Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

В квітні 2016р. позивач ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра - Україна» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], в якому просив суд: стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 5501,44 грн., а також понесені судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 14 липня 2014р. о 10:30 год. в м. Києві по вул. Артема, 60 сталась ДТП за участі транспортних засобів: автомобіля [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням відповідача. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля [NUMBER], застрахована згідно Полісу № АІ 6269823 у відповідача. 13 жовтня 2014р. постановою Шевченківського районного суду м. Києва вказана ДТП відбулась з вини відповідача, який порушив Правила дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення передбачені ст. ст. 122-4, 124 КУпАП. Відповідно до положень ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП у випадку якщо він самовільно залишив місце пригоди. Позивач на підставі претензії № 3335 від 15 травня 2015р. та страхового акту № 8853.08.14 від 13 липня 2015р. здійснив виплату страхового відшкодування з вирахуванням франшизи в розмірі 5501,44 грн. на користь страхової компанії в якій був застрахований транспортний засіб потерпілої від ДТП сторони. Оскільки відповідач самовільно залишив місце ДТП, що підтверджується постановою Шевченківського райсуду м. Києва від 13 жовтня 2014р., позивач звернувся до нього з регресною вимогою про відшкодування понесених витрат, однак цю вимогу відповідач не отримав у зв'язку з поверненням листа за закінченням терміну зберігання, а тому позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом. До судового засідання представником позивача було подано на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутність повноважного представника позивача. Сторона позивача заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, і не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку, у судове засідання не з'явився, про поважність причин неявки суд не повідомляв та не просив розглядати справу у його відсутність, свого представника до суду не направив, заперечення проти позову не подавалися. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про страхування», добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 24 квітня 2014р. між сторонами було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту Поліс № АІ/6269823, об'єктом якого є майнові інтереси, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу автомобіля [NUMBER] (а.с. 4). 14 липня 2014 року в м. Києві по вул. Артема, 60 сталась ДТП за участю застрахованого автомобіля [NUMBER], під керуванням відповідача та автомобіля [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] (а.с. 6). Внаслідок вищевказаної ДТП автомобіль [NUMBER] отримав механічні пошкодження, що підтверджується довідкою Відділу ДАІ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві (а.с. 24). Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2014р. відповідач був визнаний винним у вчиненні вищевказаної ДТП та притягнутий до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.ст. 122-4, 124 КУпАП (а.с. 7). Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення що набрала законної сили є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» визначено, що страховий випадок подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. У відповідності до положень ч. 1 ст. 990 ЦК України, яка кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування», страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт складається страховиком у формі, яка ним встановлюється. Враховуючи те, що внаслідок вищевказаної ДТП автомобілю [NUMBER], спричинено механічних пошкоджень, страховиком за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 25 квітня 2014р. № АІ/6269823 позивачем складено страховий акт №8853.08.14 АІ від 13 липня 2015р., яким прийнято рішення про виплату ПрАТ «СК Країна», в якій був застрахований пошкоджений автомобіль [NUMBER], суму страхового відшкодування в розмірі 5501,44 грн. (а.с. 8). З платіжного доручення № 1605 від 13 липня 2015р. вбачається, що позивач здійснив виплату ПрАТ «СК Країна» страхове відшкодування згідно страхового акту № 8853.08.14 АІ регресна вимога №33226 від 15 травня 2015р. у розмірі 5501,44 грн. (а.с. 34). Відповідно до пп. «в» п. 38.1.1. ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вживав алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі. Як вбачається з постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2014р., відповідач будучи причетним до ДТП, залишив місце пригоди. З огляду на наведене, а також на те, що позивач виплатив ПрАТ «СК Країна» страхове відшкодування у розмірі 5501,44 грн., до позивача перейшло право регресної вимоги. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. З наявної в матеріалах справи вимоги в порядку регресу, вбачається, що позивач направляв відповідачу вимогу від 14 грудня 2015р. про виплату завданої шкоди в розмірі 5501,44 грн., однак вимога відповідачем не була виконана, що призвело до порушення майнових прав позивача. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1378,0 грн.

Outcome: approved