Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

В листопаді 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), та зазначав, що 07 листопада 2012 року о 04-00 годині водій [PERSON], керуючи автомобілем ЗАЗ державний номер [NUMBER], по вул. Крута, 26 в м. Донецьку в порушення п. 12.1 Правил дорожнього руху України (далі ПДР), скоїв зіткнення з автомобілем ВМW державний номер [NUMBER], що належить йому на праві власності. Внаслідок ДТП автомобілю спричинені механічні пошкодження. Постановою Київського районного суду м. Донецька від 29 листопада 2012 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та йому призначено покарання у вигляді штрафу на користь держави. Відповідно до висновку № 441/12-11 від 21 листопада 2012 року експертного автотоварознавчого дослідження вартість відновлюваного ремонту автомобіля ВМW державний номер [NUMBER] становить 40 499,30 грн., вартість матеріальної шкоди, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 21 499,89 грн. За відновлення належного йому автомобіля позивачем проведена оплата на СТО «ВМW GARAGE» 55 696 грн. Між відповідачем [PERSON] і Приватним акціонерним товариством (далі ПрАТ ) «Страхова група «ТАС» укладений договір страхування цивільної відповідальності. ПрАТ «Страхова група «ТАС» відмовила позивачу у відшкодуванні матеріальної шкоди. Позивач просив стягнути з відповідачів матеріальну шкоду 56 096 грн., з урахуванням сплачених 400 грн. за проведення оціночного дослідження, моральну шкоду у розмірі 3 000 грн., що полягає у його переживаннях та турботах, пов'язаних з пошкодженням та відновленням транспортного засобу, понесені витрати на правову допомогу в розмірі 3 200 грн. та судові витрати. Рішенням Київського районного суду м. Донецька від 07 березня 2014 року позовні вимоги задоволені. Стягнуто з ПрАТ «Страхова група «ТАС» та [PERSON] (з урахуванням ліміту відповідальності, передбаченого договором страхуванням) на користь [PERSON] у відшкодування матеріальної шкоди 50 000 грн. та 5 696 грн. відповідно. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] витрати, пов'язані зі сплатою автотоварозначого дослідження у сумі 400 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] витрати, пов'язані зі сплатою послуг адвоката у сумі 3 200 грн. Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» та [PERSON] (з урахуванням ліміту відповідальності, передбаченого договором страхуванням) на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 2 500 грн. та 500 грн. відповідно. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у сумі 622 грн. 96 коп. В апеляційній скарзі відповідач [PERSON], посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази на обґрунтування розміру матеріальної шкоди 55 696 грн. Судом не надана правова оцінка запереченням проти позову, висновку трасологічної експертизи про обставини ДТП. Резолютивна частина рішення не відповідає вимогам закону і використане судом першої інстанції формулювання не є чітким та дає можливість трактувати по різному. Суд вийшов за межі позовних вимог та стягнув з відповідачів замість зазначених в другому позові 2 000 грн. - 3 000 грн. Сума стягнутих витрат з оплати послуг адвоката не підтверджена розрахунками, документ про оплату гонорару адвокату не оформлений у встановленому законом порядку. Заявлена сума відшкодування моральної шкоди є неспівмірно великою. В судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити рішення суду без змін. Представник ПрАТ «Страхова група «ТАС» в судове засідання апеляційної інстанції не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про отримання судової повістки (форма 119), причини неявки суду не повідомив і відповідно до частини 2 ст. 77 ЦПК України вважається, що він не з'явився у судове засідання без поважних причин. Згідно з частиною 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні з таких підстав. Згідно зі ст. 22 ЦК України особа має право на відшкодування збитків, що йому заподіяні в результаті порушення її цивільного права. Збитками є витрати, що особа понесла в зв'язку з знищенням або ушкодженням майна, а також витрати, що вона повинна понести для відновлення порушеного права. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистими немайновими правами фізичної або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст.1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом використанням, зберіганням або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідності до п.22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Судом першої інстанції встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що 07 листопада 2012 року о 04-00 годині відповідач [PERSON], керуючи автомобілем ЗАЗ державний номер [NUMBER], по вул. Крута, 26 в м. Донецьку в порушення п. 12.1 ПДР, скоїв зіткнення із транспортним засобом - автомобілем ВМW державний номер [NUMBER], що належить на праві власності позивачу [PERSON], внаслідок чого автомобілю спричинені механічні пошкодження. Постановою Київського районного суду м. Донецька від 29 листопада 2012 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП і йому було призначено покарання у вигляді штрафу на користь держави (а. с. 9). Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки для особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що факт ДТП, наявність пошкоджень автомобілів внаслідок ДТП та вина в ньому [PERSON] підтверджуються постановою у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили та є обов'язковою для суду. Відповідно до висновку № 441/12-11 від 21 листопада 2012 року експертного автотоварозначого дослідження вартість відновлювального ремонту автомобілю ВМW державний номер [NUMBER] становить 40 499,30 грн., вартість матеріальної шкоди завданої автомобілю ВМW державний номер [NUMBER] становить 21 499,89 грн. (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу)(а. с. 10-19). Суд встановив, що між відповідачем [PERSON] та ПрАТ «Страхова група «ТАС» 21 серпня 2012 року укладений договір цивільної відповідальності і відповідно до страхового полісу № АВ/9314870 ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну складає 50 000 грн. ПрАТ «Страхова група «ТАС» відмовила позивачу у виплаті страхового відшкодування, оскільки викладені в заяві обставини ДТП суперечать висновку експерта ТОВ «Експерт Асістанс» і вказана подія не може бути визнана страховою (а. с. 21-22). Проте суд першої інстанції правильно дійшов висновку про безпідставність та необгрунтованість відмови страховика у виплаті страхового відшкодування. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ. усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювана шкоди. Згідно зі ст. 1192 ЦК України розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для поновлення пошкодженої речі. Позивач надав суду документи, що ним оплачений ремонт, пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу ВМW державний номер [NUMBER] в розмірі 55 696,00 грн., з яких 6 300 грн. - вартість виконаних робіт, 49 396 грн. - вартість комплектуючих деталей, які підлягали заміні. Доводи апелянта про те, що надані позивачем документи не є належним доказом та замінені були деталі, що не могли бути пошкоджені під час ДТП, не можна визнати обгрунтованими. В матеріалах справи наявний висновок автотоварознавчого дослідження спеціаліста № 441/12-11 від 21 листопада 2012 року, виконаний Центром незалежних експертиз, де у висновках та калькуляції до висновку зазначена вартість відновлювального ремонту автомобіля ВМW державний номер [NUMBER] 40 499,30 грн. та вартість матеріальної шкоди, яка заподіяна власнику, - 21 499,89 грн. (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу). Розрахунок вказаних сум зроблений з урахуванням пошкодження лівої та передньої частин автомобіля ВМW державний номер [NUMBER], в тому числі переднього бампера та двох передніх ксенонових фар. Суд приймає пояснення позивача, що в документах СТО «ВМW GARAGE» помилково не зазначено придбання переднього бампера та відповідних запчастин, а зазначено придбання заднього бампера та відповідних запчастин. Надані позивачем документи про вартість понесених ним витрат оформлені належним чином, та не викликають сумнівів у їх достовірності. Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що пошкодженням автомобілю позивачу заподіяна матеріальна шкода в розмірі 56 096 грн., з яких 55 696 грн. - вартість відновлювального ремонту автомобілю, 400 грн. - оплата проведення автотоварознавчого дослідження спеціаліста від 21 листопада 2012 року; та стягнув вказану суму зі страхової компанії в межах ліміту відповідальності 50 000 грн., та 6 096 грн. - з відповідача відповідно до положень ст. 1194 ЦК України. Відповідно до п. 22.3. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, де зазначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. З урахуванням цих вимог та встановлених у справі обставин, суд першої інстанції необгрунтовано стягнув зі страховика моральну шкоду, оскільки відсутні підстави для її стягнення, передбачені законом. Відповідно до ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення. Хоча відповідач ПрАТ «Страхова група «ТАС» рішення суду не оскаржував, апеляційний суд, виходячи з положень ст. 303 ЦПК України вважає можливим, змінити рішення суду в частині відшкодування моральної шкоди страховиком. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків,встановлених ч. 2 цієї статті. Відповідно до ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За таких обставин суд першої інстанції дійшов підставного висновку що винна особа - відповідач [PERSON] повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв'язку із пошкодженням його майна - транспортного засобу ВМW державний номер [NUMBER]. Проте, визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди 3 000 грн., суд першої інстанції в достатній мірі не врахував положень ст. 23 ЦК України та роз'яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до яких розмір відшкодування шкоди суд повинен визначити залежно від характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат і з врахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. За викладених обставин, апеляційний суд вважає можливим зменшити визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 1 000 грн. Стягуючи з відповідача на користь позивача понесені витрати зі сплати послуг адвоката в сумі 3 200 грн., суд першої інстанції не врахував, що вказана сума не підтверджена розрахунками. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно з зазначеною нормою склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною витрати. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивач надав суду копії договору про надання правових послу та додаток № 1 до Договору від 11 жовтня 2013 року, укладений між ним та адвокатом [PERSON], квитанцію про сплату гонорару в сумі 3 200 грн. від 11 жовтня 2013 року, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № [NUMBER], видане [PERSON] Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах,в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної пати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішення. Розрахунок витрат на правову допомогу в матеріалах справи відсутній і позивачем та його представником не наданий. Виходячи з обсягу виконаної роботи, а саме участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, а саме - 38 хвилин у трьох судових засіданнях, та з урахуванням мінімальної заробітної плати 1 218 грн.(40 % складає 487,20 грн), відшкодуванню підлягає сума 308,56 грн. Відповідно до положень ст. 214 ЦПК України пі час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат. Згідно з положеннями ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З матеріалів справи вбачається, що позивач повинен був оплатити судовий збір при поданні позовної заяви 560,96 грн. за майнові вимоги, та 229,40 грн. за немайнові вимоги, тобто 790,36 грн., але ним оплачено 622,96 грн. і недоплата складає 167,40 грн., яка підлягає стягненню на користь держави з відповідача [PERSON] З урахуванням розміру задоволених позовних вимог позивачу належить стягнути на відшкодування понесених витрат по сплату судового збору 500 грн. з ПрАТ «Страхова група «ТАС» та 122,96 грн. - з відповідача [PERSON] Крім того, відповідно до роз'яснень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішенні у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені статтях 215-217 ЦПК. Проте, резолютивна частина рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та вищевказаним роз'ясненням. Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про зміну рішення суду першої інстанції і стягнення на користь [PERSON]: з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на відшкодування матеріальної шкоди 50 000 гривень, на відшкодування понесених витрат по сплаті судового збору 500 гривень; з [PERSON] - на відшкодування матеріальної шкоди 6 096 гривень, на відшкодування моральної шкоди 1 000 гривень, на відшкодування витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги 308 гривень 56 коп., на відшкодування витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору 122 гривні 96 коп. Інші доводи апеляційної скарги відповідача апеляційний суд визнає необгрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: partial