Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

В липні 2014 року позивач звернувся до відповідачів з вказаним позовом. В обґрунтування позову посилався на те, що в 2004 році за договором купівлі-продажу придбав у [PERSON] та [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами розташований на земельній ділянці площею 0,1505 га. в [ADDRESS]. Документи на земельну ділянку позивачу не передавалися. В травні 2013 року позивач від Красненської сільської ради отримав дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки за вищевказаною адресою площею 0,22 га. згідно рішення від 20.05.2013 року №324. Після виготовлення проекту землеустрою, в т.ч. акту узгодження меж, суміжний землевласник [PERSON] відмовився узгоджувати спільну межу між земельними ділянками сторін з посиланням на те, що вона суперечить його технічній документації. Це стало приводом для звернення позивача з позовом до суду в ході якого він дізнався про те, що в 2013 році [PERSON] здійснив встановлення (відновлення) меж своєї земельної ділянки розташованої за [ADDRESS]. Позивач вважає, що встановлення меж земельної ділянки [PERSON] відбулося з грубим порушенням чинного законодавства, зокрема, відсутнє погодження меж його земельної ділянки з суміжними землекористувачами, змінена конфігурація земельної ділянки, в технічній документації відсутня копія державного акту на право власності на земельну ділянку межі якої встановлюються, також в документації зазначено неправдиву інформацію про суміжних землевласників та землекористувачів. Крім того, звернув увагу суду на те, що державний акт був виданий на ім'я [PERSON], а не [PERSON], у державному акті на право власності на земельну ділянку останнього вона має прямокутну форму, а після встановлення меж має виступ в бік ділянки позивача. На підставі вищевказаної технічної документації №7-3994 співробітник Відділу Держземагенства в Скадовському районі 30.04.2013 року внесла відомості про земельну ділянку [PERSON] із зміненою конфігурацією до земельного кадастру, що стало підставою для реєстрації з ним права власності на земельну ділянку із зміненою конфігурацією. Також вказав, що площі земельних ділянок переданих у власність [PERSON] (у спадкоємців якої ним був придбаний житловий будинок) та [PERSON] згідно рішення Красненської сільської ради №97 від 28.07.1993 року становлять 0,19 га. та 0,17 га. відповідно. В той же час фактично, згідно оскаржуваних державний актів, площа земельної ділянки [PERSON] становить 0,151 га. тобто зменшена, а [PERSON] 0,181 га. тобто збільшена. У оскаржуваному державному акті [PERSON] зазначені неправильні реквізити (дата) рішення сільської ради. Позивач зазначив, що купивши житловий будинок у спадкоємців [PERSON] на підставі ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України до нього перейшло право власності і на земельну ділянку тому вищевикладеним порушуються його права. Фактично на час видачі оскаржуваних державних актів та на теперішній час в користуванні позивача та відповідача [PERSON] перебувають земельні ділянки площами 0,22 га. та 0,17 га. відповідно. На підставі наведених обставин позивач просив суд визнати недійсними державні акти на право власності на землю серії ХС-XVI-5-896 від 28.07.2002 року виданий на ім'я [PERSON] та серії ХС від 21.10.1996 року виданий на ім'я [PERSON], а також визнати недійсною технічну документацію із землеустрою на встановлення (відновлення) меж земельної ділянки - справа №7-3994 та скасувати реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 0,181 га., здійснену на підставі цієї документації на ім'я [PERSON] В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові. Зазначив, що після купівлі [PERSON] будинку в 2004 році до нього перейшли права на земельну ділянку. Враховуючи наявні у справі докази, технічна документація [PERSON], якою встановлені межі його земельної ділянки та змінена її конфігурація, порушує права позивача на отримання у власність земельної ділянки під належним позивачу житловим будинком площею 0,22 га., оскільки цією документацією і, відповідно, зареєстрованим на її підставі правом власності [PERSON] зменшується площа земельної ділянки якою він користується і у останнього є підстави для відмови у погодженні межі земельних ділянок сторін. Просив позов задовольнити, визнати недійсними оскаржувані державні акти, визнати недійсною технічну документацію із землеустрою на встановлення (відновлення) меж - справа №7-3994 та скасувати реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 0,181 га. на ім'я [PERSON] Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали. Пояснили, що позивачем не доведено порушення його прав як землевласника чи землекористувача. На час придбання [PERSON] домоволодіння [ADDRESS] по вул. Піонерській у с. Красне Скадовського району у власність покупця переходила земельна ділянка під будинком та необхідна для його обслуговування. Окремо відчуження земельної ділянки, яка на той час згідно державного акту була оформлена на [PERSON] та після смерті останньої успадкована [PERSON] та [PERSON] не відбулося. В теперішній час позивач намагається замість купівлі у встановленому законом порядку земельної ділянки під належним йому будинком площею 0,1505 га. отримати у власність земельну ділянку площею 0,22 га. в порядку приватизації, хоча на теперішній час власником цієї ділянки залишаються [PERSON] та [PERSON] Позивачем взагалі не надані суду докази того, які права та на яку частину земельної ділянки він має, тому вважають позовні вимоги необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Представник ПП «Землевпорядник» в судовому засіданні вважав позов необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню, вважає, що підприємство не мало узгоджувати з позивачем межі земельної ділянки належної [PERSON] оскільки [PERSON] не є землевласником чи землекористувачем. Крім того, узгодження вже відбулося при видачі сторонами оскаржуваних державних актів. Не зміг пояснити зміну конфігурації земельної ділянки [PERSON] Представник Красненської сільської ради в судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що всім жителям с. Красне Скадовського району в 1993 році на підставі рішень сільської ради були передані у власність земельні ділянки. На той час виготовлення технічної документації з землеустрою законодавством не передбачалося. В подальшому в 1997 році була проведена інвентаризація земель с. Красне Скадовського району в ході вказаної інвентаризації були встановлені межі земельних ділянок та погоджені між суміжними землевласниками в т.ч. і між [PERSON] та [PERSON] За результатами інвентаризації були уточнені площі земельних ділянок у [PERSON] 0,1505 га. та у [PERSON] 0,181 га. В подальшому на вказані площі вказаним особам були видані державні акти на право власності на землю. Окремо рішення щодо зміни площ земельних ділянок не приймалися. Проти задоволення позову заперечував. Представник відділу Держземагенства в Скадовському районі також вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, оскільки [PERSON] та [PERSON] на час отримання у власність земельних ділянок набули його правомірно і претензій один до одного не мали. Крім того позивач не оформив своїх прав на земельну ділянку в зв'язку з чим є недоведеним порушення його прав. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, пояснила що її мати [PERSON] в 1993 році на підставі рішення Красненської сільської ради отримала у власність земельну ділянку площею 0,19 га. Проте, оскільки вона була особою похилого віку вона отримала державний акт на ділянку площею 0,1505 га. ділянка більшої площі їй була не потрібна. В подальшому, після смерті матері в 1997 році вона та її рідний брат [PERSON] оформили спадщину та отримали свідоцтва про право власності в порядку спадкування за заповітом на домоволодіння [ADDRESS] та окремо на земельну ділянку під ним. Проте для отримання державного акту необхідно було витрачали кошти та виготовити відповідну технічну документацію. Коли в 2004 році до неї звернувся [PERSON] з приводу купівлі будинку, вона повідомила його про те, що у неї недооформлені документи на землю і якщо він хоче вона може за його кошти оформити їх для відчуження землі разом з будинком. Позивач відмовився і з приводу землі до неї не звертався до теперішнього часу. В подальшому також помер її брат [PERSON] і вона після його смерті прийняла спадщину, але не оформила права на успадковану ним після матері земельну ділянку. Таким чином вважає, що земельна ділянка під будинком позивача перебуває у її власності до теперішнього часу. Вказала, що межа між земельними ділянками [ADDRESS] та [ADDRESS] проходила саме так з виступом, як було встановлено її межі [PERSON] Вважає, що позивач намагається уникнути придбання земельної ділянки у неї і оформити її в порядку приватизації. Просила у задоволенні позову відмовити. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, їх представників, суд приходить до наступного. Рішенням виконавчого комітету Красненської сільської ради народних депутатів №97 від 28.07.1993 року передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку [ADDRESS] [PERSON] 0,17 га. п. 345 [PERSON] 0,19 га. В подальшому на ім'я [PERSON] 28.07.2002 року було видано державний акт на право приватної власності на землю Серії ХС-XVI-5-896. Земельну ділянку площею 0,181 га. у с. Красне передано у власність на підставі рішення Красненської сільської ради народних депутатів №97 від 27.08.1993 року для будівництва та обслуговування будинку і господарчих будівель. В акті неправильно зазначена дата прийняття рішення сільської ради. На плані земельна ділянка має практично прямокутну форму. На ім'я [PERSON] 21.10.1996 року було видано державний акт на право приватної власності на землю [PERSON] Земельну ділянку площею 0,151 га. у с. Красне передано у власність на підставі рішення Красненської сільської ради народних депутатів №97 від 28.07.1993 року для ведення селянського господарства будівництва та обслуговування будинку. На плані земельна ділянка має практично прямокутну форму. З актового запису про смерть Красненської сільської ради Скадовського району Херсонської області №28 від 19.08.1997 року вбачається, що [PERSON] померла [INFO] Згідно Свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 27.09.2004 року посвідчених державним нотаріусом Скадовської державної нотаріальної контори [PERSON] реєстрові номери 2664 та 2666, належний [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по вул. Піонерській 22 в с. Красне Скадовського району в рівних частках успадкували [PERSON] та [PERSON] Згідно Свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 27.09.2004 року посвідчених державним нотаріусом Скадовської державної нотаріальної контори [PERSON] реєстрові номери 2668 та 2670, належну [PERSON] згідно державного акту на право приватної власності на землю Серії ХС-XVI-5-105 земельну ділянку площею 0,151 га. в рівних частках успадкували [PERSON] та [PERSON] Третьою особою [PERSON] визнавалося, що вона не отримувала державний акт на вказану земельну ділянку після прийняття спадщини. З договору купівлі-продажу від 06.10.2004 року посвідченого приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу [PERSON], реєстровий №1034 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] купив належний продавцям на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 27.09.2004 року реєстрові номери 2664 та 2666 житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями і спорудами в [ADDRESS] на земельній ділянці площею 1505 кв.м. З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ХДБТІ №5065704 від 14.10.2004 року вбачається, що право власності на вказаний будинок позивачем зареєстровано у встановленому законом порядку. З актового запису про смерть відділу РАЦС Скадовського РУЮ в Херсонській області №233 від 15.08.2007 року вбачається, що [PERSON] помер 10.08.2007 року. З заявою про прийняття спадщини за законом після його смерті звернулася його сестра [PERSON] Свідоцтв про право на спадщину на будь-як спадкове майно після його смерті в т.ч. і на успадковану ним частину земельної ділянки по вул. Піонерська під номером 20 в с. Красне не отримувала. Рішенням Красненської сільської ради Скадовського району №324 від 20.05.2013 року [PERSON] дано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території [ADDRESS] площею 0,22 га. З проекту землеустрою [PERSON] виготовленого ПП «Землемір Таврії» вбачається, що площа земельної ділянки [ADDRESS] під його будинком становить 0,2207 га. ділянка має прямокутну форму. У проекті наявні акти узгодження меж не підписані суміжним землекористувачем [PERSON], а також представником Красненської сільської ради. З технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки [PERSON] виготовленого ПП «Землевпорядник» (Справа №7-3994), вбачається, що земельна ділянка [ADDRESS] має площу 0,181 га. і має виступ довжиною 30.1 м. та шириною 4.99 м. в решті за конфігурацією відповідає плану згідно державного акту. В цій технічній документації відсутній акт погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами, відсутня копія державного акту виданого [PERSON], заява на її виготовлення датована 16.04.2013 року, а акт відновлення зовнішніх меж землекористування та прийому передачі межових знаків в натурі датований 17.04.2013 року. Кадастровий план у вказаній технічній документації внесено до Державного земельного кадастру 30.04.2013 року. З Свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер 14357864 від 11.12.2013 року вбачається, що [PERSON] оформив право власності на земельну ділянку за адресою Скадовський район с. красне вул. Піонерська, 22 площею 0,181 га. З відповіді Красненської сільської ради вих. №2-9-7 від 16.07.2013 року на адресу позивача вбачається, що технічна документація із землеустрою щодо передачі земельної ділянки [ADDRESS] у власність [PERSON] не розроблялася та не затверджувалася оскільки це не було передбачено чинним на той час законодавством. З відповіді відділу Держземагенства в Скадовському районі вих. №01-02/962 від 24.05.2013 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] згідно рішення Красненської сільської ради №97 від 28.07.1993 року приватизували належні їм земельні ділянки, у звіті по інвентаризації земель с. Красне виготовленому в 1997 році погодили їх суміжні межі. Позивач нотаріально не оформив земельну ділянку та користується нею без правовстановлюючих документів. Аналогічне також вбачається з листа вих. №01-03/1162 від 14.06.2013 року. При вирішенні спору суд виходить з того, що державний акт є похідним від рішення органу місцевого самоврядування на підставі якого він виданий, тому його дійсність залежить від законності вказаного рішення. Відповідно до ст. 6 Земельного кодексу УРСР, передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно. Відповідно до ч. 4-5 ст. 17 Земельного кодексу УРСР, передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для: ведення селянського (фермерського) господарства у розмірі згідно з статтею 52 цього Кодексу; ведення особистого підсобного господарства у розмірі згідно з статтею 56 цього Кодексу; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). Аналогічні положення передбачає і п. 3 Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України затвердженому наказом Держкомзему №10 від 15.02.1993 року, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 26.02.1993 року за №7. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Земельного кодексу УРСР, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Відповідно до ч. 1 ст. 23 Земельного кодексу УРСР, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Дію статті 23 зупинено щодо власників земельних ділянок, визначених статтею 1 Декрету N 15-92. Відповідно до ст. 1, 3 Декрету КМУ №15-92 від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», сільським, селищним, міським Радам народних депутатів забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України. Право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що право власності [PERSON] та [PERSON] на земельні ділянки 20 та 22 відповідно по вул. Піонерській у с. Красне виникло на підставі рішення виконкому Красненської сільської ради народних депутатів №97 від 28.07.1993 року, а державні акти лише посвідчили це право. Вказане узгоджується з правовою позицією ВСУ у справі 6-31цс12. Відповідно до п. 7 Перехідних положень ЗК України 2001 року громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі викладеного суд вважає, що після смерті [PERSON] право власності на належну їй земельну ділянку [ADDRESS] успадкували [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, а після смерті останнього його частину успадкувала [PERSON] таким чином саме вона на теперішній час є власником вказаної земельної ділянки хоча і не має державного акту чи іншого документа, що посвідчує це право. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з відчуженням будинку до нього перейшло і право на земельну ділянку на якій вказаний будинок розташований на підставі ст. 377 ЦК України. Відповідно до роз'яснень викладених в п. 18, 18-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. При вирішенні вимог про визначення розміру земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, право власності на які при їх відчуженні перейшло до набувача без визначення в договорі права на земельну ділянку, суд має з'ясовувати, зокрема, чому це питання не було визначено в договорі, можливість укладення між відчужувачем і набувачем додатку до цього договору щодо права набувача на земельну ділянку та чи не свідчить реальна можливість використання всієї земельної ділянки за цільовим призначенням саме про той розмір земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, який існував до їх відчуження. Розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, визначається шляхом проведення за клопотанням сторін експертизи з врахуванням чинних нормативних документів у галузі будівництва, санітарних норм та правил тощо. В ході судового розгляду судом було з'ясовано, що позивач вважає що купив земельну ділянку разом з будинком і не вважає за необхідне додатково укладати договір про її відчуження та сплачувати за неї грошові кошти. Продавець [PERSON] стверджувала, що земельну ділянку не відчужувала оскільки на той час вона не цікавила покупця [PERSON], відповідно грошових коштів за неї не отримувала і дотепер є її власником. Враховуючи зміст договору купівлі-продажу суд приходить до висновку, що земельна ділянка не була і не могла бути відчужена разом з житловим будинком, оскільки як на час продажу будинку так і на теперішній час у [PERSON] відсутній документ (державний акт) який посвідчує її право власності на вказану земельну ділянку. Вказане підтверджується і тим, що позивач ініціював виготовлення проекту відведення вказаної земельної ділянки, а отже фактично визнав, що не є її власником. Доводи позивача про перехід до нього прав на земельну ділянку заслуговують на увагу частково. Суд вважає, що до позивача перейшло право на частину земельної ділянки яка зайнята його житловим будинком, будівлями, спорудами та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. Позивачем не заявлялося клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи для визначення того яка саме це частина земельної ділянки, тому суд позбавлений можливості встановити чи межує вона із земельною ділянкою [PERSON] і чи порушує зміна її конфігурації права позивача. Відповідно до роз'яснень викладених в абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Доводи представника позивача про те, що відомості про площі земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] зазначені в рішенні сільської ради та державних актах мають невідповідності, а також про те що під час встановлення (відновлення) меж земельної ділянки [PERSON] було змінено конфігурацію його земельної ділянки заслуговують на увагу і підтверджуються зібраними у справі доказами. Проте, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено порушення його прав відповідачами. При цьому суд враховує, що позивач в порядку ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів того якої площі та конфігурації до нього перейшли права на земельну ділянку під придбаним будинком, а отже не доведено, що встановленою ПП «Землевпорядник» конфігурацією земельної ділянки 20 по вул. Піонерській в с. Красне Скадовського району чи непогодженням його проекту землеустрою відповідачем [PERSON] порушено його права. При цьому суд враховує, що визнання недійсним державного акту [PERSON] не має юридичного значення, оскільки питання про скасування рішення сільської ради як правовстановлюючого документу позивачем не ставиться і землевласником отриманий інший правовстановлюючий документ Свідоцтво про право власності на вказану земельну ділянку №14357864 від 11.12.2013 року. Визнання недійсним державного акту [PERSON] порушить права [PERSON] яка успадкувала вказану земельну ділянку і не була залучена позивачем до участі у справі в якості відповідача. Суд позбавлений права за власною ініціативою визначати коло відповідачів у справі і залучив її до участі у справі в якості третьої особи. Позбавлення її прав на земельну ділянку чи перехід прав на неї до позивача повинен відбуватися виключно в передбаченому законом порядку, а не в порядку повторного отримання земельної ділянки у власність позивачем в порядку приватизації. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed