Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

В липні 2019 року заявник звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року його, [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , уродженця Республіки Вірменії, м. Раздан, проживаючого за адресою: [ADDRESS] . Заявник [PERSON] та його адвокат за ордером про надання правової допомоги Харламов В.В. заяву підтримали та просили задовольнити. Представник зацікавленої особи Дніпровського районного відділу Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області за довіреністю Косінова І.М. заперечувала проти задоволення заяви. Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони, свідків [PERSON] та [PERSON] , суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 04 лютого 2019 року [PERSON] звернувся до начальника Дніпровського районного відділу ГУ в Дніпропетровській області Державної міграційної служби України з питанням оформлення паспорта громадянина України, у зв`язку з втратою паспорта зразка 1974 року (а.с.31), але отримав відмову в оформленні паспорта громадянина України та рекомендацію звернутися до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року, що підтверджується відповіддю начальника Дніпровського РВ ГУ ДМС України Ступак Т.П. №1244-4/1135 від 05 березня 2019 року (а.с.10-11). Факт постійного проживання [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року підтверджується наданими заявником доказами та встановленими судом обставинами особистого життя заявника, а саме. У лютому 1991 року [PERSON] приїхав на роботу в с. Орджонікідзе (нині Новотаромське) Дніпровського району Дніпропетровської області, де працював на асфальтному заводі та проживав і був зареєстрований у місцевому гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується заявою Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області №487 від 25.02.2020 року (а.с.53). До переїзду на Україну, заявник проживав у Вірменській РСР. З березня 1991 року [PERSON] почав проживати разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , в квартирі її матері за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпровської області №396 від 08 квітня 2019 року (а.с.12). [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилась спільна донька [PERSON] (а.с.16). В 1996 році сім`ї [PERSON] надали для проживання кімнату у гуртожитку [ADDRESS]. В 2006 році [PERSON] та [PERSON] придбали будинок по [ADDRESS] , право власності на який був оформлений на [PERSON] (а.с.15), що підтверджується Договором купівлі-продажу житлового будинку від 07 грудня 2006 року (а.с.14). Згідно довідки Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпровської області №200 від 08 квітня 2019 року (а.с.12), в будинку проживає сім`я у складі: [PERSON] , [PERSON] та їх спільна донька [PERSON] , 1993 р.н. [INFO] донька заявника [PERSON] , яка народилася вже в Україні, народила сина (онука заявника) [PERSON] (а.с.17). На час переїзду на постійне місце проживання на територію України у лютому 1991 року, [PERSON] мав паспорт зразка 1974 року серії [NUMBER] виданого 01 квітня 1986 року Разданським РВВС Вірменія , на підставі якого 22 травня 1998 року [PERSON] був документований паспортом громадянина України серії [NUMBER] , що підтверджується відповіддю Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області №1244-481/1244-19 від 10.12.2019 року (а.с.37) та заявою -форма №1 (а.с.38). Державною податковою адміністрацією України [PERSON] був присвоєний ідентифікаційний номер (а.с.9), який 18 листопада 1998 року був внесений до Державного реєстру фізичних осіб, що підтверджується довідкою про присвоєння ідентифікаційного номера від 20 травня 1999 року, про що свідчить відповідь податкової служби №1433/04-36-53-80-40 від 08 квітня 2020 року (а.с.66-67). Громадянства інших держав, в тому числі громадянства Республіки Вірменія, заявник не мав. Згодом [PERSON] втратив паспорт громадянина СРСР. 05 вересня 2013 року [PERSON] був засуджений Красногвардійським районним судом Дніпропетровської області (а.с.42-43), що підтверджується вироком суду, в якому громадянство [PERSON] зазначено як Громадянин України. Окрім цього, судом встановлено, що [PERSON] перебуває на військовому обліку, що підтверджується Тимчасовим посвідченням військовозобов`язаного №688 від 21 листопада 2019 року (а.с.44). Вищевикладені обставини підтверджуються оригіналами вище зазначених документів, які зберігаються на руках [PERSON] та підтвердженні поясненнями допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] . Пунктом 5 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, і справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно із ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися з фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України, а також особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. У п. 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Судом встановлено, що заявник [PERSON] не має іншої можливості документально підтвердити факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, але його встановлення породжує юридичні наслідки, оскільки з таким фактом чинне законодавство пов`язує можливість видачі паспорту громадянина України, при цьому, спір про встановлення даного факту відсутній. Надані [PERSON] докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета розгляду, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту постійного проживання на території України підлягає задоволенню. Судові витрати залишити за заявником [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved