Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

В лютому 2019 року [PERSON] звернувся до Арбузинського районного суду Миколаївської області з даною заявою, вказуючи, що 16 серпня 2018 року помер [PERSON], 16 серпня 1949 р. н., який на день смерті проживав за адресою: [INFO], яка є тимчасово окупованою територією та входить до переліку населених пунктів на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, про що свідчить свідоцтво про смерть [PERSON] [PERSON] I-ВВ №064022 видане Відділом записів актів цивільного стану Краснодонського міськрайонного управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки. За життя [PERSON], 21 жовтня 2014 року на випадок смерті складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Арбузинського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №1141 на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Заповіт заповідачем [PERSON] було складено на користь [PERSON], [INFO] Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 21.10.2014 року, наданого приватним нотаріусом [PERSON] заповіт [PERSON] був зареєстрований у спадковому реєстрі за №56675138. Заявник звернувся до приватного нотаріуса [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за заповітом, на підставі якої було відкрито спадкову справу на майно заповідача [PERSON] , але листом від 14.01.2019 року № 14/02-14 повідомлено про те, що дане свідоцтво про смерть на території України є недійсним та зазначено про необхідність отримання свідоцтва про смерть [PERSON] в органах ДРАЦС України. При зверненні до Арбузинського районного відділу ДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області для державної реєстрації смерті [PERSON], було відмовлено, в звязку з тим, що предявлені документи (свідоцтво про смерть [PERSON]І.) є не дійними та не створюють на території України відповідних правових наслідків. Тому, заявник просив встановити факт смерті [PERSON], 16.08.2018 року в м.Краснодон теперішня назва (м. Сорокине) Луганської області. Провадження у справі відкрите 05.03.2019 року, справа призначена до розгляду в судовому засіданні на 21.03.2019 року. В судове засідання заявник та його представник не зявились, через канцелярію суду від представника заявника [PERSON] подано заяву, в якій вимоги викладені в заяві підтримав повністю та просив справу розглядати без його участі. Представник Арбузинського РВ ДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області в судове засідання не зявився, від начальника відділу через канцелярію суду подано заяву про відсутність заперечень щодо задоволення вимог заявника та розгляд справи без участі представника відділу. Заслухавши пояснення заявниці, дослідивши докази у справі, суд зробив наступний висновок. Згідно із ч. 1 ст.\~4, ч. 2 ст.\~5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1\~ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.8 ч.1\~ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч.1, 2\~ст.317 ЦПК України\~заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Відповідно до свідоцтва про народження заявника І-ІО №265618 від 13 травня 1972 року (а.с. 50), його матірю є [PERSON]. 08 липня 1977 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], що підтверджено відповідним свідоцтвом (а.с.49). З матеріалів справи вбачається, що заявник [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, який було складено заповідачем [PERSON], що підтверджується копією заповіту (а.с.8, 35). Відтак, [PERSON] є пасинком та спадкоємцем після смерті [PERSON] та звернувся до приватного нотаріуса Арбузинського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за заповітом, посилаючись на факт смерті спадкодавця [PERSON] 16.08.2018 року в м. Краснодон Луганської області. На підставі поданої заяви приватним нотаріусом було відкрито спадкову справу на майно [PERSON], померлого 16.08.2018 року за № 8-2019 та зареєстровано у спадковому реєстрі за № 63601535, що підтверджується копією Витягу зі Спадкового реєстру від 14.01.20198 р. №54728510 (а.с.17,42). Оскільки подане при цьому свідоцтво про смерть заповідача [PERSON] видане Відділом записів актів цивільного стану Краснодонського міськрайонного управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки не має ніякої юридичної сили та на території України не може бути прийнятим як документ, що встановлює смерть особи, нотаріусом запропоновано отримати свідоцтво про смерть [PERSON] в органах РАГСУ України. При зверненні до Арбузинського районного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Миколаївської області представнику заявника [PERSON], який діяв на підставі довіреності, 25.01.2019 року також було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], оскільки пред'явлені для підтвердження факту смерті документи, не відповідають вимогам ч.1 ст.17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (а.с. №19). Згідно\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до Інформаційного листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року № 990-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» - «Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом частини першої цієї статті є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документам, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватись положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено. що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати і висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v Turkey». «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог\~статті 213 ЦПК України\~щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справ у порядку статті 257-1\~ЦПК України». Як вбачається з копії довідки від 17.03.1918 року про причину смерті форми №106/о №257 виданої Державною установою «Краснодонська центральна міська багатопрофільна лікарня» Луганської Народної Республіки, [PERSON] помер 16.08.2018 року, причина смерті: повторний інфаркт мозку в результаті тромбозу церебральної артерії (а.с.51) та 23.08.2018 року відділом запису актів громадянського стану Краснодонського міськрайонного управління юстиції Луганської Народної Республіки видане свідоцтво про смерть серії I-ВВ №064022 (а.с.7,34), з якого вбачається, що [PERSON] помер 16.08.2018 р., місце смерті Луганська Народна Республіка місто Краснодон. На підтвердження факту смерті [PERSON], [INFO] та який помер 16.08.2018 року у м.Краснодон Луганської Народної Республіки, представником заявника надано також копії фотознімків з місця поховання [PERSON] (а.с. №59-60). Враховуючи вищенаведені рішення Європейського суду, та важливість для заявника встановлення факту смерті [PERSON], суд вважає можливим прийняти до уваги ті фактичні обставини - письмову інформацію, яка викладена в довідці про причину смерті №257 від 17.03.2018р. виданої Державною установою «Краснодонська центральна міська багатопрофільна лікарня» Луганської Народної Республіки та свідоцтві про смерть I-ВВ №064022 від 23.08.2018 року, виданим відділом запису актів громадянського стану Краснодонського міськрайонного управління юстиції юстиції Луганської Народної Республіки, про те, що [PERSON], [INFO] помер 16.08.2018 року у м.Краснодон, Луганська Народна Республіка. Постановою Верховної Ради України від 12 травня 2016 року № 1351-VIII назва міста Краснодон Луганської області змінена на Сорокине. Таким чином, суд вважає, що факт смерті [PERSON], в певний час і в певному місці підтверджений. Відповідно до\~ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року № 2398-VI\~та пункту 1 глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть форми № 106/о, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006р. № 545» зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.10.2006р. за № 1150/13024; г) рішення суду про встановлення факту смерті в певний час. Встановлення факту смерті [PERSON], про встановлення якого просить заявник [PERSON] має для нього юридичне значення, оскільки надає йому право для проведення державної реєстрації смерті на території України, яка контролюється державними органами, і отримання свідоцтва про смерть встановленого зразка, для оформлення спадщини. У заявника відсутня можливість зареєструвати факт смерті через орган Державної реєстрації актів цивільного, оскільки відсутні передбачені законодавством документи, які свідчать про смерть особи. Відтак, заява [PERSON] про встановлення факту смерті особи в певний час є обґрунтованою і суд зробив висновок про її задоволення. Згідно з ч. 4\~ст. 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Аналогічна норма закріплена і у п. 8 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України. Відповідно до ч. 7\~ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved