Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

В квітні 2014р. позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 2-4) до відповідача [PERSON] , в якому просив суд: стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 689/ФКВ-07 від 01 червня 2007р. (далі по тексту - кредитний договір), в розмірі 212582,17 грн., а також суму судового збору у розмірі 2125,82 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що згідно кредитного договору, укладеного між ТОВ «Український промисловий банк» та відповідачем, останньому було надано кредит у розмірі 18453,0 дол. США, з кінцевим строком повернення кредиту до 30 травня 2014р. та зі сплатою відсотків у розмірі 13,0 % річних. 30 червня 2010р. між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та НБУ було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Український промисловий банк» на користь ПАТ «Дельта Банк», за умовами якого ТОВ «Укрпромбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов`язань перед НБУ, у тому числі, право вимоги до відповідача за кредитним договором від 01 червня 2007р. Позивач зазначає, що взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконує, внаслідок чого у нього станом на 06 лютого 2014р. виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 212582,17 грн. Вказує, що в порядку досудового врегулювання спору відповідачу надсилалась вимога з пропозицією сплатити заборгованість, яка залишилась без задоволення. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Гуменюк А.І. від 26 травня 2014р. відкрито провадження по справі (а.с. 36, 37). Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 серпня 2015р. позов ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволено. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 березня 2016р. зазначене заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва скасоване та призначено справу до розгляду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 вересня 2018р. визначено головуючого суддю Волошина В.О. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Волошина В.О. від 21 вересня 2018р. прийнято справу до розгляду та призначено в підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06 лютого 2019р. закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. До судового засідання стороною позивача було подано до суду заяву про розгляд справи у відсутність свого представника, заявлені позовні вимоги сторона позивача підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених і позові, та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явився, поважності причин неявки суду не повідомив, у встановлений судом в ухвалі строк, відповідач відзив на позов не подавав. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 01 червня 2007р. між ТОВ «Український промисловий банк» та відповідачем був укладений кредитний договір, за умовами якого відповідачу було надано кредит в сумі 18453,0 дол. США. Кінцевою датою повернення кредиту встановлено 30 травня 2014р. Відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 13,0 % річних. Нарахування процентів за кредитним договором здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця, методом факт/360 відповідно до вимог чинного законодавства України (а.с. 5-11). Крім того, судом встановлено, що 30 червня 2010р. між тими ж сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору (щодо зміни схеми погашення кредиту) (а.с. 18-22). Судом встановлено, що 30 червня 2010р. між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та НБУ було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Український промисловий банк» на користь ПАТ «Дельта Банк», за умовами якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло, у тому числі, право вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором (а.с. 24-27). Як вбачається з Акту прийому-передачі документації за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, підписаного 30 червня 2010р. до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором (а.с. 18). Відповідно до статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За змістом статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк ( ч. 1 ст. 530 ЦК України ). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Відповідно до ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завданні простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до пунктів 3.1.3., 3.4.3. кредитного договору, у випадку непогашення кредиту та/або процентів у терміни, передбачені договором, банк відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема Закону України «Про банки і банківську діяльність», має право видавати наказ про примусову оплату боргу за Договором; позичальник зобов`язується достроково повернути банку всю суму кредиту та повністю сплатити плату за кредит у разі застосування банком права вимоги дострокового повернення кредиту в порядку, визначеному розділом 6 Договору. Як вбачається з матеріалів справи, листом-вимогою вих. № 31.4-08/2291/14 від 06 березня 2014р., позивач належним чином повідомив відповідача про наявну заборгованості за кредитним договором з пропозицією її сплатити (а.с. 16). Судом встановлено, що взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідачем не виконуються, внаслідок чого відповідач має заборгованість у розмірі 212582,17 грн. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звзяок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2125,82 грн.

Outcome: approved