Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

В квітні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності на 84/100 частки квартири [ADDRESS] (колишня назва 60 років СРСР) в місті Маріуполі. В обґрунтування вимог зазначено наступне. В 1990 році його мати [PERSON] отримала ордер та право на зайняття квартири [ADDRESS] (60 років СРСР) в місті Маріуполі в ЖБК «Жовтневий-169». В 1991 році за пропозицією [PERSON] він оплатив частку вартості вказаної квартири у сумі 4100 рублів СРСР, що підтверджено квитанцією від 10 січня 1991 року, а відповідно набув право власності на 68% квартири. Проте після смерті його матері [PERSON], яка померла 24 квітня 2013 року він довідався, що вона зареєструвала спірну квартиру в Маріупольському БТІ на себе. Таким чином, наявне спадкове майно у вигляді 32% вказаної однокімнатної квартири. Іншим спадкоємцем є його племінник [PERSON] У встановлений законом термін він звернувся до нотаріальної контори, однак йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки державна реєстрація права власності вказаної квартири не була проведена. У звязку з цим, просить визнати за ним право власності на 68% квартири [ADDRESS] (60 років СРСР) в місті Маріуполі, а також на 16% квартири в порядку спадкування за законом. Позивач та його представник просили задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, оскільки [PERSON] особисто виплатила пайовий внесок за квартиру з особистих коштів, а квитанція лише може свідчити, що вона доручила віднести її грошові кошти до банку. Стверджує, що за життя [PERSON] не приховувала наявність права власності на спірну квартиру. Третя особа Голова Житлово-будівельного кооперативу «Жовтневий-169» [PERSON] надала суду письмові пояснення, у яких зазначено, що за життя [PERSON] була членом ЖБК «Жовтневий-169» та повністю внесла пайовий внесок на квартиру [ADDRESS] (колишня назва 60 років СРСР) в місті Маріуполі, а відповідно набула право власності на неї. Крім того, під час розгляду даної справи було змінено процесуальний статус Голови ЖБК «Жовтневий-169» з відповідача, який вважав, що позивач звернувся до суду поза межами строку позовної давності, на третю особу. Вирішуючи справу суд виходить з наступного. Згідно з ордером №003936 серія КО від 13 липня 1990 року виданим Виконавчим комітетом Маріупольської міської ради [PERSON] сімя якої складається з одної особи, надано право на зайняття квартири [ADDRESS] (60 років СРСР) в місті Маріуполі. Згідно з квитанцією серії СМ №360918 від 10 січня 1991 року, яка містить реквізити Ощадного банку СРСР, від [PERSON] прийнято для «Жовтневий-169» в інтересах [PERSON] 4100 рублів СРСР. Згідно з Довідками ЖБК «Жовтневий-169» від 16.05.1993 року виданими для [PERSON], вона є членом ЖБК «Жовтневий-169», вона є наймачем та проживає у [INFO] (60 років СРСР) в місті Маріуполі, повна вартість вказаної квартири складає 5991 рублів СРСР та станом на 16.05.1993 року виплачена повністю. Згідно з Реєстраційним посвідченням від 01.06.1993 року №36980, виданим Маріупольським бюро технічної інвентаризації, квартира [ADDRESS] (60 років СРСР) в місті Маріуполі в ЖБК «Жовтневий-169» зареєстрована за [PERSON], на підставі довідки ЖБК «Жовтневий-169» від 16.05.1993 року. [PERSON] померла 24 квітня 2013 року у місті Маріуполі, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-НО №706383, актовий запис №758 від 26 квітня 2013 року, зареєстрований Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського МУЮ у Донецькій області. Після смерті [PERSON] її спадкоємцями є її син [PERSON] та її онук [PERSON], за правом представлення. Постановою приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] від 25 жовтня 2016 року №160/-2/31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки у спадкоємця відсутні документи, оформлені відповідно до чинного законодавства, що підтверджують належність майна спадкодавцеві. В провадженні Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на ? частку квартири [ADDRESS] (60 років СРСР) в місті Маріуполі в порядку спадкування за законом за правом представлення. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень статі 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із положеннями п.5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» № 9 від 18.09.1987 року член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд продавати, заповідати, обмінювати, і вчиняти відносно неї інші угоди, не заборонені законом. Отже, зважаючи на вищенаведене, суд приходить до переконання, що спадкодавцем [PERSON] за життя було набуто право власності на квартиру [ADDRESS] (60 років СРСР) в місті Маріуполі, оскільки нею у повному обсязі було сплачено пайовий внесок за вищезазначену квартиру до ЖБК «Жовтневий-169», що підтверджується довідкою, яка міститься у матеріалах справи. При цьому суд вважає, що [PERSON] не довів, що саме він за власні кошти оплатив 68% квартири. Таким чином, позовна вимога [PERSON] про визнання за ним право власності на 68% квартири [ADDRESS] (60 років СРСР) в місті Маріуполі задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.1216, ст.1218, ст.1223, ст.1268 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до вимог п.23, п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При розгляді даних справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи той факт, що на теперішній час позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом через те, що державна реєстрація права власності щодо вказаної квартири не була проведена, суд вважає, що порушене право позивача може бути захищене. Проте, оскільки суд відповідно до положень ст.11 ЦПК України розглядає справи лише в межах заявлених позовних вимог, а [PERSON] просить визнати за ним право власності на 16% квартири в порядку спадкування за законом, в той час як він має право на ? частку квартири і вказане питання буде вирішено за результатами розгляду іншої цивільної справи, то заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають. В звязку з тим, що суд відмовляє в позові за необґрунтованістю, питання пропуску позивачем строку позовної давності, яка є самостійної підставою для відмови у позові, не розглядається. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed