Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

В липні 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Посилався на те, що 12 листопада 2010 року між ним та відповідачкою [PERSON] було зареєстровано шлюб, який розірваний рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 11 грудня 2012 року. В шлюбі у них [INFO] року народився син [PERSON]. Під час перебування в шлюбі вони з відповідачкою і сином проживали та були зареєстровані в квартирі [ADDRESS], яка на праві приватної власності належить його матері [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 28 січня 2000 року. Під час шлюбу з відповідачкою вони за спільні кошти їх сімейного бюджету придбали побутові речі, які використовували в квартирі, де вони проживали, а саме: шафу-купе дзеркальну вартістю 6000 грн., диван-куток вартістю 4050 грн., плоскопанельний телевізор LG 32 LE3300 вартістю 5545 грн., мультимедійну приставку вартістю 1500 грн., акустичні системи вартістю 1000 грн., шафу вартістю 900 грн., штори в житлову кімнату вартістю 2000 грн., килим вартістю 800 грн., постільний комплект (ковдра, подушки) вартістю 500 грн., люстру вартістю 750 грн., тумбочку з умивальником для ванної кімнати вартістю 600 грн., сантехнічні вироби з комплектуючими вартістю 1826 грн., електричний бойлер для підігріву води вартістю 980 грн., пральну машинку LGF1068LD вартістю 3769 грн., меблі кухонні вартістю 10000 грн., фритюрницю вартістю 500 грн., пароварку вартістю 700 грн., духову шафу «Siеmens» вартістю 4500 грн., варильну поверхню «Siemens» вартістю 1950 грн., витяжку вартістю 1000 грн., мікрохвильову піч вартістю 1000 грн., комплект посуду вартістю 2000 грн., холодильник «Korting KRK 63555 HW» вартістю 2999 грн., стіл скляний вартістю 4400 грн., штори кухонні вартістю 750 грн., портативний персональний комп'ютер (ноутбук) вартістю 4000 грн., смартфон «Samsung» GTI90100 LKA вартістю 5417 грн., праску «Tefal» вартістю 950 грн., сушку для білизни вартістю 169 грн., гладильну дошку вартістю 99 грн., дзеркало у ванну кімнату вартістю 800 грн., а всього на суму 71454 грн. Приблизно за два місяці до розірвання шлюбу він перейшов проживати окремо до своєї матері в квартиру [ADDRESS], а в квартирі [ADDRESS] залишилась проживати відповідачка [PERSON] разом з їх малолітнім сином, до якого він час від часу навідувався. 17 грудня 2012 року він намагався навідати сина, однак відповідачка відмовила йому в цьому та не впустила в квартиру. 23 грудня 2012 року він знову намагався побачити свою дитину, однак відповідачка не відчинила двері, тому він разом з сусідом з квартири [NUMBER] увійшли в квартиру і він виявив відсутність в квартирі відповідачки з дитиною та спільно придбаного майна, після чого зателефонував на спецлінію « 102». Крім спільно придбаних речей, які відповідачка забрала без його згоди, вона також забрала їх спільні кошти в сумі 2000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно сумі 15986 грн. та золоті вироби (ланцюжок, браслет, хрестик та чоловічий перстень) орієнтовною вагою 20 грамів вартістю 4000 грн. Таким чином, загальна вартість майна, набутого ними за час шлюбу, яке на сьогоднішній день знаходиться в особистому володінні та користуванні відповідачки [PERSON], становить суму 91440 грн., а тому йому відповідно до ст.ст.60, 70 Сімейного кодексу України на праві власності належить 1/2 частина цього майна на суму 45720 грн. Просить визнати спільною сумісною власністю подружжя майно, а саме: шафу-купе дзеркальну вартістю 6000 грн., диван-куток вартістю 4050 грн., плоскопанельний телевізор LG 32 LE3300 вартістю 5545 грн., мультимедійну приставку вартістю 1500 грн., акустичні системи вартістю 1000 грн., шафу вартістю 900 грн., штори в житлову кімнату вартістю 2000 грн., килим вартістю 800 грн., постільний комплект (ковдра, подушки) вартістю 500 грн., люстру вартістю 750 грн., тумбочку з умивальником для ванної кімнати вартістю 600 грн., сантехнічні вироби з комплектуючими вартістю 1826 грн., електричний бойлер для підігріву води вартістю 980 грн., пральну машинку LGF1068LD вартістю 3769 грн., меблі кухонні вартістю 10000 грн., фритюрницю вартістю 500 грн., пароварку вартістю 700 грн., духову шафу «Siеmens» вартістю 4500 грн., варильну поверхню «Siemens» вартістю 1950 грн., витяжку вартістю 1000 грн., мікрохвильову піч вартістю 1000 грн., комплект посуду вартістю 2000 грн., холодильник «Korting KRK 63555 HW» вартістю 2999 грн., стіл скляний вартістю 4400 грн., штори кухонні вартістю 750 грн., портативний персональний комп'ютер (ноутбук) вартістю 4000 грн., смартфон «Samsung» GTI90100 LKA вартістю 5417 грн., праску «Tefal» вартістю 950 грн., сушку для білизни вартістю 169 грн., гладильну дошку вартістю 99 грн., дзеркало у ванну кімнату вартістю 800 грн., гроші в сумі 15986 грн., золоті вироби (ланцюжок, браслет, хрестик та чоловічий перстень) вагою 20 грамів вартістю 4000 грн. на загальну суму 91440 грн., поділити його, виділивши все це майно у власність [PERSON] та стягнути з неї на його користь компенсацію вартості 1/2 частки спільного майна в сумі 45720 грн., а також понесені судові витрати. Позивач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просять визнати спільною сумісною власністю подружжя майно, а саме: шафу-купе дзеркальну вартістю 6000 грн., диван-куток вартістю 4050 грн., плоскопанельний телевізор LG 32 LE3300 вартістю 5545 грн., мультимедійну приставку вартістю 1500 грн., акустичні системи вартістю 1000 грн., шафу вартістю 900 грн., штори в житлову кімнату вартістю 2000 грн., килим вартістю 800 грн., постільний комплект (ковдра, подушки) вартістю 500 грн., люстру вартістю 750 грн., тумбочку з умивальником для ванної кімнати вартістю 600 грн., сантехнічні вироби з комплектуючими вартістю 1826 грн., електричний бойлер для підігріву води вартістю 980 грн., пральну машинку LGF1068LD вартістю 3769 грн., меблі кухонні вартістю 10000 грн., фритюрницю вартістю 500 грн., пароварку вартістю 700 грн., духову шафу «Siеmens» вартістю 4500 грн., варильну поверхню «Siemens» вартістю 1950 грн., витяжку вартістю 1000 грн., мікрохвильову піч вартістю 1000 грн., комплект посуду вартістю 2000 грн., холодильник «Korting KRK 63555 HW» вартістю 2999 грн., стіл скляний вартістю 4400 грн., штори кухонні вартістю 750 грн., портативний персональний комп'ютер (ноутбук) вартістю 4000 грн., смартфон «Samsung» GTI90100 LKA вартістю 5417 грн., праску «Tefal» вартістю 950 грн., сушку для білизни вартістю 169 грн., гладильну дошку вартістю 99 грн., дзеркало у ванну кімнату вартістю 800 грн., гроші в сумі 15986 грн., золоті вироби (ланцюжок, браслет, хрестик та чоловічий перстень) вагою 20 грамів вартістю 4000 грн. на загальну суму 91440 грн., поділити його, виділивши все це майно у власність [PERSON], оскільки вона його забрала, та стягнути з неї на його користь компенсацію вартості 1/2 частки спільного майна в сумі 45720 грн., а також понесені судові витрати з підстав, вказаних в позовній заяві, повністю підтвердивши викладені в ній обставини. Доповнили, що під час перевірки його заяви про вивезення майна з квартири Шевченківським РВ УМВС України відповідачка визнала факт того, що вона дійсно забрала майно з квартири, це підтвердили і свідки. Відповідачка [PERSON] та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, пояснили, що дійсно з 12 листопада 2010 року вона з позивачем [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 11 грудня 2012 року. Під час шлюбу [INFO] року народився син [PERSON], який після розірвання шлюбу залишився проживати разом з нею, з грудня 2012 року вона з дитиною проживає у своїх батьків в [ADDRESS]. Ще до реєстрації шлюбу з позивачем та після реєстрації шлюбу вони проживали в квартирі її брата [PERSON] в [ADDRESS], де користувались меблями, побутовою технікою та іншим майном, яке належить брату. Потім в серпні 2011 року перед народженням дитини переїхали проживати в квартиру [ADDRESS], що на праві приватної власності належить матері позивача [PERSON] До їх переїзду її батько [PERSON] за власні кошти зробив ремонт в цій квартирі. З квартири її брата вони забрали тільки свої особисті речі та частину посуду, оскільки в цій квартирі були меблі, побутова техніка, сантехніка, килим, жалюзі на вікнах, посуд, які належали позивачу та його матері, цим всім вони і користувались. За спільні кошти з позивачем вони нічого не придбавали, крім соковижималки і пароварки для приготування їжі дитині, а також дитячих ліжка та стільця, так як таких доходів у них не було. Вона не працювала, перебувала у відпустці по догляду за дитиною, а позивач свої доходи постійно скривав, зазначав, що у нього зарплата тільки 1500 грн. в місяць, хоча фактично була значно більшою, про що їй стало відомо тільки під час розгляду справи в суді про стягнення аліментів, тому коштів на придбання цього майна у них не було. Всупереч положенням ст.60 ЦПК України позивачем не надано доказів, які б достовірно підтверджували, що ними за час шлюбу за спільні кошти було придбано зазначене в позові майно на загальну суму 91440 грн. і вони ним користувались, що це майно вона вивезли з квартири без згоди позивача, а тому відсутні правові підстави для визнання цього майна спільною сумісною власністю подружжя та здійснення його поділу в судовому порядку. Позивач придбавав для себе мобільні телефони, можливо він і придбав зазначений в позові смартфон, однак він знаходиться у нього, так само як і ноутбук. Посилання позивача на постанову про закриття кримінального провадження від 05 січня 2013 року як на доказ розпорядження нею зазначеним в позові спільним майном, його викрадення та вивезення є безпідставним, оскільки в матеріалах цього кримінального провадження такого не встановлено. Вона виїхала з квартири 19 грудня 2012 року, за нею приїхала на пасажирському мікроавтобусі її тітка [PERSON], забрала з квартири тільки свої та дитячі особисті речі, дитячі ліжко і стілець. Часткове надання позивачем в обґрунтування позову товарних чеків, видаткових накладних та квитанцій (без пред'явлення до суду технічних паспортів на побутову техніку та гарантійних зобов'язань продавців товару) не є підставами для задоволення вимог позивача, оскільки даними документами неможливо встановити факти придбання майна саме ними (ідентифікувати покупця та продавців товару). Так само не є належними і допустимими доказами надані позивачем фотознімки, оскільки вони зроблені не в квартирі, де вони проживали. Тому в задоволенні позовних вимог просить відмовити за безпідставністю. Заслухавши пояснення сторін і їх представників, покази свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно ст.ст. 60, 69 ч.1, 70 ч.1, 71 ч.1 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відносно цих вимог закону судом встановлено, що 12 листопада 2010 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований у відділі РАЦС Чернівецького міського управління юстиції за актовим записом № 2009, який розірваний рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 11 грудня 2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та копією рішення (а.с.9, 11-12). Від шлюбу у позивача і відповідачки є малолітня дитина син [PERSON], [INFO] року народження, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.10). Позивач з відповідачкою підтримували фактичні подружні стосунки до реєстрації шлюбу і в цей час та після реєстрації шлюбу проживали разом в квартирі [ADDRESS], яка належить на праві власності брату позивачки [PERSON], де користувались меблями, побутовою технікою та іншим майном, яке належить йому, що визнали сторони в судовому засіданні, а також підтвердив допитаний в якості свідка [PERSON] В серпні 2011 року перед народженням дитини сторони перейшли проживати в квартиру [ADDRESS], яка належить на праві власності матері позивача [PERSON], де в листопаді 2011 року були зареєстровані, що вони визнали в судовому засіданні, а також підтверджується довідкою ПП «Ремжитлосервіс» № 539 від 18 лютого 2013 року та договором купівлі-продажу від 28 січня 2000 року (а.с.13-14). До їх вселення в цю квартиру батько відповідачки [PERSON] за власні кошти зробив там ремонт, що визнали сторони в судовому засіданні, а також підтвердили свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] Позивач [PERSON] в період шлюбу з відповідачкою працював в комунальному підприємстві «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок» і отримував середньомісячну зарплату близько 3500 грн., що підтверджується довідкою цього підприємства № 867 від 11 жовтня 2011 року (копія на а.с.41), а також рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 11 грудня 2012 року по справі про стягнення з нього аліментів на утримання сина та дружини (копія на а.с.11-12). Відповідачка [PERSON] працювала в ПАТ «Енергопостачальна компанія «Чернівціобленерго» на посаді техніка договірного відділу, отримуючи незначну заробітну плату в середньому 2000 грн., а з 28 листопада 2011 року по 30 вересня 2014 року їй надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (копія довідки № 66 від 02 липня 2013 року на а.с.39), вона не працює і отримує допомогу по догляду за дитиною. Доказів, які б підтверджували отримання ними інших доходів, суду не надано, а тому, враховуючи зазначені докази та пояснення сторін, суд приходить до висновку, що сторони в період шлюбу отримували не дуже великі доходи і не могли за ці їх кошти придбати спільно те майно і на таку суму, як зазначено в позові. Суд вважає достовірно встановленим, що під час подружнього життя позивач та відповідачка придбали диван-куток вартістю 4050 грн., плоскопанельний телевізор LG 32LE3300 вартістю 5545 грн., електричний бойлер для підігріву води вартістю 980 грн., пральну машинку LGF1068LD вартістю 3769 грн., духову шафу «Siеmens» вартістю 4500 грн., варильну поверхню «Siеmens» вартістю 1950 грн., витяжку вартістю 1000 грн., мікрохвильову піч вартістю 1000 грн., холодильник «Korting KRK 63555 HW» вартістю 2999 грн., праску «Tefal» вартістю 950 грн., а всього майна на загальну суму 26743 грн., що підтверджується товарними чеками від 22 листопада 2010 року, 11 липня 2011 року та прибутково-видатковою накладною від 05 серпня 2011 року (а.с.17-18, 22). Придбання сторонами спільно цього майна в період шлюбу підтвердили в судовому засіданні і свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] У зв'язку з цим суд не приймає як достовірні докази покази свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про те, що сторони в період шлюбу не придбавали цього майна, так як вони суперечать зазначеним доказам. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відносно цих вимог закону суд вважає, що позивачем [PERSON] не надано суду належних і допустимих доказів, які б з достовірністю підтверджували ті обставини, що він разом з відповідачкою в період шлюбу на спільні кошти придбали майно, а саме: шафу-купе дзеркальну вартістю 6000 грн., мультимедійну приставку вартістю 1500 грн., акустичні системи вартістю 1000 грн., шафу вартістю 900 грн., штори в житлову кімнату вартістю 2000 грн., килим вартістю 800 грн., постільний комплект (ковдра, подушки) вартістю 500 грн., люстру вартістю 750 грн., тумбочку з умивальником для ванної кімнати вартістю 600 грн., сантехнічні вироби з комплектуючими вартістю 1826 грн., меблі кухонні вартістю 10000 грн., фритюрницю вартістю 500 грн., пароварку вартістю 700 грн., комплект посуду вартістю 2000 грн., стіл скляний вартістю 4400 грн., штори кухонні вартістю 750 грн., портативний персональний комп'ютер (ноутбук) вартістю 4000 грн., сушку для білизни вартістю 169 грн., гладильну дошку вартістю 99 грн., дзеркало у ванну кімнату вартістю 800 грн., гроші в сумі 15986 грн., золоті вироби (ланцюжок, браслет, хрестик та чоловічий перстень) вагою 20 грамів вартістю 4000 грн. на загальну суму 59280 грн. Із копії накладної від 20 травня 2011 року та чека (а.с.19, 23) не вбачається, що придбано саме сантехнічні вироби з комплектуючими, оскільки не зазначено які саме сантехнічні вироби, а також сушку для білизни та гладильну дошку. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] також не підтвердили суду, що позивач і відповідачка придбали саме це майно і такої вартості. Надані позивачем [PERSON] фотознімки в підтвердження обставин придбання в період шлюбу зазначеного спільного майна (а.с.59-62) також не є такими належними і допустимими доказами, оскільки з них не вбачається, що вони зроблені саме в квартирі [ADDRESS], де сторони проживали, так як відповідачка [PERSON] ці обставини заперечує, свідки [PERSON] та [PERSON] також це не підтвердили. Крім того, судом встановлено, що позивачем [PERSON] 27 червня 2012 року було придбано смартфон «Samsung» GTI90100 LKA вартістю 5417 грн., що підтверджується видатковою накладною та чеком на оплату (а.с.20-21), однак ним не надано доказів того, що цим мобільним телефоном користувалась саме відповідачка [PERSON] і він знаходиться у неї, так як вона ці обставини заперечує. Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини та досліджені докази, суд вважає, що позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] в період шлюбу було придбано на спільні кошти: диван-куток вартістю 4050 грн., плоскопанельний телевізор LG 32LE3300 вартістю 5545 грн., електричний бойлер для підігріву води вартістю 980 грн., пральну машинку LGF1068LD вартістю 3769 грн., духову шафу «Siеmens» вартістю 4500 грн., варильну поверхню «Siеmens» вартістю 1950 грн., витяжку вартістю 1000 грн., мікрохвильову піч вартістю 1000 грн., холодильник «Korting KRK 63555 HW» вартістю 2999 грн., праску «Tefal» вартістю 950 грн., а всього на суму 26743 грн., яке є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу між ними в рівних частках, так як інше не визначено домовленістю між ними. Частка кожного з подружжя становить суму 13371 грн. 50 коп. З пояснень сторін в судовому засіданні та показів свідка [PERSON] судом встановлено, що 19 грудня 2012 року відповідачка [PERSON] з сином виїхала з квартири [ADDRESS], де проживала. З квартири вона забрала не тільки свої особисті речі та речі дитини, а також майно, зокрема, диван-куток, плоскопанельний телевізор LG, електричний бойлер для підігріву води, пральну машинку LGF1068LD, духову шафу «Siеmens», варильну поверхню «Siеmens», витяжку, мікрохвильову піч, холодильник «Korting KRK 63555 HW», праску «Tefal», які суд визнав спільним майном подружжя, придбаним в період шлюбу, що підтвердили допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також підтверджується дослідженими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження (копії в матеріалах справи) Шевченківського РВ УМВС України в Чернівецькій області № 12012270040000416 від 24 грудня 2012 року за заявою позивача від 23 грудня 2012 року, який вказав, що відповідачка в період з 18 по 23 грудня вивезла з квартири спільно нажите майно. При огляді квартири не було виявлено ніякого майна ні в кімнаті, ні в кухні, ні в коридорі, ні в ванній кімнаті, крім душової кабіни, що вбачається з протоколу огляду місця події. Ці обставини підтвердив в своїх поясненнях сусід з квартири [NUMBER] [PERSON] Також допитана в якості свідка 25 грудня 2012 року [PERSON] показала, що вона 19 грудня 2012 року близько 10 години прийшла в квартиру [ADDRESS], де проживала, щоб забрати речі, вона забрала свої речі і ті речі, які купили її батьки, однак жодних доказів придбання якогось майна її батьками суду не надано, тому суд вважає, що з квартири вона забрала спільно нажите майно з позивачем, а тому з відповідачки на користь позивача належить стягнути половину його вартості. У зв'язку з цим суд не приймає як належні і допустимі докази покази свідків [PERSON] та [PERSON] про те, що ніякого спільного майна відповідачка з квартири не вивозила. Таким чином, суд вважає достовірно встановленим, що позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] в період шлюбу набуто спільне майно подружжя: диван-куток, плоскопанельний телевізор LG, електричний бойлер для підігріву води, пральна машинка LGF1068LD, духова шафа «Siеmens», варильна поверхня «Siеmens», витяжка, мікрохвильова піч, холодильник «Korting KRK 63555 HW», праска «Tefal» загальною вартістю 26743 грн., яке підлягає поділу між ними в рівних частках, частка кожного становить суму 13371 грн. 50 коп. З врахуванням того, що зазначене майно в даний час знаходиться в користуванні відповідачки [PERSON], тому це майно належить виділити їй і з неї на користь позивача [PERSON] стягнути грошову компенсацію його частки в набутому спільному майні подружжя в сумі 13371 грн. 50 коп., задовольнивши частково позовні вимоги, а також в відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору суму 229 грн. 40 коп. На підставі викладеного, ст.ст. 368 ч.3, 372 ЦК України, ст.ст.60, 61, 69-71 СК України,

Outcome: partial