Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-04 00:00:00

В лютому 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи позов тим, що 28.09.2009 року між сторонами було укладено договір без номера про надання банківських послуг, який складається із заяви, умов та правил надання банківських послуг, згідно з якими відповідачу було надано кредит в розмірі 13000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік, з 01.01.2013 року процентна ставка змінюється та становить 30,00 % на рік, з 01.09.2014 року процентна ставка змінюється та становить 34,80 % на рік, з 01.04.2015 року процентна ставка змінюється та становить 43,20 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 кредитного договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідач [PERSON] не виконував належним чином умови кредитного договору, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість, яка станом на 13.01.2019 року становить 23077,44 грн. і складається з наступного: 13553,48 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 7948,84 грн. заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штрафу (фіксована частина), 1075,12 грн. штрафу (процентна складова). В порушення Умов і правил надання банківських послуг відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, тому позивач змушений був звернутися в суд для захисту своїх прав та інтересів. Відповідно до ч. 4 ст.\~19\~ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Враховуючи, що дана справа є малозначною, тому суд розглянув її в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести за відсутності представника позивача, підтримав позовні вимоги в повному обсязі та не заперечив проти ухвалення заочного рішення . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та відзиву від відповідача до суду не надходило. Тому, суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 28.09.2009 року між сторонами було укладено договір без номера про надання банківських послуг, який складається із заяви, умов та правил надання банківських послуг, згідно з якими відповідачу було надано кредит в розмірі 13000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік, з 01.01.2013 року процентна ставка змінюється та становить 30,00 % на рік, з 01.09.2014 року процентна ставка змінюється та становить 34,80 % на рік, з 01.04.2015 року процентна ставка змінюється та становить 43,20 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 9-25). Відповідачем отримано кредитну картку, що підтверджується довідкою (а.с. 75). Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. В порушення Умов і правил надання банківських послуг відповідач [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконав. Звернення до відповідача з вимогою добровільно провести розрахунок по заборгованості, яка виникла, не принесли жодного результату. У зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість, яка станом на 13.01.2019 року становить 23077,44 грн. і складається з наступного: 13553,48 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 7948,84 грн. заборгованість за пенею; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штрафу (фіксована частина), 1075,12 грн. штрафу (процентна складова) (а.с. 5-8). Також суду надано виписку по картковому рахунку відповідача [PERSON] , з якої вбачається рух коштів по даному рахунку та наявність заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом (а.с. 69-74). За таких обставин, суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49, 51 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України. Згідно з вимогами ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або за законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість [PERSON] станом на 13.01.2019 року становить 23077,44 грн. і складається з наступного: 13553,48 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 7948,84 грн. заборгованість за пенею; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штрафу (фіксована частина), 1075,12 грн. штрафу (процентна складова). Суд вважає, що заявлена сума боргу підлягає частковому стягненню з відповідача з таких підстав. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3). Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи вищенаведені норми закону, а також суму кредиту, те що кошти отримувались на споживчі цілі, враховуючи інші істотні обставини, матеріальний стан відповідача, а також загальні засади цивільного законодавства щодо розумності і справедливості (ст. 3 ЦК України), суд вважає можливим, відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України, зменшити розмір неустойки. Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи викладене, пеня та штраф є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення за прострочення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме правопорушення. Отже, із вказаного слід прийти до висновку про недопустимість покладення на відповідача юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Тому суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача підлягає частково пеня, нарахована за прострочення сплати грошових зобов`язань, а у стягненні штрафів слід відмовити. Виходячи з викладеного вище, стягненню підлягає сума боргу, яка виникла станом на 13.01.2019 року і складається з наступного: 3553,48 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 2500,00 грн. заборгованість за пенею, а всього 16053,48 грн. В задоволенні решти суми позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1921,00 грн., сплата якого підтверджена платіжним дорученням від 18.01.2019 року (а.с. 1). На підставі викладеного та

Outcome: partial