Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

В липні 2019 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом про визнання права власності в порядку спадкування на квартиру [ADDRESS] , у якому просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на вказану квартиру, як на спадкове майно, яке залишилось після смерті його матері - [PERSON] , яка померла [INFO] відповідно до свідоцтва про смерть від 04.05.2005 року. Ухвалою суду від 29.07.2019 року залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 29.08.2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Протокольною ухвалою суду від 10.10.2019 року витребувано від П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи № 370/2005 до майна померлої - [PERSON] . Ухвалою суду від 17.12.2019 року залучено до участі у справі співвідповідача: [PERSON] та третіх осіб: [PERSON] , [PERSON] та витребувано з архіву Деснянського районного суду м. Києва цивільну справу № 2-69/2003. Ухвалою суду від 18.02.2020 року залучено до участі у справі третю особу: [PERSON] . Ухвалою суду від 28.07.2021 року, яка занесена до протоколу судового засіданні закрито підготовче засідання у справі та призначено справу до розгляду по суті. Від представника відповідача - Київської міської ради надійшов письмовий відзив на позовну заяву. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримала вимоги позову з викладених у позовній заяві підстав. Представник відповідача Київської міської ради в судове засідання не з`явився, в своїй заяві адресованій до суду просив проводити розгляд справи без його участі. Співвідповідачка у справі [PERSON] в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлялася про день та час розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомила. Треті особи:П`ятнадцята київська державна нотаріальна контора, [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Третя особа - [PERSON] та представник третьої особи - адвокат Малярчук Т.В., приймаючи участь у судовому засіданні, заперечили проти задоволення позовних вимог та просили залишити позов без задоволення, як безпідставний, оскільки квартира [ADDRESS] не входить у спадкову масу спадкодавця. Суд, вислухавши вступне слово учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач - [PERSON] , є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Розпорядженням № 13870 від 29.12.1994 року Відділу приватизації державного Фонду Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації квартира [ADDRESS] приватизована на [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних долях. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16.05.2003 року (справа № 2-69/2003) визнано недійсними договори купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 06.01.1995 року укладені на Київській Універсальній Біржі між [PERSON] та [PERSON] , від 26.06.2001 року та П`ятнадцятою Київською державною нотаріальною конторою між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] . Вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] - 54994 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , [PERSON] - 54994 грн.. Зобов`язано [PERSON] , [PERSON] повернути квартиру [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] та виселити їх із зазначеної квартири. Вселено [PERSON] у квартиру [ADDRESS] . Відповідно до ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 05.06.2003 року судом роз`яснено рішення від 16.05.2003 року в частині порядку приведення сторін в первісний стан та ухвалено повернути спірну квартиру [PERSON] та [PERSON] та вселити [PERSON] у квартиру, а [PERSON] , [PERSON] з квартири виселити після стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , [PERSON] вартості спірної квартири. Згідно свідоцтва про смерть від 04.05.2005 року [PERSON] померла [INFO] . 04 березня 2005 року позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері - [PERSON] до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори. Постановою державного нотаріуса П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Храпійчук Т.В. від 10.01.2019 року за вих. № 131/02-31/4 відмовлено у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що квартира [ADDRESS] зареєстрована за іншою особою та позивачем не подано документів, які б підтверджували право власності померлої на дану квартиру. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За змістом ст.ст. 1258, 1261 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ст. 1296 ЦК України). Відповідно до ст. 357 ЦК України, частки в праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Згідно ст.ст. 355, 356, 368 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Таким чином, на підставі розпорядження № 13870 від 29.12.1994 року Відділу приватизації державного Фонду Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації (первинне виникнення права власності) померлій [PERSON] на праві спільної власності належала 1/3 частка спірної квартири. Дана обставина була встановлена і досліджена під час судового розгляду в рамках цивільної справи № 2-69/2003, в якій і ухвалено вищевказане рішення. Судом було встановлено, що до укладення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] 06 січня 1995 року дана квартира належала на праві спільної власності [PERSON] та її неповнолітнім дітям: [PERSON] , [PERSON] в рівних долях, про що суд вказав у мотивувальній частині судового рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а тому судом повторно не перевіряються. У відповідності до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Таким чином, юридичними наслідками визнання договорів купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 06.01.1995 року та від 26.01.2001 року є лише відновлення позивача, [PERSON] та [PERSON] у їх правах у спільній частковій власності на вказану квартиру в рівних долях (частках), а саме, по 1/3 кожному. Крім того, на запит суду 10.03.2021 року Деснянською районною в м. Києві державною адміністрацією було надано інформаційний лист про те, що квартира [ADDRESS] згідно з розпорядженням органу приватизації Деснянської (Ватутінської) райдержадміністрації від 29.12.1994 року №13870 приватизована на трьох осіб в рівних долях. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених позивачем позовних вимог щодо визнання за ним права власності на об`єкт нерухомого майна - квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування., а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed