Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

В липні 2015р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ «Комерційний банк «Надра», в якому просив суд: стягнути з відповідача на свою користь суму зайво списаних грошових коштів з карткового рахунку № [NUMBER] в розмірі 22396,79 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що між сторонами був укладений договір про комплексне банківське обслуговування та відкрито картковий рахунок позивачу № [NUMBER], і видано дебетову кредитну картку «Visa». При проведенні операцій за межами України конвертація валюти залежить від валюти карткового рахунку, розрахункової валюти міжнародної платіжної системи і валюти операції. Разом із тим, в результаті проведення операцій по поточному рахунку позивача, останній в період з 31 жовтня 2014р. по 09 січня 2015р. провів ряд платежів по оплаті товарів і послуг в іноземній валюті (долари США, канадські долари та євро), однак в результаті конвертації валют відповідачем не по курсу міжнародної платіжної системи (далі по тексту - МПС) та/або використанням прихованої комісії, яка не відображена у тарифах по пакету послуг відповідача, позивачу були спричинені збитки у розмірі 1016,65 дол. США, що станом на 21 липня 2015р. по курсу НБУ складає 22396,79 грн. На підставі зазначеного, позивач вважає дані дії відповідача є незаконними та такими, що порушують його права, як споживача та умови укладеного між сторонами договору, а тому вимушений звернутись до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просила суд позов задовольнити, наголошувала, що всі попередні платежі, які здійснювались позивачем були проведенні в установленому порядку. В подальшому сторона позивача клопотала про розгляд справи у свою відсутність. Представник відповідача в судових засіданнях заперечував проти задоволення позову, надав письмові заперечення в яких посилався на те, що банком правомірно було проведено конвертацію, а також звертав увагу, що на теперішній час у банку відкликано банківську ліцензію та прийнято рішення про ліквідацію банку. В подальшому сторона відповідача також клопотала про розгляд справи у свою відсутність. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 21 березня 2014р. між сторонами був укладений договір про комплексне банківське обслуговування, відповідно до умов якого банком видано позивачу дебетову кредитну картку «Visa» і відкрито картковий рахунок № [NUMBER] (а.с.5). Також, судом встановлено, і не оспорювалось сторонами, що позивачем в період з 31 жовтня 2014р. по 09 січня 2015 було здійснено ряд платежів по оплаті товарів і послуг в іноземній валюті (долари США, канадські долари та євро) грошовими коштами, які обліковуються на вищезазначеному картковому рахунку (а.с.7). Згідно п. 2 розділу ІІІ Постанови Правління НБУ України від 05 листопада 2014р. за №705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних систем» (далі по тексту - Постанова НБУ) залежно від умов, за якими здійснюються платіжні операції з використанням електронних платіжних засобів, можуть застосовуватись дебетова, дебетово-кредитна та кредитні платіжні схеми. Натомість, дебетова картка позивача за платіжною схемою передбачає здійснення користувачем платіжних операцій з використанням електронного платіжного засобу в межах залишку коштів, що обліковуються на його рахунку (п. 2 розділу ІІІ Постанови НБУ). Крім того, згідно п.п.5. 6 розділу І вказаної Постанови НБУ на території України здійснюються електронні платіжні засоби, емітовані учасниками внутрішньодержавних і міжнародних платіжних систем (резидентами і нерезидентами). Банк для здійснення емісії та еквайрінгу електронних платіжних засобів, призначених для використання в Україні та за її межами, має право створювати внутрішньодержавні та міжнародні платіжні системи або укладати договори з платіжними організаціями платіжних систем про членство або про участь у таких системах. Судом встановлено, що в досудовому порядку позивач неодноразово звертався до відповідача з заявами про коригування балансу коштів. Листами відповідача від 09 березня, 24 квітня, 15 червня 2015р. (а.с. 14-16, 18) було розглянуто заяви позивача та повідомлено, що при проведенні операції за межами України конвертація валюти залежить від карткового рахунку (валюти, у якій відкрито картковий рахунок), розрахункової валюти міжнародної платіжної системи і валюти операції (валюти, в якій проходить знятті готівкових коштів і розрахунок за товари/послуги в іноземній валюті). Під час проведення операції розрахунку та зняття грошових коштів за кордоном списання грошей з карткового рахунку проходить наступним чином: в момент проведення операції - блокування на рахунку необхідної суми, яка розрахована по курсу валюти на день проведення операції; протягом 2-10 днів після проведення операції списання грошових коштів з карткового рахунку, яке проходить за правилами міжнародної платіжної системи по розрахунковому курсу на день списання. Згідно розрахунків наданих стороною позивача, перевірених в судовому засіданні, в результаті операцій по його картковому рахунку [NUMBER], ним у період з 31 жовтня 2014р. по 09 січня 2015р. було здійснено ряд платежів по оплаті товарів і послуг в іноземній валюті (долари США, канадські долари та євро) однак, відповідачем було списано з карткового рахунку позивача сума коштів в загальному розмірі на суму 9037,64 дол. США, однак відповідач повинен був списати лише 8020,99 дол. США, а відтак відповідач безпідставно списав з рахунку позивача 1016,65 дол. США (9037,64 - 8020,99). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, судом встановлено, що відповідачем необґрунтовано та безпідставно було здійснено списання грошових коштів з карткового рахунку позивача № [NUMBER] у сумі 1016,65 дол. США під час здійснення ним платежів по оплаті товарів і послуг у період часу з 31 жовтня 2014р. по 09 січня 2015р. Разом із тим, судом встановлено, що на підставі постанови Правління НБУ від 05 лютого 2015р. № 83 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 лютого 2015р. № 26 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра», згідно з яким запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у відповідача до 05 червня 2015р. Згідно п. 1) ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час дії тимчасової адміністрації задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку не здійснюється. Крім того, зазначено, що кошти за будь-якими платежами, які не були відправлені банком обліковуватимуться на транзитних рахунках банку до дня їх повернення відправнику в порядку та в строки, визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Закону, з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. 05 червня 2015р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №113 про початок процедури ліквідації відповідача та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку. Відповідно до п. 6) ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Згідно п. 1) ч. 2 ст. 42 цього Закону, з дня початку процедури ліквідації банку: припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку. Крім того, виходячи зі змісту ст.ст. 49, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час ліквідації банку уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури. Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості передбаченій статтею 52 даного Закону. Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги. Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Згідно з п. 1.24 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою. Разом з тим пунктом 4.1 статті 1 даного Закону передбачено, що для проведення переказу можуть використовуватися кошти як у готівковій, так і в безготівковій формі. Пунктом 8.2 ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, яке міститься в документі на переказ готівки, протягом операційного часу в день надходження цього документа до банку. Відповідно до положення ст.ст. 177, 190, 509 ЦК України, зобов'язання щодо переказу коштів позивача на рахунок контрагента позивача є майновим зобов'язанням. Згідно положень ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» під поняттям кредитора розуміється юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань. Виходячи з аналізу вищенаведених положень, позивач є кредитором банку на якого поширюються обмеження встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36, ст. 49, ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», і тому не можуть бути задоволені його вимоги до відповідача з моменту запровадження у останньому тимчасової адміністрації. Таким чином, після запровадження у банку тимчасової адміністрації (з метою виведення цього банку з ринку) та під час процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої ст. 52 цього Закону. З урахуванням викладеного, а також враховуючи, що з 05 червня 2015р. у відповідача розпочата процедура ліквідації, що унеможливлює задоволення позовних вимог, враховуючи вимоги ст. ст. 36, 46, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Outcome: dismissed