Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

В листопаді 2018 ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» звернулось до суду з позовом, у якому просило стягнути з [PERSON] суму завданих збитків в порядку регресу в розмірі 7030,04 грн та судовий збір у розмірі 1762,00 грн. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 01.02.2016 року між ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та [PERSON] було укладено договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/6420224, згідно якого ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» взяло на себе зобов`язання щодо відшкодування шкоди перед третіми особами, яку може бути завдано транспортним засобом - автомобілем марки «ВАЗ 21081», державний номерний знак [NUMBER] , а страхувальник (або будь-яка особа, що управляє забезпеченим транспортним засобом на законних підставах) - зобов`язання щодо виконання обов`язків покладених на страхувальника Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», включаючи своєчасне письмове повідомлення страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди та надання інших відомостей про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна. 19.09.2016 відбулась дорожньо-транспортна пригода, учасниками якої був [PERSON] , який керував транспортним засобом - автомобілем марки «ВАЗ 21081», державний номерний знак [NUMBER] , належним [PERSON] та транспортний засіб - автомобіль марки «ВАЗ 211040», державний номерний знак [NUMBER] . За заявою потерпілого та на підставі страхового акту № 160000082113 від 29.09.2016 та розрахунку суми страхового відшкодування власнику транспортного засобу - автомобіля марки «ВАЗ 21081», державний номерний знак [NUMBER] було виплачене страхове відшкодування у розмірі 7030,04 грн. Враховуючи зазначене, ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Ііншуранс Груп» отримало право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Направивши відповідачу лист з вимогою сплатити зазначені кошти добровільно, відповідачем сума страхового відшкодування страховій компанії добровільно виплачена не була. За вказаних підстав позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення суми страхового відшкодування з відповідача, як з винної в зазначеній пригоді особи. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14.01.2019, відкрито провадження у справі з проведенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін. Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України, визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до довідки про причини повернення поштового відправлення, копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви разом з копіями доданих до неї документів, які направлялись за місцезнаходженням відповідача, повернулись до суду у зв`язку з закінченням встановленого строку зберігання. Відповідно до ст.ст. 174, 178 ЦПК України, відповідач не скористався своїм правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Враховуючи наведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178, ст. 181 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01.02.2016 року між ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту №АЕ/6420224, за яким позивач застрахував майнові інтереси потерпілого, пов`язані з експлуатацією транспортного засобу - автомобіля марки «ВАЗ 21081» державний номерний знак [NUMBER] . 19.09.2016 о 05 год. 30 хв. в м. Києві по вул. Ломоносова, 28/41, водій [PERSON] , керував транспортним засобом - автомобілем марки «ВАЗ 21081», державний номерний знак [NUMBER] , в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою алкотестера «ДРАГЕР» № 6810 тест № 3847, результат тесту: 1,50 проміле. Крім того не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та допустив зіткнення з транспортним засобом - автомобілем марки «ВАЗ 211040», державний номерний знак [NUMBER] , внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді визнано [PERSON] , що підтверджується постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 06.10.2016 у справі № 752/14919/16-п, яка набрала законної сили на момент розгляду цивільної справи. Відповідно положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля марки «ВАЗ 21081», державний номерний знак [NUMBER] була застрахована в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відповідно до Полісу № АЕ/6420224 від 01.02.2016 року з терміном дії 31.01.2017 включно. 29.09.2016 ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» отримано заяву потерпілого [PERSON] , власника транспортного засобу - автомобіля марки «ВАЗ 211040», державний номерний знак [NUMBER] , про страхове відшкодування за дорожньо-транспортною пригодою, яка мала місце 19.09.2016 за участю транспортного засобу - автомобіля марки «ВАЗ 211040», державний номерний знак [NUMBER] та транспортного засобу - автомобіля марки «ВАЗ 21081», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» визнало випадок страховим та виплатило потерпілому страхове відшкодування у розмірі 7030,04 грн, що підтверджується Страховим актом № 160000082113 від 29.09.2016. Розрахунок страхового відшкодування було проведено на підставі платіжного доручення № 3Р053626 від 30.09.2016. Після проведення виплати потерпілій особі у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» виникло право зворотної вимоги до відповідача. Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК України, визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Правовідносини щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, регулюються, зокрема, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон). Відповідно до статті 22 Закону, у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, страховик у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Частиною 2 статті 16 ЦК України, визначено, що одним із способів відшкодування шкоди є відшкодування збитків. Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є, зокрема, витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч. 3 ст. 22 ЦК України, збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування», страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 статті 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник, що одержав страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Частиною 1 статті 1191 ЦК України, визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Зі змісту частини 1 статті 1187 ЦК України, вбачається, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 10.05.2018 позивачем було надіслано відповідачу [PERSON] претензію про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 7030,04 грн, які були виплачені потерпілій особі, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 19.09.2016. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приймаючи до уваги те, що страхове відшкодування в сумі 7030,04 грн, яке було виплачено позивачем потерпілому за умовами договору страхування, доказів, які б спростовували доводи позову з боку відповідача суду надано не було, а тому позивач має право відшкодувати шкоду за правилами зазначених вище норм саме із винної в дорожньо-транспортній пригоді особи. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а також приймаючи до уваги те, що в даному випадку саме відповідач повинен нести відповідальність за заподіяну шкоду, та доказів добровільної сплати страхових сум позивачу матеріали справи не містять, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та законними, в зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1762,00 грн.

Outcome: approved