Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

В квітні 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер 24 листопада 2011 року в м. Старокостянтинові. Спадкова маса складається з 23/50 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд по вул. Привокзальна, 22 м. Старокостянтинова Хмельницької області, що належала померлому згідно договору дарування від 23 листопада 1978 року, посвідченого [PERSON], нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори за реєстраційним номером 2903. В даному договорі помилково було вказано, що відповідна частка домоволодіння переходить у користування, а не у власність обдарованого, в зв»язку з чим державний нотаріус не прийняв правовстановлюючий документ. За таких обставин позивачка вимушена була звернутися до суду для визнання права власності в порядку спадкування на заявлене майно. Представник позивачки адвокат [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності, якою підтримала обставини, викладені в позовній заяві в обґрунтування заявлених позовних вимог, та просила задовольнити позов. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судове засідання не з»явився, хоч про час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 27 травня 2016 року було залучено до участі у справі в якості третьої особи кредитну спілку «Лакі». Представник якої в судове засідання не зявився, хоч про час і місце розгляду справи був повідомлений у встановлену законом порядку. Проте подав заяву якою просив розглянути справу без його участі, не заперечив проти задоволення позову, зазначивши, що претензій до позивачки немає. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 24 червня 2016 року суд ухвалив заочний розгляд справи. Враховуючи те, що сторони в судове засідання не зявилися, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Згідно положень ст. ст. 1216 1218 ЦК України\~спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ст. 1261 \~ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, хто його пережив та батьки. Судом встановлено, що [PERSON] помер 24 листопада 2011 року в м. Старокостянтинові, про що складено відповідний запис № 328 згідно даних свідоцтва про смерть серії 1-БВ № 177922, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану [PERSON] районного управління юстиції у Хмельницької області 25 листопада 2011 року. Згідно копій матеріалів спадкової справи [PERSON] державної нотаріальної контори № 44/2012 року кредитор спадкодавця кредитна спілка «Лакі» заявила вимогу (претензію) про обов»язок спадкодавця [PERSON] по кредитному договору від 31 грудня 2010 року за № 120 на суму 3659,42. На підставі чого була заведена спадкова справа № 44/2012 року до майна померлого (інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 43726190, видана [PERSON] державною нотаріальною конторою 27 квітня 2016 року. Відповідно до довідки кредитної спілки «Лакі» від 21 січня 2016 року за вих. №1 видана [PERSON] про те, що заборгованість по кредиту погашена в повному обсязі. Аналогічну інформацію кредитна спілка подала до суду 15 червня 2016 року та 24 червня 2016 року. Зі змісту довідки (Ф-7) «Про сумісну реєстрацію до дня смерті», виданої центром громади міста Старокостянтинова Хмельницької області за № 1305 від 05 квітня 2012 року [PERSON] на день смерті був один зареєстрований [INFO]. Факт родинних відносин між позивачкою [PERSON] та померлим [PERSON], як між дочкою та батьком, підтверджуються даними свідоцтва про народження першої відповідно серії 1-БВ № 375174, виданого [PERSON] Райбюро ЗАГС Хмельницької області 04 жовтня 1975 року, її свідоцтва укладення шлюбу серії 1-БВ № 264428, складеного [PERSON] відділом реєстрації актів громадянського стану 20 серпня 1994 року. Позивачка в межах строку, передбаченого ч. 1 ст. 1270 ЦК України, юридично прийняла спадщину, шляхом подання відповідної заяви до [PERSON] державної нотаріальної контори в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України. Зі змісту копій матеріалів даної спадкової справи, направлених суду [PERSON] державною нотаріальною конторою 27 квітня 2016 року за порядковим № 1609/01-16, вбачається, що позивачка являється єдиним спадкоємцем до майна померлого. Інших спадкоємців, а також передбачених законом та ст. 1241 ЦК України, малолітніх, неповнолітніх, недієздатних осіб та осіб, цивільна дієздатність яких обмежена немає. До складу спадкового майна після смерті [PERSON] зокрема, увійшли 23/50 частки житлового будинку з відповідними частками господарських будівель та споруд по вул. Привокзальна, 22 в м. Старокостянтинові. Постановою державного нотаріуса [PERSON] державної нотаріальної контори від 18 березня 2016 року за № 1002/02-31 позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на заявлену частину нерухомого майна після смерті [PERSON],оскільки в дублікаті договору дарування, посвідченого [PERSON], нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори 23 листопада 1978 року за № 2903, виданого [PERSON] державним нотаріусом Хмельницького обласного державного нотаріального округу 06 жовтня 2015 року за № 1-484 вказано, що відчужене майно переходить у користування [PERSON]. Державний нотаріус відмовила їй в оформленні спадкових прав, про що винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, з підстав, що відповідна частка будинку переходить у користування її батька, а не у власнісь, що в свою чергу унеможливило оформити спадщину на23/50 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд. Відповідно до розясень в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року „Про судову практику у справах про спадкування за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання\~\~права на спадщину\~\~судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України\~кожна\~\~особа\~\~має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України\~способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Положеннями ст. ст. 316, 321 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Проаналізувавши зібрані докази, кожний окремо та у їх сукупності, суд приходить до переконання, що спадкодавець [PERSON] за свого життя набув право власності на\~\~заявлену частку домоволодіння відповідно до закону і зареєстрував своє право власності у встановленому законом порядку. Приймаючи до уваги те, що позивачка є його спадкоємцем за законом та прийняла спадщину,\~\~однак не може оформити право власності на вказане спадкове майно у звязку з помилкою в правовстановлюючому документі, про те, що відповідна частка домоволодіння переходить у користування померлого [PERSON], а не у власнісь, тому права позивачки [PERSON] підлягають захисту, а наявність помилки не може бути підставою відмови у захисті права позивачки. З огляду на вищевикладене позовні вимоги підлягають задоволенню в повністю.

Outcome: approved