Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

В лютому 2020 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив визначити спосіб участі у вихованні і спілкуванні батька [PERSON] та бабусі [PERSON] з малолітнім [PERSON] , [INFO] , який проживає зі своєю матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] шляхом: систематичних побачень та спілкування з дитиною кожного тижня з 17-00 годин п`ятниці до 18-00 години неділі за місцем проживання бабусі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] без присутності матері - [PERSON] ; спільного відпочинку і оздоровлення (море, курорти, санаторії та інше) дитини з бабусею або татом у літній період в межах України протягом 14 днів у період щорічної відпустки батька - [PERSON] ; спільного відпочинку та спілкування з дитиною протягом 14 днів взимку у попередньому погодженні з матір`ю дитини строки; спільного відпочинку на період державних, православних свят та неробочих днів, а також в канікулярний період з наданням можливості дитині проживати у місці проживання бабусі, а рівно виїжджати з татом та бабусею або з іншими родичами дитини у цей період на відпочинок у призначені для цього упорядковані місця; побачення з дитиною у день її народження з 10-00 години до 16-00 години з правом забирати її до місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а також відвідування спеціально упорядкованих місць громадського відпочинку; спільного відвідування культурно-розважальних дитячих заходів у день їх проведення - не пізніше, чим до 20-00 годин; відвідування дитини у разі її хвороби - на весь період хвороби, в житловому приміщенні, приміщенні медичного закладу, тощо, в якому перебуває дитина; забезпечення дитини необхідними для її життя та розвитку майном, а також іграшками; зобов`язати [PERSON] не чинити [PERSON] та [PERSON] перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні з сином та онуком [PERSON] , [INFO] , в порядку, визначеному в прохальній частині позову. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що він з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі, який на теперішній час розірваний рішенням суду. В шлюбі у них народилася дитина: [PERSON] , [INFO] . В даний час вони мешкають окремо. Їхня спільна дитина мешкає разом з матір`ю. з травня 2017 року позивачі не мають можливості бачитися та спілкуватися зі своїм сином та онуком, оскільки відповідачка ухиляється від спілкування та побачень, тобто чинить перешкоди у здійсненні позивачами своїх прав щодо виховання сина та онука, що порушує права останніх на спілкування зі своїм сином, онуком та унеможливлює брати участь у його вихованні. Пізніше відповідачкою було подано відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити в задоволенні позовної заяви. В обґрунтування вищевказаного вказала, що не вчиняла жодних перешкод щодо спілкування та вихованні дитини позивачами. Вважає, що дитина повинна мати гідні умови проживання та проживати в одному місті, позивач-1 не має власного житла і не може забезпечити житлом дитину, а квартира в якій проживає дитина разом з відповідачкою і має власну кімнату, належить відповідачці і була придбана нею за особисті кошти. Позивач-1 з травня 2017 року взагалі ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати свою дитину та припинив надання грошових коштів, не надає грошових коштів або іншої матеріальної допомоги на утримання дитини, а тому 08 січня 2020 року відповідачкою до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська було подано позовну заяву про стягнення з позивача-1 аліментів на утримання дитини. Позивачі абсолютно не піклуються про фізичний, духовний та культурний розвиток дитини, тобто не дбають про її нормальне самоусвідомлення, а їх твердження, що відповідачка їм перешкоджає у спілкуванні та вихованні дитини є не обґрунтованими та безпідставними і не підтверджуються жодними доказами. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовну заяву та просив її задовольнити, посилався на обставини, зазначені в позові. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог частково, оскільки відповідачка не чинить жодних перешкод у спілкуванні з дитиною позивачам. Крім цього, представник відповідачки вказав, що відповідачка визнає позовні вимоги частково та не заперечує проти побачень позивачів з дитиною, втім не за таким графіком, який надано позивачами. Також вказав про те, що [PERSON] проживає в іншому місті, а відтак кожні вихідні дитина не матиме можливості бачитися з бабусею. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала заяву, в якій просила судове засідання провести без її участі. Представник органу опіки та піклування адміністрації Чечелівського району Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Раніше надавав зави про проведення судового розгляду без представника третьої особи. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачів підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] . Батьки дитини, [PERSON] та [PERSON] , перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2017 року, справа № 204/1426/17 (а.с. 6). Після розірвання шлюбу дитина проживає разом з матір`ю - [PERSON] , відповідачем у даній справі, за адресою: [ADDRESS] . Вищевказані обставини визнавалися і не заперечувалися сторонами у справі, а тому вони не підлягають доказуванню в порядку ч. 1 ст. 82 ЦПК України, згідно якої обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. На теперішній час між батьками дитини та бабусею виник спір стосовно участі батька у вихованні і спілкуванні з малолітньою дитиною. При цьому, позивачі у своєму позові вказали, що відповідачка чинить їм перешкоди в їх участі у вихованні і вільному спілкуванні з дитиною, хоча [PERSON] є хорошим та дбайливим батьком і бажає приймати участь у вихованні та житті своєї дитини разом з бабусею [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Втім, позивачами не доведено суду належними і допустимими доказами, в порядку § 1 Глави 5 Розділу 1 чинного ЦПК України, що їм дійсно чиняться перешкоди з боку матері у спілкуванні з дитиною і її вихованні, оскільки ними не підтверджено, що відповідачка не давала їм змоги бачитися і спілкуватися з дитиною. Згідно же з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому, їх позовні вимоги в частині усунення перешкод з боку відповідачки у їх спілкуванні з малолітньою дитиною задоволенню не підлягають. В свою чергу, відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 157 Сімейного Кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 153 Сімейного Кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно зі ст. 257 СК України, баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Як встановлено у судовому засіданні, позивачі мають бажання спілкуватися з дитиною, брати участь у її вихованні, оздоровленні. Інтереси дітей захищаються передусім і не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також положеннями ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Так, статтею 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. Відповідно до ст. 159 Сімейного Кодексу України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. З матеріалів справи випливає, що відсутні обставини для обмеження спілкування батька і бабусі з малолітньою дитиною. Разом з тим, суд вважає необґрунтованими вимоги позивачів щодо запропонованого ними графіку побачень з дитиною і встановлення порядку спілкування батька і бабусі з дитиною, оскільки він буде суперечити режиму дня дитини, інтересам дитини і самих позивачів, які не довели суду належними доказами, що вони зможуть у такому графіку приділяти увагу дитині. В позовних вимогах позивачі просили призначити з 17.00 години п`ятниці до 18.00 годин неділі зустрічі з дитиною за місцем проживання бабусі. Але представник позивача [PERSON] в судовому засіданні не зміг пояснити, кому з родичів, окрім бабусі, належить дана квартира, де буде відпочивати та робити уроки дитина. Відповідно до ч. ч. 4-6 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому, висновок в даному випадку не є рішенням суб`єкта владних повноважень у сфері управлінської діяльності, а носить рекомендаційний характер для прийняття судового рішення у спорі, який виник між сторонами та є одними із доказів у цивільній справі, оцінка якому має бути надана під час розгляду цивільної справи про позбавлення батьківських прав. Так, згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради від 03.07.2020 року за вих. № 427, орган опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради вважає за доцільне встановити наступний графік побачень [PERSON] , [PERSON] з дитиною [PERSON] , [INFO] , а саме: кожної суботи та неділі з 10:00 до 19:00 у присутності матері дитини. Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд частково погоджується з висновком органу опіки та піклування виконкому Чечелівської районної у місті Дніпрі ради і вважає його таким, що відповідає інтересам, як позивачів, так й інтересам, що найголовніше, самої малолітньої дитини. Такий графік запропонований з урахуванням віку дитини, прихильності до кожного з батьків і розпорядку її дня. Втім, серед цього, позивачі мають право на спільний відпочинок разом з дитиною. За таких обставин, дослідивши усі докази у справі, з урахуванням всього вищевказаного в сукупності, в тому числі врахувавши інтереси малолітньої дитини, її вік, суд дійшов висновку задовольнити частково позовні вимоги позивачів та визначити спосіб участі у вихованні і спілкуванні батька [PERSON] і бабусі [PERSON] з малолітнім [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення наступного графіку побачень: - кожної першої та третьої суботи та неділі з 10 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. в присутності матері дитини, з дотриманням режиму дитини; - спільного відпочинку і оздоровлення дитини з бабусею [PERSON] та батьком [PERSON] у літній період в межах України протягом 14 днів у період щорічної відпустки батька - [PERSON] за попереднім узгодженням та в присутності матері, з дотриманням режиму дитини. Щодо заявлених вимог про забезпечення необхідним для життя та розвитку дитини, то суду належними доказами не доведено, що відповідачка перешкоджає цим обставинам. Що стосується заявлених позовних вимог щодо відвідування дитини у разі ї хвороби на весь період хвороби в житловому приміщенні та в медичному закладі, то необхідно зазначити, що суд не може наперед визначити режим роботи та положення медичного закладу, а також можливість допуску дорослих в медичний заклад або в житлове приміщення під час той чи іншої хвороби дитини, тому в цій частині позовних вимог необхідно відмовити. На підставі викладеного і

Outcome: partial