Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-13 00:00:00

В липні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову посилається на те, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву №б/н від 14.05.2010 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Отже, підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України). 16.09.2011 року Відповідачем також була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». В цій же довідці Відповідач власним підписом підтвердив, що «З фінансовими умовами надання Кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за користування кредитних коштів ознайомлений». Банком на підставі Договору надання банківських послуг було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а Відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 16500,00 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.2.1.1.2.3 Договору, на підставі яких Відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою Банку. Таким чином, Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором. Але в процесі користування кредитним рахунком Відповідач не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується, випискою по рахунку. Таким чином в порушення п.2.1.1.5.5 Договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала, хоча, ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. В редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019 року згідно до п. 2.1.1.2.12. Сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: -86,4% - для картки «Універсальна»; -84,0% - для картки «Універсальна голд». Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати Мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання Клієнта вважаються простроченими. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості Відповідач станом на 31.05.2020 року має заборгованість у розмірі 51023,68 грн., яка складається з наступного: -33402,90 грн. - заборгованість за тілом кредита, - -14714,89 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; - а також штрафи відповідно до п. 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: -500,00 грн. - штраф (фіксована частина); -2405,89 грн. - штраф (процентна складова). Зважаючи на викладене та посилаючись на норми права, які містяться у ст.ст. 509, 525-527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України, АТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у зазначеному вище розмірі за кредитним договором №б/н від 14.05.2010 року та судові витрати у розмірі 2102,00 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 10.07.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Інші процесуальні дії по справі судом не здійснювалися. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позову вказував на те, що не заперечує про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася, у поданому до суду відзиві вказувала на те, що 14.05.2010 року дійсно між Позивачем та нею була підписана анкета-заява. Однак, з доданих позивачем до заяви Умов та Правил гадання банківських послуг не вдається встановити, що саме ці Умови є невід`ємною частиною кредитного договору, оскільки на жодному аркуші зазначених Умов та Правил немає підпису позичальника про ознайомлення з ними. У позовній заяві позивач зазначає, що у подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 16500,00 грн., Це тіло кредиту, який отримав відповідач. У розрахунку заборгованості та в розрахунку позовної заяви вже зазначено тіло кредиту у розмірі 33402,90 грн. Позивач сумує всі суми, крім суми, яка автоматично списувалася з карткового рахунку, про це свідчить невідповідність у довідках, які надав позивач. Суд, встановивши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 14.05.2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було підписано заяву №б/н, згідно якої Відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок на платіжну картку. Позивач як на підставу заявлених вимог посилається на те, що Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Позивач з посиланням на положення ч. 1 ст. 634 ЦК України зазначає, що сторони керувалися при укладенні договору даною нормою, яка передбачає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, нарахування заборгованості за простроченим тілом кредиту пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із Відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Крім того, суд критично ставиться до долученої до матеріалів позову довідки про умови кредитування кредитки «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», оскільки дана довідка містить тарифи обслуговування кредитних карт станом на 16.09.2011 року, у той час як заяву №б/н, згідно якої Відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок на платіжну картку було підписано останньою 14.05.2010 року. У заяві позичальника від 14.05.2010 року процентна ставка не зазначена, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутній бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. За таких обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, сплату заборгованості за простроченим тілом кредиту, процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Наведене вище узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження № 14-131цс19, висловленими в постанові від 03.07.2019 року. Вирішуючи вимоги позову про стягнення заборгованості за тілом кредиту суд вважає за необхідне зазначити, наступне. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №б/н від 14.05.2010 року, долученого Позивачем до позовної заяви вбачається, що станом на 31.05.2020 року заборгованість Відповідача за наданим кредитом становить 48117,79 грн., при цьому сума коштів внесена клієнтом на погашення заборгованості теж становить 48117,79 грн. Крім того, Відповідачем погашено заборгованість за поточним тілом кредиту у розмірі 116779,01 грн. та заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 5984,33 грн., що у загальному розмірі складає 122763,34 грн. та значно перевищує розмір встановленого Відповідачу кредитного ліміту, що у свою чергу свідчить про відсутність у Відповідача заборгованості за тілом кредиту, в т.ч. заборгованість за простроченим тілом кредиту, у зв`язку із чим у задоволенні вимоги щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованості за тілом кредиту, в т.ч. заборгованість за простроченим тілом кредиту, необхідно відмовити. За таких обставин суд повністю відмовляє в задоволенні позову за безпідставністю. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд керується ст. 141 ЦПК України і не стягує з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на сплату судового збору, оскільки позивачу повністю відмовлено в задоволенні позову. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 11, 25, 207, 525, 526, 530, 549, 551, 609, 611, 626, 629, 633, 634, 651, 1054 ЦК України, правових позицій Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, (провадження № 14-131цс19), ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 84, 141, 258, 263-265, 268, 354-356 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed