Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

В липні 2020 року позивач звернулась до суду із позовом про зняття арешту з майна та поросила зняти арешт з нерухомого та рухомого майна, що належить їй, який накладений в межах виконавчого провадження № 39952052, відділом державної виконавчої служби Нижньогірського районного управління юстиції АР Крим. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що на підставі виконавчого листа, виданого Деснянським районним судом м. Києва від 18.03.2013 року № 2-4304/12, відділом державної виконавчої служби Нижньогірського районного управління юстиції АР Крим було відкрито виконавче провадження № 39952052, у межах якого накладено арешт на все нерухоме та рухоме майно, яке належить позивачу. 29.11.2013 року виконавче провадження № 39952052 було закінчене на підставі пункту 10 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», а виконавчий документ надіслано до відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві за належністю (для виконання за місцем роботи боржника). 26.10.2018 року у зв`язку із закінченням виконавчого провадження та послідуючого повного виконання судового рішення, у позивача виникла необхідність у знятті вище вказаного арешту, а тому, вона звернулася до Міністерства юстиції України з проханням про зняття арешту на майно. 13.11.2018 року Міністерство юстиції України відповідним листом №4109/Б-23134/20.4.1 поінформувало позивача, що за даними автоматизованої системи виконавчого провадження, на виконанні відділу державної виконавчої служби Нижньогірського районного управління юстиції АР Крим дійсно перебувало виконавче провадження № 39952052 з примусового виконання виконавчого листа від 18.03.2013 року № 2-4304/12, виданого Деснянським районним судом м. Києва цю стягнення боргу з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна», однак виконавче провадження закінчене, а виконавчі документи направлені до відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві, але станом на 2018 рік - до Подільського районного управління виконавчі документи не надходили і на виконанні не перебувають. Позивач не має у власності нерухомого та рухомого майна, яке відповідно до законодавства могло підлягати державній реєстрації і при цьому судове рішення та виконавчий лист нею виконані у повному обсязі, боргових зобов`язань перед стягувачем (третьою особою) не має. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13.07.2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 24.11.2020 року закінчено підготовчий розгляд справи та призначено її розгляд в судове засідання по суті. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, але представник позивача надав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача: Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином. Представник третьої особи: ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в судове засідання не з`явився, про час, день та місце слухання справи повідомлений належним чином. На адресу суду направив заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та усі докази у їх сукупності, вважає, що позовна заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24.12.2012 року частково задоволено позов ТОВ «ОТП Факторинг» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором № СL-003/202/2007 від 30.08.2007 суму боргу по кредиту у розмірі 10439,49 доларів США, що еквівалентно 83385,42 грн., за офіційним курсом НБУ станом на 09.04.2012 року та пеню за прострочення виконання зобов`язань у розмірі 8338,54 грн. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором № ML-003/077/2007 від 17.04.2007 року суму боргу по кредиту у розмірі 102768,91 доларів США, що еквівалентно 820866,67 грн., за офіційним курсом НБУ станом на 09.04.2012 року та пеню за прострочення виконання зобов`язань у розмірі 205216,67 грн. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судовий збір у розмірі 3219,00 грн. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», треті особи: [PERSON] , [PERSON] , про визнання поруки за договором поруки припиненими відмовлено. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб вбачається, що [PERSON] після реєстрації шлюбу 19.09.2008 року з [PERSON] присвоєно прізвище чоловіка - « [PERSON] ». У подальшому, на підставі виконавчого листа, виданого Деснянським районним судом м. Києва від 18.03.2013 року за № 2-4304/12, відділом державної виконавчої служби Нижньогірського районного управління юстиції АР Крим було відкрито виконавче провадження № 39952052. Як вбачається з даних Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження, 26.09.2013 року державним реєстратором Поповою О.П., реєстраційної служби Нижньогірського районного управління юстиції АРК внесено запис за №2655622 про арешт нерухомого найма. Обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Нижньогірського районного управління юстиції. Підстава виникнення обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника. Відповідно до витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 26.09.2013 року до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено реєстраційний запис про арешт рухомого майна. Обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Нижньогірського районного управління юстиції. Підстава виникнення обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження. 29.11.2013 року виконавче провадження № 39952052 було закінчене на підставі пункту 10 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», а виконавчий документ надіслано до відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві за належністю (для виконання за місцем роботи боржника), що підтверджується інформаційною довідкою від 04.09.2014 року у виконавчому провадженні № 39952052. 26.10.2018 року у зв`язку із закінченням виконавчого провадження та послідуючого повного виконання судового рішення, у позивача виникла необхідність у знятті вище вказаного арешту, а тому, позивач звернулася до Міністерства юстиції України з проханням про зняття арешту на майно. 13.11.2018 року Міністерство юстиції України відповідним листом №4109/Б- 23134/20.4.1 поінформувало позивача про те, що за даними автоматизованої системи виконавчого провадження, на виконанні відділу державної виконавчої служби Нижньогірського районного управління юстиції АР Крим дійсно перебувало виконавче провадження № 39952052 з примусового виконання виконавчого листа від 18.03.2013 року № 2-4304/12, виданого Деснянським районним судом м. Києва про стягнення боргу з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна», однак виконавче провадження закінчене, а виконавчі документи направлені до відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві, але станом на 2018 рік - до Подільського районного управління виконавчі документи не надходили і на виконанні не перебувають. Згідно довідки ТОВ «ОТП Факторинг Україна» від 30.04.2014 року за № 261 [PERSON] повністю погасив заборгованість по кредитним договорам від 30.08.2007 року № № СL-003/202/2007 та від 17.04.2007 року № МL-003/077/2007. Згідно довідки ТОВ «ОТП Факторинг Україна» від 18.12.2018 року № 782 у [PERSON] як у фінансового поручителя відсутні боргові зобов`язання по кредитним договорам від 30.08.2007 року № № СL-003/202/2007 та від 17.04.2007 року № МL-003/077/2007. За інформацією гарантійного листа начальника відділу Київського регіону управління по роботі з проблемною заборгованістю [PERSON] від 18.04.2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» бере на себе зобов`язання зняти заборону відчуження з предмета іпотеки, а саме: квартири [ADDRESS] , у разі погашення заборгованості. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» визначено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом, в Україні формується та діє єдиний Державний реєстр прав, який базується на державному обліку земельних ділянок усіх форм власності та розташованого на них іншого нерухомого майна, реєстрації речових прав на об`єкти нерухомого майна, їх обмежень та правочинів щодо нерухомого майна, державна реєстрація прав базується на кадастровому номері, присвоєному у встановленому законом порядку. Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав. Згідно п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» при розгляді справ судам належить звертати увагу на те, чи додержані відповідною службовою особою вимоги закону про опис та арешт майна. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» та частини другої статті 114 ЦПК України позови про зняття арешту з нерухомого майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини (виключна підсудність). За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Частиною 3 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з позовом до суду за наявності арешту (обтяження), накладеного на рухоме та нерухоме майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд. Підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту шляхом звільнення майна з-під арешту.

Outcome: approved