Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

В липні 2016 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], Миколаївської міської ради про визнання договору дійсним, визнання права власності. Свої вимоги мотивувала тим, що 30.08.2000 р. її чоловік [PERSON] придбав у [PERSON], в інтересах якого діяла [PERSON], [ADDRESS], оформивши договір купівлі-продажу на Миколаївській універсальній товарно-сировинній біржі. 16.01.2011 р. [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина у вигляді вказаного майна. Позивачка у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті чоловіка, проте не має можливості оформити свої спадкові права, оскільки договір купівлі-продажу квартири не був посвідчений нотаріально, крім того його було посвідчено з порушенням законодавства. Всі умови договору сторонами були виконані, вказаний договір був зареєстрований в ММБТІ, проте нотаріальне посвідчення договору на теперішній час неможливе. Крім того позивачка зазначала, що оскільки квартира була придбана в період перебування її в зареєстрованому шлюбі з померлим, 1/2 належить їй як частина майна подружжя. Посилаючись на вищевикладене, позивачка просить суд: визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 1284, укладений 30.08.2000 р. на Миколаївській універсальній товарно-сировинній біржі; визнати за нею право власності на [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка представник позивача заявлені вимоги підтримав в повному обсязі. Від представника Миколаївської міської ради надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] та представник Миколаївської універсальної товарно-сировинної біржі в судове засідання не з'явились, повідомлялись судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомили. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 21.02.1995 р., реєстровий № 3-407, та зареєстрованого в ММБТІ 22.02.1995 р. за № 18595. 30.08.2000 р. між [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] на підставі доручення, - з однієї сторони, та [PERSON] - з іншої сторони, був укладений договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS], посвідчений на Миколаївській універсальній товарно-сировинній біржі. Всі умови договору сторони виконали, вказаний договір був зареєстрований в ММБТІ. Однак [INFO]. [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді вищезазначеної квартири. Позивачка у встановленому законом прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, однак на теперішній час не має можливості належним чином оформити свої спадкові права, оскільки договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири не був посвідчений нотаріально, крім того в тексті договору зазначено, що членом біржі була представник продавця [PERSON], а не сам продавець - [PERSON] Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу укладено сторонами під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР), ст. 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно ст. 47 цього Кодексу недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору. Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. У відповідності до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників вправі визнати угоду дійсною. На час укладання договору купівлі-продажу сторони ухилилися від його нотаріального посвідчення. За таких обставин судом встановлено, що вищезазначений договір купівлі-продажу є дійсним. Також судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 11.10.1984 р. Відповідно до положень ст. ст. 22, 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який діяв станом на час придбання спірного майна, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визначаються рівними. Враховуючи вищевикладене судом встановлено, що не зважаючи на те, що право власності на спірну квартиру було зареєстровано за померлим [PERSON], позивачці належить 1/2 частка кватири, оскільки вона була придбана в період перебування [PERSON] та [PERSON] в зареєстрованому шлюбі. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] посилається на те, що вона у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті свого чоловіка. Однак відповідно до Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.07.2016 р. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом після смерті її чоловіка, оскільки у тексті договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна (спадкового майна) зазначено, що членом біржі є представник продавця [PERSON], а не сам продавець [PERSON] Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна має право пред'являти позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що вимоги позивачки [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки всі умови договору сторонами при його укладенні було дійсно виконано в повному обсязі, претензій сторони одна до одної не пред'являли, іншим чином, ніж шляхом звернення до суду, захистити свої права позивачка не має можливості.

Outcome: approved