Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

В липні 2016 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. В позовній заяві вона вказала, що 05 червня 1999 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб в Косівській сільській раді Чортківського району Тернопільської області. актовий запис №04. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], яка пербуває на утриманні матері та з нею проживає. З відповідачем разом не проживають. Матеріальної допомоги на утримання дочки він не надає, хоча має таку можливість і як батько зобовязаний це робити. Тому позивачка просить стягнути з нього аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, оскільки відповідач має матеріальну можливість сплачувати таку суму так як неофіційно працює водієм таксі і крім того грає по весіллях. Відповідач [PERSON] позов визнає частково на суму 500 гривень, оскільки в нього не має постійного заробітку, а при можливості він буде надавати дитині і більші кошти. Крім того він залишив дружині житло і сам має несплачений кредит за автомобіль. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 05 червня 1999 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають дочку [PERSON], [INFO], яка пербуває на утриманні матері та з нею проживає. Як вбачається з позовної заяви та пояснень позивачки [PERSON] коштів на утримання дитини не дає, хоча відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України як батько зобовязаний утримувати її до досягнення повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до вимог ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 184 цього Кодексу якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. На підставі наведеного, суд визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню на утримання дитини в твердій грошовій сумі враховує те, що відповідач має неофіційні заробітки працюючи водієм таксі та надає музичні послуги на весіллях, про що він не заперечив в судовому засіданні, вважає що стягненню підлягає тверда грошова сума в розмірі по 700 гривень щомісячно.

Outcome: partial