Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~В квітні 2017 року заявник [PERSON] звернулася до суду із вказаною вище заявою. \~Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18.01.2016 року померла її бабуся [PERSON], та після її смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири № 2 в житловому будинку № 5 по вул. Московській в м.Торецьку Донецької області. З метою отримання спадщини заявник звернулася до державної нотаріальної контори, однак нотаріусом останній було розяснено, що в свідоцтві про право на спадщину за законом від 21.05.2001 року прізвище, імя та по батькові спадкодавці [PERSON] зазначене як «Синельник Таісія Григорівна», а в свідоцтві про право власності на житло від 30.06.1994 року, взагалі ПІБ бабусі зазначене російською мовою як «Синельник Таисия Григорьевна». У звязку з цим заявник позбавлена можливості використати своє право на прийняття спадщини, тому вимушена звернутися до суду із вказаною вище заявою, в якій просить встановити факт належності зазначених вище правовстановлюючих документів померлій [PERSON]. Заявник в судове засідання не прибула, надала до суду заяву в якій просила справу розглянути без її участі, наполягала на задоволенні вимог. \~ \~ \~ \~Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням справу розглянути за його відсутністю, просив рішення ухвалити у відповідності з чинним законодавством. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Згідно статей 256, 259 ЦПК України суд може встановити факт належності правовстановлюючого документа особі, прізвище, імя по батькові, місце і час народження якої, що зазначено в документі, не збігається з прізвищем цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Крім того, згідно п. 12\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, на збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаним у свідоцтві про народження або в паспорті, в тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Так, згідно копії паспорту громадянина України, [PERSON] народилася 20.08.1979 року (а.с. 4).\~\~\~ Відповідно свідоцтва про народження заявника по справі серії IV-HO № 316426, виданого 29.08.1979 року, її батьком є [PERSON], матірю якого згідно свідоцтва про народження серії ЯК № 971552 від 07 грудня 1954 року, є [PERSON] (а.с.8). Таким чином, оглянуті в судовому засіданні документи дають суду підстави зробити висновок про те, що померла [PERSON] є бабусею заявника по справі [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом серії АЕА № 349150, зареєстрованого в реєстрі за № 1587 від 21.05.2001 року, прізвище, імя, та по батькові спадкодавці [PERSON] зазначене як «Синельник Таісія Григорівна»(а.с.6). Згідно свідоцтва про право власності на житло від 30.06.1994 року, прізвище, імя та по батькові померлої [PERSON] зазначене російською мовою як «Синельник Таисия Григорьевна» (а.с. 5). Відповідно листа\~\~ ВСУ 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1\~\~\~ст. 256 ЦПК\~громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючого документа який, необхідний заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. У даному конкретному випадку, виключним способом захисту права заявника є звернення до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: що свідоцтво про право на спадщину за законом від від 21.05.2001 року, видане на імя [PERSON] та свідоцтво про право власності на житло від 30.06.1994 року, видане російською мовою на імя [PERSON] фактично належить [PERSON]. Таким чином, суд вважає заявлені вимоги повністю доведеними, а тому такими, що підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: approved