Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що за рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 02.12.2014 р. позивач сплачує аліменти на користь відповідачки на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходів), щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Покликаючись на незадовільний майновий стан, а також на ті обставини, що позивач є студентом; має на утриманні бабусю, [INFO]; батько позивача також потребує допомоги у звязку із захворюванням має цукровий діабет; позивач сплачує кредит, а тому позивач просить суд ухвалити рішення, яким зменшити розмір аліментів, що ним сплачуються на утримання доньки, до розміру 1/5 частини від усіх видів заробітку (доходів). Позивач позов підтримав та пояснив суду про обставини, що описані вище. Додав, що на даний час він сплачує біля 1200 грн. аліментів з урахуванням того, що погашається заборгованість зі сплати аліментів. А тому для нього ця сума є надмірною, у звязку з чим він просить суд зменшити розмір аліментів. Відповідачка позов визнала частково та пояснила, що отримує аліменти від відповідача з урахуванням наявної в нього заборгованості. Згідна, щоб розмір аліментів був зменшений до 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів) позивача. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, за рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 02.12.2014 р. позивач сплачує аліменти на користь відповідачки на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходів), щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідач в попередній справі а позивач у нинішній справі заявлений позов про стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходів) визнав. За положеннями ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно Сімейного законодавства України, обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Як на підставу своїх вимог і заперечень позивач зазначає, що сплачує аліменти у більшому розмірі, ніж він очікував; при постановленні судового рішення 02.12.2014 р. він вважав, що зможе сплачувати аліменти в тому розмірі, про який просить позивачка. Також покликається на незадовільний стан здоровя батька, у звязку з чим збільшилися витрати на його лікування. Просить врахувати, що позивач сплачує кредит, навчається, має на утриманні бабусю. При постановленні рішення суд враховує наступне. Законодавець визначає умови, за яких розмір аліментів, визначений судовим рішенням, суд може змінити: ●у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, ●погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Однак, в судове засідання не були надані належні і допустимі докази того, що позивач: ●має погіршення (незадовільний) стан здоров'я на час звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів (11.06.2015 року) та на час розгляду справи судом порівно з тим, який в нього існував станом на час постановлення рішення про стягнення з нього аліментів (02.12.2014 р.), ●має погіршення майнового стану на даний час порівняно з тим, який існував станом на час постановлення рішення про стягнення з нього аліментів (02.12.2014 р.), ●має зміни у сімейному стані (на даний час став утримувати непрацездатних батьків, тощо), або є в наявності інші обставини, що унеможливлюють відповідача надавати допомогу дитині в розмірі, що був визначений рішенням від 02.12.2014 р. Адже станом на час постановлення рішення суду про стягнення аліментів (02.12.2014 р.). і станом на даний час позивач: навчався і продовжує навчатися; раніше проживав з бабусею та її утримував, і на даний час існують ті ж самі обставини; його батько мав захворювання в 2014 році, і на даний час має те ж саме захворювання, а доказів на збільшення витрат на утримання свого батька порівняно з груднем 2014 року позивач не надав; станом на 2014 рік позивач вже мав оформлений кредит, і кредитні відносини продовжують існувати. По суті, позивач зазначив, що його не влаштовує сума стягуваних з нього аліментів з урахуванням суми заборгованості, що стало причиною звернення до суду. А це, на думку суду, не є підставою для задоволення позову. Адже, по суті, при погашенні заборгованості сума аліментів в грошовому виразі, яку буде сплачувати позивач, зменшиться; а вже «зменшену» суму аліментів (тобто аліменти в розмірі 1/3 частини від доходів) позивач згідний сплачувати. Факт часткового визнання відповідачкою позову не може слугувати для його задоволення, адже суд при постановленні рішення повинен зважити на всі фактично обставини справи, та у звязку з цим прийняти законне, обґрунтоване та справедливе рішення. У відповідності до ч. ч. 1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд позбавлений можливості задоволити заявлений позов у звязку з його безпідставністю та недоведеністю. За таких умов слід відмовити в його задоволенні.

Outcome: dismissed