Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [PERSON] є матір*ю [PERSON]. 21 серпня 1993 року помер [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на 1/6 частину домоволодіння по вул.. Очаківська, буд.16 в місті Дніпропетровську, яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про спадщину після смерті його батька [PERSON], виданого Другою державною нотаріальною конторою 20 травня 1987 року. Прийняла спадщину [PERSON] фактично, оскільки на момент смерті проживала та була зареєстрована разом з спадкодавцем. [PERSON]. яка діє як законний представник її інтересів на підставі довіреності, звернулася до Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті сина [PERSON], подала всі наявні документи, що підтверджували права [PERSON] на 1/6 частину спадкового домоволодіння. Нотаріусом Другої дніпропетровської нотаріальної контори було заведено спадкову справу № 398/2014, а 23.11.2014 року видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно [PERSON], оскільки право власності не було зареєстровано. На підставі вищезазначеного, згідно останніх уточнень просить визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частину житлового будинку №16 по вул.Очаківська в м.Дніпропетровську: житловий будинок літ.А-1 житловою площею 32.5 кв.м., загальною 53.2 кв.м., літня кухня літ.Б, душ літ.Д, убиральня літ. Е, споруди №1-5 в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 21 серпня 1993 року. В судовому засіданні представник позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення. В судове засідання представник третьої особи Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори не зявився. Надали письмову заяву, в якій просили суд розглянути справу за їх відсутності. Суд, заслухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 травня 1987 року виданого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належить на праві власності по 1/6 частини кожному, ? частина домоволодіння по вул.. Очаківська, буд.16 у м. Дніпропетровську. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, право власності на частину домоволодіння по вул.. Очаківська, буд.16 у м. Дніпропетровську зареєстровано по 1/6 частині за [PERSON] та [PERSON]./а.с.21/ Згідно свідоцтва про народження серії ЯГ №123601 виданого 07 лютого 1952 року, [PERSON] є матір*ю [PERSON]./а.с.11/ [INFO] помер [PERSON]./а.с.12/ Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/6 частину домоволодіння по вул.. Очаківська, буд.16 у м. Дніпропетровську. Згідно довідки від 26.11.2016 року, за адресою: вул.. Очаківська, буд.16, м. Дніпро був прописаний та проживав [PERSON], разом з ним була зареєстрована та проживала його мати [PERSON] по момент його смерті 21 серпня 1993 року Отже, [PERSON] вважається такою, що фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON]. Згідно з довідкою №7582 від 11.07.2014 року, виданою ДМБТІ, станом на 31.12.2012 року в інвентаризаційній справі містяться відомості про право власності за адресою: вул.. Очаківська, буд.16 м. Дніпропетровськ за [PERSON] на підставі договору побудови від 23.09.1959 року, посвідченого Другою ДДНК за реєстровим №1-5828, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу №193 за реєстром №40. Та міститься інформація, що в матеріалах інвентаризаційної справи міститься ксерокопія свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.05.1987 року, згідно якого спадкоємцями майна [PERSON] є [PERSON], [PERSON], [PERSON] на ? частину домоволодіння. Тобто, за життя спадкодавцем не було зареєстровано право власності на нерухоме майно. Згідно матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON], померлого 21 серпня 1993 року, 21.10.2014 року представник по довіреності [PERSON] звернулася до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилося після смерті [PERSON] на імя спадкоємця [PERSON], а саме частини домоволодіння №16, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Очаківська. 23.10.2014 року державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори, було відмовлено [PERSON], яка діє як законний представник на підставі довіреності від імені [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частину домоволодіння №16, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вулиця Очаківська, яке належало померлому [PERSON], у звязку з відсутністю реєстрації права власності на 1/6 частину домоволодіння. Відповідно до п.1\~Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування»від 30.05.2008 року за №7, відносини спадкування регулюються правилами\~ЦК України\~(2004 р.), якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року.\~\~ У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовуються чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила\~ЦК України 1963 року Таким чином, враховуючи, що спадщина відкрилася після смерті спадкодавця в 1984 році, суд вважає необхідним до вказаних правовідносин застосувати положення норм\~Цивільного кодексу України 1963 року, що діяв на час відкриття та прийняття спадщини. Стаття 525 ЦК України\~в редакції 1963 року встановлює, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини відповідно до\~статті 526 ЦК України\~в редакції 1963 року є останнє постійне місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч.2\~ст.548 ЦК УРСР\~в ред.1963 року, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За\~ЦК України 1963 року\~спадкуванням вважається перехід майна після смерті його власника (спадкодавця) до інших осіб, які мали право спадкувати за законом або заповітом. Відповідно до\~ст. 549 ЦК\~спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців із дня її відкриття вчинив одну з дій, передбачених цією статтею: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. При цьому відповідно до статей\~548,\~549 ЦК\~та п. 4\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 р. № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування»\~фактичне прийняття протягом зазначеного строку частини спадкового майна свідчить про прийняття спадщини в цілому. Згідно з п.п. 212, 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за N 20/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, суд, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, вважає, що позовні вимоги [PERSON] є цілком обґрунтованими, законними, в повному обсязі доведеними з її боку, внаслідок чого підлягають задоволенню.

Outcome: approved