Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

В листопаді 2016 року [PERSON] (Позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], третя особа: Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням (а.с.1-3). Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS], на підставі Договору міни від 06 жовтня 2007 року. У вказаній квартирі зареєстровано чотири особи: [PERSON], чоловік - [PERSON], донька - [PERSON], син - [PERSON]. 05.11.2015р. заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Кєва шлюб між Позивачкою та [PERSON] було розірвано, та з жовтня 2015 року Відповідач у казаній квартирі не проживає та не з'являється, речей особистого користування Відповідача у квартирі немає, витрат по утриманню квартири та сплаті житлово-комунальних послуг останній не несе. Враховуючи викладене, Позивачка просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. В судовому засіданні 22.02.2017р. за клопотанням Позивачки як свідка було допитано [PERSON], яка повідомила суду, що вони з Позивачкою є сусідами з 1995 року, вона знала як [PERSON] та і [PERSON] до 2014 року. Потім, як їй стало відомо у 2015 році, [PERSON] та [PERSON] розлучилися, після чого свідок не бачила [PERSON] з листопада 2015 року. В судовому засіданні Позивачка позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація в судове засідання свого представника не направила, надіслала на адресу суду клопотання про розгляду справи без участі її представника, при винесенні рішення покладалась на розсуд суду (а.с.31). Відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що Позивачка проти заочного розгляду справи не заперечує, суд на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Судом встановлено, що 06.10.2007р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір міни, відповідно до якого у власність [PERSON] перейшла квартира номер [ADDRESS] (а.с. 9). Відповідно до Довідки Форми 3 №964 від 07.09.2016р., виданої Будинкоуправління №12 Київського квартирно-експлуатаційного управління, в квартирі [ADDRESS] зареєстровано 4 (чотири) особи, в тому числі: [PERSON] - власник особового рахунку; [PERSON] - чоловік; [PERSON] - донька; [PERSON] - син (а.с.13). Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 05.11.2015р. було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] та розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Наявними у матеріалах справи Актами, затвердженими Начальником БУ-12 ККЕУ, підтверджується, що відповідач - [PERSON], не проживає в квартирі [ADDRESS] протягом тривалого часу, а саме з жовтня 2015р., тобто більше 6 місяців. Дана обставина встановлена у Актах, затверджених Начальником Будинкоуправління №12 Київського квартирно-експлуатаційного управління від 23 січня та 20 лютого 2017 року, які складені про те, що [PERSON] за вищевказаною адресою не проживає (а.с. 48-50). Відповідно до ст. 64 Житлового кодексу Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Статтею 65 Житлового кодексу Української РСР визначено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно із ч. 1 ст. 163 ЖК Української РСР у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Відповідно до ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно із ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, оскільки Відповідач [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] більше 6 місяців, тобто більше встановленого законом строку, доказів, які б підтверджували поважність причин відсутності останнього за зареєстрованим місцем проживання в матеріалах справи не міститься, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Враховуючи наведене, на підставі 64, 65, 71, 72, 163 Житлового кодексу Української РСР, та

Outcome: approved