Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

В інтересах [PERSON] до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення моральної шкоди, звернулась представник позивача - [PERSON] . В обґрунтування позову представник зазначила, що 30.09.2019 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю позивача та відповідача по справі. Так, постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 04.11.2019 року у справі № 523/15787/19 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. В наслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень, вартість ремонтних робіт на відновлення пошкодженого автомобіля склала: 16 937грн. 34 коп. У зв`язку з викладеним, представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] , матеріальні збитки у розмірі 16 937, 34 грн., та моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 03 січня 2020 цивільну справу прийнято до провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам надіслано копію ухвали суду. В судовому засіданні, позивач та представник позивача, вимоги позовної заяви підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, що викладені в позові. Позивач додатково пояснив, що даний автомобіль є 2018 року випуску, він на нього тривалий час заощаджував грошові кошти, дорожньо-транспортна пригода негативно відобразилась на його звичному ритмі життя, що позначилось на моральних стражданнях та витратах пов`язаних з захистом його прав та інтересів, оскільки відповідач не бажав добровільно та в позасудовому порядку вирішити питання щодо відшкодування завданої шкоди, вимушений був звернутись за захистом своїх прав до суду. Просив стягнути з відповідача моральну шкоду, яку він оцінив у розмірі 50 000 гривень, що відповідно буда спричинена чисельними незручностями та хвилюванням. Відповідач, [PERSON] , позовні вимог визнав частково, та зазначив, що може відшкодувати позивачеві 17 000 гривень, в іншій частині позовних вимог просив відмовити, оскільки, зазначив, що позов є необґрунтованим, а викладені в ньому обставини такими, що не відповідають дійсності. Додатково пояснив, що позивачем не було проведено експертизу щодо визначення розміру збитків, він місце події не залишав. В останньому засідання просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача та адвоката позивача, які наполягали на задоволенні позовних вимог, відповідача, який просив відмовити у задоволенні позову, вивчивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відповідно до положень ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач відзиву на позов або письмових пояснень щодо позовних вимог не надав, а тому суд розглядає справу за наявними у ній доказами. Судом встановлено що, 30.09.2019 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «ВАЗ» реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та «Toyota» реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 04.11.2019 року (справа № 523/15787/19) [PERSON] , [INFO] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, на накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. (а.с.10). Також, постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 05.11.2019 року (справа № 523/15799/19) [PERSON] , [INFO] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого 122-4 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. (а.с.9). Згідно технічного паспорту автомобіль «Toyota» реєстраційний номер [NUMBER] , 2018 року випуску, зареєстрований за [PERSON] . Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.11-12). Відповідно до рахунку на оплату № 10967 від 02.10.2019 року (виконавець: ТОВ «ВПТ «Інжпроект», замовник: [PERSON] ), вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Toyota» реєстраційний номер [NUMBER] становить: 14 114, 45 грн. без ПДВ, усього з ПДВ 16 937, 34 грн. (а.с.13). На підтвердження проведених ремонтних робіт, позивачем надано: Акт виконаних робіт № 00000010967 від 17.10.2019 року; квитанції № ПН3573498 від 10.10.2019 року та № ПН3556638 від 02.10.2019 року, відповідно до яких позивачем сплачено грошові кошти у сумі: 16 937, 34 грн.(а.с.14-16). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з положеннями статті 11 ЦК України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків. У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. На дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди водій не надав доказів щодо наявності в нього договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, таким чином відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У відповідності до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Таким чином, спір про відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 Цивільного кодексу України, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування. Враховуючи викладене, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок спростування презумпції вини, шляхом доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Проводячи оцінку поданих доказів, суд вважає, що саме неправомірними діями відповідача, які полягали у порушенні Правил дорожнього руху, позивачу заподіяно шкоду. Вирішуючи питання про розмір матеріальної шкоди, суд,

Outcome: partial