Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

В листопаді 2015 року позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду із даною позовною заявою. Вказував, що в квітні 2013 року в рахунок придбання металевого ангару у відповідача [PERSON] передав останньому грошові кошти на загальну суму 24 200 грн. про що були надані відповідні розписки. Посилаючись на відмову останнього укладати договір купівлі-продажу металевого ангару, а також повернути отримані кошти, позивач просив стягнути з [PERSON] на свою користь 24 200 грн., які він отримав в якості авансу, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач та його представник зменшили розмір позовних вимог та просили стягнути з відповідача 11 600 грн. згідно розписки від 05.04.2013 року як авансу. Крім того, позивач пояснив, що вказану в розписці від 05.04.2013 року суму боргу в розмірі 6 000 грн. відповідач взяв на себе замість боргу в 6 000 грн. [PERSON] згідно розписки від 06.12.2012 року. Представник відповідача в судовому засіданні в задоволенні позову просив відмовити при цьому пояснив, що відповідач при написанні розписки від 05.04.2013 року діяв як представник ПП «Триліси», якому і належить вказаний ангар, тому вказані в розписці кошти в розмірі 5 600 грн. він передав керівнику цього підприємства. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача та покази свідка, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З наявної в матеріалах справи копії розписки 05.04.2013 року вбачається, що [PERSON] 05.04.2013 року отримав 5 600 грн. авансу за ангар металевий на полігоні та набув борг 6 000 грн. [PERSON] від [PERSON]. Разом сума становить 11 600 грн. Крім цього отримав паспорт і розписку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що йому невідомі взаємовідносини між сторонами по справі з приводу придбання металевого ангару. Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Сторони в судовому засіданні не заперечували тієї обставини, що позивач не набув права власності на обумовлений в розписці металевий ангар. Таким чином, оскільки договір купівлі-продажу металевого ангару в установленому законом порядку між сторонами укладено не було, то передані позивачем відповідачу за угодою грошові кошти у розмірі 5 600 грн. є авансом і підлягають поверненню. Посилання представника відповідача в судовому засіданні про те, що відповідач, отримавши від [PERSON] 5 600 грн. авансу, діяв як представник ПП «Триліси», суд оцінює критично, оскільки будь-яких посилань на цю обставину в розписці від 05.04.2013 року відповідачем не наведені. Крім того, представником відповідача в судовому засіданні не доведено, а судом не встановлено, що вказана сума авансу вносилась позивачем саме за придбання металевого ангару, який належить Приватному підприємству «Триліси». З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що вимоги позовної заяви в частині стягнення з відповідача на користь позивача 5 600 грн. авансу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, з наявної в матеріалах справи копії розписки від 06.12.2012 року вбачається, що [PERSON] позичив у [PERSON] 6 000 грн. та зобов'язався віддати до 08.12.2012 року. В судовому засіданні представник відповідача заперечував щодо отримання відповідачем від [PERSON] 6 000 грн. в якості авансу згідно розписки від 05.04.2013 року. Однак, позивач та його представник, як в заяві про зменшення позовних вимог, так і в судовому засіданні наполягали на тому, що вказані 6 000 грн. є саме авансом за придбання металевого ангару у відповідача, тому просили стягнути з останнього на користь позивача вказану суму коштів згідно розписки від 05.04.2013 року як авансу. Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно встановлених в судовому засіданні фактичних обставин справи, а також із змісту наявних в матеріалах справи копій розписок вбачається, що правовідносини, які виникли між позивачем, відповідачем та [PERSON] згідно розписок від 05.04.2013 року та від 06.12.2012 року з приводу 6 000 грн. регулюються положеннями ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, оскільки надані позивачем грошові кошти за своєю природою є коштами у розумінні вимог ст. 827 ЦК України - договору позики, тому суд дійшов висновку, що за відсутності вимоги про стягнення грошової суми за договором позики, заявлений позов в частині стягнення з відповідача 6 000 грн. авансу не підлягає задоволенню. Крім того, суд вважає, що позивач не позбавлений права звернутись до суду з позовом про захист свого права з інших підстав, якщо вважає, що його право порушено. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір пропорційно до задоволених вимог, тобто в сумі 112 грн. 74 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial