overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

В липні 2019 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 29 серпня 2017 року. Дітей від шлюбу не мають. Через різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства між ними постійно виникали сварки. З лютого 2019 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбні стосунки не підтримують. На примирення не згодна. Тому просила шлюб з відповідачем розірвати. Позивачка в судове засідання не з`явилась, просила розглянути справу без її участі, позов підтримала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 29 серпня 2017 року перебувають в шлюбі, зареєстрованому Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.4). Відповідно до ст.105, 112 Сімейного кодексу України даний шлюб може бути розірвано за позовом одного з подружжя. Оскільки позивачка позов підтримала, відповідач проти позову не заперечував, то суд вважає за необхідне позов задовольнити і шлюб між сторонами розірвати. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути понесені судові витрати у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

В липні 2019 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем по справі перебуває в зареєстрованому шлюбі з 01 березня 2013 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалося. Під час спільного проживання відповідач інколи зловживав спиртними напоями, часто вчиняв сварки свідком яких був їх син, не виконував обов`язків по господарству. Більше року разом не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини не підтримують. Тому вважає, що сім`я припинила своє існування. Син проживає разом з нею, відповідач ухиляється від участі в його вихованні та утриманні. Просила шлюб з відповідачем розірвати та стягнути з нього аліменти на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі розміром 2000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судове засідання не з`явилась, відповідно до заяви просила розглянути справу без її участі, позов підтримала. Відповідач в судове засідання не з`явився, відповідно до заяви просив зменшити розмір аліментів до 1200 гривень на місяць, оскільки працює неофіційно має нестабільний мінливий заробіток. Позов в частині розірвання шлюбу визнав. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 01 березня 2013 року, від якого мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб та копією свідоцтва про народження (а.с.6-7). З копії акту від 08 липня 2019 року вбачається, що [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] (а.с.8). Відповідно до ст.105, 112 Сімейного кодексу України даний шлюб може бути розірвано за позовом одного з подружжя. Оскільки позивачка позов про розірвання шлюбу підтримала, відповідач в цій частині позов визнав, суд вважає за необхідне шлюб між сторонами розірвати. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до її повноліття. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки докази про те, що матеріальний стан відповідача дозволяє сплачувати аліменти у розмірі вказаному позивачкою суду не надані, то суд частково задовольняючи позов, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1200 грн. Відповідно до ст.142 ЦПК України у зв`язку з визнанням відповідачем позову в частині розірвання шлюбу, позивачці необхідно повернути з державного бюджету 384,2 грн. сплаченого судового збору. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути понесені нею судові витрати в розмірі 384,2 грн. та в дохід бюджету судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

В липні 2019 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем по справі перебуває в зареєстрованому шлюбі з 25 червня 2016 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалося. Через різні характери між ними постійно виникають сварки та побиття з боку відповідача. Внаслідок цього вони перестали поважати одне одного, припинили спільне проживання та ведення господарства. Тому просила шлюб з відповідачем розірвати та стягнути з нього аліменти на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі розміром 3000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судове засідання не з`явилась, відповідно до заяви просила розглянути справу без її участі, позов підтримала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25 червня 2016 року, від якого мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про шлюб, про народження (а.с.5-6). Відповідно до ст.105, 112 Сімейного кодексу України даний шлюб може бути розірвано за позовом одного з подружжя. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до її повноліття. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1, ч.5 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 1 липня встановлений у розмірі 1699 грн., тому половина прожиткового мінімуму становить 849,50 грн. \~ \~ \~ \~Враховуючи, що докази про те, що матеріальний стан відповідача дозволяє сплачувати аліменти у розмірі вказаному позивачкою суду не надані, то суд частково задовольняючи позов, вважає за необхідне шлюб між сторонами розірвати та стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 849,50 грн.. Відповідно до ст. 141 ЦПК України відповідача на користь позивачки необхідно стягнути понесені нею судові витрати в розмірі 768,40 грн. та в дохід бюджету судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

В липні 2019 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, мотивуючи його тим, що їй належить будинок [ADDRESS] . В будинку зареєстровані, однак більше року не проживають відповідачі [PERSON] та [PERSON] Оскільки реєстрація відповідачів перешкоджає їй оформити субсидію просила визнати їх такими, які втратили право користування житловим приміщенням будинку [ADDRESS] . Позивачка в судове засідання не з`явилась, просила розглянути справу без її участі, позов підтримала. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили. Дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачка являється власницею житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копіями: договору купівлі-продажу житлового будинку від 05 листопада 2004 року, витягу про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.11, 13). У вказаному будинку зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] , але за вказаною адресою не проживають, що підтверджується копіями будинкової книги, довідки про склад сім`ї Бабинецької селищної ради, акту обстеження житлово-побутових умов від 25 червня 2019 року (а.с.14-17). Відповідно до ч.1 ст. 163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Частиною 3 зазначеної статті передбачені випадки збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи викладене та оскільки відповідачі відсутні, не користуються і не проживають у будинку [ADDRESS] більше шести місяців, то суд вважає за необхідне визнати їх такими, які втратили право користування вказаним будинком.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

В липні 2019 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що являється власницею житлового будинку [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстроване постійне місце проживання відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Відповідач [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з 01 січня 2013 року, а [PERSON] та [PERSON] з 23 червня 2016 року. Оскільки відповідачі за місцем реєстрації не проживають, заяви про зняття з реєстрації до відповідного органу не подають, а збереження їх реєстрації позбавляє її можливості оформити житлову субсидію та здійснювати інші майнові права, просила визнати відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, які втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] . Представник позивачки [PERSON] в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без його участі, позов підтримав. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили. Дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачка являється власницею житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копіями: договору купівлі-продажу, свідоцтва про право на спадщину за законом, витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.8-11). У вказаному будинку зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , але за вказаною адресою більше року не проживають, що підтверджується копіями будинкової книги, акту обстеження матеріально-побутових умов від 26 червня 2019 року (а.с.12-17). Відповідно до ч.1 ст. 163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Частиною 3 зазначеної статті передбачені випадки збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи викладене та оскільки відповідачі відсутні, не користуються і не проживають у будинку [ADDRESS] більше шести місяців, то суд вважає за необхідне визнати їх такими, які втратили право користування вказаним будинком.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-18 00:00:00

В липні 2019 року представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на їх користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 10.01.2015 року в сумі 7 887 грн. 91 коп., а також судові витрати по справі у розмірі 1 921 грн. 00 коп. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що позичальник (спадкодавець) [PERSON] , за кредитним договором № б/н від 10.01.2015 року, отримав кредит у розмірі 8 000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві, із сплатою відсотків за користування кредитом, комісією, пені та штрафів. [INFO] позичальник, [PERSON] , помер та у порушення норм закону та умов договору зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав. Станом на дату смерті заборгованість перед Банком за кредитним договором № б/н від 10.01.2015 року становить - 7 887,91 грн., тому АТ КБ «ПриватБанк» вимушений звернутися до суду для стягнення боргу кредитором спадкодавця. У судове засідання представник позивача не з`явився, але відповідно до наданого суду клопотання просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідно до копії паспорта виданого 21.02.2001 року Первомайським МВ УМВС України в Миколаївській області, серія [NUMBER], [PERSON] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно з наявною в матеріалах справи свідоцтва про смерть від 15.02.2017 року, [PERSON] помер. Відповідно до копії паспорта виданого 18.06.1996 року Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, серія [NUMBER] , [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується і довідкою з адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС УДМС України в Дніпропетровській області, з якої вбачається що зареєстрований він за вищевказаною адресою з 06.09.2006 року та по теперішній час. У зв`язку з вищевикладеним та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

В липні 2019р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що між сторонами 04 грудня 2015р. було зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, про що було зроблено актовий запис № 2139. Подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння в поглядах на сімейне життя, несумісності характерів. Спільне господарство сторонами не ведеться, шлюбно-сімейних відносин не підтримують. Подальше спільне життя між сторонами і збереження шлюбу не можливе та суперечить їх інтересам. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Волошина В.О. від 30 липня 2019р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу в підготовче засідання. До судового засідання сторонами були подані на адресу суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Сторона позивача, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові. Стороною відповідача до суду було надіслано заяву про визнання позову. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04 грудня 2015р. Судом встановлено, що між сторонами склались неприязні стосунки, які негативно впливають, як на позивача, так і на відповідачку. Сторони не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У відповідності з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одниміз подружжя. Ча стиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено,що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Після розірвання шлюбу, прізвище сторін незмінні. Відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 50 відсотків судового збору - 384,2 грн., та підлягає поверненню позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, шляхом зобов`язання УДКСУ в Шевченківському районі повернути останньому - 384,2 грн., згідно квитанції № 21598290 від 10 липня 2019р.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

В липні 2020 [PERSON] (далі [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі [PERSON] , відповідач - 1), [PERSON] (далі [PERSON] , відповідач - 2), [PERSON] (далі [PERSON] , відповідач - 3), про визначення порядку користування житловим приміщенням. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що позивач на підставі договору дарування є співвласником 1/5 частини квартири [ADDRESS] . В свою чергу відповідачі, як співвласники квартири перешкоджають позивачу вільно користуватися належною їй на праві власності частиною, створюючи перешкоди та сварки. Позивач намагалася в позасудовому порядку врегулювати даний спір, проте такі спроби не дали результатів. В зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права. В судове засідання сторони не з`явились, до початку розгляду справи надали заяви про розгляд справи в їх відсутність. Позивач позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідачі позовні вимоги визнали, проти позову не заперечували. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ППВСУ від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланнями на визнання позову сторонами без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи те, що відповідачі визнали позов у повному обсязі, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

В липні 2020 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.08.1983 сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу у подружжя народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя між ними не склалось через різні погляди на життя та несумісні характери. Фактично шлюб припинено та існує формально, що й стало підставою звернення позивача до суду. Ухвалою суду від 17.07.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивач в судовому засіданні підтримав позов з підстав викладених у ньому та просив суд розірвати шлюб зареєстрований з відповідачем. Відповідач до судового засідання не прибула, однак також подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Додатково зазначила, що позов визнає та не заперечує проти розірвання шлюбу. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07.08.1983, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (на 4 а.с.). Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У частині першій статті 55 СК України встановлено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частин третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з того, що збереження сім`ї і подальше спільне проживання подружжя є неможливим, сторони спільного господарства не ведуть, не підтримують подружніх відносин, а продовження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягнення на користь позивача 840,80 грн в рахунок відшкодування судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved