Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

В лютому 2020 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Ізюмської міської ради, про позбавлення батьківський прав, посилаючись на те, що відповідач є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Вона відмовилася забрати дитину з пологового відділення та заявила про відмову від дитини в той же день офіційно, про що свідчить обмінна карта № 187 за формою № 133/о, видана Ізюмською ЦМЛ від 31 липня 2019 року та заява [PERSON] про відмову від будь яких прав та обов`язків стосовно малолітньої дитини [PERSON] від 31 липня 2019 року. Після цього вже протягом 6 місяців з дня народження дитини мати не проявляє щодо неї батьківського піклування, ухиляється від своїх обов`язків по вихованню дитини, жодного разу дитину не бачила та не виховує. Вихованням дитини та її утриманням займається позивач, який офіційно працевлаштований, має можливість виховувати малолітню дочку самостійно. Просить [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , батьківських прав на дочку [PERSON] , [INFO] . Питання про стягнення судового збору з відповідача ним не ставиться. До підготовчого засідання позивач не з`явився, однак відповідно до заяви, наявної в матеріалах справи, просить розгляд справи провести без його участі, позовну заяву підтримав. Відповідач в підготовче засідання також не з`явилася, в матеріалах справи наявна заява, посвідчена приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Кардашиною Г.І. 05.05.2020 року, в якій зазначено, що вона просить розглянути питання щодо позбавлення її батьківських прав без її участі. Проти позбавлення її батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] , не заперечує. З положеннями п.1 ч.1 ст.164 Цивільного кодексу України ознайомлена і підтверджує, що протягом шести місяців не виявила щодо [PERSON] батьківського піклування та не забирала дитину з пологового будинку. (а.с.29). Представник Служби у справах дітей у підготовче засідання також не з`явився, 19.05.2020 року надав письмовий висновок від 18.05.2020 року № 1480 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний заклад або інший заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] , виданим Ізюмським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 30 липня 2019 р., актовий запис № 195. Батьком дитини вказаний [PERSON] . (а.с.11). В копії обмінної карти № 187 за формою № 113/о, виданою Ізюмською ЦМЛ 31.07.2019 року, зазначено, що спільного перебування дитини з матір`ю після пологів та прикладання до грудей не було, причиною переведення дитини на штучне вигодовування вказана відмова матері. (а.с.12). В матеріалах також наявна заява, посвідчена приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Кардашиною Г.І. 31.07.2020 року, в якій зазначено, що [PERSON] заявляє, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав стосовно [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серія [NUMBER] , видане Ізюмським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 30 липня 2019 року, актовий запис № 195. Заявляє про відмову від будь-яких прав та обов`язків стосовно малолітньої доньки, [PERSON] . Зміст статті 166 Сімейного кодексу України їй нотаріусом роз`яснено. (а.с.13). Згідно висновку органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Ізюмської міської ради від 18.05.2020 року № 1480 доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Згідно ч. 2, 5 ст. 150, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановлене законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Батьки або особи, що їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. За правилами ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до роз`яснень пунктів 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Однак разом з тим, відповідно до ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Суд приходить до висновку, що є підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Згідно статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання як розподілити між сторонами судові витрати. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. за стягнення аліментів. Таким чином, суд вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved