Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

В листопаді 2014 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, яку 09.04.2015 року уточнила та остаточно просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. В обґрунтування позову вказала, що вона на підставі договору дарування є власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. З 03.12.2004 року у даній квартирі значиться відповідач, проте жодного дня він в ній не проживав, адже квартира знаходиться в оренді і в ній проживали інші особи. На всі її звернення до відповідача, останній добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає. Наразі, вона має намір здійснити продаж вищезазначеної квартири, але у звязку з тим що відповідач відмовляється знятися з реєстраційного обліку, чим позбавляє її можливості здійснити продаж квартири та реалізувати своє право вільного розпорядження майном. Тому, позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивачка не зявилася, але від неї надійшла заява в якій просила справу розглядати без її участі та задовольнити позов у повному обсязі, проти заочного рішення суду не заперечувала. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи: Красногвардійського районного відділу ДМС України в м. Дніпропетровську не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений, причини неявки суду не повідомив. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У судовому засіданні встановлено, що на підставі договору дарування від 05.10.2000 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1-4034 [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.8). Відповідно до довідки про склад сімї та місце реєстрації № 21226 від 10.11.2014 року у даній квартирі значаться зареєстрованими: з 03.12.2014 року [PERSON] та з 03.11.2014 року [PERSON] (а.с.9). [PERSON], у квартирі [ADDRESS], не проживає та ніколи не проживав, особистих речей в квартирі не має, дана квартиру орендувала сімя [PERSON] з 2007 року до жовтня 2014 року, що підтверджується письмовими поясненнями [PERSON],[PERSON] та [PERSON], підпис яких завірена директором КП «Жилсервіс-1» [PERSON]В.(а.с.10-12). У\~відповідності\~до ч. 1\~ст. 15 ЦК України,\~кожна особа\~має\~право\~на\~захист свого цивільного \~права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, оскільки [PERSON] не проживає у [INFO] понад один рік без поважних причин, він втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved