Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

В лютому 2019 року [PERSON] звернулась до суду із заявою про зняття арешту посилаючись на те, що ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 26.09.2006 року було накладено арешт на земельну ділянку [ADDRESS] , [ADDRESS] , яка належала позивачу. 23.10.2006 року постановою АН №372268 Комінтернівська ДВС Одеської області накладено арешт на підставі вказаної ухвали суду. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10.04.2007 року ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 26.09.2006 року про накладення арешту на земельну ділянку скасовано. З приводу зняття арешту позивачка звернулась до Лиманського районного ДВС Одеської області, однак їй було відмовлено. Позивач просить суд зняти арешт з вищезазначеного нерухомого майна. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та дату засідання повідомлена належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомив. Представник відповідача Доброславського районного відділу ДВС в судове засідання не з`явився, про час та дату засідання повідомлений належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомив. За даних обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу, відповідно до ч.2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до відомостей з єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №34897504 зареєстрований арешт нерухомого майна за №3805152 29.09.2006 року реєстратором: Лиманська районна державна нотаріальна контора на підставі ухвали, 2552 від 27.04.2006 року виданої Комінтернівським районним судом Одеської області на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] та арешт нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження 3931509 від 23.10.2006 року зареєстрований реєстратором Лиманською районною державною нотаріальною конторою на підставі постанови АН 372268 від 23.10.2006 року виданої Комінтернівським ДВС на земельну ділянку, розташовану за адресою: Одеська область, [ADDRESS] район, с. Фонтанка, вул. О.Кошевого, земельна ділянка 117. Згідно листа від 31.10.2018 року №38-17811 Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Одеської області у звязку із закінченням строку зберігання завершених виконавчих проваджень, котрий згідно вимог чинного законодавства становить 3 роки, встановити підстави накладення арешту на майно боржника не можливо та рекомендовано [PERSON] звернутись до суду із заявою про скасування арешту. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 10.04.2007 року по справі за апеляційною скаргою [PERSON] на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 26.09.2006 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі продажу земельної ділянки дійсним та визнання права приватної власності апеляційну скаргу задоволено, ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 26.09.2006 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі продажу земельної ділянки дійсним та визнання права приватної власності скасовано і постановлено нову ухвалу про відмову позивачу [PERSON] в забезпеченні позову. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 23.09.2010 року [PERSON] є власником земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 26.04.2002 року №46. Статтею 41 Конституції України\~передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст\~316,\~317,\~319 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. ст. 319 - 321 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно\~ст.328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема і з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За положеннями\~ст.391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вимоги позивача, що ґрунтуються на праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7\~ЦПК України\~є обов`язковою для суду. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3\~ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження»\~особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. На сьогодні позивач має намір розпорядитися належним їй майном, проте через наявність арешту позбавлена можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Згідно із ч.2\~ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч.ч. 1,2,3\~ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення із заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, та оскільки підстав для продовження обтяження на майно на даний час не вбачається, порушене право позивача підлягає судовому захисту у заявлений спосіб шляхом зняття арешту з майна, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. На підставі вищевикладеного,\~ст. 41 Конституції України, Першого\~Протоколу\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,\~Конституції України, ст.ст\~316,\~317,\~319 ЦК України,\~Закону України «Про виконавче провадження»,

Outcome: approved