Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

В лютому 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та розподіл майна, набутого під час шлюбу В заяві [PERSON] зазначила, що 26.12.1987 року зареєструвала шлюб з [PERSON]. Спільне життя з відповідачем не склалося по причині несумісності характерів, різних поглядів на сімейні цінності, що призвело до втрати почуттів кохання і взаємоповаги і збереження сім'ї неможливо, що і стало підставою для її звернення до суду. Крім того зазначила, що під час перебування у шлюбі ними було придбано квартиру [ADDRESS]. Посилаючись на положення ст..ст.60,70 СК України просила визнати за нею право власності на 1/2 частину спільно нажитого майна. До судового засідання позивач не з'явилася, надала заяву, у якій зазначила, що позовні вимоги підтримує, просить розглянути справу за її відсутності. До судового засідання відповідач не з'явився, надав суду заяву, у якій зазначив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі. Просить розглянути справу за його відсутності. Судом приймалось рішення за відсутності сторін, на підставі доказів, що є у матеріалах справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. Сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 26.12.1987 року у Палаці урочистих подій м.Миколаєва. Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя у сторін не склалося по причині несумісності характерів, різних поглядів на сімейні цінності, що призвело до втрати почуттів кохання та взаємоповаги. З березня 2011 року сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують. Встановлене свідчить, що подальше спільне життя сім'ї [PERSON] неможливе, отже збереження шлюбу суперечить інтересам обох із подружжя. Тому на підставі ст.112 Сімейного кодексу України слід постановити рішення про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] Крім того, під час шлюбу сторонами було придбано нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS], право власності на яку, на підставі Договору купівлі-продажу №551 від 10.02.1997 року зареєстровано за [PERSON] Згідно ст..22 КоБС України (що діяв на момент виникнення спірних правовідносин), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Зазначена правова позиція, закріплена і статтею 60 Сімейного кодексу України. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року (далі Постанови) - вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Таким чином суд вважає, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, а тому відповідно до ст.. 70 Сімейного кодексу України, підлягає розподілу, виходячи з рівності часток На підставі викладеного,

Outcome: approved