Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

Військова частина звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за речове майно, що не вислужило встановлених термінів носіння у загальному розмірі 6832 грн. 62 коп.. В обґрунтування позову зазначається, що наказом командира військової частини від 04 травня 2017 року № 104 [PERSON] , зараховано до списків особового складу та призначено на посаду водія 2 гранатометного відділення гранатометного взводу роти вогневої підтримки військової частини [NUMBER] . Відповідно до наказу командира Військової частини [NUMBER] від 11 квітня 2019 року № 38-РС [PERSON] , було звільнено з військової служби у запас за п.п. «д» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», через службову невідповідність. Інструкцією про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та в особливий період, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року № 232, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 26 травня 2016 року за № 768/28898, передбачено, що вартість виданих предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримується з урахуванням зносу в разі звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, сержантського і старшинського складу та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, за службовою невідповідністю. Так, згідно з довідкою № 25 виданої начальником речової служби Військової частини [NUMBER] , [PERSON] був забезпечений речовим майном на суму 9335,93 грн. За порушення військової дисципліни старший солдат [PERSON] був достроково звільнений з військової служби за контрактом. Строк використання (носіння) отриманого ним обмундирування не закінчився. При проведенні розрахунку при звільненні з військової служби за контрактом, з військовослужбовця було утримано кошти в рахунок погашення боргу за отримане речове майно в сумі 93,37 грн. Внаслідок відсутності достатньої кількості коштів для стягнення виникла заборгованість в сумі 6832.62 грн.. Представник позивача звернувся до суду із завою про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає з підстав зазначених в позові, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, про дату та час судового засідання, із заявою про відкладення судового засідання до суду не звертався, відзив на позов також не подавав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог військової частини у повному обсязі. Так, судом встановлено, що згідно з наказом від 04 травня 2017 року № 104 [PERSON] , зараховано до списків особового складу та призначено на посаду водія 2 гранатометного відділення гранатометного взводу роти вогневої підтримки військової частини [NUMBER] . На період проходження військової служби [PERSON] , був забезпечений державою належним матеріальним забезпеченням, у тому числі речовим майном на суму 9335,93 грн., що підтверджується довідкою № 25 виданою бухгалтером Військової частини [NUMBER] . Відповідно до наказу командира Військової частини [NUMBER] від 11 квітня 2019 року № 79 [PERSON] був звільнений з військової служби за контрактом через службову невідповідність. Даним наказом вирішено провести відрахування вартості обмундирування в сумі 6925,99 грн., обчислену пропорційно часу, що залишився до кінця строку носіння. При проведенні розрахунку при звільненні з військової служби за контрактом, з військовослужбовця було утримано кошти в рахунок погашення боргу за отримане речове майно в сумі 93,37 грн. Внаслідок відсутності достатньої кількості коштів для стягнення виникла заборгованість в сумі 6832,62 грн. Таким чином, [PERSON] заподіяв матеріальну шкоду державі в особі Військової частини [NUMBER] на суму 6832,62 грн. Згідно зі статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, та військовослужбовці одержують грошове та речове забезпечення за рахунок держави. Статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна в Збройних Силах України» передбачено, що військове майно є державним майном, закріпленим за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна, зокрема, належить речове майно. Як установлено в ході судового розгляду під час проходження служби відповідач у відповідності до вимог пункту 1 статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», наказу Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року №232 «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту» забезпечувався форменим одягом за рахунок державних коштів. Відповідно до абз. 7 пункту 4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року № 232, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 26 травня 2016 року за № 768/28898, у разі звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, сержантського, старшинського і рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, засудженням особи до позбавлення волі або обмеження волі за вироком суду, що набрав законної сили, вартість виданих йому предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримуються з урахуванням зносу та проводиться взаєморозрахунки в разі неотримання військовослужбовцем речового майна, право на отримання якого наступило на час проходження служби. Також Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243 (чинним на час подання позовної заяви та звільнення відповідача), визначено підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ним службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами. За шкоду, заподіяну державі не під час виконання службових обов`язків, зазначені особи несуть матеріальну відповідальність у порядку, передбаченому цивільним законодавством України. Згідно з пунктами 2, 16 цього Положення відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода заподіяна розкраданням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршення або зниження його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або залишкової виплати. Розмір заподіяної державі шкоди визначається за фактичними втратами на підставі даних обліку виходячи з вільних оптово-роздрібних чи договірних цін, що діють на період розгляду питання про матеріальну відповідальність, а в разі відсутності таких даних - за цінами, що обчислюються в порядку, який визначається Міністерством економіки України. Обчислення розміру шкоди, що підлягає відшкодуванню, провадиться з урахуванням зносу військового майна за встановленими нормами. Дані норми кореспондуються із нормами чинного в даний час Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», що визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків. Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Оскільки відповідач був звільнений з військової служби з Військової частини [NUMBER] , матеріалами справи підтверджене отримання відповідачем речового майна, разом із тим, на момент виключення його зі списків особового складу Військової частини [NUMBER] та усіх видів забезпечення, згідно з наданими доказами за [PERSON] рахується заборгованість за речове майно строки носіння якого не закінчилися в розмірі 6832,62 грн., яка до цього часу відповідачем не сплачена, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на її стягнення з відповідача, тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог частини першої статті 141 ЦПК України. Зважаючи на задоволення позовних вимог позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на його користь документально підтверджену суму судового збору, сплаченого за подання позову, в розмірі 1921 грн..

Outcome: approved