Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

В лютому 2020 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання зареєстрованого з відповідачем [PERSON] 05 липня 1982 р. шлюбу (актовий запис № 1925, складений Палацом реєстрації шлюбів та новонароджених м.Києва), посилаючись на те, що як подружжя вони проживали приблизно до 2015 р., постійні сварки та конфлікти з різних підстав привели до втрати відчуття взаємною любові, і шлюбні відносини були припинені, спільне господарство не ведеться. Вважає, що подальше подружнє життя неможливе і єдиним розумним виходом є розірвання шлюбу. Малолітніх та неповнолітніх дітей вони не мають, суперечок з приводу розподілу майна на даний час також немає, але відповідач відмовляється подавати заяву до органів РАГС, в зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду. На примирення позивач не згодний, збереження сім`ї немислимо і суперечить інтересам обох сторін. Відповідачем поданий відзив на позов, в якому [PERSON] не визнає позовні вимоги та просила надати строк на примирення у 6 місяців. Вважає, що їх сім`ю можливо зберегти, а в позові позивач надав неправдиву інформацію, розраховуючи на швидкий розгляд справи. Вказала, що дійсно з позивачем перебуває в зареєстрованому шлюбі, починаючи з 05.07.1982 року, від якого вони мають повнолітнього сина. Однак, не відповідають дійсності твердження позивача про те, що вони не проживають як подружжя з 2015 року. Відповідачка зазначила, що підставою звернення позивача з позовною заявою до суду про розірвання шлюбу є наявність в нього іншої жінки, з якою він фактично не проживає, але підтримує інтимні відносини. Ця обставина відповідачці давно відома, однак, враховуючи той факт, що позивач не може остаточно вирішити, чи зберегти родину, чи піти до іншої жінки, відповідачка намагається зберегти родину. Позивач весь час, в тому числі з 2015 року, підтримує родинні відносини з сім`єю, приймає активну участь у вихованні онуки, відвідує разом з відповідачкою їх сина та всі родинні свята. Восени 2019 р. вони разом їздили до санаторію у м.Трускавець. Отже, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з подружжя чи інтересам їх дітей. Позивач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду представником позивача подана заяву, в якій сторона позивача просить розглядати справу без участі позивача та його представника, зазначивши, що позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Відповідач, будучи повідомленою про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, до судового засідання повторно не з`явилась, через канцелярію суду подала заяву про відкладення розгляду справи в зв`язу з тим, що 29.05.2020 р. у неї ювілей (60 років) і їй необхідно приготуватись та зустріти гостей. Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання є повторною (перше судове засідання також було відкладене за клопотанням відповідача), відзив відповідачем поданий, позивачем подана заява про розгляд справи за його відстуності, підстави, передбачені ст.ст.223, 240 ЦПК України, для відкладення відстуні, то неявка сторін не є перешкодою для розгляду справи, а тому суд розглядає справу за їх відстуності. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. В силу положень ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Приписами ч. 1 ст. 24 СК України встановлено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом положень частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 05 липня 1982 року у Палаці реєстрації шлюбів та новонароджених м. Києва, актовий запис № 1925, що підтверджено копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] . Від шлюбу на теперішній час сторони не мають малолітніх та неповнолітніх дітей. Позивач у позові стверджує, що шлюбні відносини між ним та відповідачкою припинені, у відзиві відповідач зазначає, що позивач підтримує з нею саме родинні відносини (прийняття участі у вихованні онуки, відвідування разом сім`ю їх сина та свят), що не є тотожнім шлюбним відносинам. Сумісна поїздка сторін до санаторію також не може вважатись шлюбними відносинами, а оплата комунальних послуг не може вважатись спільним бюджетом, оскільки це є обов`язком наймачі (власників) житла згідно житлового законодавства; доказів про спільний бюджет відповідачем не надано. Отже, суд не приймає до уваги вищевказані у відзиві заперечення відповідача, та дійшов висновку, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені через відсутність взаєморозуміння, втрати почуття любові і поваги один до одного. Спору про розподіл майна між сторонами на момент розгляду справи немає. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст.111 ч.1 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Надання строку на примирення суд вважає недоцільним, виходячи з такого. Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем, зазначивши в позові про те, що заперечує проти примирення з відповідачем. Також під час перебування справи в провадженні суду позивач не висловив свого наміру на збереження сім`ї з відповідачем та подавав на судові засідання заяви, в яких наполягав на розірванні шлюбу. Крім того, шлюбні відносини між сторонами припинені певний час, малолітніх та неповнолітніх дітей сторони не мають, позивач перебуває в стосунках з іншою жінкою (про зазначає сама відповідач у відзиві), а тому, враховуючи принцип обоюдною добровільності шлюбу, надання строку на примирення буде суперечить принципам моралі та інтересам позивача. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття, примирення подружжя є неможливим, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і не відповідає інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і тому може бути розірваним. Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, вважає за необхідне задовольнити позов, розірвавши шлюб між сторонами по справі. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст.115 СК України визначено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили підлягає направленню до Подільського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб від 05 липня 1982 року № 1925, складеному у Палаці реєстрації шлюбів та новонароджених м. Києва. На підставі викладеного,

Outcome: approved