Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

В квітні 2017р. позивачка [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 80-84 т.1) до відповідача ПАТ «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк», третя особа: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, в якому просила суд: 1) визнати незаконними, протиправними дії відповідача щодо неповернення вкладів (депозитів) в порядку спадщини, а саме: - за депозитним договором № Б1035 від 02 серпня 2001р. (далі по тексту - договір 1), за яким від вкладника [PERSON] були прийняті грошові кошти в сумі 1095,0 дол. США; - за депозитним договором № --из12 від 05 травня 2007р. (банківський вклад «Інвестиційний депозит» у національній валюті) код № 300012/6 (далі по тексту - договір 2), відповідно до п. 2.1 банк прийняв від вкладника на зберігання грошові кошти в сумі 6500,0 грн.; - за депозитним договором № --лц11 від 06 жовтня 2008р. (банківський вклад «Новорічний» у національній валюті) код № 30012/6 (далі по тексту - договір 3), відповідно до п. 2.1. банк прийняв від вкладника на зберігання грошові кошти в сумі 6502,79 грн. 2) визнати право власності за позивачкою, як спадкоємцем на наступні вклади за договорами 1-3 у зазначених вище сумах. Свої позовні вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . За життя спадкодавець уклав з відповідачем зазначені вище договори 1-3. На думку позивачки, відповідач, як банківська установа не повернув її чоловіку, як вкладнику грошові кошти за договорами 1-3, які були внесенні останнім на відповідні депозитні рахунки. Оскільки в досудовому порядку, вирішити спір не можливо, тому, що на думку позивачки відповідачем надаються «формальні» відповіді, позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом. Крім того, позивачка вважає, що підписи на документах, які надаються відповідачем на отримання її чоловіком за життя суми депозитів, на думку позивачки не належали її померлому чоловіку. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 травня 2017р. відкрито провадження по справі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2019р. по справі було призначено судову - почеркознавчу експертизу. 21 серпня 2019р. на адресу суду надійшов висновок експертів за результатами проведення почеркознавчої експертизи № 7460?7462/19-32 від 13 серпня 2019р. В судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просила суд позов задовольнити, зазначаючи, що половина вартості проведення судової експертизи повинен нести і відповідач. Представник відповідача проти позову заперечувала. В порядку ст. ст. 27, 31 ЦПК України, в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017р. стороною відповідача були подані письмові заперечення на позов, в яких сторона відповідача зазначала, що вимоги позивачки є безпідставними та необґрунтованими, оскільки за життя спадкодавця, останньому, як стороні за договорами 1-3 були повернуті всі грошові кошти (депозити). Про зазначені обставини позивачка була неодноразово повідомлена відповідачем в досудовому порядку, а також державний нотаріус, який вів спадкову справу. Також стороною відповідача було подано заяву про застосування строків позовної давності. В судовому засіданні представник відповідача наголошувала, що позивачка зловживає своїми процесуальними правами, звинувачуючи безпідставно відповідача у неотриманні інформації за договорами 1-3. Третя особа, про час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку, клопотала перед судом про розгляд справи у відсутність свого представника. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України від 01 грудня 2004р. № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, [INFO] . помер чоловік позивачки [PERSON] , з яким позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з 14 травня 1986р. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В судовому засіданні представник відповідача зазначала, що сторона відповідача визнає, що між померлим чоловіком позивачки - [PERSON] та відповідачем були укладені договори 1-3, на виконання яких, чоловіком позивачки були внесені на відповідні рахунки грошові кошти у сумах та валюті, які зазначені позивачкою. Звертаючись до суду з вказаним позовом позивачка просила суд визнати незаконними, протиправними дії відповідача щодо неповернення вкладів (депозитів) в порядку спадщини, за договорами 1-3; визнати за нею, як спадкоємцем право власності на вклади за договорами 1-3 у зазначених вище сумах. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. В судовому засіданні заперечуючи проти позову, стороною відповідача були надані належні і допустимі докази, а саме виписки по рахункам за договорами 1-3, книжками строкових вкладів (а.с. 117-123 т. 2), щодо належного виконання відповідачем своїх зобов`язань за цими договорами. Твердження позивачки, що підписи у відповідних банківських документах, щодо отримання її чоловіком грошових коштів за вкладами за договорами 1-3 спростовується також висновком експертів за результатами проведення почеркознавчої експертизи № 7460?7462/19-32 від 13 серпня 2019р., який було проведено за заявою саме сторони позивача (а.с. 9-14 т. 3). За змістом ч. 1-3 ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання незаконними, протиправними дії відповідача щодо неповернення вкладів (депозитів) в порядку спадщини за договорами 1-3 (п. 1). Враховуючи, що суд прийшов до висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог наведених в п. 1), то і не вбачає суд правових підстав для задоволення вимог, наведених в п. 2).

Outcome: dismissed