Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

В лютому 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» (надалі по тексту - Відповідач), де із урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 20.06.17 просив суд про стягнення з відповідача коштів невиплаченого заробітку за час вимушеного прогулу на посаді декана юридичного факультету за 2016 рік та 5 місяців 2017 року в сумі - 85 264,27 грн. за час затримки з виконанням відповідачем рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 28.12.2015 року із врахуванням дати фактичного поновлення на роботі позивача. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що вказаним рішенням суду першої інстанції, що набуло законної сили з 14.12.2016 року, тобто після перегляду справи Вищим Спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ позивача було поновлено на роботі лише 29.05.2017 року, а тому за 2016 рік та за 01.01.2017 року - 29.05.2017 року слід нарахувати та стягнути з відповідача кошти вимушеного прогулу за час затримки розрахунку. 14.06.2017 року позивачу було виплачено 189512,19 грн., але в повному обсязі кошти розрахунку сплачені не було. Відтак, позивач звернувся із цим позовом до суду за захистом свого порушеного права. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з викладених у позові підстав. В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позову, підтримавши свої письмові заперечення. У зв»язку з чим, зазначив, що рішення суду було виконано в повному обсязі, а позивач у цьому позові невірно розрахував суми, зважаючи на те,що їх необхідно рахувати з часу залишення без змін рішення суду першої інстанції судом касаційної інстанції (14.12.2016 року). Вказала, що позивачу загалом було сплачено 235 тис.грн. коштів заробітку із розрахунку одноденного середнього заробітку - 496,97 грн. при 6-ти денному робочому тижні. Заявлені позивачем вимоги у передбачений ст..235 КЗпП України спосіб - це санкція за невиконання судового рішення, але в даному випадку порушень з боку відповідача не було, оскільки на роботі його було поновлено та виплачено усі кошти, в тому числі розраховані ними ж середнього заробітку за час затримки у виконанні судового рішення. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що позивач працювала на посаді декана юридичного факультету Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана», але наказом від 24.04.2015 року його було звільнено з посади у зв»язку з закінченням трудового договору. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 28.12.2015 року, що було залишено в силі ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 14.12.2016 року, позовні вимоги [PERSON] було задоволено та визнано незаконним звільнення позивача з вказаної посади та стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі - 110 739, 89 грн. та кошти моральної шкоди - 5000 грн. Відповідно до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. На виконання вказаного судового рішення та постанов державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м.Києві від 11-16.01.2017 року було скасовано наказ про звільнення позивача від 24.04.2015 року та поновлено його на вказаній посаді (а.с.62). Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами, що позивачу відповідачем було виплачено 20.04.2017 року спочатку визначені рішенням Шевченківського районного суду м.Києва кошти середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди в загальній сумі - 115 519,91 грн. (а.с.55) та в подальшому самостійно розраховані і сплачені відповідачем 15.06.2017 року кошти середнього розрахунку за час вимушеного прогулу в розмірі - 189 512,19 грн. (а.с.64). За умовами ст..236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Розглядаючи позовні вимоги [PERSON] про стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при невчасному виконанні судового рішення про поновлення його на роботі в межах заявлених вимог, суд вважає за необхідне перевірити правильність розрахованих та сплачених відповідачем сум таких коштів. Зокрема, розраховуючи кошти середньоденного заробітку представник відповідача вірно обрахував вказану суму в розмірі - 496,97 грн., а саме у відповідності до вимог «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року шляхом додавання сум коштів заробітної плати за відпрацьовані повні лютий та березень 2015 року (12175,68 + 12 175,68) : 49 робочих днів (кількість робочих днів за вказані місяці із урахуванням 6-ти тижневого робочого тижня), що дорівнює 496,97 грн. (а.с.39). При цьому, сторони в судовому засідання одноголосно зазначили, визнавши факт 6-ти денного робочого тиждня в Державному вищому навчальному закладі «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» та сам позивач у позові, а суми отриманих за лютий-березень 2015 року коштів заробітної плати позивачем зазначені у довідці (а.с.39), що обґрунтовує здійснений відповідачем та перевірений судом розрахунок коштів середньоденного заробітку позивача в сумі - 496,97 грн. З огляду на врахування судом 6-ти денного заробітку та врахування заробітної плати за лютий-березень 2015 року суд не може приймати до уваги середньоденний заробіток в розмірі - 647,60 грн., що визначений рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 28.12.2015 року. У цьому рішенні судом вказана сума обраховувалась із розрахунку 5-ти денного робочого тижня, що не відповідає фактично встановленим обставинам у цій справі з огляду на 6-ти денний робочий тиждень та довідку про заробітну плату (а.с.39). Розраховуючи середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі та сплати коштів за 2016 рік та з 01.01.2016 року по день поновлення на роботі 29.05.2017 року, що дорівнює при 6-ти денному робочому тижню за цей період - 426 днів, які слід помножити на середньоденний заробіток (496,97 грн.), тому сума до стягнення становить - 211 709,22 грн. із урахування податків, зборів та обов»язкових платежів. При цьому, судом враховано, що відповідачем було розраховано за вказаний же період - 235 418,87 грн. (значно більшу суму) коштів середнього заробітку із урахування податків, зборів та обов»язкових платежів, з яких фактично виплачено позивачу вже без урахування вказаних податків та зборів - 189 512,19 грн., що більше розрахованої суми без їх врахування, якщо б вона вираховувалась із встановленої судом суми - 211 709,22 грн. (а.с.64,75,76). Зі змістом ст. 15 та ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити право чи охоронюваний законом інтерес лише у разі їх порушення. Відповідно до вимог ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Позивачем в судовому засіданні до доведено у відповідності до вказаних вимог процесуального законодавства протиправності дій відповідача щодо не виплати йому в повному обсязі коштів середнього заробітку за час вимушеного прогулу на посаді декана Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» за 2016 - 29.05.2017 року, а відтак порушення його прав не відбулось, що є наслідком відмови у задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 43, 55 Конституції України, ст.ст. 235, 236 КЗпП України та

Outcome: dismissed