Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

В липні 2017 року [PERSON] (далі - позивач) звернувшись до суду з позовом до [PERSON] (далі-відповідач), просить визнати за нею та відповідачем право власності по 1/2 частині кожному на квартиру № [ADDRESS] (далі - спірна квартира) та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. В обґрунтування свої вимог позивач [PERSON] зазначила, що в період з 02.08.1997 року по 2006 рік вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та копією рішенням Дніпровського районного суду Київської області від 12.03.2016 року. Під час перебування в шлюбі вони придбали спірну квартиру, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 26.12.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Богуславського нотаріального округу Швець С.П. та зареєстровано в реєстрі за № 768. В даному договорі зазначено, що покупцем квартири є відповідач не дивлячись на те, що вона була придбана під час шлюбу за кошти подружжя, і тому спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки з відповідачем не досягнуто згоди про добровільний поділ квартири, яка є спільною сумісною власністю, вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але подала до суду заяву, в якій зазначила. що вимоги підтримує та просила позов задовольнити, розглянути справу без її участі (а.с. 148). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, натомість надіслав до суду нотаріально посвідчену заяву, в якій зазначив, що позов визнає в повному обсязі та просить розглянути справу без його участі (а.с. 147). Зважаючи на те, що сторони по справі не з'явились в судове засідання, але звернулись до суду із заявами про те, щоб розгляд справи відбувався без їх участі, суд у відповідності до ч.4 ст.206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Згідно абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши та оцінивши докази надані сторонами по справі, враховуючи положення ч.4 ст.206 ЦПК України, ст. ст. 368, 372 ЦК України, ст. ст.60, 63, 69, 70 СК України та те, що відповідач повністю визнав вимоги позивача і не заперечує проти задоволення позову, що не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд приймає визнання відповідачем позову і вважає, що є всі законні підстави для задоволення вимог позивача. Крім того, за заявою позивача з метою забезпечення позову, суд 10.08.2017 року виніс ухвалу про накладення арешту на спірне майно, а саме: на квартиру [ADDRESS], загальною площею 34,70 кв.м. Оскільки даний спір вирішено по суті, тому відпала необхідність в застосуванні накладеного арешту на вищевказану квартиру, який суд вважає за необхідне зняти.

Outcome: approved