Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

В квітні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «НВФ «Екофарм» про: - визнання незаконним та скасування наказу відповідача від 21.03.2017 р. № 6-К «Про звільнення [PERSON]В.»; - поновлення на роботі на попередній посаді керівника групи постачання ТОВ «НВФ «Екофарм»; - стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 3200,00 грн.; - та стягнення моральної шкоди у розмірі 30000,00 грн. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2017 року вищевказану позовну заяву [PERSON] до ТОВ «НВФ «Екофарм», в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасуванні наказу про звільнення, поновлення на роботі на попередній посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, залишено без розгляду. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги до відповідача про стягнення моральної шкоди позивач вказує, що внаслідок незаконного звільнення з роботи йому завдано моральної шкоди, яка полягає у його душевних стражданнях, що повязано з тим, що, по-перше, було підірвано його авторитет в трудовому колективі, що призвело також до зниження його авторитету перед підлеглими працівниками; по-друге, він мусив вживати додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема, шукати собі іншу роботу та джерело доходів; по-третє, формулювання причин його звільнення з роботи, наведені у його трудовій книжці, значним чином обмежує його можливості у підборі ним підходящої роботи при його працевлаштуванні; по-четверте, постійні хвилювання з приводу того, яким чином матеріально забезпечити себе та свою сімю, тримають його в постійній нервовій та психологічній напрузі, в звязку з чим в нього виникло почуття страху за свою подальшу долю; по-пяте, незаконне позбавлення роботи призвело до значного погіршення його настрою, в звязку з чим він перестав нормально спати, став дратівливим та морально знесиленим; і, по-шосте, оскільки був змінений його звичний уклад життя, він змушений докладати інших додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема, для відновлення своїх порушених трудових прав та вирішення повязаних з цим проблем, що виникли внаслідок незаконних дій відповідача, ним додатково витрачається значний час, сили, нервова (психічна) енергія. Позивач веде дану справу в суді через свого представника адвоката [PERSON], який просив розглянути справу без його участі, про що подав адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Відповідач не повідомив суду причину неявки свого представника, хоча про дату, час і місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить зворотне поштове повідомлення про отримання ним судової повістки. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом установлено і матеріалами справи підтверджено, що наказом ТОВ «НВК «Екофарм» від 16.01.2017 р. № 2-К [PERSON] було прийнято на роботу на посаду керівника групи постачання з 16.01.2017 р. Наказом ТОВ «НВФ «Екофарм» від 09.02.2017 р. № 2, за некоректну поведінку і використання ненормативної лексики по відношенню до співробітників фірми, [PERSON] винесено усне попередження. Наказом ТОВ «НВК «Екофарм» від 09.02.2017 р. № 3, за розповсюдження недостовірних відомостей третім особам і переговорів від імені фірми в особистих цілях, [PERSON] винесено усне попередження. Наказом ТОВ «НВК «Екофарм» від 10.02.2017 р. № 4, за використання робочого часу в особистих цілях, [PERSON] винесено усне попередження. Наказом ТОВ «НВК «Екофарм» від 16.02.2017 р. № 5 [PERSON] винесено сувору догану і категорично заборонено перевіряти на співробітниках харчові продукти, які були виготовлені, у тому числі у лабораторії НВФ «Екофарм» і не пройшли відповідних експертиз на безпеку харчової продукції і офіційно не зареєстровані. Наказом ТОВ «НВК «Екофарм» від 27.02.2017 р. № 6/02-17 «Про посилення безпеки виробничих приміщень» [PERSON] заборонено до особистого письмового розпорядження директора [PERSON] з 28.02.2017 р. доступ на територію філіалу фірми у м. Болград, де розміщені виробничі приміщення. 21 березня 2017 року ТОВ «НВК «Екофарм» було видано наказ № 6-К «Про звільнення [PERSON]В.», згідно з яким [PERSON], враховуючи систематичне невиконання ним без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, застосування раніше до нього заходів дисциплінарного чи громадського стягнення, багаторазові факти його відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, було звільнено з посади керівника групи постачання з 21.03.2017 р. згідно п. 3, 4 ст. 40 КЗпП України в звязку з неодноразовим порушення трудової дисципліни та відсутності на роботі 6, 7, 9, 10 березня 2017 року (а.с. 30). 11 грудня 2017 року на адресу суду надійшло повідомлення ТОВ «НВФ «Екофарм», з якого вбачається, що останнім добровільно виконані позовні вимоги позивача, його п оновлено з 01.08.2017 року на роботі,нарахована заробітна плата і сплачені усі податки на заробітну плату за термін вимушеного прогулу. Крім того, відповідача надав суду : копію наказу від 31.07.2017 року № 21, яким були скасовані раніше прийняті відповідачем накази № 2 та № 3 від 09.02.2017 р., наказ № 4 від 10.02.2017 р., наказ № 5 від 16.02.2017 р. щодо позивача; копію наказу від 31.07.2017 р. № 22 про скасування наказу від 27.02.2017 р. № 6/02-17 щодо позивача; та копію наказу від 31.07.2017 р. № 16-К, яким скасовано наказ від 21.03.2017 р. № 6-К про звільнення позивача, поновлено позивача на роботі на посаді керівника групи постачання з 21.03.2017 р., здійснено нарахування та виплату належної позивачеві заробітної плати за період з 21.03.2017 р. по 31.07.2017 р. При цьому, пункт 4 наказу від 31.07.2017 р. № 16-К передбачає внесення відповідних змін до трудової книжки позивача у звязку видючою цього наказу. Вказані обставини, на думку суду, свідчать про те, що сам відповідач визнав факт незаконного звільнення позивача. Відповідно до ст. 237-І КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Вирішуючи дану справу, суд також враховує, що в п. 5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2012 р. № 10-1389/04-12 «Про практику застосування судами про розгляді справ окремих норм трудового права» сформульовано правові позиції, згідно з якими захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли у результаті душевних страждань, яких особа зазнала у звязку з посяганням на її трудові права та інтереси. Ураховуючи, що КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи включень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-І цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості, вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин справи, висновок суду про стягнення грошового еквівалента морально шкоди є правильним Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових прав, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. З огляду на наведене, суд погоджується з доводами позивача стосовно того, що внаслідок незаконного звільнення з роботи йому завдано моральної шкоди, яка полягає у його душевних стражданнях, що повязано з тим, що, по-перше, було підірвано його авторитет в трудовому колективі; по-друге, він мусив вживати додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема, шукати собі іншу роботу та джерело доходів; по-третє, формулювання причин його звільнення з роботи (згідно з п. 3, 4 ст. 40 КЗпП України) значним чином обмежувало його можливості у підборі ним підходящої роботи; по-четверте, постійні хвилювання з приводу того, яким чином матеріально забезпечити себе та свою сімю, тримали його в постійній нервовій та психологічній напрузі; по-пяте, незаконне позбавлення роботи призвело до значного погіршення його настрою; і, по-шосте, оскільки був змінений його звичний уклад життя, він мусив докладати інших додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема для відновлення своїх порушених трудових прав та вирішення повязаних з цим проблем, що виникли внаслідок незаконних дій відповідача, ним додатково витрачається значний час, сили, нервова (психічна) енергія. Враховуючи тяжкість і тривалість моральних страждань, які зазнав позивач, та ступінь вини відповідача у спричиненні позивачу моральної шкоди, на думку суду, відшкодування моральної шкоди позивачу у розмірі 15000,00 грн. буде цілком відповідати засадам розумності, виваженості й справедливості та вимогам ч. 3 ст. 23 ЦК України. Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати в сумі 5660,00 грн., повязані з оплатою професійної правничої допомоги адвоката [PERSON], а також стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 640,00 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial