперечення сторони відповідача щодо: -неможливості спільного користування майном в зв'язку з наявністю між сторонами особистого конфлікту, негативною поведінкою позивачки, забезпеченістю її іншим житлом та наявності незначної частки в спільному житловому будинку, оскільки ці обставини не є законними підставами для обмеження права особи на користування своєю власністю; -безпідставності доводів [PERSON] щодо створення відповідачкою перешкод в користуванні спільним майном, оскільки судом з пояснень самої відповідачки, її представника, письмових доказів встановлено протилежне; -наявності виконаного судового рішення між тими ж сторонами, про той самий предмет та з тих же підстав (рішення Вознесенського міськрайонного суду від 23 квітня 2008 року по справі №2-70/08 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про поділ будинку в натурі та встановлення порядку володіння і користування житловим будинком), що є перешкодою для повторного звернення позивачки до суду, оскільки це твердження є хибним, спори мають різний склад учасників, предмет, підстави, встановлені обставини. Тому суд прийшов до висновку, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а перешкоди у здійсненні права користування майном - усуненню у спосіб про який просить позивачка. В силу ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь держави також слід стягнути 551,20 грн. судового збору. Тому,

Outcome: approved