Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

В лютому 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], Першої Чернігівської державної нотаріальної контори та просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 19.01.2012, виданого [PERSON], в частині його права на спадщину за законом після померлого [PERSON] в розмірі 1/2 частини спадщини, що складається з квартири [ADDRESS]; визнати за [PERSON] права на спадщину за законом після померлого [PERSON] на 1/3 частину спадщини, що складається з 1/2 частини квартири [ADDRESS], та дорівнює 1/6 частині вказаної квартири; скасувати рішення державного нотаріуса про реєстрацію за [PERSON] права на спадщину за законом після померлого [PERSON], в розмірі 1/2 частини спадщини, що складається з 1/2 частини квартири [ADDRESS]; визнати недійсним та скасувати рішення державного нотаріуса про належність [PERSON] права на 1/4 частину спадщини [PERSON] у вигляді 1/4 частини квартири [ADDRESS] та визнання за ним права на 1/12 частини вказаної квартири; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.11.2015, виданого [PERSON] на 1/4 частину спадщини [PERSON], що складається з 1/4 квартири [ADDRESS]; визнати за нею права на спадщину за заповітом [PERSON], що складається з 2/3 частин квартири [ADDRESS], а також на спадщину [PERSON], що складається з 1/12 частини цієї квартири, а всього на 9/12 частин квартири; зобовязати державного нотаріуса зареєструвати за нею право на 9/12 частин квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позову посилалась на порушення цивільного законодавства України під час видачі свідоцтв про право на спадщину квартиру [ADDRESS] після смерті її власників, що призвело до безпідставного збільшення в праві спільної часткової власності часток відповідачів та зменшення її частки. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 травня 2016 року позов [PERSON] задоволено частково. Визнано недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом від 19.01.2012 року, видане [PERSON], в частині його права на 1/2 частину спадщини за законом після померлого [PERSON], що складає 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Скасовано рішення державного нотаріуса [PERSON] про реєстрацію за [PERSON] права власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.01.2012 року після померлого [PERSON], що складає 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Визнано за [PERSON] право на 1/3 частину спадщини [PERSON], що складає 1/6 частину квартири [ADDRESS]. Скасовано рішення державного нотаріуса [PERSON] про належність [PERSON] права на 1/4 частину спадщини [PERSON], що складає 1/4 частину квартири [ADDRESS], при цьому визнати за ним право на 1/12 частину спадщини [PERSON], що складає 1/12 частину квартири [ADDRESS]. Визнано недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.11.2015 року, видане [PERSON], про її право власності на 1/4 частину спадщини [PERSON], що складається з квартири [ADDRESS]. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], в порядку спадкування майна [PERSON] та [PERSON] У задоволенні решти вимог відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення Десьнянського районного суду м. Чернігів від 18 травня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що матеріали справи не містять доказів які б підтверджували факт фактичного прийняття спадщини після померлого [PERSON] його дружиною, як і не містять доказів фактичного прийняття спадщини після померлої [PERSON] її онукою [PERSON], а отже суд прийшов до невірного висновку про порушення прав позивача та неправомірного збільшення часток інших спадкоємців за рахунок частки, яку повинна успадкувати позивач. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. По справі встановлено, що позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] є онуками [PERSON], який помер 09.01.2009, і [PERSON], яка померла 28.04.2009, по лінії батька [PERSON], який помер 06.08.2008 (а. с. 12-15, 72, 73). Відповідно до частини першої статті 1266 Цивільного кодексу України вони мають право спадкування за правом представлення майна [PERSON] і [PERSON] у тій частині, яка належала б за законом їхньому батькові [PERSON], якби він був живий на час відкриття спадщини [PERSON] і [PERSON] Відповідач [PERSON] є сином [PERSON]; його матірю була [PERSON], яка також померла. Як вбачається з копії договору купівлі продажу квартири від 13 жовтня 1998 року, копії реєстраційного посвідчення Чернігівського міжміського бюро технічної інвентаризації № 15965, копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя від 05 січня 2016 року, копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України від 05 січня 2016 року, під час шлюбу з [PERSON] [PERSON] придбав за договором купівлі-продажу від 13.10.1998 квартиру [ADDRESS] (а.с.8-11). Отже, після укладення договору купівлі-продажу квартира [ADDRESS] належала [PERSON] і [PERSON] на праві спільної сумісної власності, при цьому їхні частки були рівними. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина лише на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Позивач [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини [PERSON] 16.01.2009; відповідач [PERSON] звернувся з аналогічною заявою 23.01.2009, а відповідач [PERSON] 05.02.2009. Як вбачається з копії паспорту [PERSON] на день смерті [PERSON] була зареєстрована в [INFO] (а.с.61). [PERSON] із заявою про прийняття спадщини чоловіка ([PERSON] В.) до нотаріуса не зверталася, а 28.04.2009 вона померла. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складається з 2/3 частин квартири [ADDRESS] (1/2 частина квартири, яка належала на праві спільної сумісної власності з [PERSON] + 1/6 частина квартири, яку вона успадкувала від [PERSON] В.). За життя (23.09.2008) [PERSON] склала заповіт, яким заповіла усе належне їй майно своєї онуці позивачу [PERSON] (а.с.16). Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в порушення вимог закону, 19.01.2012 року державним нотаріусом Першої Чернігівської державної нотаріальної контори відповідачу [PERSON] видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, в якому безпідставно збільшено його частку в спадковому майні [PERSON] з 1/6 до 1/2 частини квартири; 17.11.2015 року тим же нотаріусом позивачу видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, в якому її частка безпідставно зменшена з 3/4 до 1/4 частини квартири. В цьому ж Свідоцтві зазначено, що відповідач [PERSON] замість 1/12 має право на 1/4 частину квартири, чим у сукупності порушені майнові права позивачки, які підлягають відновленню. Свідоцтво про право на спадщину за законом позивач отримала лише в листопаді 2015 року, тому трирічний термін звернення з вказаним позовом позивач не пропустила. Водночас, оскільки позивач відповідно до договору дарування частини квартири від 16.12.2015 року безоплатно відчужила належну їй 1/4 частину квартири [ADDRESS] [PERSON], то на час ухвалення судом рішення позивач має право власності в порядку спадкування лише на ? частину квартири. Апеляційний суд не може погодитись з даним висновком суду з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.ст.1269,1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Матеріали цивільної справи не містять доказів проживання на час відкриття спадщини після померлого [PERSON], спадкодавця [PERSON] та його дружини [PERSON] Сторони в судовому засіданні апеляційного суду Чернігівської області не заперечували, що [PERSON] була зареєстрована за іншою адресою в м. Чернігів. Висновок суду про те, що [PERSON] в силу вимог ст.1270 ЦК України фактично прийняла спадщину є помилковим та таким, що не відповідає обставинам справи та наявним доказам. Отже, [PERSON] спадщини після померлого чоловіка [PERSON] не приймала, оскільки до нотаріальної контори з відповідною заявою не зверталась. Крім того, [PERSON] не зверталась до нотаріальної контори з заявами про оформлення своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя після смерті чоловіка. Висновок суду про те, що на момент смерті [PERSON] позивач [PERSON] проживала разом з нею та фактично прийняла спадщину належними та допустимими доказами не підтверджений. Натомість позивач проживала та була зареєстрована за адресою [INFO], тоді як спадкодавиця [PERSON] була зареєстрована в [INFO] за іншою адресою. Доказів спільного проживання суду не надано. Крім того, в позові не зазначено, як підставу для задоволення позовних вимог обставин які свідчили б про фактичне прийняття спадщини [PERSON] після померлої бабусі та [PERSON]К . після померлого чоловіка. Суд самостійно, вийшовши за межі позовних вимог, встановив ті обставини на які не посилалась позивач, як на підстави для задоволення її позову. Виходячи з положень ст. 1226 та ст.1276 ЦК України спадкування у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов»язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців. Відповідно до вимог п. 224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої Наказом Міністерства юстиції № 20/5 від 03.03.2004 року нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. При видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] вказані норми закону нотаріусом дотримані не були, але позивач [PERSON] своїм правом на прийняття спадщини після померлої [PERSON] у встановленому законом порядку не скорислась, позовні вимоги про поновлення строку на прийняття спадщини не заявлялись, отримана у спадок частина квартира продана, а отже її права, як спадкоємиці після померлої [PERSON] не порушені та захисту в судовому порядку не підлягають. Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення є помилковим та передчасним, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: approved