Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

В лютому 2016 року [PERSON] звернувся до суду позовом до ФОП [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та плати за неналежне виконання грошового зобов'язання в якому (з врахуванням подальшого уточнення) вказував, що 24 січня 2008 року між ним, як приватним підприємцем, з однієї сторони та відповідачем з іншої був укладений договір №2 за яким ФОП [PERSON] зобов'язався виконати роботи по переобладнанню та встановленню газової установки на автомобіль «МАЗ 5432Ф», реєстр. номер [NUMBER] взамін зобов'язання ФОП [PERSON] сплатити вартість цих робіт в розмірі 35 000 грн. в строк до кінця липня 2008 року. ФОП [PERSON] виконав взяте на себе зобов'язання в повному обсязі, зі свого боку ФОП [PERSON] виконав своє частково, сплативши лише 12 000 грн. В зв'язку з неналежним виконанням зобов'язання рішенням господарського суду Миколаївської області від 29 жовтня 2009 року з ФОП [PERSON] на користь ФОП [PERSON] стягнуто 23 000 грн. заборгованості за договором, збитки від інфляції в розмірі 3 318,93 грн., 3% річних в розмірі 607,92 грн. та судові витрати. 28 квітня 2015 року [PERSON] припинив підприємницьку діяльність. Посилаючись на те, що відповідач продовжує ухилятися від повного та своєчасного виконання взятого на себе зобов'язання, судове рішення про стягнення коштів не виконав, а тому позивач, діючи в якості фізичної особи, просив стягнути з відповідача інфляційні втрати за весь період невиконання грошового зобов'язання, а саме з 30 жовтня 2009 року по 23 лютого 2016 року в розмірі 25 497,90 грн., а також 3% річних за цей же період в розмірі 4 381,97 грн. В судовому засіданні, яке проводилося без особистої участі позивача, його представник [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач ФОП [PERSON] в судове засідання не з'явився, судом про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, причину неявки суду не повідомив. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивача не заперечувала проти такого порядку вирішення справи. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що 24 січня 2008 року між позивачем (який діяв в якості підприємця) з однієї сторони та відповідачем з іншої був укладений договір №2 за яким ФОП [PERSON] зобов'язався виконати роботи по переобладнанню та встановленню газової установки на автомобіль «МАЗ 5432Ф», реєстр. номер [NUMBER] взамін зобов'язання ФОП [PERSON] сплатити вартість цих робіт в розмірі 35 000 грн. в строк до кінця липня 2008 року. ФОП [PERSON] виконав взяте на себе зобов'язання в повному обсязі, зі свого боку ФОП [PERSON] виконав своє частково, сплативши лише 12 000 грн. В зв'язку з неналежним виконанням зобов'язання рішенням господарського суду Миколаївської області від 29 жовтня 2009 року з ФОП [PERSON] на користь ФОП [PERSON] стягнуто 23 000 грн. заборгованості за договором, збитки від інфляції в розмірі 3 318,93 грн., 3% річних в розмірі 607,92 грн. та судові витрати (а.с. 5-7). 28 квітня 2015 року [PERSON] припинив підприємницьку діяльність (а.с. 23, 54). З матеріалів справи вбачається, що відповідач на час розгляду справи взяте на себе зобов'язання (судове рішення про стягнення коштів) не виконав (а.с. 14). В той же час зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України). Відповідно до ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобовязання передбачені ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Зокрема, відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Тому наявність рішення суду про стягнення боргу за грошовим зобовязанням, що не було виконане вчасно, не може свідчити про припинення між сторонами зобовязання до дня його фактичного виконання. Аналогічні висновки зробив в своїй постанові від 23 вересня 2015 року по справі №6-1206цс15 Верховний Суд України, який зазначив, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Та обставина, що [PERSON] припинив підприємницьку діяльність, а тому втратив статус підприємця, не змінює суті зобов'язання та його статусу кредитора, однак вже в якості фізичної особи. Зокрема, як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 04 грудня 2013 року по справі №6-125цс13 з огляду на положення\~статей 51,\~52,\~598 - 609 ЦК України,\~статей 47 - 49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи - підприємця є те, що у разі припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа - підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Аналогічним чином залишаються й права кредитора у фізичної особи після припинення підприємницької діяльності, набутих нею в якості підприємця. З врахуванням встановлених обставин суд вважає, що з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути інфляційні втрати та плату за неналежне виконання грошового зобов'язання за весь період прострочення, тобто з 30 жовтня 2009 року по 23 лютого 2016 року, а саме: -25 273,32 грн. інфляційних втрат (23 000 грн. (розмір боргу) х 209,884 % (сукупний індекс інфляції) 23 000 грн. (розмір боргу). Розрахунок сукупного індексу інфляції здійснений з врахуванням рекомендацій Верховного Суду України, наданих в аналізі практики застосування ст.\~625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві та листа Верховного Суду України № 62-97р від 03 квітня 1997 року «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», а саме, виходячи з обставин справи, без врахування інфляції місяця виникнення прострочення (жовтня 2009 року) та з врахуванням інфляції останнього місяця прострочення (лютого 2016 року); -три проценти річних від простроченої суми в розмірі 4 361,18 грн. (23 000 грн. (розмір боргу) х 3 % / 365 (днів у році) х 2 307 (днів прострочення). В силу вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача (згідно розміру задоволених вимог) також підлягають стягненню 991,80 грн. витрат на правову допомогу та 546,69 грн. судового збору.

Outcome: partial