Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

В липні 2017 року заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті особи в певний час. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON]. Чоловік помер за адресою: [ADDRESS]. Комунальною установою «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 7» м. Донецька їй було видане Лікарське свідоцтво про смерть № 5 від 06.01.2016, в якому зазначено причину смерті: хронічна серцево-судинна недостатність, атеросклеротична хвороба серця з артеріальною хворобою. Ленінським відділом запису актів цивільного стану м. Донецька державної реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки 09 березня 2016 року їй видано Свідоцтво про смерть чоловіка. В даний час слід встановити факт смерті [PERSON] для реєстрації його смерті в державних органах РАЦСу. Встановлення факту смерті необхідно для отримання свідоцтва про смерть та оформлення в нотаріальному порядку спадщини після померлого . Тому вона змушена звернутися до суду з даною заявою для встановлення факту смерті особи в певний час. В судове засідання заявник [PERSON] не з'явилася, надавши суду заяву, у якій просила суд розглядати справу за її відсутністю, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, заяву підтримує у повному обсязі. Представник зацікавленої особи до суду не з'явився, провідний спеціаліст Покровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Петухова Т.С. надала суду заяву в якій просила розгляд справи провести за відсутності представника та прийняти рішення згідно чинного законодавства. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що вимоги [PERSON] про встановлення факту смерті особи в певний час підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] за адресою: [ADDRESS] помер [PERSON]. Комунальною установою «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 7» м. Донецька видане Лікарське свідоцтво про смерть № 5 від 06.01.2016, в якому зазначено причину смерті: хронічна серцево-судинна недостатність, атеросклеротична хвороба серця з артеріальною хворобою. Ленінським відділом запису актів цивільного стану м. Донецька державної реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки 09 березня 2016 року видано Свідоцтво про смерть [PERSON], актовий запис № 252, копія свідоцтва міститься в матеріалах справи. Згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 №1207-УП будь-яке рішення видане органом чи посадовою особою на тимчасово не підконтрольній Україні території є недійсним і не створює правових наслідків. Місто Донецьк, Донецька Народна Республіка де помер [PERSON] є тимчасово не підконтрольною територією. Тому слід встановити факт смерті [PERSON] для реєстрації його смерті в державних органах РАЦСу. У відповідності до наказів Міністерства юстиції України № 246/7 від 25 листопада 2014 року та № 935/5 від 17 червня 2014 року всі органи та підрозділи, які підпорядковані Міністерству юстиції України, повинні були переміститися з тимчасово непідлеглих територій в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі, та перереєструватись, тому всі акти та документи, видані органами не переміщеними в населені пункти, на територіях яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі, та не перереєструвались з 01 грудня 2014 року, вважаються недійсними. У відповідності з п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, встановлення такого факту вирішується в судовому порядку. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню ( ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України). Частиною 4 ст. 49 ЦК України передбачено, що реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов'язковою. Відомості про смерть особи підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органами державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Суд приходить до висновку, що встановлення факту смерті для заявника має юридичне значення. Свідоцтво про смерть [PERSON] є недійсним, оскільки видане органом, який не має права його видавати, оскільки знаходиться на тимчасово окупованій території України. Смерть особи є юридичним фактом, що має наслідки припинення, зміни та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Як вбачається зі змісту заяви [PERSON], отримати свідоцтво про смерть неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнятий відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Матеріалами справи підтверджується, що 05 липня 2017 року [PERSON] в державній реєстрації смерті чоловіка [PERSON] було відмовлено, в зв'язку з тим, що пред'явлено медичний документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024, оригінал відмови № 55/14.11-144 міститься в матеріалах справи. Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом (частина друга статті 9 Закону). Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою статті 9 Закону, є недійсними і не створює правових наслідків (частина третя статті 9 Закону). Таким чином, за відсутності документа закладу охорони здоров'я, що підтверджує факт смерті, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту смерті. Згідно статті 256 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що для проведення державної реєстрації смерті на території України є об'єктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України вимоги заявника [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Таким чином, заявником [PERSON] доведено належними доказами, факт смерті її чоловіка [PERSON] [INFO]. Суд, приймає до уваги, роз'яснення Постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року, згідно до яких, суди повинні мати на увазі, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду (частина третя статті 235 ЦПК). Суд керується ст. ст. 57-64, 212 ЦПК України, проаналізувавши норми якого приходить до висновку, про можливість і допустимість вказати усі дані надані заявником та підтверджені матеріалами справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved