Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

В липні 2016 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS], в яку без згоди власника вселилася відповідачка по справі [PERSON] та утримує квартиру в своєму володінні, ключі від вхідних дверей не надає, не дозволяє власнику користуватись квартирою. 4 липня 2016 року вона (позивачка) письмово звернулася до відповідачки з вимогою про добровільне звільнення самоправно зайнятої квартири, однак, відповідачка на вимогу не відповіла та приміщення не звільнила. Тому просила усунути перешкоди в користуванні вказаною квартирою, які вчиняє [PERSON] для неї (позивачки) шляхом її виселення з даної квартири. В судовому засіданні представники позивачки [PERSON] і [PERSON] позов підтримали та викладене підтвердили. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на правомірність проживання [PERSON] в спірній квартирі. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна від 18 лютого 2013 року, договору про спільну пайову участь у будівництві житлового будинку від 6 березня 2012 року, технічного паспорту від 6 грудня 2012 року, за позивачкою 29 березня 2016 року було зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS], що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.5-6). Як вбачається з довідки виконкому Немішаївської селищної ради від 15 квітня 2015 року (а.с.72) та що визнається сторонами, в даній квартирі з 2013 року проживає відповідачка [PERSON] разом зі своєю сімєю. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як зазначено в п.33 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. «Про судову практику про захист права власності та інших речових прав», відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В обгрунтування своїх заперечень представник відповідачки посилається на те, що [PERSON] вселилась в спірну квартиру на підставі укладеного нею з ОК ЖБК «Бригантина-2» договору про спільну пайову участь, сплачувала кооперативу кошти за цю квартиру, а тому позивачка жодних прав на дану квартиру не має. Однак, дані обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та суперечать зібраним по справі доказам, зокрема, тій же інформаційній довідці про реєстрацію права власності позивачки на зазначену квартиру. За таких обставин, так як право власності [PERSON] на спірну квартиру ніким не оспорене та не скасоване, то вона як єдиний та повноправний власник має право не тільки володіти даною квартирою, а й користуватись та розпоряджатись нею. Так як відповідачка жодних угод з позивачкою щодо користування належною їй квартирою не укладала, а договір переуступки паю на цю квартиру в ОК ЖБК «Бригантина-2», укладений між сторонами 18 лютого 2013 року, скасований за рішенням апеляційного суду Київської області від 29 липня 2016 року, то будь-яких правових підстав користування відповідачкою вказаною квартирою немає. При цьому суд не приймає до уваги посилання представника відповідачки на укладення [PERSON] з ОК ЖБК «Бригантина-2» договору про спільну пайову участь, оскільки дана обставина не спростовує права власності позивачки на цю квартиру. Сплата відповідачкою [PERSON] коштів в рахунок оплати за квартиру [ADDRESS] (а.с.47-71) також не надає відповідачці жодних прав на цю квартиру та знову ж таки, не позбавляє позивачку права користуватись та розпоряджатись даною квартирою. За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що оскільки відповідачка, займаючи спірну квартиру та проживаючи в ній, чинить позивачці перешкоди в користуванні та розпорядженні цією квартирою, то позов необхідно задовольнити та виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON] без надання іншого житлового приміщення. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки необхідно стягнути на відшкодування витрат по сплаті судового збору 551 (пятсот пятдесят одну) гривню 20 копійок.

Outcome: approved