Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

В липні 2021 року Акціонерне товариство «Кредобанк» (надалі - АТ «Кредобанк») звернулося до суду із вищевказаним позовом, в якому просило суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за Кредитним договором № СL-211762 від 08 серпня 2019 року у розмірі 150555,34 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 15055,53 грн. та судовий збір в розмірі 2270,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог вказують, що 08 серпня 2019 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № СL-211762, шляхом підписання Анкети заяви № СL-211762 на отримання готівкового кредиту, за умовами якого остання отримала кредитні кошти в сумі 105303,10 грн. на строк до 07 серпня 2024 року, зі сплатою відсотків за процентною ставкою 40 % річних. Відповідач [PERSON] не виконала належним чином умови договору, в зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 04 червня 2021 року становить 150555, 34 грн., яка складається з наступного: 100952,46 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 49602,88 грн. - заборгованість за відсотками. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 липня 2021 року головуючим суддею у даній цивільній справі визначено суддю Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суд від 23 липня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. В позовній заяві представник позивача просив проводити розгляд справи без їх участі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Окрім того, 10 вересня 2021 року на електронну адресу суду надійшло клопотання представника АТ «Кредобанк» - адвоката Павленка С.В. про розгляд справи без участі представника банку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з?явилася, про розгляд справи повідомлялася судом належним чином, шляхом надіслання судової повістки за адресою: [ADDRESS] та розміщенням оголошення про виклик на сайті Оболонського районного суду м. Києва. Конверт повернувся з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду відповідач не надіслала, про причину неявки суд не повідомила, відзив та інші заяви з процесуальних питань від неї до суду не надходили. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з?явився, про розгляд справи повідомлявся судом належним чином, шляхом надіслання судової повістки за адресою реєстрації: [ADDRESS] та розміщенням оголошення про виклик на сайті Оболонського районного суду м. Києва. Як вбачається з зворотнього повідомлення про вручення поштового відправлення, судову повістку та копію позовної заяви з додатками відповідач отримав 19 серпня 2021 року. Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду відповідач не надіслав, про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходили. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України в разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України. В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку, що позов АТ «Кредобанк» підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 08 серпня 2019 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено Кредитний договір СL-211762, шляхом підписання Анкети - заяви на отримання готівкового кредиту, відповідно до умов якого останній було надано кредитні кошти в розмірі 105503,10 грн. на строк до 07 серпня 2024 року, зі сплатою відсотків за процентною ставкою 40 % річних. Відповідно до п. 2.4. договору, позичальник доручає банкові здійснити переказ кредитних коштів на наступні цілі: на поточні потреби в сумі 9582,67 грн. на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед АТ «Кредобанк» в сумі 95720,43 грн. 08 серпня 2019 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було підписано Анкету-заяву СL-211762 фізичної особи на отримання готівкового кредиту, в якій остання зазначила інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім?єю із [PERSON] . Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість за Кредитним договором № СL-211762 від 08 серпня 2019 рокуС. станом на червень 2021 року, становить 150555,34 грн., яка складається з наступного: 100952,46 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 49602,88 грн. - заборгованість за відсотками. Між сторонами виник спір стосовно не належного виконання відповідачем [PERSON] , як позичальником, взятих на себе кредитних зобов`язань. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. З аналізу норм ст. ст. 1048, ч. 2 ст. 1050 ЦК України вбачається, що пред`явленням вимоги до позичальника є як направлення йому вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, так і пред`явлення до нього позову. Як вбачається з матеріалів справи, 23 квітня 2021 року позивач звернувся із досудовою вимогою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості через неналежне виконання грошових зобов`язань за кредитним договором. Проте, 19 травня 2021 року досудова вимога повернулася із відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання». Позивач реалізував своє право на стягнення усієї заборгованості за Кредитним договором № СL-211762, шляхом пред`явлення позову до суду. Згідно ч. 3 ст. 61 СК України у разі, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї . Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі N 14-712цс19 та підтверджений Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 09 вересня 2020 року у справі N 14-127цс20. В даному випадку відповідач [PERSON] є солідарним боржником по Кредитному договору № СL-211762 від 08 серпня 2019 року, укладеним між АТ «Кредобанк» та [PERSON] . Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. У зв`язку з тим, що відповідачами не надано до суду заперечень проти позову, доказів в підтвердження того, що належним чином виконувалися умови кредитного договору, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню. Судом перевірений розрахунок заборгованості наданий представником позивача, який суд вважає вірним. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за Кредитним договором № СL-211762 від 08 серпня 2019 року у розмірі 150555,34 грн. Окрім того, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 15055,53 грн. виходячи з наступного. Відповідно до положення ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомогу. Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Як вбачається з матеріалів справи між адвокатським об?єднанням «Бізнес і право» та «АТ «Кредобанк» був укладений Договір про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 року. Доказів на підтвердження сплати витрат на правничу допомогу в розмірі 15055,53 грн. та акту виконаних робіт представником позивача не надано, тому суд не вбачає підстав для задоволення заявлених вимог в цій частині. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням розміру задоволених позовних вимог згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 2063,63 грн. (150555,34?2270,00?165610,87). На підставі викладеного,

Outcome: partial