Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-16 00:00:00

В липні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з його відсутністю за місцем проживання без поважних причин понад одного року. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є співвласницею квартири [ADDRESS] , разом із своїми доньками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), [INFO] та колишнім чоловіком [PERSON] , [INFO] у рівних частках, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 16.01.1996 року. Як основний квартиронаймач, після звернення до органу приватизації Добропільської міської ради Донецької області, розпорядженням від 16.01.1996 р. №168/3635, вищевказана квартира була передана у приватну власність її родині. 15.08.2012 р. було розірвано шлюб з [PERSON] , після чого її колишній чоловік знявся з реєстрації з сумісної квартири та до теперішнього часу проживає в іншому місці. 29.06.2012 р. її донька [PERSON] уклала шлюб з відповідачем [PERSON] 17.07.2012 року його було зареєстровано у їх сумісній квартирі. Але, життя її доньки з відповідачем не склалось, від шлюбу дітей не мають та заочним рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 04.11.2019 р., шлюб між ними був розірваний. На початку червня 2019 р., відповідач [PERSON] , добровільно, самостійно, разом зі своїми речами, виїхав з вищевказаної квартири у невідомому напрямку. Факт реєстрації відповідача, заважає їй та членам її родини вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Відповідач ніякого відношення до належної їм квартири не має, кроків для добровільного зняття з реєстрації не проявляє, участі у сплаті комунальних послуг не приймає. Тому вважає, що оскільки відповідач з червня 2019 року у квартирі не проживає без поважних причин, права власності на квартиру у нього не має, добровільно разом з особистими речами виїхав з неї, то його можна визнати таким, що втратив право користування вищевказаним жилим приміщенням. У зв`язку з чим, просили суд задовольнити позов. В матеріалах справи міститься заява від позивача [PERSON] , про проведення підготовчих та судових засідань у її відсутність, за участі її адвоката Мавроді Р.Ф. На позовних вимогах наполягає, просить позов задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник позивача адвокат Мавроді Р.Ф., в судове засідання не з`явився, звернувся з заявою про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягав, просив суд їх задовольнити в повному обсязі з підстав зазначених у позові. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до п.4 ч.8\~ст.128 ЦПК України. Відзиву чи будь-яких клопотань, заяв від відповідача або доказів поважності його неявки до суду, на адресу суду не надходило. Треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в судове засідання не з`явились,\~ про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Надали до суду заяви від 02.08.2021 року про проведення підготовчих та судових засідань без їх участі, проти задоволення позовних вимог та ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідно до ст.\~223,\~280 ЦПК України\~ неявка відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до вимог\~ст. 280 ЦПК України,\~у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановивши факти та відповідні їм правовідносини дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на наступне. Відповідно до вимог ст.ст.\~12,\~13,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] , та третім особам: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі виданого Свідоцтво про право власності на житло від 16.01.1996 р. на підставі розпорядження органу приватизації від 16.01.1996 р. №168/3635. (а.с.15-16). У зв`язку з одруженням\~\~ [PERSON] , змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 19.12.2009 року (а.с.32) та копією паспорта (а.с.29-30). З копії домової книги вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: з 16.05.1985 р. [PERSON] , з 14.05.1999 р. [PERSON] , з 17.07.2012 р. [PERSON] , з 11.09.2009 р. [PERSON] (а.с.17-20). З технічного паспорту на квартиру за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що квартира перебуває у власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.23-24). Довідкою відділу реєстрації Добропільської міської ради Донецької області від 10.06.2021 р.№ 1601-08/2458, відповіддю на запит суду відділу реєстрації Добропільської міської ради Донецької області від 16.07.2021р.№ 16-23/680, та копією паспорта відповідача [PERSON] підтверджується, що дійсно [PERSON] з 17.07.2012 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.12, 14, 41). Відповідно до Акту на предмет проживання від 08.06.2021 року, виданого ОСББ «Гагаріна 34 м.Добропілля»: в квартирі за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] не проживає з 01.06.2019 р. (а.с.13). З копії заочного рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 04.11.2019 р. вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували з 29.06.2012 р. в зареєстрованому шлюбі, який за рішенням суду від 04.11.2019 р. було розірвано. Рішення набрало законної сили 05.12.2019 р. Після розірвання шлюбу [PERSON] змінила прізвище на дошлюбне (дівоче) [PERSON] . (21-22). З наданих копій квитанцій про сплату комунальних послуг та договору 4154/3 про надання послуг з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що оплату за утримання вказаного житла здійснює [PERSON] (а.с.36-37). Таким чином, в ході судового розгляду встановлено, що позивач [PERSON] , та треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є власниками квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] , є колишнім зятем позивача, будучи зареєстрованим, в зазначеній квартирі не проживає понад один рік без поважних причин. В ході судового розгляду судом не було встановлено наявності будь-якої іншої домовленості між сторонами щодо користування [PERSON] житлом. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1\~ст.3 ЦПК України\~- кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.41,\~47 Конституції України\~право приватної власності є непорушним, кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду, а згідно ст. 55 права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч.1\~ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до\~Закону №475/97-ВР від 17.07.97 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.\~316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до\~ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із положеннями статей 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу норм ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно із частинами 1, 2\~ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи той факт, що відповідач понад одного року без поважних причин не проживає за адресою: [ADDRESS] , тобто житлом не користується, обов`язки по утриманню житла не здійснює, фактично мешкає за іншою адресою, судом не встановлено, що між позивачем і відповідачами була домовленість про користування житлом після спливу одного року, реєстрація відповідача в квартирі позивача фактично перешкоджає останній у реалізації її прав як власниці жилого приміщення щодо вільного розпорядження майном, таким чином, суд вважає, що згідно з ч.2\~ст.405 ЦК України, відповідач втратив право користування житловим приміщенням внаслідок тривалої відсутності, а тому вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved