Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

В листопаді 2015 року позивачі звернулися до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що 17.11.1998 року між ними та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: Херсонська область, Голопристанський р-н, с. Велика Кардашинка. Договір купівлі-продажу був укладений на Херсонській товарній біржі «ВА БАНК» та зареєстрований в журналі реєстрації біржових угод за №2-0568. Вважають, що вони набули право власності на домоволодіння, оскільки на час укладення договору купівлі-продажу суперечностей стосовно виникнення права власності не виникало, всі істотні умови договору сторонами виконано. Однак у зв'язку з тим, що договір не було посвідчено в нотаріальному порядку, вони не можуть розпорядитися нерухомістю через відсутність належного правовстановлюючого документу. Просили визнати за ними право власності на житловий будинок, розташований за адресою: вул.Черкаська, 7 в с.Велика Кардашинка, Голопристанського району, Херсонської області. В судове засідання позивачі не зявилися, надали заяву про слухання справи у їх відсутність, просили задовольнити позов. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно зясувавши обставини, на які позивачі посилаються, як на підставу своїх вимог, прийшов до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 17.11.1998 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], яка згідно свідоцтво про розірвання шлюбу та укладення шлюбу змінила прізвище на «Гейсуленко» був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: Херсонська область, Голопристанський р-н, с.Велика Кардашинка. Договір купівлі-продажу був укладений на Херсонській товарній біржі «ВА БАНК» та зареєстрований в журналі реєстрації біржових угод за №2-0568. За змістом статті 392 Цивільного Кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно вимог статті 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, яка діяла на момент укладення угоди), договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Разом з тим, відповідно до положень статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, що діяла на момент укладення угоди), угоди купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Здійснити нотаріальне посвідчення договору на сьогодні є не можливим, оскільки продавець договором [PERSON] помер 04.03.2015 року, а спадкоємці відсутні, що підтверджується відповідними довідками. Таким чином, суд вважає, що позивачі, придбавши у [PERSON] за угодою купівлі-продажу житловий будинок, на підставі статті 15 Закону України «Про товарну біржу», статті 128 ЦК УРСР правомірно набули право власності на домоволодіння, однак, в силу положень статті 227 ЦК УРСР, укладена угода була неналежним чином посвідчена, що унеможливлює позивачам в подальшому вільно розпоряджатися своєю власністю, а за таких обставин, їх право підлягає судовому захисту відповідно до вимог статті 392 ЦК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved