Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

В листопаді 2015 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом. Посилалась, що є власником квартири № 20, що розташована у будинку 116 по вулиці Миру в м. Харкові. Відповідач зареєстрований за вказаною адресою, але протягом тривалого часу не проживає в ній, через що виникають проблеми по сплаті комунальних послуг, які нараховуються на особу, яка не мешкає у квартирі. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, пояснивши, що квартиру [ADDRESS] купив її чоловік у 2006 році та в ній був зареєстрований співмешканець родички власника квартири [PERSON], якого позивачка ніколи не бачила та не знала. У 2009 році вказану квартиру чоловік позивачки подарував їй. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. За клопотанням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення, перевіривши обставини справи, суд вважає необхідним позов задовольнити повністю, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] належить квартира № 20, що розташована у будинку 116 по вулиці Миру в м. Харкові, на підставі договору дарування від 25.06.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2425 (а.с. 4-6). Згідно довідки, виданої ЖК «Алмаз-3» від 17.11.2015 року та акта від 08.02.2015 року у спірній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON], що підтверджується також довідкою Орджонікідзевського РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області. Допитані в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] пояснили, що є сусідами [PERSON] та мешкають у квартирі [ADDRESS] з 2010 року. Зазначили, що квартирі позивачки бувають та відповідача в ній ніколи не бачили і не знають хто він є. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень ст. 321 ЦК України, яка встановлює непорушність права власності, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Здійснення права власності врегульовано ст. 319 ЦК України, якою передбачено що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Отже власник може вимагати усунення будь яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням права володіння. У відповідності до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В той же час власник квартири [PERSON] не може розпорядитися нею на свій розсуд оскільки в ній зареєстрований відповідач. Отже позовні вимоги [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 88 ЦПК України в звязку з чим вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 487, 20 грн. понесених витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного і

Outcome: approved