Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

В квітні 2018 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав . В позові [PERSON] вказала , що з 14 жовтня 2000 р. по 31 жовтня 2002 р. перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. [INFO] в них народився син [PERSON] . З травня 2001 року вони разом не проживають та вихованням сина вона займається самостійно. Батько дитини з 2010 року проживає в іншій місцевості, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини .Сина з батьком нічого не пов»язує , він взагалі не вважає його своєю сім»єю. Батько ніколи не виховував дитину , не утримував матеріально сина , не сплачував кошти за лікування та оздоровлення дитини .На думку позивача, відповідач ухиляється від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини , що стало підставою для звернення до суду. Позбавлення відповідача батьківських прав, на її думку, позитивно вплине на інтереси дитини та сприятиме захисту прав сина у майбутньому. Позивач у судовому засіданні та її представник підтримали позов , просять задовольнити. Відповідач проти позову заперечував, просив відмовити в позові. Третя особа - служба у справах дітей до суду не з»явилася , подала заяву слухати справу у відсутність . Представник третьої особи - відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м.Києві до суду не з»явився , про розгляд справи повідомлявся належним чином та в установлений законом строк, про що свідчать розписки про отримання судових повісток. Суд , заслухавши пояснення сторін , допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі , дійшов до наступних висновків. Статтею 150 СК України передбачений обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із частинами 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно із частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Зазначені гарантії кореспондуються із ст. 52 Конституції України, відповідно до якої діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. В свою чергу, відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування всіх обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до пункту 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Матеріалами справи встановлено , що сторони перебували з 14 жовтня 2000 року по 31 жовтня 2002 року в зареєстрованому шлюбі , який розірваний відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданим Дарницьким районним управління юстиції у м.Києві від 31 жовтня 2002 року. [INFO] у сторін народився син [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м.Києві від 08 квітня 2015 року. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] видане відділом ДРАЦС Дарницького РУЮ у м.Києві від 17 січня 2015 року, [PERSON] одружилася та змінила прізвище на [PERSON] На підставі свідоцтва про зміну імені виданого Дарницьким районним у м.Києві відділом ДРАЦСу ГТУЮ у м.Києві від 29 грудня 2017 року , [PERSON] 29 грудня 2017 року змінив прізвище на [PERSON]. Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 29.03.2002 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти в розмірі ј частини всіх видів заробітної плати відповідача до повноліття дитини . Як зазначає довідка про перерахунок заборгованості виданої Дарницьким РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві від 14 березня 2018 року заборгованість по аліментах станом на 01 березня 2018 року становить 4 916,53 грн. Відповідно до довідки відділу освіти Краснокутської районної державної адміністрації від 27 червня 2018 року заборгованість по аліментах в сумі 3 879,27 грн. погашена. Актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 25 червня 2018 року підтверджується , що дитина [PERSON] проживає [ADDRESS] разом з дідом [PERSON] та бабою [PERSON] , у дитини є власна кімната , де розміщені письмовий стіл , стілець , диван-ліжко , особисті речі . Стосунки в сім»ї добрі . Для дитини створені належні умови для проживання , розвитку, навчання , відпочинку. Згідно довідки школи I-III ступенів №160 Дарницького району м. Києва , [PERSON] дійсно навчався у вказаній школі . За час навчання батько [PERSON] не відвідував батьківські збори , не спілкувався з класним керівником , не брав участі у вихованні сина. Як свідчить характеристика ліцею « Наукова зміна» Дарницького району м.Києва , [PERSON] зарекомендував себе як старанний та здібний учень , проявляє високий інтерес до навчання , протягом останніх 3 років проживає з бабою та дідом , мати підтримує зв»язок з сином , спілкується з вчителями , цікавиться навчанням сина , обізнана про стан навчання .Батько дитини до ліцею не приходив , з вчителями не спілкувався . Згідно довідки Київського національного університету ім.Т.Шевченка , [PERSON] є студентом 1 курсу ОР «бакалавр» денної форми навчання спеціальності 121 Інженерія програмного забезпечення» факультету інформаційних технологій Київського національного університету імені Т.Шевченка . Квитанцією від 17.08.2018 р. підтверджується , що за навчання [PERSON] сплачено [PERSON] в сумі 3 831,04 грн. Відповідач [PERSON] з 2011 року проживає в [ADDRESS] , працює вчителем у Краснокутській ЗОШ №2 , загальна сума доходу за період з 01 квітня 2018 року по 30 вересня 2018 року , без урахування аліментів, складає 19 493,17 грн. Крім того ,[PERSON] з 23 серпня 2003 року одружений з [PERSON] та має на утриманні двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] . Довідкою виданою Краснокутським РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області від 02 жовтня 2018 р. підтверджується , що у відділі на виконанні знаходиться виконавчий лист № 2-1585/02 виданий Дарницьким районним судом м.Києва від 25 жовтня 2017 року про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON]. Утримання аліментів проводиться з заробітної плати [PERSON] .Станом на 01 жовтня 2018 року заборгованість по сплаті аліментів відсутня. Допитані по справі свідки [PERSON], [PERSON] , [PERSON] пояснили суду , що дитина проживає разом з дідом та бабою та ними виховується. Батько дитини участі у вихованні дитини не приймає, він не бачиться з дитиною, матеріально не забезпечує, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини. Свідки [PERSON] , [PERSON] пояснили суду , що відповідача ніколи з дитиною не бачили , дитина про батька не розповідала , будь-яки подарунків у дитини від батька не має. Свідок [PERSON] пояснила суду , що є матір»ю відповідача та бабою [PERSON]. З 2002 року по 2011 р. батько щомісяця бачився з дитиною . Після переїзду до іншого місця проживання , з 2011 року батько 2 , 3 рази на рік зустрічався з сином . В грудні 2017 р. дитина приходила до неї додому, де відбулася зустріч з батьком. Дитина спілкувалася з батьком та подарувала йому подарунок на День народження . Відносини погіршилися , оскільки батько не надав дозвіл виїхати на постійне місце проживання до Ізраїлю. Батько весь час цікавився навчанням сина , спілкувався з ним по телефону , постійно сплачував аліменти, борг по аліментах відсутній. Заява [PERSON] свідчить про те, що батько байдуже ставиться до нього протягом всього життя , не виконує батьківські обов»язки , не бажає щоб батько в подальшому мав вплив на нього. Відповідно до висновку Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації від 19 липня 2018 року , [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківського обов»язку , не намагається забезпечити достатній життєвий рівень дитині та орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити його батьківських прав щодо сина [PERSON] Згідно ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд не бере до уваги висновок органу опіки та піклування Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації від 19 липня 2018 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача щодо сина, оскільки він є непереконливим, в цілому ґрунтується на констатації факту відсутності спілкування батька з дитиною та не враховує об'єктивні для відповідача фактори, які ускладнюють його безпосередню участь у вихованні дитини, зокрема проживання дитини та батька в різних містах країни. При цьому, посилаючись у висновку на те, що батько не виконує свої батьківські обов'язки без поважних причин, орган опіки та піклування не з'ясував дані про особу відповідача, умови та спосіб його життя. Отже, органом опіки та піклування не надано оцінки можливим причинам ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків. Разом з тим, із зазначеного висновку не є зрозумілим, яким чином позбавлення батьківських прав відповідача сприятиме захисту інтересів дитини. Зазначені вище обставини свідчать про те, що висновок органу опіки та піклування про визнання доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON] є недостатньо обґрунтованим та під час його складання не в повній мірі враховано обставини, які мають суттєве значення. Доводи позивача про те, що відповідач на неодноразові її прохання не надає дозволу на виїзд дитини за кордон на постійне місце проживання та відмова відповідача у наданні такого дозволу , не є тими виключними обставинами, які можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав відповідача . Посилання позивача на те, що відповідач не приймає участі у вихованні сина та не цікавиться станом здоров'я своєї дитини, також не заслуговує на увагу, оскільки не свідчить про винну поведінку відповідача щодо ухилення від виховання сина і свідомого нехтування ним своїми обов'язками, оскільки позивач з сином та відповідач мешкають в різних містах, що є об'єктивною обставиною реальної неможливості відповідача відвідувати сина, навчальний заклад, де він навчається так як це потрібно і необхідно. Наданий позивачем розрахунок старшого державного виконавця Дарницького РВ ДВС ГТУЮ у м.Києві від 11.01.2018 р. , що загальна сума заборгованості по аліментах з 11.01.2015 р. по 11.01.2018 р. складає 78 768,25 грн. суд до уваги не приймає, оскільки спростовується довідкою Дарницького РВ ДВС ГТУЮ у м.Києві від 14.03.2018 р. , де зазначено , що державним виконавцем здійснено перерахунок заборгованості та вказана заборгованість у сумі 78 768,25 грн. є недійсною . У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Також не заслуговують на увагу і доводи позивача стосовно того, що відповідач має заборгованість по сплаті аліментів, матеріально не утримує дитину, оскільки судом встановлено, що відповідач постійно сплачував позивачу грошові кошти - аліменти на її користь на утримання дитини , заборгованості по сплаті аліментів не має. Суд вважає , що факту ухилення [PERSON] від виховання дитини, свідомого нехтування ним батьківськими обов'язками, його винної поведінки щодо дитини не встановлено, а його окреме проживання і певні перешкоди з боку позивачки щодо спілкування з дитиною , у зв'язку з конфліктними відносинами між сторонами , позбавляє його можливості у повній мірі виконувати свої батьківські обов'язки. Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Позивачем не надані безспірні та достатні докази винної поведінки та свідомого нехтування батьківськими обов'язками відповідачем, які б свідчили про ухилення від виховання сина і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 164 СК України, тому позбавлення батьківських прав не буде відповідати меті цього заходу: захист інтересів дитини та стимулювання батька до належного виконання своїх обов'язків. Обставини, на які посилається позивач як на підставу заявленого позову, а саме невиконання батьком батьківських обов'язків, не знайшли свого беззаперечного доведення, виняткових обставин для задоволення позову суду не наведено, позивачем не надано належних і допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків без поважних причин, не встановлено винної поведінки останнього щодо ухилення від виховання сина і свідомого нехтування ним своїми обов'язками. За таких обставин , суд вважає в позові [PERSON] слід відмовити , однак попередити відповідача [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання та утримання сина, а на орган опіки та піклування покласти контроль за виконанням батьком своїх батьківських обов'язків відносно дитини . У відповідності до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові ,інші судові витрати , пов»язані з розглядом справи покладаються на позивача. Тому , заявлені вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь судових витрат у сумі 13305,00 грн. задоволенню не підлягають та покладаються на позивача.

Outcome: dismissed