Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-24 00:00:00

В листопаді 2013 року позивач [PERSON] заявив в суді позовні вимоги до неповнолітнього [PERSON] , [PERSON], [PERSON] , неповнолітнього [PERSON] , [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди , заподіяної кримінальним правопорушенням . Мотивував позивач свої вимоги тим , що 05.05.2013 року неповнолітні відповідачі [PERSON] та [PERSON] близько 03- 00 год . прибули до його господарства в смт. Березна Менського району Чернігівської області та заволоділи його автомобілем марки « VOLKSWAGEN» моделі Passat B-5 державний номерний знак [NUMBER] . В подальшому , рухаючись на викраденому автомобілі по дорозі Чернігів-Мена - Сосниця - Грем'яч , в с.Волосківці Менського району , на небезпечному повороті не впорались із керуванням та з'їхали в кювет , в результаті чого автомобілю було спричинено пошкодження . Відповідно до висновку експерта , вартість матеріального збитку , завданого протиправними діями відповідачів становить 33 814 грн. 17 коп. Позивач посилаючись на вирок Менського районного суду Чернігівської області ( справа 738/1630/13- к № провадження 1-кп /738/82/2013 ) , вважає , що неповнолітні відповідачі [PERSON] та [PERSON] визнані винними у протиправному діянні щодо викрадення його авто , тому він звернувся до суду за захистом своїх інтересів . В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали свої позовні вимоги , посилаючись на обставини , викладені в позовній заяві . Відповідач [PERSON] , його представник ( опікун ) [PERSON] в судовому засіданні позовних вимог не визнали . Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовних вимог не визнав та показав , що матеріальна та моральна шкода може бути стягнута з винної особи , що стосується неповнолітнього [PERSON] , то жодним юридичним документом не підтверджується його вина з приводу викрадення у позивача автомобіля марки « VOLKSWAGEN» моделі Passat B-5 державний номерний знак [NUMBER] . Вироком Менського районного суду Чернігівської області від 10.09.2013 року він визнаний винним , але по інших епізодах , які жодним чином не стосуються транспортного засобу , що належить потерпілому . Крім того , [PERSON] та [PERSON] не визнані винними у вчиненні протиправних дій . Що стосується судових витрат на правову допомогу за участь в кримінальному провадженні та в цивільній справі , то кодекси містять вичерпний перелік випадків , коли стягуються витрати , в даному випадку вони не можуть бути стягнуті на користь позивача з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув , хоча був належним чином , відповідно до вимог чинного законодавства викликаний в судове засідання . Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та показав , що він погоджується з розміром матеріальної шкоди , так як вона визначена висновком експерта , щодо моральної шкоди , то він її не визнає , на думку відповідача вона завелика . Відповідачка [PERSON] ( мати неповнолітнього відповідача [PERSON] ) в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково та показала , що вона позивачеві та його дружині пропонувала частково кожного місяця виплачувати спричинену сином шкоду , але відповідач не погодився . Вона має на утриманні двох неповнолітніх дітей , чоловік хворів і помер , приймав участь у ліквідації аварії на ЧАЕС . Родина відповідачки має скрутний матеріальний стан . Заслухавши пояснення сторін , дослідивши всі зібрані по справі докази , суд приходить до наступного . Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 27 грудня 2012 року , відповідачку [PERSON] призначено опікуном над малолітнім [PERSON] , [PERSON] було позбавлено батьківських прав . В судовому засіданні було з'ясовано , що в кримінальному провадженні справа № 738/1630/13-к № провадження 1-кп /738/82/2013 щодо неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] на а .с. 170 т.2 знаходиться постанова слідчого щодо закриття кримінального провадження в частині притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] , по факту незаконного заволодіння автомобілем марки « VOLKSWAGEN» моделі Passat B-5 державний номерний знак [NUMBER] , що належить позивачеві , у зв'язку із недосягненням ним віку кримінальної відповідальності . Зазначений процесуальний документ не визначає ступінь винуватості неповнолітнього відповідача [PERSON] До особи, яка вчинила кримінальне правопорушення після досягнення одинадцятирічного віку, але до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, у будь-якому випадку, незважаючи на ступінь тяжкості вчинюваного діяння, згідно зі ст. 498 КПК мають застосовуватись примусові заходи виховного характеру. Детальніше про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру йдеться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 2. Кримінальний процесуальний кодекс України містить Главу 38 параграф 2 «Застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітніх , які не досягли віку кримінальної відповідальності ». Постановою Пленуму Верховного суду України № 2 від 15.05.2006 року « Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру » визначено , зокрема п.20 - у разі необхідності застосування примусових заходів виховного характеру до особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у період від 11 років до досягнення віку, з якого настає кримінальна відповідальність, слідчий виносить постанову про закриття кримінальної справи та про застосування до неповнолітнього зазначених заходів, після чого направляє справу разом із постановою прокурору, а прокурор - до суду, який і постановляє рішення про застосування цих заходів. В судовому засіданні при розгляді даної категорії справ суд повинен ретельно з'ясувати : чи мало місце суспільно небезпечне діяння , чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку , з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння , чи слід застосовувати до нього примусові заходи виховного характеру і якщо слід , та які . Відповідно до ст.1183 ЦК України , батьки зобов'язані відшкодовувати шкоду, завдану дитиною , щодо якої вони позбавлені батьківських прав , протягом трьох років після позбавлення їх батьківських прав , якщо вони не доведуть , що ця шкода є наслідком невиконання ними своїх батьківських прав . В судовому засіданні було з'ясовано , що судом не перевірялась причетність неповнолітнього [PERSON] до викрадення авто , що належить позивачеві . Тому на думку суду , вимоги щодо стягнення з [PERSON] , його опікуна [PERSON] та [PERSON] ( батька , який позбавлений батьківських прав ) моральної та матеріальної шкоди , а також витрат на правову допомогу та коштів за надання оголошення у пресі - не може бути задоволено . Відповідно до тексту вироку Менського районного суду Чернігівської області від 10.09.2013 року , відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ст. 289 ч.2 КК України в тому числі і за викрадення автомобіля , який належить позивачеві Згідно із ст.ст. 1166 , 1167 ЦК України матеріальна та моральна шкода стягується з винної особи . Статтями 1178 , 1179 ЦК України регламентується порядок відшкодування шкоди малолітньою та неповнолітню особою . Відповідно до висновку експерта а. с. 13-25 т . 1, вартість матеріального збитку завдана власнику автомобіля марки марки « VOLKSWAGEN» моделі Passat B-5 державний номерний знак [NUMBER] , що належить позивачеві становить 33 814,17 грн. Позивач виявив бажання стягнути з неповнолітнього відповідача [PERSON] та його матері [PERSON] 16 907 грн. Вироком Менського районного суду Чернігівської області від 10.09.2013 року відповідач [PERSON] визнаний винним у викрадені авто , що належить позивачеві . Розглянувши справу у рамках позовних вимог , суд вважає що вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню . Щодо стягнення моральної шкоди з відповідача [PERSON] та його матері [PERSON] , з урахуванням засад розумності , виваженості та справедливості , враховуючи матеріальний стан сторони відповідачів , неповнолітній вік винної особи , глибину страждань позивача , суд вважає що ці вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 3000 грн. Статтею 56 ЦПК України регламентовано , що правову допомогу надає особа , яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги . Така особа має право на надання правової допомоги , допускається ухвалою суду за заявою особи , яка бере участь у справі . Стаття 79 ЦПК України передбачає одним із видів судових витрат , зокрема витрати на правову допомогу ( ч.3 п.2 ) . Враховуючи , що в судовому засіданні не було ухвалено процесуального документу щодо залучення адвоката , суд вважає , що вимоги з приводу відшкодувань витрат позивачу на правову допомогу не можуть бути задоволені . Згідно із ст. 118 КПК України , процесуальні витрати складаються з : витрат на правову допомогу , витрат , пов'язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження , витрат , пов'язаних з залученням потерпілих , витрат , пов'язаних із збереженням і пересиланням речей . Відповідно до ч.2 ст. 120 КПК України , витрати , пов'язані з оплатою допомоги представника потерпілого , цивільного позивача , які надають правову допомогу за договором , несе відповідно потерпілий , цивільний позивач , цивільний позивач . Текстом вироку Менського районного суду Чернігівської області від 10.09.2013 року було вирішено питання з приводу встановлених процесуальних витрат . Тому на думку суду , вимоги щодо стягнення з відповідача [PERSON] та його матері [PERSON] витрат на правову допомогу , яка була використана в період розгляду кримінального провадження справа № 738/1630/13-к № провадження 1-кп /738/82/2013 щодо неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] не може бути задоволено . На підставі вищезазначеного,

Outcome: partial