Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

Вказана цивільна справа з 25 липня 2014 року перебувала в провадженні судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Циганкова В.О. Згідно автоматичному розподілу справ між суддями зазначену цивільну справу передано до розгляду судді Женеску Е.В. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 14 липня 2015 року справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. Позовна заява обгрунтована наступним. 24 жовтня 2009 року помер чоловік [PERSON] [PERSON]. Він був зареєстрований за адресою м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-1[ADDRESS], а фактично проживав разом з позивачем однією родиною у придбаній ними разом квартирі № 68 в будинку № 24 на ж/м Тополя-1. Позивач та [PERSON] проживали однією сімєю, вели спільне господарство та мали спільний сімейний бюджет починаючи з 2003 року. Зі своєю сімєю дружиною [PERSON] та двома синами (відповідачі по справі) [PERSON] не спілкувався з 1998 року, в серпні 2003 року його шлюб з дружиною було розірвано. Відповідачі постійно знущалися зі свого батька, били його, чинили йому перешкоди у користуванні квартирою за адресою м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-1[ADDRESS], через що [PERSON]був змушений шукати собі місце для ночівлі, ночував у друзів або у позивача. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.11.2007 року був задоволений позов [PERSON] про виділення в натурі своєї частки у спільній частковій власності, та в звязку з неможливістю виділити частку майна в натурі, було стягнуто з синів та дружини на користь [PERSON] компенсацію у розмірі його частки в квартирі № 68 будинку № 14 на ж/м Тополя-1 в розмірі 71729,50 грн. Проте рішення суду до цього часу не виконане. У серпні 2003 року позивач запропонувала [PERSON] переїхати жити до неї, і вони почали жити однією сімєю у квартирі № 144 будинку № 3 на ж/м Тополя-1. Оскільки в цій квартирі мешкали ще батьки позивача, та донька позивача зі своїм чоловіком, позивач і [PERSON] стали шукати іншу квартиру, і в листопаді 2004 року знайшли однокімнатну квартиру, за яку внесли завдаток, частково грошима їм допомогли батьки позивача, а решту коштів позивач взяла у позику в своєї доньки та частково у друзів. Позивач разом з [PERSON] вселилися у цю квартиру в 17 грудня 2004 року, договір купівлі-продажу оформили у червні 2005 року на [PERSON], оскільки позивач за місцем роботи перебувала у черзі на житло, і тому навіть не була зареєстрована у придбаній квартирі. Через постійне погане ставлення до [PERSON] його колишньої дружини та синів відповідачів у справі, у нього виникли проблемі зі здоровям. В 1984 року він переніс інфаркт, внаслідок чого отримав другу групу інвалідності. В 2002 році переніс другий інфаркт, але через те, що він не любив ходити до лікарні, з нього зняли групу інвалідності через невідвідування лікарні. [PERSON] потребував дорогих ліків, через що увесь спільний бюджет [PERSON] та позивача витрачався на ліки, а жили вони майже повністю за рахунок доньки позивача та її чоловіка. Позивач разом з [PERSON] також сплачували обовязкові платежі за користування дачею та гаражем. В травні 2008 року вони робили ремонт квартири, а також ремонт їх дачного будинку. Садова ділянка обліковувалася за [PERSON], але він хотів передати її у власність позивача або її доньки після завершення судових спорів з його колишньою дружиною. Коли [PERSON] помер, усі витрати на поховання та організацію похорон несли позивач та її донька, відповідачі ніколи не цікавилися ані життям, ані здоровям свого батька. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з садової ділянки № 211 з садовим будинком у Садовому товаристві «Сура», що знаходиться у с. Новомихайлівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області; права одержання грошових коштів з відповідачів 1 та 2 в розмірі 71729,00 грн. за рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.11.2007 року та виконавчим листом від 15.07.2008 року по справі № 2-2837-2007 р. в якості компенсації вартості його частки у спільній сумісній власності квартири; однокімнатної квартири № 68 у будинку 24 на ж/м Тополя-1 у м. Дніпропетровську, що фактично була придбана за кошти позивача. Позивач 16.03.2010 року звернулась до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але свідоцтво видано не було. Вважає, що квартира № 68 у будинку 24 на ж/м Тополя-1 є спільною сумісною власністю позивача та [PERSON], оскільки була придбана під час спільного проживання однією сімєю. Тому вказана квартира має бути виключена із складу спадкового майна, а право власності на неї має бути визнане за позивачем. Грошові кошти, належні [PERSON] за рішенням суду від 28.11.2007 року, також мають бути виключені із складу спадкового майна, тому що саме відповідачі повинні були їх виплатити спадкодавцю, оскільки вона із спадкодавцем проживала однією сімєю і мали спільний бюджет. Щодо іншої спадщини позивач вважає, що черговість у спадкуванні повинна бути змінена, і позивач повинна бути спадкоємицею першої черги, а не четвертої, оскільки спадкодавець фактично був її чоловіком, а відповідачі повинні бути усунені від спадкування через зухвале ставлення до спадкодавця та ненадання йому допомоги, коли він був тяжко хворий та потребував її. Спадкодавець хворів значний проміжок часу з липня 2009 року по день смерті та потребував особливого догляду, який надавала йому позивач, витрачала власні кошти на його утримання та догляд: уколи, крапельниці, дієтичну їжу. Через два тижні після поховання [PERSON] відповідачі приїхали на дачу садова ділянка № 211 у садовому товаристві «Сура», де перебувала позивач. Відповідачі почали погрожувати позивачу, виганяти її з дачі, та побили її, завдавши тяжких тілесних ушкоджень. З цього приводу Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області 13.09.2012 року винесено вирок, яким відповідачів визнано винними у скоєнні злочину та призначено покарання. На підставі викладеного, з урахуванням уточненої позовної заяви, поданої 07.08.2014 року (том 1, а.с. 71-77) позивач просила суд встановити факт спільного проживання однією сімєю [PERSON] разом з [PERSON], який був зареєстрований за адресою: 49040, м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-1[ADDRESS], з червня 2002 року по день його смерті 24.10.2009 року. Змінити для позивача черговість спадкування з четвертої черги спадкоємців на першу чергу. Усунути відповідачів [PERSON] та [PERSON] від права на спадкування. Визнати за позивачем право власності на однокімнатну квартиру № 68 у житловому будинку № 24 літ. А-12 на ж/м Тополя-1 у м. Дніпропетровську, балансовою вартістю 11904,00 грн., загальною площею 38,5 кв.м., житловою площею 18,1 кв.м., яка складається з: 1-коридор, 2-кладова, 3-санвузол, 4-кухня, І-лоджія, 5-житлова кімната. Визнати за позивачем право на одержання грошових коштів з відповідачів 1 та 2 в розмірі 71729 грн. за рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.11.2007 року та виконавчим листом від 15.07.2008 року по справі № 2-2837-2007 р. в якості компенсації вартості його частки у спільній сумісній власності квартирі. Стягнути з відповідачів судові витрати. Відповідач [PERSON] подав суду письмові заперечення на позов (том 1, а.с.139-145), де вказав, що позивачка пропустила строк позовної давності при зверненні до суду з зазначеним позовом, крім того, спірні обєкти нерухомості були збудовані в 1987-1994 роках, та позивачка ніякої участі в їх придбанні і створенні не брала. Твердження позивача, що вона несла затрати на ремонт та утримання вказаного майна за рахунок коштів своєї доньки, нічим не підтверджені. Нею також не надано доказів, що вона тривалий час здійснювала догляд за [PERSON], крім того, останній не знаходився у безпорадному стані та був матеріально забезпеченим, оскільки отримував пенсію, вів господарство на дачній ділянці. Мав захворювання, властиві його віку, та не мав інвалідності. Також позивачка не надала доказів щодо підтвердження витрат на ведення спільного господарства разом з [PERSON] на протязі 5 років. Позовні вимоги вважає необгрунтованими. 11 листопада 2014 року відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON], в якій просив встановити юридичний факт, що майно, яке складається з земельної ділянки площею 0,1073 га, розташованої у с. Новомиколаївка Дніпропетровського району Дніпропетровської області; 2-поверхового будинку з надвірними спорудами, розташованого на території с/т «Сура»; 2-поверхового гаража № 101, розташованого в ГСК «Автолюбитель-1» на ж/м Тополя-1, та складається з: приміщення 1.1 підвал 31,4 кв.м., приміщення 1.2 підвал 9,0 кв.м., приміщення 1.3 гараж 32,2 кв.м. (всього площа по гаражу 72,6 кв.м.) є спільною сумісною власністю колишнього подружжя [PERSON] і [PERSON], померлих: [PERSON] 24.10.2009 року, [PERSON] 26.02.2012 року. Встановити юридичний факт, що частки в майні, яке знаходилось в спільній сумісній власності колишнього подружжя [PERSON] і [PERSON] є рівними. Визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом у розмірі 1/2 частки спадщини від [PERSON] як спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] і [PERSON], яка відкрилася після смерті матері [PERSON]. Визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом у розмірі 1/2 частки спадщини від [PERSON] як спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] і [PERSON], яка відкрилася після смерті батька [PERSON] (том 1, а.с. 193-202). Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2017 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування визнано неподаною та повернуто відповідачу. В судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу в його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. У судове засідання відповідачі не зявилися, про місце та час слухання справи були повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутністю не надходило. Третя особа в судове засідання не зявилась, про місце та час слухання справи була повідомлена належним чином. Згідно зі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2017 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено наступне. [PERSON] є батьком відповідачів [PERSON], [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про народження. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 27 серпня 2003 року. [PERSON] помер 24 жовтня 2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-КИ № 308248. [PERSON] померла 26 лютого 2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-КИ № 450883. [PERSON] з 17.02.2004 року мешкала без реєстрації за адресою ж/м Тополя-1[ADDRESS] разом з [PERSON], [INFO], який помер 24.10.2009 року, та досі продовжує проживати за вказаною адресою, що підтверджується довідкою Комунального житлово-експлуатаційного підприємства № 36 від 21.02.2013 року. [PERSON] є власником садового (дачного) будинку № 211 в Садовому товаристві «Сура», розташованому в с. Новомиколаївка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, що підтверджується копією техпаспорту, виданого КП Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації». Згідно державного акту на право приватної власності на землю, виданого 30 липня 1997 року Новомиколаївською сільською радою народних депутатів, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1073 га, розташованої на території с/т «Сура», ділянка № 211, Новомиколаївської сільської ради. Згідно договору купівлі-продажу від 03.06.2005 року, посвідченого державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно [PERSON] є власником квартири № 68 в будинку № 24 на ж/м Тополя-1 у м. Дніпропетровську. Згідно технічного паспорту, квартира загальною площею 38,5 кв.м., житловою площею 18,1 кв.м., та складається з: 1-коридор, 2-кладова, 3-санвузол, 4-кухня, 5-житлова кімната, І-лоджія. Крім того, рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2007 року у справі № 2-2837/2007 задоволено позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виділ частки майна, яке знаходиться в спільній частковій власності. Стягнуто з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію в розмірі вартості його частки квартири № 68 будинку № 14 на ж/м Тополя-1 в м. Дніпропетровську в сумі 71729,50 грн. Зазначеним рішенням суду також встановлено, що відповідачі всіляко перешкоджали позивачу у здійсненні права власності та розпорядженням належною йому частиною вищезазначеної квартири. На підставі вказаного рішення Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська 15 липня 2008 року видано виконавчий лист № 2-2837/2007. Відповідачами не надано доказів щодо виконання зазначеного рішення суду. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Із спадкової справи № 1166/2009 після смерті [PERSON] вбачається, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] у встановлений чинним законодавством строк звернулись до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину. Також із вказаної спадкової справи вбачається, що свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] не видавались. Матеріали справи містять докази, що відповідачі систематично вчиняли щодо свого батька [PERSON] протиправні, хуліганські дії, неодноразово завдавали йому тілесних ушкоджень, що підтверджується листами Бабушкінського РВ ДМУ УМВС у Дніпропетровській області (том 1, а.с. 51, 52, 53), актом судово-медичного огляду від 31.03.2003 року (том 1, а.с. 49), з якого вбачається, що 31.03.2003 року двоє синів били [PERSON] кулаками і ногами по голові, обличчю, тілу, кінцівкам, довідкою лікаря міської поліклініки № 4, з якої вбачається, що у [PERSON] забій голови та струс головного мозку внаслідок травми, отриманої 31.03.2003 року (том 1, а.с. 50-зворот). Матеріалами справи також підтверджується, що [PERSON] страждав на серцеве захворювання та лікувався у стаціонарі в кардіологічному відділенні Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] брала участь у здійсненні ремонту квартири № 68 в буд. 24 на ж/м Тополя-1, що підтверджується укладеними нею договорами з комерційними структурами на виготовлення лоджії, дверних блоків, сходів, дверних полотен, плінтусів. Нею також придбавалася побутова техніка, меблі та ремонтні матеріали (том 1, а с. 37, 38, 39, 40, 41, 43). Матеріалами справи доведено, що [PERSON] здійснила поховання [PERSON] та витратила на це відповідні кошти на купівлю ритуальних товарів, копання могили, замовлення ритуальних послуг, що підтверджується договором-замовленням на організацію та проведення поховання від 25.10.2009 року, рахунком-замовленням на ритуальні послуги. Крім того, факт, що [PERSON] є «цивільною» дружиною [PERSON], встановлений також у вироку Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13.09.2012 року у справі № 1-436/11 по обвинуваченню [PERSON], [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.211, ч.2 ст.296 КК України (том 1, а.с. 54). З огляду на зазначене, суд вважає, що позивачем доведено факт спільного проживання однією сімєю з [PERSON] на протязі більше ніж пять років, оскільки вони з 2003 року проживали разом в одній квартирі, вели спільний побут, мали взаємні права та обовязки. Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч. 1 ст. 2556 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Разом з тим, відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення і можуть вплинути на спадкові права й обовязки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до\~ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1258 Цивільного кодексу України Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України, упершу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1264 Цивільного кодексу України учетверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. У відповідності до ч.1\~ст.74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. З огляду на встановлені судом обставини, а саме фактичного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сімєю з 2003 року, тобто більш ніж пять років по день смерті [PERSON], суд прийшов до висновку, що майно, набуте ними за час спільного проживання, а саме квартира № 68 в будинку № 24 на ж/м Тополя-1 у м. Дніпропетровську, належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.2 ст. 1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідно до ч.5 ст. 1224 ЦК України, За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідачі не надавали ніякої допомоги своєму батькові [PERSON], який був похилого віку, страждав на тяжке серцеве захворювання, потребував сторонньої допомоги, що на думку суду є достатньою підставою вважати, що [PERSON] знаходився у безпорадному стані. Навпаки, в судовому засіданні безспірно встановлено, що відповідачі знущалися з [PERSON], принижували та били його. При цьому позивачка надала необхідні докази, які свідчать, що вона тривалий час жила з [PERSON] однією сімєю, піклувалася за ним та здійснювала догляд, та поховала [PERSON] за власний кошт. Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні. Стосовно заперечень відповідача [PERSON] щодо пропуску позивачем строку позовної давності при зверненні з позовом до суду, суд зазначає наступне. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Частиною 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення. Суд зазначає, що 16 березня 2010 року [PERSON] звернулась до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, однак свідоцтво про право на спадщину їй видане не було. З позовною заявою про захист свого порушеного права [PERSON] звернулась до суду 25 липня 2014 року, тобто через чотири роки чотири місяці після звернення до нотаріальної контори, а отже пропустила встановлений статтею 257 ЦК України строк позовної давності. Разом з тим, суд бере до уваги доводи позивача про те, що строк позовної давності нею пропущений з поважних причин, оскільки 12.11.2009 року відповідачі вчинили щодо неї злочинні дії та нанесли тяжкі тілесні пошкодження, що визнано вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13.09.2012 року у справі № 1-436/11 по обвинуваченню [PERSON], [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.211, ч.2 ст.296 КК України, за яким відповідачі були засуджені на 7 років позбавлення волі. Позивачка тривалий час перебувала на довгостроковому стаціонарному лікуванні та ще й досі перебуває під наглядом лікарів, кримінальна справа по обвинуваченню [PERSON], [PERSON] була порушена лише в квітні 2010 року, позивачка неодноразово брала участь у слідчих діях як потерпіла, що також забрало багато часу та перешкодило їй своєчасно звернутися з позовом до суду на захист своїх порушених прав. З урахуванням зазначеного суд вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з поважних причин, тому він має бути поновлений. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved