Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

В листопаді 2013 року [PERSON] звернувся в Рівненський міський суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу зареєстрованого 14 липня 1995 року відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції за актовим записом № 807, від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], по тих підставах, що спільне життя не склалося по причині відсутності взаєморозуміння, втрати почуття любові, різних поглядів на життя і подружні обов'язки. Відносини між ними почали погіршуватись, що в кінцевому результат призвело до фактичного припинення подружніх стосунків з березня 2014 року, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, не турбуються один про одного. На даний час примирення сторони не шукають, збереження сім'ї позивач вважає неможливе, перебування в шлюбі суперечить їх інтересам. Донька залишається із відповідачкою. Письмових заперечень на первісний позов відповідачем не надано. В січні 2014 року до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання доньки [PERSON] в розмірі 2 740,00 грн., як 1/2 частки сплачених позивачкою коштів за надання освітньої послуги за перший курс навчання на денному відділенні Державного вищого навчального закладу «Рівненський коледж економіки та бізнесу» по договору про підготовку фахівця від 05 серпня 2013 року між нею та Державним вищим навчальним закладом «Рівненський коледж економіки та бізнесу» в інтересах [PERSON], на підставі ст. 185 СК України, та стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки [PERSON] [INFO], яка продовжує навчання, в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи із дня пред'явлення позову на період навчання дочки, але не довше як до досягнення двадцяти трьох років, мотивуючи тим, що дочка продовжує навчання на денній платній формі навчання спеціальності «Бухгалтерський облік» першого курсу Державного вищого навчального закладу «Рівненський коледж економіки та бізнесу», відповідно ст.ст. 199-200 СК України. В позовній заяві зазначала, що відповідач є батьком, який проживаючи окремо, не сплачував аліменти за рішенням суду до повноліття дитини із доходу. Після досягнення повноліття дочка продовжує стаціонарне навчання, самостійних прибутків на своє утримання не має. Витрати на утримання і навчання дочки несе вона, хоч має недостатній для забезпечення утримання і навчання їх спільної дитини прибуток у вигляді заробітної плати. Вважає, що відповідач має змогу надавати допомогу на період навчання дочки, оскільки є працездатним, інших утриманців та стягнень за виконавчими листами їй невідомо. Вона вимушена звертатись із позовом до суду. Письмових заперечень на зустрічний позов відповідачем (первісним позивачем) не надано. Позивач - відповідач та його представник підтримали повністю заявлені позовні вимоги в суді. Позивач - відповідач [PERSON] додатково уточнив в частині остаточного припинення сімейних відносин приблизно рік тому, ніякого примирення не наступало, більше року будь-яких дій відповідача щодо примирення не було, немає ніяких спільних обов'язків, сім'я, як така не існує, надавались для дитини кошти в сумі 700 грн. на день народження, 500 грн. на придбання телефону, епізодично надавав кошти на утримання доньки. Просить первісний позов задовольнити. Зустрічні позовні вимоги частково визнає в частині стягнення аліментів на суму 300 грн. щомісячно. В частині додаткових витрат вважає вимоги безпідставними, просить в цій частині відмовити. Вказав, що із вересня 2013 року офіційно працює охоронцем в ПП «Ефарт - Гарант» із заробітною платою 1300 грн. Має задовільний стан здоров'я, інших дітей і утриманців не має, проживає із матір»ю, пенсіонеркою. Представник відповідача - позивача позовні вимоги первісного позову не визнала. Пояснила, що її довірителька чекала що чоловік повернеться, не бажає розлучення. Дитина потребує утримання, самостійних прибутків не може мати. Відповідачка не має можливості самостійно утримувати дитину на період навчання, оскільки працює неофіційно в кафе. Доповнила, що їй не відомо які відповідачем приймались міри до збереження сім'ї. Оцінюючи пояснення сторін, досліджені надані в справі докази, встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що первісні позовні вимоги обґрунтовані, доведені та підлягають до задоволення, а зустрічні позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, із наступних підстав. Сукупністю досліджених доказів встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 14 липня 1995 року Відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції за актовим записом № 807, від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. На ґрунті відсутності взаєморозуміння, втрати почуття любові, різних поглядів на життя і подружні обов'язки, конфліктів остаточно припинені сімейні відносини з березня 2013 року. Збереження сім'ї позивач вважає неможливим, наполягає на розірванні шлюбу, перебування в шлюбі суперечить його інтересам. Відповідач вказує на конфліктні стосунки сторін, з урахуванням яких перспективу збереження сім'ї заперечує. За змістом зустрічного позову вбачається, що сімейні стосунки припинені рік тому назад, сторони проживають окремо. Відповідачем позивачем не наведено і не надано докази прийнятих заходів по збереженню сім»ї, в тому числі за час судового розгляду справи. За таких обставин, суд вважає, що шлюб існує формально. Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Враховуючи надані в судовому засіданні пояснення сторін, суд приходить до висновку, що збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення не може дати позитивних результатів, що, у відповідності до положень ст. 112 СК України, є підставами для розірвання шлюбу. Вимоги в частині залишення дитини на проживанні із матер»ю не оспорюються, підлягають до задоволення. Встановлено, на підставі свідоцтва про народження, що сторони є батьками дочки [PERSON], [INFO], яка продовжує навчання на денній платній формі навчання по спеціальності «Бухгалтерський облік» першого курсу Державного вищого навчального закладу «Рівненський коледж економіки та бізнесу» із 01 вересня 2013 року, перебуваючи на утриманні матері. З батька аліменти за рішенням суду до повноліття дитини не стягувались, після досягнення повноліття в добровільному порядку коштів на утримання дочки не надавав. Згідно договору про навчання від 05 серпня 2013 року між [PERSON] та Державним вищим навчальним закладом «Рівненський коледж економіки та бізнесу» в інтересах [PERSON], підтверджується факт навчання неповнолітньої на час угоди до 21.11.2013 року студентки [PERSON] на денній платній формі навчання, термін навчання 1 рік 10 місяців, плата за навчання за 2013/2014 навчальний рік (за два семестри) становить 5480,00 грн. Платіжними документами, квитанціями про перерахування позивачкою грошей № QS19252033 від 20.08.2013 року та № QS20506668 від 23 грудня 2013 року, стверджується оплата позивачкою навчання дочки посеместрово, двічі на рік по 2840,00 грн. та 2740,00 грн. Нормами статті 180 СК України встановлений обов'язок обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а згідно ст. 141 СК України, батьки мають рівні обов'язки щодо дитини. Відповідно до положень ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджується стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, як розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо. За змістом ст. 185 СК України витікає, що додаткові витрати стягуються на дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно, оцінкою вищенаведених доказів встановлено, що відповідачкою-позивачкою внесені кошти на навчання неповнолітньої дитини, згідно квитанції про перерахування позивачкою грошей № QS19252033 від 20.08.2013 року в сумі 2740,00 грн., які підлягають стягнення в 1/2 частині із відповідача, на користь позивачки, як додаткові витрати на розвиток здібностей дитини. Оскільки, кошти на оплату навчальних послуг в сумі 2840,00 грн. були сплачені відповідачем - позивачем 23 грудня 2013 року, тобто після досягнення донькою повноліття - 22 листопада 2013 року, такі кошти не підлягають стягнення в якості додаткових витрат на утримання дитини, відповідно ст. 185 СК України. Таким чином, суд вважає встановленими витрати матері, відповідачки - позивачки в справі, на розвиток здібностей дитини у вигляді денного платного навчання її в ВНЗ на суму 2740 грн., половину якої 1370 грн. повинен вносити батько, позивач - відповідач в справі, маючи рівні права і обов'язки щодо дитини по закону. Згідно ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітній син чи дочка продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані їх утримувати до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. У відповідності до положень ст.ст. 198-200 СК України, оцінюючи досліджені докази в сукупності, встановлено, що позивачкою правомірно заявлений позов про стягнення коштів на утримання повнолітньої дочки на період навчання за рішенням суду в твердій грошовій сумі із відповідача, який має не стабільні та не фіксовані прибутки, оскільки відповідач не надає в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дочки на період навчання, маючи на це реальну можливість. Встановлено на підставі досліджених доказів і пояснень, та враховується відповідно до положень ст.182 СК України, що відповідач є працездатним по віку і стану здоров'я, не має інших утриманців, не встановлено стягнень по виконавчих листах, і доказів перешкод відповідачу забезпечити відповідне утримання дочки, яка продовжує навчання не встановлено. Позивач - відповідач не надав суду доказів поважних причин, які унеможливлюють надання матеріальної допомоги на утримання повнолітньої дитини на період її навчання на денній платній формі в ВНЗ, але не довше як до досягнення двадцяти трьох років. Дочка не має самостійного прибутку, потребує утримання на такого навчання. Вказані обставини та вимоги підтверджується доказами у виді досліджених паспорта позивачки зі штампами про реєстрацію шлюбу 14 липня 1995 року, свідоцтва про народження доньки [NUMBER] виданим відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції 29.11.1995 року, договором про навчання від 05 серпня 2013 року між [PERSON] та Державним вищим навчальним закладом «Рівненський коледж економіки та бізнесу» в інтересах [PERSON], квитанціями про оплату за навчання. Враховуючи встановлені судом обставини, які враховуються при визначенні розміру аліментів, відповідно до положень ст.182 СК України, суд прийшов до висновку про наявність реальної можливості надання матеріальної допомоги відповідачем на утримання повнолітньої дочки на період денної форми навчання, як підстави для часткового задоволення позову. Вимоги в частині розміру стягнутих аліментів вважаються завищеними та підлягають до часткового задоволення в розмірі 400 грн. щомісячно. Суд вважає, що із задоволенням позовних вимог про стягнення аліментів з відповідача на утримання повнолітньої дочки, яка навчається, у вказаному розмірі щомісячно не будуть порушені права та інтереси сторін. У відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до ст.88 ЦПК України, судові витрати покладаються на відповідача пропорційно до задоволених вимог та підлягають відшкодуванню на суму 243,60 грн. по сплаті судового збору в мінімальному розмірі, який залишається незмінним при зменшенні розміру аліментів. На підставі викладеного, ст. 104, 105, 110, 112, 180, 181, 182, 184, 191, 198, 199, 200 СК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,

Outcome: partial