Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

В лютому 2019 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 22 листопада 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області між нею\~та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Від цього шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя [PERSON] з відповідачем не склалося. На даний час шлюбні відносини між ними фактично припинені, спільне господарство не ведеться. Тому шлюб з [PERSON] існує лише формально. За таких обставин подальше підтримання шлюбних відносин буде суперечити інтересам позивача. Тому, [PERSON] тому просить розірвати шлюб. Позивач направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, а також вказала, що підтримує позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання також не зявився. Надав до суду заяву, про розгляд справи за його відсутності, а також не заперечував проти розірвання шлюбу. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. На підставі ч.4 ст.200 та ч.4 ст.206 ЦПК України суд ухвалив провести підготовче засідання за відсутності сторін та ухвалити рішення у справі. Враховуючи, що сторони у судове засідання не зявилися, згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 22 листопада 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №598 (а.с.9). Від сумісного подружнього життя вони мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.8). Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ч.3 та ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушення до припинення шлюбних відносин або примушення до їх збереження не може мати місце. У відповідності до ч.1 ст.110 та ч.2 ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд задовольняє його і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Враховуючи, що сторони не можуть жити однією сімєю. Відновлювати відносини не бажають. Викладене свідчить про те, що подальше існування шлюбу порушуватиме права та інтереси сторін. Ці обставини є самостійною та достатньою підставою для розірвання шлюбу. Докази, які б спростовували обґрунтованість цього висновку, в матеріалах справи відсутні. Згідно з ч.1 ст.141 та ч.1 ст.142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З квитанції, що міститься в матеріалах цивільної справи, вбачається, що при предявленні позову до суду [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок (а.с.1). Предявлений нею позов задоволений. Враховуючи, що розгляд справи по суті не здійснювався, суд приходить до висновку, що [PERSON] необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків сплаченого нею судового збору, що становить 384 гривні 20 копійок, а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на оплату судового збору у розмірі 384 гривні 20 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved