Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

В липні 2017 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд за межі України малолітньої дитини. Вказувала на те, що з 03.03.2011 р. по 09.12.2015 р. вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Під час спільного проживання у подружжя народився син [PERSON], [INFO], який після розлучення сторін проживає разом з матірю та знаходиться на її утриманні. Також позивачка зазначала, малолітній [PERSON] є інвалідом з дитинства, має важкі захворювання та потребує ретельного лікування. На теперішній час вона має намір відвезти сина на лікування до АР Крим, проте відповідач\~ дозволу на виїзд дитини за межі України не надає. Посилаючись на вищевикладене, позивачка просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за меді України до АР Крим період з 26.08.2017 року по 17.09.2017 року, малолітньому [PERSON], [INFO], який народився в м. Миколаєві, у супроводі матері [PERSON] без згоди та супроводу батька [PERSON]. В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Представник органу опіки вважав, що позов підлягає задоволенню. Згідно ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення\~ сторін, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. З 03.03.2011 р. по 09.12.2015 р. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Згідно Свідоцтва про народження [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO] З пояснень позивачки вбачається, що після розлучення сторін малолітній [PERSON] проживає з матірю та знаходиться повністю на її утриманні. При цьому, відповідач жодної допомоги на утримання дитини не надає, участі у вихованні дитини не приймає. Крім того, [PERSON] є інвалідом з дитинства та має, між іншим, захворювання головного мозку, в звязку з чим потребує лікування. Згідно наданих позивачкою Медичного висновку виданого Миколаївською обласною психіатричною лікарнею за № 36 від 23.05.2016 р. вбачається, що [PERSON] має захворювання: психічний розлад внаслідок раннього органічного ураження головного мозку, зі зниженням когнітивних здібностей. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] запрошено з 28.08.2017 р. по 16.09.2017 р. на проходження 20-денного курсу лікування до Клініки [PERSON], яка знаходиться на тимчасово окупованій території України - в м. Севастополі АР Крим. З огляду на викладене, позивачка має намір відвезти сина до АР Крим у період з 28.08.2017 р. по 16.09.2017 р. для лікування. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що, вона зверталась до відповідача з проханням надання дозволу на виїзд сина до АР Крим, з метою проходження курсу лікування, оскільки вказана поїздка здійснюється в інтересах дитини, однак відповідач навмисно не надає згоди на виїзд дитини за межі України. Так, відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини першочергова увага в усіх діях щодо дітей має приділятися якнайкращому забезпеченню інтересів дітей, незалежно від того ким ці дії здійснюються. Згідно з принципом 2 Декларації про права дитини від 20.11.1959 дитині повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови для фізичного, розумового, морального, духовного розвитку Такого ж змісту обов'язки батьків щодо розвитку дитини та забезпечення її інтересів, передбачені статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства». Батьки дитини, згідно з приписами ст. 141 СК України мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно зі статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. При цьому, відповідно до приписів ст. 157 СК той з батьків, який проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Інший з батьків не має права перешкоджати такому вихованню та спілкуванню, якщо воно не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років має право на виїзд з України лише за згодою батьків і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-XII (далі - Закон № 3857-XII), Правилами перетинання державного кордону громадянами України (далі Правила, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57). За змістом ч.2 ст. 4 Закону № 3857-XII за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Пунктом 4 Правил передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням в ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Враховуючи наведене, у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про державу прямування та відповідного часового проміжку перебування дитини у цій державі, строку та мети виїзду. Отже, законодавством передбачена можливість і необхідність\~ вирішення у судовому порядку питання про надання дозволу на виїзд за\~ кордон дитини, якій не виповнилося 16 років, із зазначенням конкретної країни, конкретної дати виїзду (разового), а не надання рішенням суду дозволу на виїзд дитини за кордон без зазначення конкретного періоду перебування за кордоном, що в порушення ст. 153, 157 СК України фактично позбавляє батька дитини можливості брати участь в її вихованні та особисто спілкуватись. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що виїзд до АР Крим малолітнього [PERSON] здійснюватиметься з метою його лікування, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved