Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

В лютому 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на дитину та на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, посилаючись на те, що відповідач є батьком їх неповнолітньої дитини [PERSON], яка перебуває на її утриманні. На даний час сторони спільно не проживають, відповідач не приймає участь у вихованні дитини та в добровільному порядку ніякої матеріальної допомоги на її утримання не надає. Просила суд стягнути з відповідача щомісяця аліменти на дитину в розмірі 1/4 частини всіх його доходів та на її утримання до досягнення дитиною трьох років в розмірі 1/5 частини його доходів. В судове засідання позивачка не зявилась, однак направила на адресу суду заяву, в якій підтримала позов та просила розглянути справу у її відсутності. Представник відповідача позов визнав частково та пояснив суду, що відповідач офіційно працює в ТОВ «Боянівка» та згідний платити аліменти на утримання дитини, однак вимоги щодо сплати аліментів на утримання дружини не визнає, оскільки остання є працездатною. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], яка перебуває на утриманні позивачки, що сторонами не оспорюється. Дитина не перебуває на диспансерному обліку в лікарні, сторони проживають окремо. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. 8\~ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Приймаючи до уваги, що відповідач як батько зобовязаний приймати участь в утриманні своєї дитини на рівні із матірю, суд вважає обґрунтованими заявлені позовні вимоги щодо стягнення аліментів з відповідача на утримання своєї дитини. Зважаючи, що відповідач має постійний дохід у виді заробітної плати, то відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України розмір аліментів на утримання дитини має бути визначений у частці від його доходу. При цьому, суд у відповідності до вимог ст. 182 СК України враховує матеріальне становище та стан здоровя дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи у сукупності досліджені докази, із урахуванням розміру доходу сторін, та виходячи з принципу справедливості та розумності, а також обовязку обох батьків приймати участь в утриманні своєї дитини, суд вважає за необхідне присудити відповідачу аліменти на утримання дитини щомісяця в розмірі 1/4 частини всіх його доходів. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до частин 1-2 статті 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. За змістом ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. За вказаних обставин, позивачка, яка розірвала шлюб з відповідачем, має право на її утримання від останнього до досягнення дитиною трьох років, оскільки дитина проживає з нею та фактично перебуває на її утриманні. Доводи відповідача про те, що він не визнає позовні вимоги в частині утримання позивачки з тих підстав, що остання є працездатною, суд визнає безпідставними, оскільки таке утримання передбачено Законом. Визнаючи суму аліментів на утримання позивачки, суд враховує, що відповідач має доходи у вигляді заробітної плати, не має на утриманні інших дітей, а тому має можливість надати таку матеріальну допомогу. В той же час, із урахуванням того, що непрацездатний батько відповідача [PERSON] проживає разом з ним, а тому фактично знаходиться на його утриманні, виходячи з принципу співмірності та розумності, суд вважає за доцільне присудити відповідачу аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років в сумі 1/8 частини всіх його доходів. Визначаючи час з якого слід присудити аліменти, суд приймає до уваги, що позовна заява подана до суду 20 лютого 2017 року, а відповідно до ст.ст. 79, 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати по справі. На підставі ст.ст. 75, 79, 80, 84, 91, 180-183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial