Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

В лютому 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовм до фермерського господарства «Садівник-А», фермерського господарства «Нива», третя особа на стороні позивача [PERSON] про відшкодування збитків шляхом стягнення коштів. Позовна заява мотивована тим, що позивачу на праві власності належить Ѕ частина земельної ділянки площею 4,7625 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Рожнятівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області. Власником суміжної земельної ділянки є син позивача [PERSON] . Починаючи з 2015 року позивач, спільно з сином використовують належні їм земельні ділянки для вирощування сільськогосподарських культур. В 2017 року на вказаних земельних ділянках було засіяно кукурудзу. 22 листопада 2017 року працівником відповідачів ФГ «Садівник-А» та ФГ «Нива», комбайнером [PERSON] з використанням власного комбайну було самовільно зібрано 40 тонн кукурудзи на належних позивачу та його синові земельних ділянках. Вказане зерно кукурудзи було завантажено на автомобілі марки «Камаз», що належать відповідачам, під керування [PERSON] (21,5 тонни) та [PERSON] (18,5 тонн), після чого вивезено до ТОВ «Крижопільський елеватор» з метою подальшого збуту. Згідно листа Головного Управління ДФС України у Вінницькій області , відповідно до звіту про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду (ф-29 сг річна) ФГ «Нива» виростило та реалізувало пшеницю озиму, ячмінь та соняшник. З даного звіту видно, що у 2017 році ФГ «Нива» не вирощувало кукурудзу, а здане ним зерно кукурудзи у кількості 40 тонн в період з 22 листопада 2017 року по 26 листопада 2017 року до ТОВ «Крижопільський елеватор» ФГ «Нива» не належить. Позивач зазначив, що неправомірними діями відповідачів йому було завдано збитків на суму 128000 грн. Враховуючи викладене, за захистом своїх прав, позивач вимушений звернутися до суду, який просить стягнути з відповідачів на свою користь збитки в сумі 128000 грн та судові витрати по справі. Ухвалою суду від 11 лютого 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 25 лютого 2019 року через канцелярію суду, надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідачів адвоката Корнійчука С.А., в якому останній просить відмовити в задоволенні позову через необґрунтованість позовних вимог та їх безпідставність, а також стягнути з позивача на користь відповідачів судові витрати. Ухвалою суду від 24 травня 2019 року призначено судову товарознавчу експертизу, яка була залишина без виконання у зв`язку з неможливістю надання висновку, оскільки не було задоволено клопотання експерта. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Зубар В.В. позовну заяву підтримали, посилаючись на обставини зазначені у ній. Крім того, в подальшому відмовилися від проведння товарознавчої експертизи. Також позивач відмовився від клопотання в частині виклику свідків- [PERSON] та [PERSON] . Представник відповідачів ФГ «Нива» та ФГ «Садівник-А» - адвокат Корнійчук С.А. в судове засідання не з`явився, однак надіслав на адресу суду заяву, в якій просить розгляд справи провести у його відсутність. Просить відмовити в задоволенні позову. Третя особа, яка не заявляє свмостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача [PERSON] в судовому засіданні просив позов задоволити. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що в жовтні 2017 року [PERSON] попросив його аби він власним автомобілем допоміг йому перевезти зерно кукурузди, яке останній зібрав з власного земельного паю, що розташований в с. Рожнятівка Томашпільського району Вінницької області. Приїхавши ввечері на обумовлене з [PERSON] місце, з бункера комбайну марки «CLAAS» під керуванням [PERSON] йому загрузили тонну зерна кукурудзи, яке в подальшому він перевіз до матері [PERSON] . Також зазначив, що крім нього та водія комбайну на полі перебував автомобіль марки «Рено», якого трактором буксирували з поля. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що в жовтні 2017 року [PERSON] зателефонував до нього на мобільний телефон та попросив перевезти зерно кукурудзи. Погодившись на пропозицію [PERSON] він власним автомобілем марки «Камаз» приїхав на поле в с. Рожнятівка Томашпілького району Вінницької області, де йому було завантажено біля 19 тонн зерна, яке він в подальшому перевіз на елеватор в смт. Крижопіль Крижопільського району Вінницької області. Зі слів [PERSON] вказане зерно кукурудзи останній зібрав зі свого земельного паю. Зазначив, що того дня на полі крім нього перебував водій комбайну, а також водій іншого вантажного автомобіля [PERSON] також зазначив, що ніколи не працював з фермерськими господарствами «Нива» та «Садівник-А», керівники вказаних господарств йому незнайомі. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що працює трактористом в ФГ «Нива» та йому відомо, що позивач [PERSON] в с. Рожнятівка Томашпільського району Вінницької області має земельний пай на якому вирощує зернові культури. Зазначив, що в 2017 році а ні [PERSON] , а [PERSON] не зверталися до нього за допомогою у зборі урожаю. Також вказав, що в 2017 році ФГ «Нива», на належних йому земельних ділянках здійснювало посів пшениці, соняшника та кукурудзи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є приватним підприємцем та має в наявності вантажний автомобіль марки «Рено». В 2017 році [PERSON] звернувся до нього та попросив, аби він допоміг перевезти зерно кукурудзи з с. Рожнятівка Томашпільського району Вінницької області на елеватор в смт. Крижопіль Крижопільського району Вінницької області. Після чого, ним було здійснено перевозку зерна кукурудзи в кількості 18-20 тонн. Через деякий час [PERSON] розрахувався з ним за виконану роботу. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав суду, що в 2017 році він працював менеджером з продажу в ПП «Поділля-Агрохімсервіс». Так, в 2017 році головою ФГ «Нива» [PERSON] у нього було придбано насіння кукурудзи та гербіциди для обробітку землі під посів кукурудзи. Зазначив, що за вказаною продукцією [PERSON] приїжджав спільно із [PERSON] , проте всі розрахункові документи видавалися на ім`я [PERSON] . Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, пояснення свідків, розглянувши заяву представника відповідачів, третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку з таких підстав. Пунктом 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу\~\~диспозитивності цивільного судочинства\~\~\~(ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК Українипід час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлено, що позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Немирівської державної нотаріальної контори 26 серпня 2012 року на праві приватної власності належить Ѕ частина земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,7625 га, що розташована на території Рожнятівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (а.с. 5-7 т. 1). Згідно повідомлення ТОВ «Крижопільський елеватор» № 333 від 07 червня 2019 року за період з 22 листопада по 12 грудня 2017 року поступлення та відвантаження зерна по ФГ «Нива» та ФГ «Садівник-А» не було (а.с. 92 т. 1) З оглянутої в судовому засіданні копії звіту про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2017 року, виданої 25 лютого 2019 року відідлом статистики у Томашпільському районі Головного управління статистики у Вінницькій області видно, що ФГ «Садівник-А» у 2017 році було засіяно кукурудзою площу 40,33 га (а.с. 72 т. 1). З інформації наданої ДГУС у Вінницькій області відділу статистики у Томашпільському районі вбачається, що середня ціна кукурудзи на зерно по Вінницькій області в 2017 році становила 37164 грн за 1 тонну (а.с.234 т.1). Крім того, в судовому засіданні було оглянуто ряд товаро-транспортних накладаних, виданих ФГ «Садівник-А» та ФГ «Нива» на перевезення зерна кукурудзи з с. Ракова Томашпільського району Вінницької області до ТОВ «Крижопільський елеватор» смт. Крижопіль Крижопільського району Вінницької області (а.с. 138-145, 152-153, 158-159, 162-163, 166-173 т. 1). Так, як вбачається з п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Так, в судовому засіданні були допитані свідки та оглянуто низку документів наданих сторонами по справі, однак на думку суду докази які б свідчили про завдання шкоди позивачу відповідачами в матеріалах справи відсутні. Покази свідків також не підтверджують факту нанесення шкоди. Саме по собі сприяння збирання кукурудзи позивачу відповідачем, ще не свідчить про самовільність та нанесення збитків. Крім того, відповідно до абзацу десятого ст.7\~Закону України\~«Про оцінку\~майна,\~майнових прав\~та професійну\~оціночну діяльність\~в Україні» проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках: визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Так, ухвалою суду від 24 травня 2019 року було призначено судову товарознавчу експертизу, однак у зв`язку з неможливістю надання висновку експерта ( не задоволено клопотання експерта) дана ухвала була залишина без виконання. В подальшому позивач від клопотання відмовився. З урахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю. Судові витрати понесені позивачем, згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, слід віднести за рахунок [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed