Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-26 00:00:00

В квітні 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням зі зняттям з реєстрації.В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі разом з відповідачем. Від цього шлюбу у них народилися двоє дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням суду було затверджено мирову угоду, яка була укладена між нею та відповідачем, після чого нею було оформлено право приватної власності на житловий будинок та земельну ділянку. Вказала, що на даний час вона є власником житлового будинку [ADDRESS]. Вказала, що відповідач на даний час зареєстрований за вказаною адресою, однак фактично там не проживає з серпня 2014 року, а тому вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та просить визнати відповідача таким, що втратив право користуватися житловим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS] та примусово зняти його з реєстраційного обліку цього житлового будинку. Ухвалою суду від 22.05.2018 року було відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. В судове засідання позивач не з'явилася, на адресу суду надіслала клопотання про розгляд справи у її відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення про його виклик на сайті суду, не скористався своїм правом та відзив проти позову та докази по справі до судуне надав. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов заявлений обґрунтовано і підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі разом з [PERSON] з 20.10.1995 року. Від цього шлюбу у них народилися двоє дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 26.01.2016 року розірвано шлюбі між [PERSON] та [PERSON], стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання синів [PERSON] та [PERSON], а також визначено постійне проживання їх сина [PERSON], разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS]. Рішення суду набрало законної сили. Заочним рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 08.09.2017 року [PERSON] позбавлений батьківських прав щодо свого малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Рішення суду набрало законної сили. Ухвалою апеляційного суду Київської області від 02.03.2017 року було затверджено мирову угоду, яка була укладена між [PERSON] та [PERSON], та на підставі якої за [PERSON] визнано право власності, зокрема на житловий будинок [ADDRESS]. Ухвала суду набрала законної сили. Нотаріально посвідченою заявою від 06.03.2017 року [PERSON] відмовився від будь - яких претензій матеріального чи іншого характеру до [PERSON] щодо поділу спільного майна подружжя, зокрема, житлового будинку [ADDRESS]. 08.09.2017 року [PERSON] на підставі ухвали апеляційного суду Київської області від 02.03.2017 року було оформлено право приватної власності, зокрема на житловий будинок [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] на даний час зареєстрований за адресою будинок [ADDRESS], однак фактично там не проживає з серпня 2014 року. Оскільки в вищевказаному житловому будинку зареєстрований відповідач, то позивач не може в повній мірі реалізувати своє право на вільне володіння, користування та розпорядження вказаним майном, факт відсутності речей відповідача та відсутність на протяжі тривалого часу останнього, також підтверджується актом обстеження житлово - побутових умов проживання від 16.09.2015 року депутатом Лютізької сільської ради Вишгородського району Київської області. Відповідно до ст. ст. 316, 317 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно до вимог ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Вимогами ст. 71 Житлового кодексу України встановлено 6-ти місячний строк збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його родини, а також вичерпаний перелік випадків за якими за особою, що тимчасово відсутня, зберігається житлове приміщення понад шести місяців. Згідно до ст. 72 ЖК України визнання особи, яка втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності особи більш встановлених строків здійснюється в судовому порядку. За таким підстав суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, як таких, що знайшли своє об'єктивне підтвердження, і тому вони підлягають повному задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: approved