Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

Волочиська міська об'єднана територіальна громада в особі Волочиської міської ради звернулася до Волочиського районного суду Хмельницької області із заявою про визнання спадщини відумерлою. В обґрунтування своїх вимог заявник вказує, що [INFO] помер [PERSON], який був зареєстрований та проживав по [ADDRESS]. Окрім нього за вказаною адресою проживав його син [PERSON], який помер [INFO]. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, а саме житловий будинок по [ADDRESS]. Відомості, що спадщина перейшла до держави в порядку передбаченому ст. 555 ЦК УРСР (1963 року) відсутні. Спадкоємців за законом та за заповітом після смерті [PERSON] не виявлено. У зв'язку з цим, заявник просить спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON], яка складається із житлового будинку по [ADDRESS] - визнати відумерлою. В судовому засіданні представник заявника заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, просив заяву задовольнити. Вислухавши пояснення представника заявника, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. [INFO] в с. Ожигівці Волочиського району Хмельницької області помер [PERSON] (а.с. 36). Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, яка складається, в тому числі, і з житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок від 05.08.1989 (а.с. 31). Земельна ділянка для обслуговування житлового будинку також була надана [PERSON] відповідно до рішення 15 сесії Ожиговецької сільської ради Волочиського району від 05.10.1993 (а.с. 40). Згідно листа старости сіл Ожигівці, Бутівці, Соболівка Волочиської міської об'єднаної територіальної громади на день смерті ([INFO]) [PERSON] проживав разом з ним та вступив в управління майном його син - [PERSON], 1950 року народження, який помер [INFO]. Останній був прописаний в період шести місяців після смерті [PERSON] у спадковому будинку, доглядав його та утримував до самої своєї смерті (а.с. 41). Крім того, з копії спадкової справи № 109/2013 (а.с. 75-84) заведеної щодо майна померлого [INFO] [PERSON] також слідує, що спадщину після смерті останнього прийняв його син - [PERSON], отримавши, при цьому свідоцтво про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) (а.с. 83). Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 524 ЦК УРСР (1963 р.), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 р.). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Також, згідно п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 18.06.1994 року (яка була чинна на час відкриття спадщини), доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Зі змісту вказаної норми вбачається, що спадкоємець приймає (або не приймає) спадщину в повному обсязі. Таким чином, судом встановлено, що спадкоємець першої черги за законом [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON], а отже заява про визнання спадщини відумерлою не може бути задоволена, оскільки відповідно до положень ст. 1277 ЦК України заява про визнання спадщини відумерлою може бути подана органом місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, лише у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття. Подальша смерть особи яка прийняла спадщину в цьому разі не має правового значення, оскільки прийняте нею спадкове майно належить їй усе без виключення з моменту відкриття спадщини (дня смерті спадкодавця), незалежно від того, оформила вона за життя у встановленому законом порядку право власності на нього чи ні. Крім того, слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини, в період чинності ЦК УРСР, його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави. Отже, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529-531 ЦК УРСР. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на відсутність підстав для задоволення заяви про визнання спадщини відумерлою. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed