Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

В листопаді 2016 року позивачка звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів з урахуванням встановленого індексу інфляції в наслідок невиконання зобовязань за період з часу винесення рішення суду до моменту подання позову. В обґрунтування вимог позову, позивачка в позовній заяві посилалася на те, що 19 жовтня 2010 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області було ухвалено рішення, яким було вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 217 308 грн. 00 коп. на відшкодування компенсації частини вартості майна. Виконавчий лист, який був виданий на підставі цього рішення, перебував на примусовому виконанні, проте 24.12.2012 року постановою державного виконавця на підставі п. 2 ч.1 ст. 47 ЗУ « Про виконавче провадження» виконавчий лист був повернутий стягувану без виконання , у звязку з чим стягував [PERSON] повторно звернулась до ВДВС за примусовим виконанням рішення суду та 13.01.2014 року було відкрито виконавче провадження ВП № 41436083. Однак, до моменту звернення до суду з позовом рішення Дніпропетровського районного суд Дніпропетровської області від 19.10.2010 року не виконано відповідачем, що підтверджується довідкою за вих. № 214/15 від 03.02.2016 р. виданою Жовтневим ВДВС Дніпропетровського МУЮ. В наданій суду 18.09.2017 року заяві, представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала та просив розглянути справу за їх відсутності. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання не зявилися, про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином, за таких обставин, зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 610 ЦК України, невиконання зобовязання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) є порушенням зобовязання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 10. 2010 року, було частково задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є спільною власністю подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту окремого проживання та поділ майна , що є спільною власністю подружжя та судом було вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 217\~308,00 грн. на відшкодування компенсації частки вартості майна. 24.12.2012 року постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС ДМУЮ було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачові за виконавчим листом № 2-487/10 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України . 13.01.2014 р. постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС ДМУЮ було повторно відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2-487/10 про стягнення грошових коштів з [PERSON] на користь [PERSON], а постановою від 26.12.2014р. виконавчий лист повернуто на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України. В Аналізі практики застосування ст.\~625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві, підготовленому суддею Верховного Суду України Сеніним\~Ю.Л. та іншими зазначено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.\~2 ст.\~625 ЦК України (Ця правова позиція підтверджена судовою практикою Верховного Суду України у Постановах від 20\~грудня\~2010р. у справі №\~3-57гс10, від 4\~липня\~2011р. у справі №\~3-65гс11, від 12\~вересня\~2011р. у справі №\~3-73гс11, від 24\~жовтня\~2011р. у справі №\~3-89гс11, від 14\~листопада\~2011р. у справі №\~3-116гс11, від 23\~січня\~2012р. у справі №\~3-142гс11). Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що відповідач [PERSON], не виконуючі рішення суду від 19.10.2010 р. після набрання ним законної сили, є таким, що прострочив виконання грошового зобовязання та не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобовязання, передбаченої ст. 625 ЦК України. Суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки грошові кошти з урахуванням встановленого індексу інфляції в наслідок невиконання зобовязань за період з 29.10.2010 р. з часу винесення рішення суду до 05.02.2016 р. у сумі 192 127,64 грн. ( сто девяносто дві тисячі сто двадцять сім ) гривень 64 копійок з наступних підстав. Як вбачається з рішення суду від 19.10.2010 р., відповідач був зобовязаний сплатити на користь позивачки 217 308,00 грн. на відшкодування компенсації частки вартості майна. Як передбачено нормами Закону країни «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає грошова одиниця України - гривня, яка була предметом стягнення за рішення суду. Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні. Таким чином, враховуючи той факт, що грошові кошти за рішенням суду були стягнуті в грошової одиниці Україна то позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання судового рішення та суму боргу в розмірі 217 308,00 грн. станом на 05.02.2016 року не сплатив позивачці, у звязку з чим вважається таким, що прострочив виконання грошового зобовязання. Підводячи підсумок викладеному, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів з урахуванням встановленого індексу інфляції в наслідок невиконання зобовязань за період з 29.10.2010 р. з часу винесення рішення суду до 05.02.2016 р. у сумі 192 127,64 грн. ( сто девяносто дві тисячі сто двадцять сім ) гривень 64 копійок. Відповідно до вимог ст.ст. 79,88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1921,27 грн., сплачена нею при подачі позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved