Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

В лютому 2020 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів, в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис за реєстром №1514, вчинений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Кубою Ю.В. 06.09.2019 року щодо стягнення заборгованості за договором кредиту №500035696 від 24.10.2007 року на користь ТОВ «Платінум фінанс» у розмірі 9 958,29 грн. Вказані вимоги мотивовані тим, що 24.10.2007 року між позивачем та ПАТ «Альфабанк» було укладено кредитний договір №500035696. Строк дії договору сплинув ще 24.10.2010 року, заборгованість за ним була погашена позивачем. Однак, позивачем було отримано лист приватного виконавця, з якого вбачається, що 14.01.2020 року на підставі виконавчого напису №1514 від 06.09.2019 року, виданого приватним виконавцем КМНО Кубою Ю.В. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Платінум Фінанс» коштів за кредитним договором №500035696 від 24.10.2007 року, було відкрито виконавче провадження про стягнення даної суми. Оскільки строк дії кредитного договору сплинув 24.10.2010 року, тому строки позовної давності за ним пройшов. Крім того, нотаріусом при здійсненні оскаржуваного напису було допущено ряд порушень, що також є підставою для визнання напису недійсним. Позивач в судове засідання не з`явилась, однак однією з вимог позову є розгляд справи у її відсутність. Відповідачі та третя особа в судове засідання також не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином, з заявами чи клопотаннями про неможливість розгляду справи у їх відсутність до суду не звертались, відзиву та письмових пояснень не надали. За таких підстав, судом, відповідно до положень ст.ст. 223, 280 ЦПК України, визнано за можливе ухвалити у даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як передбачає ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Як встановлено судом, 24.10.2007 року між [PERSON] та ПАТ «Альфабанк» було укладено кредитний договір №500035696, за умовами якого позивач отримала кредитні кошти, в сумі 1 875 грн. зі сплатою 40% річних та кінцевим терміном повернення до 24.10.2010 року (а.с.8). 06.09.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кубою Ю.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований за №1514, яким пропонується стягнути на користь ТОВ «Платинум Фінанс» заборгованість, що виникла за договором кредиту №500035696 від 24.10.2007 року, боржником за яким є [PERSON] . Стягнення заборгованості проводиться за період з 27.04.2008 року по 05.08.2019 року. Загальна сума заборгованості, в тому числі плата за вчинення виконавчого напису, становить 9 958,29 грн. (а.с.10). 14.04.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Пімаховою Д.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №60968902 на підставі виконавчого напису №1514 від 06.09.2019 року (а.с.10). Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно із ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду 29.01.2019 року у справі №910/13233/17, з якою погодилася Велика Палата Верховного Суду у постановах від 29.01.2019 року та 20.06.2018 року у справі №826/20084/14 суди дійшли висновку, що вчинення виконавчого напису за кредитним договором є незаконним (таке право не передбачено законом), оскільки Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017 року (залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі №826/20084/14), визнав незаконною та нечинною постанову КМУ №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів - в тому числі за кредитними договорами. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду 29.01.2019 року у справі №910/13233/17 зазначено, що згідно з пунктом 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 в редакції від 29.11.2001 року, про що правильно зазначив господарський суд апеляційної інстанції у цій справі №910/13233/17. Перелік №1172, діючий на час розгляду справи в редакції від 29.11.2001 року, не містить вимог щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, а відтак оскаржуваний виконавчий напис вчинено із порушенням даного Порядку. Крім того, оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом і в порушення ст. 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки строк дії кредитного договору сплинув 24.10.2010 року, відповідно виникло і право вимоги щодо заборгованості за договором виникло з наступного дня, при цьому виконавчий напис вчинено 06.09.2020 року, тобто з пропуском майже у сім років. Беручи до уваги вищевикладене, зокрема відсутність у переліку №1172 вимог щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, при цьому виконавчий напис вчинено з майже семирічним пропуском встановленого законом строку вчинення такого напису, тому суд вважає вимоги [PERSON] обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено, тому з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути 840,80 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду з позовом, 420,40 грн. судового збору, сплачених позивачем при зверненні з заявою про забезпечення позову, в рівних долях з кожного.

Outcome: approved