Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-08 00:00:00

В листопаді 2013 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ житлового будинку з надвірними будівлями і земельної ділянки в натурі з виділенням частки. Позов вмотивований тим, що з 20.12.2003 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого в 2011 році вони на спільні кошти придбали житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, розташований за адресою[ADDRESS] Вишгородського району Київської області, та земельну ділянку за цією ж адресою площею 0,1000 га, на якій розташований вищевказаний будинок з надвірними будівлями і спорудами. За взаємною згодою сторін договори купівлі-продажу будинку та земельної ділянки були оформлені на ім`я відповідача [PERSON] З квітня 2013 року сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть, фактично припинивши шлюбні стосунки. З того часу позивач разом з малолітньою дитиною-інвалідом, [INFO], проживає окремо в орендованому житлі, а 19.11.2013 року звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. Відповідач відмовляється добровільно поділити вище перелічене нерухоме майно, набуте подружжям за час шлюбу, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, що змусило позивача за поділом майна звернутися до суду. Позивач стверджує у позовній заяві, що з квітня 2013 року відповідач не приймає ніякої участі в утриманні малолітньої дитини-інваліда, а тому при вирішенні цієї справи просить суд відійти від принципу рівності часток дружини і чоловіка у спільному майні подружжя та поділити в натурі спільний житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, розташований за адресою[ADDRESS] Вишгородського району Київської області, земельну ділянку площею 0,1000 га за цією ж адресою, на якій розташований вищевказаний будинок з надвірними будівлями і спорудами, виділивши їй 2/3 частки зазначеного майна, а 1/3 його частку залишити відповідачу, стягнувши при цьому з відповідача на її користь понесені судові витрати на складання позовної заяви та сплату судового збору. За клопотанням позивача ухвалою суду від 18.02.2014 року у справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої було доручено експертам Київського НДІСЕ (а.с. 65) та висновки якої від 30.09.2014 року надійшли до Вишгородського районного суду Київської області 22.10.2014 року (а.с. 89-132). 8 та 24 грудня 2014 року позивач уточнила позовні вимоги, збільшивши їх у відповідних заявах (а.с. 166-167, 205-206). Позивач просить суд визнати спільним майном подружжя будинок [ADDRESS] Вишгородського району Київської області, та земельну ділянку площею 0,1012 га, розташовану за цією ж адресою; визнати за нею право власності на 2/3 частки вказаного спірного житлового будинку [ADDRESS] Вишгородського району Київської області; визнати за нею право власності на 2/3 частки вказаної спірної земельної ділянки, розташованої за тією ж адресою; виділити їй в натурі 2/3 частки вказаного спірного житлового будинку [ADDRESS] Вишгородського району Київської області площею 85,1 кв.м, шляхом виділення їй у власність житлових приміщень: 1-5 площею 14,6 кв.м, 1-4 площею 4,9 кв.м, суміжного до нього приміщення 1-3* площею 9,77 кв.м, 1-1 площею 12,4 кв.м, I площею 9,9 кв.м, II площею 12,7 кв.м згідно технічного паспорта та варіанту розподілу № 3, визначеного висновком судової будівельно-технічної експертизи № 3249/3250/14-43/12006/12007/14-43; виділити їй в натурі 2/3 частки земельної ділянки площею 0,1012 га, розташованої за тією ж адресою по [ADDRESS] Вишгородського району Київської області згідно варіанту розподілу № 3, визначеного висновком судової будівельно-технічної експертизи № 3249/3250/14-43/12006/12007/14-43; відповідачу залишити у власності 1/3 частку спірного будинку з надвірними будівлями та спорудами та 1/3 частку спірної земельної ділянки, розташованих за адресою: [ADDRESS] Вишгородського району Київської області згідно варіанту розподілу № 3, визначеного висновком судової будівельно-технічної експертизи № 3249/3250/14-43/12006/12007/14-43, та господарські споруди: під літером «В» гараж. Крім того, позивач при вирішенні справи просить визнати за нею право власності та виділити їй у власність наступні господарські споруди, розташовані на спірній земельній ділянці та позначені у технічному плані піл літером «Б» -сарай та погріб, під літером «Е» вбиральню, під літерами «Д» та «Г» навіси. У судовому засіданні позивач свої збільшені позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві та уточненнях до неї, просить позов задовольнити у повному обсязі, стягнувши при цьому з відповідача на її користь судові витрати. Відповідач та його представник позов не визнали, просять суд в задоволенні позову відмовити. Заперечення проти позову (а.с. 22-24, 187-195) обґрунтували тим, що житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, розташований за адресою[ADDRESS] Вишгородського району Київської області не є спільною сумісною власністю подружжя та не був куплений сторонами за спільні кошти, а фактично був подарований відповідачу його рідним братом [PERSON], з яким попередньо була досягнута домовленість про те, що вказану садибу брат передає відповідачу безоплатно, оскільки той сам набув її у дарунок від їхнього діда [PERSON] На виконання зазначеної домовленості 21.04.2011 року між [PERSON] та братом [PERSON] фактично було укладено договір дарування, хоча нотаріально це було викладено у формі договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого за адресою[ADDRESS] Вишгородського району Київської області, та договору купівлі-продажу земельної ділянки за цією ж адресою, на якій розташований спірний будинок з надвірними будівлями і спорудами. Відповідач у запереченнях стверджує, що коштів, передбачених вказаними договорами купівлі-продажу, він брату не сплачував, а той, в свою чергу, не вимагав від нього сплати вказаних коштів та не мав наміру вимагати їх сплати і в подальшому, тобто [PERSON] безвідплатно відчужив йому спірну нерухомість, подарувавши її. Відповідач також стверджує, що ні він, ні його дружина ніколи не мали заощаджень на вказані в договорах купівлі-продажу суми коштів; ні він, ні дружина не отримували таких заробітних плат, які б давали їм можливість виконати зобов`язання по вказаним договорам в частині оплати коштів; ні він, ні дружина не брали позик на купівлю спірних будинку та земельної ділянки. Факт неотримання коштів за ніби-то продані будинок та земельну ділянку може підтвердити і його брат [PERSON] та його дружина. Відповідач стверджує, що спірне нерухоме майно дійсно було набуто ним під час шлюбу, проте фактично набуто на підставі договору дарування, а не на підставі договору купівлі-продажу, а тому з підстав, передбачених ст. 57 СК України, таке майно є його особистою приватною власністю, а відтак підлягати поділу між подружжям не може. З метою визнання за ним права особистої приватної власності на спірне майно відповідач звернувся з відповідною позовною заявою до Вишгородського районного суду Київської області. Крім того, відповідач не погоджується з твердженнями позивача про те, що він не надає допомоги на дитину з того часу, коли сторони почали проживати окремо. Відповідач вказав, що влітку 2013 року він провів частковий ремонт будинку батьків дружини, де на літньому відпочинку перебував їх син, практично всі вихідні проводив з сином, пропонував дружині переоформити на неї іншу належну йому на праві власності земельну ділянку площею 0,10 га в Литвинівській сільській раді Вишгородського району Київської області, допомагає їй в оформленні документів на земельну ділянку площею 0,07 га в цьому ж селі Старі Петрівці, яка передана у власність позивачу [PERSON] відповідно до рішення Старопетрівської сільської ради. На підставі його особистої заяви від 07.07.2014 року з його заробітної плати щомісяця за місцем роботи утримуються аліменти у розмірі 30% та перераховуються на картковий рахунок позивача [PERSON] (а.с. 189-190). З заявами про перешкоджання з боку позивача, яка проживає окремо, відвідувати його сина, спілкуватися з ним та приймати участь у його вихованні він та його мати в липні 2014 року зверталися до опікунської ради при Старопетрівській сільській раді. 31.07.2014 року вказані заяви були розглянуті та того ж дня 31.07.2014 року було винесено рішення № 27 Старопетрівської сільської ради про надання йому права на спілкування та на участь у вихованні малолітнього сина [PERSON]. Відповідач, крім того, критично відноситься до висновків судової будівельно-технічної експертизи № 3249/3250/14-43/12006/12007/14-43 від 30.09.2014 року Київського НДІСЕ, просить суд не приймати їх як належний доказ (а.с. 168-170). У спірному будинку були самочинно без відповідних дозвільних документів проведені реконструкція та перебудови, які не враховані при проведенні судової будівельно-технічної експертизи. Суд, вислухавши сторони, представника відповідача, дослідивши надані сторонами та отримані в результаті судової будівельно-технічної експертизи докази, оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підстави своїх вимог і заперечень, вирішуючи справу згідно із законом, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 20.12.2003 року сторони зареєстрували шлюб (а.с. 6). З квітня 2013 року сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть, фактично припинивши шлюбні стосунки. З того часу позивач разом з малолітнім сином [PERSON], [INFO], який є дитиною-інвалідом, проживає окремо від свого чоловіка. Під час шлюбу 21.04.2011 року відповідачем було укладено та нотаріально посвідчено договір купівлі-продажу спірного житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого за адресою[ADDRESS] Вишгородського району Київської області, відповідно до якого вказану нерухомість він купив у громадянина [PERSON]. Відповідно до п.4 зазначеного договору-купівлі продажу жилого будинку (а.с. 29-32) продаж здійснено за 106925 грн., а підписання цього договору покупцем та продавцем свідчить про те, що розрахунки за ним здійснені, та про відсутність у продавця по відношенню до покупця претензій майнового характеру, що стосувалися б питань оплати договору. Продавець стверджував, що договір укладено на вигідних для нього умовах і продаж житлового будинку за зазначену в ньому ціну не є наслідком впливу тяжкої обставини. Згідно з п.9 зазначеного договору купівля жилого будинку вчинена за письмовою згодою позивача [PERSON], як дружини покупця [PERSON], викладеною в заяві, яка залишилася в справах нотаріуса. Зміст згоди дружини покупця доведено до відома продавця. Відповідно до п. 11 договору продавець і покупець взаємно стверджували один одному та всім зацікавленим у тому особам, що однаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки, що обумовлені ним, їх волевиявлення є вільним і відповідає їх внутрішній волі, а також те, що договір не має характеру фіктивного та удаваного правочину, ціна продажу, зазначена в п.4 відповідає їх дійсним намірам. Підписання [PERSON] та [PERSON] цього договору є підтвердженням відсутності взаємних претензій щодо проведеного розрахунку та якісного стану житлового будинку. Під час шлюбу 21.04.2011 року відповідачем було укладено та нотаріально посвідчено і договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки площею 0,1012 га в межах згідно з планом, яка розташована за адресою[ADDRESS] Вишгородського району Київської області, кадастровий номер 32 218 878 01 02 062 0016, за ціною та на умовах, визначених цим договором, яку продано разом із жилим будинком та господарськими будівлями та спорудами, що розташовані на цій земельній ділянці, котрі були предметом вищеозначеного договору (а.с. 34-37). Земельну ділянку відповідач купив також у громадянина [PERSON]. Обидва договори купівлі-продажу (жилого будинку та земельної ділянки) укладалися одночасно. Цільове призначення купленої відповідачем земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до п. 3.1 договору купівлі земельної ділянки продаж вчинено за суму 104722 грн., а відповідно до п.3.2 цього договору розрахунок за договором між покупцем [PERSON] та продавцем [PERSON] здійснено готівкою під час його підписання, після узгодження ними тексту договору, але до нотаріального посвідчення цього договору. Підписання ними цього договору також свідчило про те, що розрахунки за земельну ділянку здійснено повністю та про відсутність зі сторони продавця до покупця будь-яких претензій майнового та фінансового характеру. Згідно з п.6.1 зазначеного договору купівля земельної ділянки [PERSON] також була вчинена за письмовою згодою позивача [PERSON], як його законної дружини, викладеною в заяві, яка також залишилася в справах нотаріуса. Зміст згоди дружини покупця доведено до відома продавця. Відповідно до п. 6.2 договору земельної ділянки продавець і покупець також взаємно стверджували один одному та всім зацікавленим у тому особам, що однаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки, що обумовлені ним, їх волевиявлення є вільним і відповідає їх внутрішній волі, а також те, що договір не має характеру фіктивного та удаваного правочину, ціна продажу відповідає їх дійсним намірам. Підписання [PERSON] та [PERSON] цього договору є підтвердженням відсутності взаємних претензій щодо проведеного розрахунку. Відповідно до ст. 60 СКУ майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відтак, суд дійшов висновку, що спірне майно, за поділом якого позивач звернулася до суду, дійсно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Твердження відповідача, викладенні у його письмових та усних запереченнях проти позову щодо його права особистої приватної власності на спірне нерухоме майно, отримане ним на підставі договорів дарування, а не на підставі договорів купівлі-продажу від 21.04.2011 року, не знайшли свого підтвердження в суді під час судового розгляду справи та спростовуються викладеним вище коротким змістом обох договорів. При цьому відповідачем не надано суду доказів того, що вказані договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 21.04.2011 року розірвані або у визначеному законом порядку були змінені чи визнані фіктивними або удаваними. Саме тому, вирішуючи спір, суд виходить із доведеності твердження позивача про те, що житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, розташований за адресою[ADDRESS] Вишгородського району Київської області, та земельну ділянку за цією ж адресою площею 0,1012 га, на якій розташований вищевказаний будинок з надвірними будівлями і спорудами - є об'єктами права спільної сумісної власності сторін, як подружжя. ??Статтею 63 СКУ передбачається, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 70 СКУ врегульовано, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Вирішуючи питання про поділ майна подружжя [PERSON] та [PERSON] суд звертає увагу на те, що для застосування положень частини 3 статті 70 СКУ при винесенні рішення у справі позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що розмір аліментів, які вона одержує від відповідача на утримання їх малолітнього сина [PERSON], [INFO], який є інвалідом дитинства (а.с. 7,9) та проживає разом з нею, недостатній для забезпечення його фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідач щомісяця добровільно через своє місце роботи сплачує позивачу аліменти на дитину у розмірі 30% від заробітної плати, які перераховуються на картковий рахунок позивача [PERSON], регулярно спілкується з дитиною, приймає участь у його вихованні, іншим чином матеріально допомагає позивачу та її батькам. Про наявність же обставин, передбачених частиною 2 ст. 70 СКУ, позивачем щодо відповідача мова взагалі не велася. Таким чином, у суду немає і підстав вважати, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Про існування між сторонами домовленості або шлюбного договору, якими б було визначено їх частки майна у спільній сумісній власності подружжя - вони суду не повідомляли. Відтак, приймаючи рішення у справі про поділ майна подружжя суд виходить із того, що частки майна дружини та чоловіка є рівними. Для вирішення питання про оцінку майна, що підлягає поділу, та про технічну можливість поділу спірного будинку, господарських будівель та споруд, земельної ділянки за різними можливими варіантами, судом за клопотанням позивача було призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої було доручено експертам Київського НДІСЕ (а.с. 65) та висновки якої за № 3249/3250/14-43/12006/12007/14-43 від 30.09.2014 року надійшли до Вишгородського районного суду Київської області 22.10.2014 року (а.с. 89-132). При проведенні обстеження об`єкта дослідження (домоволодіння), розташованого за адресою[ADDRESS] Вишгородського району Київської області, та наданого на дослідження технічного паспорту на дане домоволодіння, складеного КП Вишгородське БТІ, станом на 17.03.2011 року, експертами встановлено, що спірний житловий будинок складається: з основної частини житлового будинку «А», 1950 року побудови, та надвірних будівель і споруд: сараю «Б» 1950 року побудови, погрібу «під Б» 1950 року побудови, гаражу «В» 1950 року побудови, навісів «Г» та «Д», 1950 років побудови (які фактично при обстеженні відсутні), вбиральні «Е» та огорожі «№1-3». Житловий будинок одноповерховий, одноквартирний, складається із наступних приміщень: 1- кухні площею 12,4 кв.м, чотирьох житлових кімнат відповідними площами: 2 - 9,9 кв.м, 4 - 4,9 кв.м, 5 - 14,6 кв.м, 6 - 18, 0 кв.м, коридору 3 - площею 2, 7 кв. м, двох неопалюваних приміщень, обоє з яких є верандами: I - площею 9,9 кв.м, II - площею 12,7 кв.м. Чотири житлових кімнати утворюють житлову площу 47,4 кв.м; кухня та коридор утворюють допоміжну площу 15,1 кв.м; дві веранди утворюють площу загального користування 22,6 кв.м, а всього загальна площа спірного житлового будинку становить 85,1 кв.м. Експерти вважають і з ними погоджується суд, що площа житлового будинку є достатньою для влаштування двох ізольованих квартир з рівнем комфорту проживання не нижче вимог, регламентованих ДБН В.2.2-15. За висновками експертизи оціночна вартість будівель та споруд домоволодіння по [ADDRESS] Вишгородського району Київської області станом на момент проведення дослідження складає 603313 грн., з яких вартість всього будинку становить 448744 грн. (вартість 1 квадратного метра будинку становить 5273,1375 грн.), а вартість надвірних будівель та споруд всього становить 154569 грн. (в т.ч. сарай «Б» - 50618 грн., погріб «під Б» - 18280 грн., гараж «В» - 41749 грн., вбиральня «Е» - 3078 грн., огорожа «№ 1-3» - 40844 грн.). Експертами у висновках запропоновано два можливих варіанти поділу спірного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами у співвідношенні часток співвласників 1/2 : 1/2, та третій варіант у співвідношенні часток співвласників 2/3 : 1/3. При винесенні рішення суд до уваги третій запропонований варіант поділу не приймає з огляду на відсутність до того правових та фактичних підстав, про що було викладено вище. Серед перших двох запропонованих експертами варіантів поділу спірного нерухомого майна суд віддає перевагу першому запропонованому варіанту поділу будинку з надвірними будівлями та спорудами та першому запропонованому варіанту поділу земельної ділянки, виходячи з того, що при першому варіанті поділу відступ від ідеальних часток співвласників буде значно меншим (для першого співвласника ? частки - 3,35 кв.м більше, а для другого співвласника ? частки - 3,35 кв.м. менше), ніж при другому варіанті поділу, де відступ від ідеальних часток співвласників буде значно більшим (для першого співвласника ? частки - 9,05 кв.м менше, а для другого співвласника ? частки - 9,05 кв.м. більше). При цьому відступ від ідеальних часток співвласників у більший бік суд вважає за необхідне здійснити саме у бік позивача, враховуючи проживання з нею малолітньої дитини-інваліда, що на думку суду буде справедливим. Доводи відповідача про неналежність такого доказу як висновки судової будівельно-технічної експертизи № 3249/3250/14-43/12006/12007/14-43 від 30.09.2014 року Київського НДІСЕ суд вважає нікчемними та не приймає їх до уваги (а.с. 168-170), не дивлячись на наявність довідки від 16.12.2014 року № 1030, виданої відповідачу КП «Вишгородське БТІ» про те, що реконструкція та перебудови спірного будинку були проведені самочинно. Відповідно до положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.91р. із змінами та доповненнями «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» суд вправі провести поділ незакінченого будівництвом, реконструкцією та перебудовою будинку, якщо враховуючи ступень його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають поділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво, реконструкцію, перебудову зазначеними особами, в тому числі і подальше належне оформлення здійснених реконструкції та перебудов. При винесенні рішення у справі суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати у загальному розмірі 10434 грн. 40 коп., які складаються з судового збору 229,40 грн. (а.с. 1), судового збору 3194 грн. (а.с. 165) та витрат по проведенню судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 7011 грн. (а.с. 129).

Outcome: approved