Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

В квітні 2015 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та виселенням. В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві посилався на те, що він є власником домоволодіння, яка знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Іркутська, буд.13. За даною адресою зареєстровані та проживають відповідачі: [PERSON], [PERSON] та перешкоджають йому в вселенні та проведення капітальних робіт, від позасудового вирішення спору відмовляються. Просив суд: усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном - визнати [PERSON] - [INFO], [PERSON] - [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою вул. Іркутська 13, м. Дніпропетровськ та виселити з житлового приміщення за адресою вул. Іркутська 13, м. Дніпропетровськ без надання іншого житлового приміщення та стягнути судові витрати по справі. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в попередньому судовому засіданні позовні вимоги не визнав. У подальшому в судовому засіданні просив суд відкласти розгляд справи для підготовки заперечень. Відповідачка [PERSON] в судове засідання, яке відбувалося 23.06.2015 року зявилася та просила суд відкласти розгляд справи у звязку з неявкою адвоката. В наступні судові засідання не зявилася. Про час і місце слухання справи повідомлялась належним чином. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] в судове засідання зявився. Позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволені. Суд, заслухавши представників позивача, відповідача [PERSON] в попередньому судовому засіданні, представника відповідача [PERSON], вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до Договору купівлі-продажу домоволодіння від 14 листопада 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1833, [PERSON], діюча від імені [PERSON], на підставі довіреності посвідченої [PERSON], приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 04.04.2014 року, за реєстровим №667 (продавець) та [PERSON] (Покупець) уклали договір, за яким продавець зобовязується передати у власність Покупцю, а Покупець зобовязується прийняти майно та сплатити за нього оговорену грошову суму. Відповідно до п.2 Договору Домоволодіння №13, з господарськими будівлями та спорудами, яке відчужується за даним Договором, знаходиться в Дніпропетровській області, м. Дніпропетровськ, по вул. Іркутській, загальна площа домоволодіння 42,2 кв.м., житлова площа домоволодіння -32,3 кв.м., яке розташоване на земельній ділянці площею 0,0601 кв.м., кадастровий номер земельної ділянки:1210100000:04:036:0012. Згідно до п.4 Договору продаж вчинено за 140000 грн. Відповідно до п.6 продавець зобовязується виселитися із домоволодіння до 01.12.2014 року ( а.с.6). Згідно до Витягу із Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 295143497 від 14.11.2014 року право власності на домоволодіння №13 по вул. Іркутській в м. Дніпропетровську належить [PERSON] (а.с.7). Відповідно до Договору купівлі-продажу від 26 січня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 92, [PERSON] (продавець) та [PERSON] (Покупець) уклали договір, за яким продавець передає у власність Покупцю, а Покупець приймає у власність житловий будинок з господарськими будівлями , що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Іркутська, буд.13, яке розташоване на земельній ділянці площею 0,0601 кв.м., кадастровий номер земельної ділянки:1210100000:04:036:0012. Продаж вчинено за 180000 грн. ( п.2 Договору) (а.с.8). Згідно до Витягу із Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 32676279 від 06.01.2015 року право власності на домоволодіння №13 по вул. Іркутській в м. Дніпропетровську належить [PERSON] (а.с.7). Згідно до Домової книги в домоволодінні №13 по вул. Іркутській зареєстровані: [PERSON] - [INFO], колишній власник домоволодіння та [PERSON] - [INFO], член сімї колишнього власника ( а.с.11-13). Як встановлено в судовому засіданні, відповідачі проживають в спірному домоволодінні, перешкоджають новому власнику у вселенні та добровільно не виселяються. Відповідачі з травня 2015 року зловживали своїми процесуальними правами, що є неприпустим виходячи із норм ч.3 ст.27 ЦПК України, затягували розгляд справи, подавали заяви про відкладення слухання справи у звязку з неявкою адвоката та підготовкою позовної заяви про визнання недійсним договору купівлі-продажу домоволодіння та тричі змінювався представник відповідача [PERSON] Частиною 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Аналогічні положення закріплено й в статтях\~1, \~11 ЦПК України. Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобовязана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обовязки. В судовому засіданні встановлено, що на час розгляду справи довіреність від 04 квітня 2014 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрована в реєстрі за №667, якою [PERSON] уповноважує [PERSON] розпоряджатися, в тому числі продавати, обміняти та іншим чином відчужувати, здавати в оренду, найм тощо, будь-якій особі належне їй нерухоме майно за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Іркутська, буд.13 не скасована та договір купівлі-продажу домоволодіння від 14.11.2014 року не визнано недійсним. Також, як вказав представник відповідача, на час розгляду даної цивільної справи в проваджені суду немає іншої цивільної справи за позовом [PERSON] щодо визнання договору купівлі-продажу домоволодіння недійсним. Згідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.20 ЦК України та статті 3 і 4 ЦПК України право вибору судового захисту належить виключно позивачеві. Згідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконання обовязків власник зобовязаний додержуватися моральних засад суспільства. У відповідності зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні їм права користування та розпорядження своїм майном. Права власника квартири визначені ст.383 ЦК України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб в розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливо лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст.3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Згідно до положень ЖК України до членів сімї власника житлового приміщення віднесено дружину ( чоловіка) власника житла, їх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство ( ч.2 ст.64, ч.3 ст.156 ЖК України). Виходячи із вищевикладеного, та оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що проживання відповідачів в квартирі, яка належить на праві власності позивачу створює йому перешкоди у користуванні та розпорядженні його майном, в добровільному порядку відповідачі виселятися не бажають, внаслідок чого позивач вимушений звернутися до суду, отже, виходячи із вищевикладеного, позовні вимоги позивача щодо усунення перешкод в користуванні майном та виселення відповідачів знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України із відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по справі в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved