Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

В лютому 2017 року позивачі звернулися до суду з даною позовною заявою, в якій, з урахуванням наданих уточнень, просили визнати нерухоме майно, а саме: квартиру № 46 (загальна площа 69,9 кв.м., житлова площа 39,9 кв.м.) у будинку № 166-А по вул. Робочій у місті Дніпрі (колишня назва Дніпропетровськ) особистою приватною власністю [PERSON], померлого 17 червня 2016 року. В обґрунтування своїх позовних вимог вказали на те, що 16 жовтня 1999 року між [PERSON] (до шлюбу Козакова) [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. Від цього шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO]. 17 червня 2016 року [PERSON] помер. За час свого життя, а саме 04.11.2015 року, [PERSON] було складено заповіт, який посвідчено державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим номером 3-85, відповідно до якого, він заповів усі належні йому майні права та обовязки - [PERSON] та [PERSON], в рівних частинах кожному. Для оформлення свої спадкових прав та спадкових прав сина, позивачка звернулась до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини за законом. Проте, 16 січня 2017 року Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою їй видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, з якої вбачається, що, окрім неї, у спадкодавця є спадкоємець за заповітом син - [PERSON], а також квартира була придбана [PERSON] у період шлюбу з [PERSON]. Відтак, видати свідоцтво про право на спадщину в цілому на квартиру № 46 за законом та за заповітом не вбачається можливим. Дані висновки не відповідають дійсності, спростовуються відповідними та належними доказами, оскільки спірна квартира є особистою приватною власністю [PERSON]. Тому, позивачі були вимушені звернутися до суду. Ухвалами суду до участі у дану справу була залучена [PERSON] в якості співвідповідача та уточнено третю особу по даній справі на Третю дніпровську державну нотаріальну контору. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалися на обставини, які викладені в позовній заяві. [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше надав суду заяву, в якій просив розглянути дану справу без його участі. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог позивачки. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причину своєї неявки суду не повідомила. Представник третьої особи [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій просила розглянути дану справу без її участі у звязку із виробничою завантаженістю. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що 17 червня 2016 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] І-КИ № 688465, виданим 22.06.2016 року Красногвардійським районним у м. Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1346 від 22.06.2016 року (а.с.96). Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, яке, серед іншого, складається з квартири [ADDRESS] (колишня назва Дніпропетровськ), загальною площею 69,9 кв.м., житловою площею 39,9 кв.м., яка належала йому на підставі договору купівлі-продажу від 04.08.1995 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 4367. Вказаний договір зареєстрований в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради в реєстрову книгу №262п за реєстровим № 36-71 (а.с.10). Судом встановлено, що: -[PERSON] (позивачка у справі) є дружиною (вдовою) [PERSON], померлого 17 червня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження Серії І-КИ № 036957, виданим 16.10.1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Кіровської районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис № 383 від 16.10.1999 року (а.с.146); -[PERSON] (позивач у справі) є рідним сином померлого, що підтверджується свідоцтвом про народження Серії І-КИ № 439901, виданим 20.12.2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Кіровської районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис № 402 від 20.12.2000 року (а.с.6); -[PERSON] (відповідачка у справі) є рідною матірю покійного [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження останнього - Серії ГД № 921679, виданим 15.12.1957 року Кіровським районним бюро ЗАГС м. Дніпропетровська, актовий запис № 1060 від 15.12.1957 року (а.с.107). Ще за життя, а саме 04 лютого 2015 року, [PERSON] склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 3-85, яким заповів все належне йому майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось на день його смерті - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в рівних частинах кожному (а.с.145). Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У звязку з вищевказаним, [PERSON], у встановленому законом порядку, звернулася до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті свого чоловіка [PERSON], померлого 17 червня 2016 року. На підставі її заяви, нотаріусом була заведена відповідна спадкова справа за № 422/2016, копія якої знаходиться в матеріалах даної справи (а.с.89-148). Також, окрім [PERSON], до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON], померлого 17 червня 2016 року, звернулися [PERSON] та [PERSON] (відповідачки у справі). 16 січня 2017 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], померлого 17 червня 2016 року, на квартиру [ADDRESS] (колишня назва Дніпропетровськ), оскільки ця квартира була придбана у період шлюбу з [PERSON] (а.с.148). У звязку з вищевказаним, позивачі звернулися до суду, оскільки вважають, що спірна квартира є особистою приватною власністю [PERSON], померлого 17 червня 2016 року. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] дійсно перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу Серії ІІ-КИ № 293143, виданим 17.11.1978 року відділом ЗАГС Ленінського району м. Дніпропетровська, актовий запис № 2173 від 17.11.1978 року (а.с.137). Разом з тим, шлюб між ними був розірваний рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 1995 року по цивільній справі № 2-209/1995, яке набрало законної сили 21 лютого 1995 року (а.с.11). В свою чергу, в мотивувальній частині цього рішення суду, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 1992 року спільно не проживають, сімейні відносини не підтримують та поновлювати їх - наміру не мають. Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, шлюб між [PERSON] та [PERSON] припинений в лютому 1995 року, а фактичні сімейні відносини між ними припинені ще з 1992 року, що встановлено рішенням суду по цивільній справі № 2-209/1995, яке набрало законної сили. Як розяснив Верховний Суд України у абзаці 3 пункту 30 своєї постанови Пленуму № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК (2947-14) може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин. Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Проте, судом не встановлено обставин для відступлення від висновків Верховного Суду України. Тому, згідно з ч. 6 ст. 57 СК України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає можливим визнати нерухоме майно, а саме: квартиру № 46 (загальна площа 69,9 кв.м., житлова площа 39,9 кв.м.) у будинку № 166-А по вул. Робочій у місті Дніпрі (колишня назва Дніпропетровськ) особистою приватною власністю [PERSON], померлого 17 червня 2016 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved