Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

В листопаді 2016 року [PERSON] в інтересах позивача звернувся до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що позивачу на праві власності належить квартира №1 в багатоквартирному житловому будинку №57 по вул. Шевченка в м. Чернівці, загальною площею 72,30 кв.м. Власниками інших квартир у вказаному є треті особи та відповідачу, зокрема [PERSON] та [PERSON] належить квартира №2, [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири №3, а [PERSON] належить квартира №4. Вважає, що позивач, як співвласник зазначеного багатоквартирного будинку, має право на визначення своєї частки у спільному майні, що в свою чергу призведе до зміни виду права власності з спільної сумісної на спільну часткову, а тому визначенню підлягають також частки інших співвласників. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просив припинити спільну сумісну власність та визнати спільну часткову власність на горище житлового будинку по вул. Шевченка, 57 в м. Чернівці в частках: за квартирою №1 - 19,6/100, за квартирою №2 33,2/100, квартирою №3 28,8/100, квартирою №4 18,4/100 часток. В судове засідання позивач не зявилась, про причини своєї неявки суд не повідомила. В її інтересах діяв представник, який в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у ньому. Треті особи на стороні позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON] направили до суду заяву, в якій не заперечували проти задоволення позову, просили судове засідання призначене на 23.11.2016 року проводити без їх участі. В подальшому в судові засідання по справі не зявились, про причини своєї неявки суд не повідомили. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявились, в їх інтересах діяла представник [PERSON], яка в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, вважаючи вимоги позивача безпідставними та необґрунтованими. Представник третьої особи на стороні відповідача [PERSON] міської ради в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Судом встановлено, що будинок №57 по вул. Шевченка в м. Чернівці є багатоквартирним, на його першому поверсі розташовані квартири №1,2,3,4, в підвальному приміщенні квартири №6 та №7 переобладнані під склад, а колишня квартира №5 перейменована на №6 та на час останньої інвентаризації складалась з однієї кімнати площею 21,10 кв.м. Наведені обставини підтверджуються матеріалами інвентаризаційної справи на вказаний будинок, а також листом ЧКОБТІ від 21.03.2017 року №495. З матеріалів справи вбачається, що позивач, відповідачі, а також треті особи [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є власниками окремих квартир у вказаному будинку (а/с 3, 6-9). Відповідно до вимог ст.. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними обєктами нерухомого майна. Допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення). Згідно ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Статтею 382 ЦК України передбачено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 2 березня 2004 року № 4-рп / 2004 у справі № 1-2/2004 допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладові, горища, колясочні і т.п.) передаються безкоштовно в загальну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат в квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не вимагає здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднань співвласників багатоквартирного будинку, вступ до нього. З системного аналізу вище вказаних норм законодавства вбачається, що горище житлового будинку є допоміжним приміщенням, оскільки без нього неможлива повноцінна експлуатація багатоквартирного будинку,\~ а тому \~воно не може бути самостійним обєктом цивільно-правових відносин, у звязку з чим не може бути поділене між власниками квартир у багатоквартирному будинку. Частиною другою ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. За таких обставин, законом не передбачено виникнення права спільної часткової власності на допоміжні приміщення багатоквартирного будинку. Крім того, у відповідності до вимог ст. 318 ЦК України суб'єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені\~статтею 2 \~цього Кодексу, відповідно до якої учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, [PERSON] Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права. Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач просить припинити спільну сумісну власність та визнати спільну часткову власність на горище за окремими квартирами багатоквартирного будинку, проте квартира не є субєктом права власності згідно норм чинного законодавства, а тому квартирі не можуть належати права на певну річ. За таких обставин відсутні підстави для задоволення позову. На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed