Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

В листопаді 2016р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-6 т.1) до відповідача ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», в якому просив суд, з урахуванням поданих заяв про збільшення позову (а.с. 152, 153, 173, 174 т.2): - визнати незаконним та скасувати накази відповідача від 22 вересня 2016р. № 426-к та від 24 жовтня 2016р. № 473-к в частині звільнення позивача з посади начальника Управління загально - правової роботи Юридичного департаменту; - поновити позивача на посаді начальника Управління загально - правової роботи Юридичного департаменту у відповідача; - стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 456097,01 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він працював у відповідача з 2003р., остання посада - начальника Управління загально - правової роботи Юридичного департаменту у відповідача, в подальшому позивача було звільнено з займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивач вважає, що його звільнення з займаної посади відбулося з порушенням трудового законодавства, а саме відповідачем, як роботодавцем не було враховано положення ст. ст. 42, 49-2 КЗпП України, оскільки позивач тривалий час працював у відповідача, протягом всього часу роботи не мав стягнень, при цьому відповідачем не було запропоновано позивачу наявні у відповідача вакантні посади, в тому числі і у відокремлених підрозділах, а саме в Філії «Центр метрології та газорозподільних систем Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України». В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, з урахуванням поданих заяв про збільшення позовних вимог, просив суд позов задовольнити, наголошуючи, що роботодавцем не здійснювалась перевірка його рівня знання іноземної мови, при цьому упереджено пропонувались вакантні посади іншим працівникам, які не володіють іноземною мовою взагалі. Представники відповідача проти позову заперечували, зазначаючи, що звільнення позивача з займаної посади було здійснено у відповідності з трудовим законодавством, просили в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, зазначаючи, що позивачу не були запропоновані вакантні посади, які відповідали його рівню освіти, оскільки кваліфікаційні вимоги, які були визначені роботодавцем до зазначених посад передбачають вільне володіння іноземною мовою, а позивачем не було надано доказів на підтвердження вільного володіння ним іноземною мовою за відповідним рівнем. Крім того, сторона відповідача наголошувала, що відповідно до Статуту відповідача, останній позбавлений можливості приймати на роботу працівників до своїх відокремлених підрозділів. Також представники відповідача звертали увагу суду, що позивачем при зверненні до суду було пропущено строк звернення до суду визначений ст. 233 КЗпП України. В судовому засіданні представник відповідача Лось В.А. визнав, що роботодавцем було порушено вимоги трудового законодавства, оскільки працівникам [PERSON], [PERSON], посади яких також скорочувались була запропонована вакантна посада головного юрисконсульта Відділу роботи з інформаційними запитами Юридичного департаменту, при цьому роботодавець не мав відомостей про вільне володіння останніми іноземними мовами на рівні визначеному кваліфікаційними вимогами. Зазначені особи відмовились від запропонованої посади і були звільненні. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, з 10 листопада 2003р. позивач працював у відповідача (а.с. 9 т.1), а з 02 серпня 2010р. обіймав посаду начальника Управління загально - правової роботи Юридичного департаменту, відповідно до наказу № 336-к від 29 липня 2010р. (а.с. 11 т.1). 27 липня 2016р. Правлінням відповідача було затверджено нову організаційну структуру компанії з чисельністю 630 штатних одиниць та зменшилась чисельність працівників на 71 одиницю, штатна чисельність Юридичного департаменту, де працював позивач скоротилась з 65 до 52 штатних одиниць. 29 липня 2016р. наказом відповідача № 297 «Про затвердження штатного розпису Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» було затверджено новий штатний розпис. 01 серпня 2016р. позивача було ознайомлено під розпис з письмовим попередженням про наступне вивільнення, а також повідомлено, що йому не може бути запропоновано робота у відповідача, у зв'язку з відсутністю посади, яка б відповідала його професії та спеціалізації (а.с. 14 т.1). 15-16 вересня 2016р. відповідачу було надано згоду Профспілкового комітету первинної профспілкової організації НАК «Нафтогаз України» ( на підставі ст. 43 КЗпП України) на звільнення позивача з займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 15, 16 т.1). 22 вересня 2016р. відповідачем було видано наказ № 426-к «По особовому складу», відповідно до якого позивачу, згідно ст. 3 Закону України «Про відпустки» було надано щорічну основну відпустку за період роботи з 10 листопада 2015р. по 15 жовтня 2016р. терміном на 14 календарних днів з 01 по 15 жовтня 2016р. з наступним звільненням із займаної посади в останній день відпустки 15 жовтня 2016р. у зв'язку з скороченням штату, п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 16 т.1). 24 жовтня 2016р. відповідачем було видано наказ № 473-к «По особовому складу», згідно якого на підставі ст. 80 КЗпП України подовжено позивачу невикористану щорічну відпустку строком на 2 календарних дні з 22 жовтня по 23 жовтня 2016р. Внесено зміни до наказу відповідача № 426-к від 22 вересня 2016р. «По особовому складу» в частині дати звільнення і слід вважати датою звільнення із займаної посади останній день відпустки 23 жовтня 2016р. у зв'язку з скороченням штату п. 1 ст. 40 КЗпП України. У відповідності з ч. 1-3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці. У відповідності з ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Частиною 2 цієї статті передбачено перелік підстав, за яких при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається одному працівнику перед іншим. Згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 19 Постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» за № 9 від 06 листопада 1992р. розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Таким чином, суд приходить до висновку, що звільнення позивача з займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України відбулося з дотриманням трудового законодавства, вимоги ст. ст. 42, 49-2 КЗпП України відповідачем порушено не було, а отже у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання незаконними та скасування наказів відповідача від 22 вересня 2016р. № 426-к та від 24 жовтня 2016р. № 473-к в частині звільнення позивача з займаної посади; поновлення позивача на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Доводи позивача, що у відповідача були вакантні посади, які відповідали його кваліфікації, спеціальності, досвіду роботи не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Так, представники відповідача, зазначали, що кваліфікаційні вимоги до вакантних посад, які могли бути запропоновані позивачу, відповідно до рівня його освіти, передбачали вільне володіння англійською мовою за рівнем «advanced, C1», або іншу вищу освіту, яку позивач немає, твердження позивача, що відповідач зобов'язаний був перевірити його рівень знань іноземної мови не ґрунтуються на вимогах закону. Також суд, не погоджується з доводами сторони позивача, що відповідач зобов'язаний був йому запропонувати вакантні посади, наявні в відокремлених підрозділах відповідача, оскільки відповідно до Статуту відповідача (п. 89, 90), Голова правління має право приймати на роботу та звільняти з посади лише керівників філій, представництв, інших відокремлених підрозділів, дочірніх підприємств, однак не має повноважень приймати на роботу інших працівників цих підрозділів, оскільки таким правом наділений виключно керівники цих підрозділів. В судовому засіданні представник відповідача Лось В.А. визнав, що роботодавцем було порушено вимоги трудового законодавства, оскільки працівникам [PERSON], [PERSON], посади яких також скорочувались була запропонована вакантна посада головного юрисконсульта Відділу роботи з інформаційними запитами Юридичного департаменту, при цьому роботодавець не мав відомостей про вільне володіння останніми іноземними мовами на рівні визначеному кваліфікаційними вимогами, однак вказані порушення трудового законодавства не впливають на законність звільнення з займаної посади позивача, який не підтвердив свій рівень знань іноземної мови, відповідно до кваліфікаційних вимог, як і не надав відомостей, що має іншу вищу освіту. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах Закону, а тому не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed