Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

В липні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за розпискою. Позовні вимоги обґрунтовував позивач тим, що 24 грудня 2019 року дав в борг [PERSON] грошові кошти в сумі 4400 грн. Відповідач зобов`язалась повернути кошти до 07 січня 2020 року. Крім того, 13 січня 2020 року також дав в борг грошові кошти в сумі 8100 грн., які вона зобов`язалась повернути: 650 грн. до 13.01.2020 року; 3200 грн. до 24.01.2020 року; 5200 грн. до 10.02.2020 року. Однак до теперішнього часу відповідач не повернула борг в повному обсязі, чим порушила виконання своїх зобов`язань. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за розпискою про позику грошових коштів на суму 12500 грн. та судовий збір у розмірі 1250 грн. Ухвалою суду від 22.07.2020 року справу призначено к розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. До судового засідання сторони не з`явились. Відповідач про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчить зворотне поштове повідомлення про отримання відповідачем 25.07.2020 року ухвали суду від 22.07.2020 року про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви з додатками, наявні в матеріалах справи, що відповідає вимогам ст. 130 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, не подав до суду відзив на позовну заяву, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст.178 ЦПК України. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Матеріалами справи встановлено, що 24 грудня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, згідно якого остання взяв у позивача в борг грошові кошти в розмірі 4400 грн. та зобов`язалась повернути позику до 07.01.2020 року, що підтверджується розпискою від 24.12.2019 року. Також 13.01.2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, згідно якого остання взяв у позивача в борг грошові кошти в розмірі 8100 грн., які вона зобов`язалась повернути: 650 грн. до 13.01.2020 року; 3200 грн. до 24.01.2020 року; 5200 грн. 10.02.2020 року, що підтверджується розпискою від 13.01.2020 року. (а.с.2). До теперішнього часу відповідач своє зобов`язання з повернення боргу не виконав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Виходячи з положень ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Нормою ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Однак, відповідач в порушення зазначених норм закону щодо своєчасного повернення грошових коштів в строк, передбачений борговою розписками від 24.12.2019 року та 13.01.2020 року, та на дату звернення позивача до суду з позовною заявою не повернула суму грошових коштів на загальну суму 12500 грн., у зв`язку з чим має заборгованість перед позивачем. Відповідно ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Наявність у позивача оригіналу боргових розписок від 24.12.2019 року та 13.01.2020 року підтверджує наявність боргу відповідача. Тому, зважаючи на неналежне виконання відповідачем зобов`язання стосовно умов повернення позики, позивач вправі вимагати стягнення з відповідача суми неповернутої позики. Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти». Таким чином, сума заборгованості становить 12500,00 грн, що підтверджується розпискою. Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Згідно п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору встановлюється в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2020 року - 2102 гривні. Позовна заява повинна містити ціну позову, а саме: 12500 грн, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved