Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

В квітні 2011 р. Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі Миколаївської обласної дирекції (далі - Банк) звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа ТОВ «Стайл-Т» про стягнення заборгованості за генеральним кредитним договором №010/01-02/07-106 та укладеними в його рамках кредитними договорами №010/01-02/07-107, №010/01-02/07-108, №010/01-02/07-109 в сумі 31.626.334,20 грн., з яких 18.740.000,00 грн. - заборгованість за кредитами, 7.555.553,06 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, 5.330.781,14 грн. - пеня за неналежне виконання умов кредитного договору. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги уточнив, та з урахуванням судових рішень про визнання недійсними договорів поруки, укладених з [PERSON], та часткової сплати заборгованості за кредитом просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №010/01-02/07-109 в сумі 417.002,24 грн. з яких: 317.280,70 грн. - заборгованість по відсоткам, 99.721,54 грн. - пеня. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, направили в судове засідання своїх представників [PERSON] та [PERSON] Представники відповідачів [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову посилаючись на не доведення представником позивача розміру заборгованості та на рішення господарського суду Миколаївської області, яким відмовлено позивачу у стягненні заборгованості з ФОП [PERSON] за кредитним договором №010/01-02/07-109, що є підставою для відмови в задоволенні позову до [PERSON], як поручителя за цим кредитним договором. Представник третьої особи ТОВ «Стайл-Т» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про поважність причин нез'явлення суд не повідомлено. Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, приходить до наступного. 21.12.2007 р. між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») і ТОВ «СТАЙЛ -Т» та ФОП [PERSON] було укладено генеральний кредитний договір №010/01-02/07-106 (т.1 а.с.10-16). В рамках зазначеного генерального кредитного договору було укладено: 21.12.2007р. між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є Банк) і ТОВ «СТАЙЛ -Т» - кредитний договір №010/01-02/07-107 (т.1 а.с. 17-21); 21.12.2007р. між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є Банк) і ТОВ «СТАЙЛ -Т» - кредитний договір №010/01-02/07-108 (т.1 а.с. 24-29); 21.12.2007р. між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є Банк) і ФОП [PERSON] - кредитний договір №010/01-02/07-109 (т.1 а.с.32-37). 21.12.2007 р. між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є Банк) і [PERSON] було укладено договір поруки №010/01-02/07-106/4, згідно з яким остання взяла на себе зобов'язання перед Кредитором (Банком) відповідати по борговим зобов'язанням боржників ТОВ «СТАЙЛ-Т» та ФОП [PERSON], які виникають з умов генерального кредитного договору №010/01-02/07-106 (т.1 а.с. 41-43). Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 19.11.2013 року (т.2 а.с. 5-6, 47) договір поруки №010/01-02/07-106/4 від 21.12.2007 р. укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» і [PERSON] визнаний припиненим, що є підставою для відмови в задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] 21.12.2007 р. між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є Банк) і [PERSON] було укладено договір поруки №010/01-02/07-106/3 (т.1 а.с. 160-162), згідно з яким останній взяв на себе зобов'язання перед Кредитором відповідати по борговим зобов'язанням боржників ТОВ «СТАЙЛ-Т» та ФОП [PERSON], які виникають з умов генерального кредитного договору №010/01-02/07-106. Відповідно до ст.. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно з положеннями ч.2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Як вбачається з п.1.1 умов кредитного договору №010/01-02/07-109, укладеного 21.12.2007р. між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є Банк) і ФОП [PERSON], кредитор, на положеннях та на умовах договору та в рамках генерального кредитного договору №010/01-02/07-106 від 21.12.2007р. відкрив позичальнику (ФОП [PERSON]) не відновлювальну кредитну лінію у сумі 1.200.000, 00 грн. строком до 18.12.2011р. із сплатою 14,75 % річних. 15.07.2008р. між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ФОП [PERSON] укладено додатковий договір №010/01-02/07-109/1 до кредитного договору №010/01-02/07-109, яким п.1.1 кредитного договору №010/01-02/07-109 виклали у наступній редакції: «Кредитор, на положеннях та на умовах договору та в рамках генерального кредитного договору №010/01-02/07-106 від 21.12.2007р., відкрив позичальнику не відновлювальну кредитну лінію у сумі 1.200.000, 00 грн. строком до 18.12.2011р. із сплатою 18 % річних.» (т.1 а.с. 40). На виконання умов кредитного договору, ФОП [PERSON] було відкрито банківський рахунок на який від Кредитора перераховані кредитні кошти в сумі 1.200.000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №27 від 25.12.2007р. (т.1 а.с. 90). В подальшому ФОП [PERSON] не належним чином виконував свої зобов'язання по кредитному договору, внаслідок чого утворилась заборгованість. На підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором позивачем надані розрахунки та рішення Господарського суду Миколаївської області від 26.12.2013р. по справі №915/1994/13, залишене без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 04.03.2014р. (справа №915/1994/13), яким встановлено, що розмір заборгованості за кредитним договором №010/01-02/07-109 станом на 26.12.2013р. складає 417.002,24 грн., з яких 317.280,70 грн. - заборгованість по відсоткам, 99.721,54 грн. - пеня. Оцінюючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог суд виходить з наступного: Розділом 3 кредитного договору №010/01-02/07-109 сторони визначили умови надання та забезпечення кредиту. Так, відповідно до п.3.3 кредитного договору у першу чергу погашається заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом, в другу чергу погашається сума основної заборгованості за кредитом, в третю чергу погашається заборгованість за неустойкою та інша безспірна заборгованість. Відповідно до ч.2,3 п.6.1 кредитного договору, відсотки за кредитом позичальник сплачує щомісячно платіжним дорученням на рахунок доходів кредитора не пізніше 26-го числа кожного місяця та остаточно при погашенні кредиту. Основна заборгованість за кредитом погашається позичальником у відповідності до графіку погашення заборгованості, а у випадку, якщо такий не був укладений - не пізніше останнього дня користування кредитом, зазначеного п.1.1. Договору. Відповідно до графіку (т.1 а.с. 38-39), погашення по тілу кредиту настає з 22-го числа кожного місяця. Як вбачається з наданих позивачем розрахунків (т.1 а.с. 61-76, 112-123), кошти, які надходили від позичальника направлялись в першу чергу на погашення тіла кредиту, а потім на погашення відсотків, що суперечить умовам кредитного договору щодо черговості зарахування коштів. Згідно з п. 12.3 кредитного договору, зміни в договорі оформлюються додатковою угодою сторін (крім випадків зменшення відсоткової ставки за кредитом відповідно до п.7.3 Договору), які стають невід'ємною частиною договору. Проте, позивачем не надано будь-яких доказів внесення змін до кредитного договору щодо узгодження іншої черговості зарахування коштів. При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог ст.. 58,59 ЦПК України. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, згідно з положеннями ст.. 60 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог або заперечень. Недоведеність позову є підставою для відмови у його задоволенні. Таким чином, не доведення позивачем розміру заборгованості за кредитним договором №010/01-02/07-109, в зв'язку з проведення погашення кредиту з порушенням умов договору, є підставою для відмови в задоволенні позову Банку про стягнення з [PERSON] як з поручителя за вказаним кредитним договором. Доводи представника позивача щодо звільнення від доказування розміру заборгованості з підстав, передбачених ч.3 ст. 61 ЦПК України, в зв'язку з встановленням розміру заборгованості рішенням Господарського суду Миколаївської області від 26.12.2013 року (справа №915/1994/13), судом оцінюються критично, оскільки суду не було надано належним чином завіреної копії такого рішення з відміткою про набрання ним законної сили. З наданої представником позивача копії рішення (справа №915/1994/13) вбачається, що розмір заборгованості цим рішенням не визначався, а лише зазначено, що сума боргу є заборгованість, визначеною рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 14.03.2013р. у справі №784/843/13 станом на 23.05.2012р., копія якого позивачем взагалі не надана. Крім того, відповідно до рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.12.2013 року (справа №5016/2580/2011(13/173), залишеного без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 03.06.2014р. ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено в задоволені позову про стягнення з ФОП [PERSON] заборгованості за кредитним договором №010/01-02/07-109 від 21.12.2007р.

Outcome: dismissed