Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

В листопаді2020 року позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про встановлення факту родинних відносин та визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування. Позов мотивовано тим, що [INFO] помер його брат [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, що складається з права на земельну ділянку площею 3,2404 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Ширмівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, яка належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 763003. Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради, спадщину після смерті померлого [INFO] [PERSON] [INFO] , прийняв його син - [PERSON] , [INFO] , який проживав і був зареєстрований разом із спадкодавцем шість місяців до дня смерті, на день смерті та шість місяців після смерті, але не встиг оформити свої спадкові права, оскільки помер [INFO] . [PERSON] , який помер [INFO] , постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На час відкриття спадщини разом із спадкодавцем [PERSON] ніхто не проживав та не був зареєстрований. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшло право на зазначену земельну ділянку. У встановлений законом шестимісячний строк позивач подав заяву про прийняття спадщини після смерті рідного племінника - [PERSON] до Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області за місцем відкриття спадщини. 16 жовтня 2020 року позивач звернувся до Фастівської районної державної нотаріальної контори з метою оформлення спадщини після смерті [PERSON] та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Проте, державний нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 16.10.2020 року № 921/02-31/54, в якій зазначено, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом на майно не можливо, оскільки відповідно до пунктів 4.1, 4.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряється наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом особи, яка має право на спадщину, та для одержання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно необхідно надати правовстановлюючі документи на нього (оригінал свідоцтва про право власності на житловий будинок, договір купівлі - продажу, дарування, рішення суду, державний акт на право власності на земельну ділянку тощо). У разі відсутності таких правовстановлюючих документів Фастівська районна державна нотаріальна контора Київської області не зможе видати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки на спадкове майно не надано правовстановлюючі документи, отже не підтвердженні права та обов`язки померлого на вищезазначене майно. За відсутності у спадкоємців необхідних документів для видачі свідоцтва про право на спадщину, нотаріус роз`яснює їм процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. В даному випадку позивачем не надано нотаріусу оригінал державного акту на право власності па земельну ділянку серії ЯЖ №763003, яка належала [PERSON] , померлому [INFO] , спадкоємцем якого за законом був його син [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав та помер. Крім того, при підготовці документів для прийняття спадщини після смерті племінника [PERSON] , з`ясувалося, що у документах, які підтверджують родинні стосунки із спадкодавцем існують розбіжності, а саме у свідоцтві про народження батька померлого [PERSON] ім`я матері зазначене - « [PERSON] », а в свідоцтві про народження позивача - « [PERSON] », хоча з відомостей у свідоцтві про смерть матір зазначена як « [PERSON] ». Такі розбіжності у документах ставлять під сумнів родинні стосунки позивача із спадкодавцем, що унеможливлює здійснення нотаріальних дій по оформленню спадкового майна. Вказує на те, що [INFO] народилась його мати - [PERSON] . 22 травня 1942 року вона одружилась із [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». 16 травня 1948 року мати вдруге одружилась з [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». [INFO] мати [PERSON] померла. [INFO] народився його брат та батько спадкодавця [PERSON] , в його свідоцтві про народження матір`ю зазначена [PERSON] , батько - [PERSON] . [INFO] народився позивач [PERSON] , відповідно до його свідоцтва про народження його матір`ю є [PERSON] , батько - [PERSON] . Наразі наявна розбіжність в написанні імені та прізвища його матері в свідоцтві про народження - « [PERSON] », в свідоцтві про народження брата [PERSON] - « [PERSON] » та в свідоцтві про смерть матері - « [PERSON] ». Така невідповідність написання в документах прізвища та імені його матері перешкоджає в оформленні спадщини після смерті його рідного племінника по лінії брата, оскільки згідно даних документів не прослідковуються родинні відносини між ним та батьком померлого, як рідними братами. За таких обставин вважає, що є необхідність встановленням факту, що має юридичне значення, а саме, що він є рідним братом [PERSON] , померлого [INFO] , та рідним дядьком [PERSON] , померлого [INFO] . Крім того, покликається на ту обставину, що на даний час оригінал правовстановлюючого документа, тобто держаного акта на право власності на земельну ділянку втрачений, у зв`язку із чим ним у газеті «Наша газета» було розміщено оголошення про те, що втрачений державний акт на земельну ділянку, виданий на ім`я [PERSON] , вважати недійсним. Втрата вказаного державного акта на право власності на земельну ділянку є перешкодою для видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку. Звертає увагу суду на те, що належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Посилаючись на наведені обставини та положення ст. ст. 13, 41, 55 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 25, 346, 1216,1218,1222, 1266 ЦК України, просить: - встановити факт, що він є рідним братом [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , та дядьком [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] ; - визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 3,2404 га, яка розташована на території Ширмівської сільської ради, Погребищенського району, Вінницької області з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0523488200:08:003:0038, яка належала [PERSON] , померлому [INFO] , на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 763003, спадкоємцем якого за законом був його син [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав та [INFO] помер. Ухвалою судді від 21.12.2020 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження. Позивач в судовому засіданні підтвердив викладені в позовній заяві обставини, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник позивача - адвокат Полігас В.М. в судовому засіданні пояснив, що після смерті брата позивача [PERSON] відкрилась спадщина, яку фактично прийняв його син [PERSON] , який проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Позивач вчасно подав заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . У позивача і [PERSON] спільна мати. [PERSON] являється дядьком [PERSON] . Він був рідним братом матері [PERSON] - [PERSON] . Вважає, що досліджені судом докази в їх сукупності підтверджують факт родинних відносини між позивачем та померлими його рідним братом та племінником. Звернув увагу суду на те, що відсутність правовстановлюючого документа на спірну земельну ділянку позбавляє позивача можливості оформити свої спадкові права, що підтверджується постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Разом із цим, вказав, що позивач надав нотаріусу витяг із Державного земельного кадастру на вказану земельну ділянку, і вона знаходиться в матеріалах спадкової справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі (а.с.152,154). В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона являється дочкою позивача. Померлий [PERSON] є рідним братом її батька. Її батько і [PERSON] рідні брати по матері. В свою чергу [PERSON] є племінником її батька. [PERSON] померла і всі їхні діти також. [PERSON] , наскільки вона знає, рідний брат матері [PERSON] . [INFO] померла мати позивача [PERSON] ( [PERSON], [PERSON]). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивач був його сусідом. [PERSON] був братом позивача по матері. Вони жили по сусідству в с.Ширмівка, маму їх звали [PERSON] . В селі звали [PERSON]. У [PERSON] було троє дітей. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що разом із позивачем вони ходили в школу в с.Ширмівка. Його маму звали [PERSON]. Ще були у нього два брати - [PERSON] і [PERSON] . [PERSON] був старший за позивача. Чи були діти у [PERSON] він не знає. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи із наступного. Так, судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.12). 22.05.1942 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Після реєстрації шлюбу нареченій присвоєно прізвище - [PERSON] (а.с.13). [INFO] народився [PERSON] , батьком якого являється [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] , що підтверджується записом акту про народження №12 (а.с.75). 16.05.1948 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с.13). [INFO] народився позивач [PERSON] , батьком якого являється [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.14). [INFO] народився [PERSON] , батьком якого являється [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] , що підтверджується записом акта про народження №10 від 07.05.1970 року (а.с.122). [INFO] на території Ширмівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.12). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується актовим записом про смерть №12 від 17.12.2018 року (а.с.123). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.99). Із виписки з погосподарської книги №4 за 1967-1969 роки по домогосподарству, розташованому в с.Ширмівка, Погребищенського району, Вінницької області (особистий рахунок № [NUMBER] ), вбачається, що головою сім`ї є [PERSON] , до складу сім`ї входять сини: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.19). Наведені письмові докази в їх сукупності та системному взаємозв`язку із показами свідків, на переконання суду, поза будь-яким розумним сумнівом доводять ті факти, що позивач є рідним братом [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , та дядьком [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] . Встановлення зазначених фактів, що мають юридичне значення, є необхідним для оформлення позивачем своїх спадкових прав на спірну земельну ділянку, за умови подання нотаріусу усіх передбачених чинним законодавством документів. З огляду на викладене позовні вимоги в частині встановлення означених фактів, що мають юридичне значення, підлягають задоволенню. Разом із цим, позовна вимога про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування не підлягає задоволенню, зважаючи на таке. Судом встановлено, що [PERSON] належала на праві власності земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,2404 га, що розташована на території Ширмівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, кадастровий номер:0523488200:08:003:0038, що підтверджується Інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 19.10.2020 року, відповідно до якої державна реєстрація права власності [PERSON] на спірну земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень була здійснена 12.05.2017 року на підставі відповідного запису №20389331(а.с.22). Згідно із довідкою від 25.06.2020 року №195/02-27, виданою виконкомом Дмитрівської сільської ради Фастівського району Київської області, спадщину після смерті померлого [PERSON] прийняв син померлого [PERSON] , який проживав і був зареєстрований разом зі спадкодавцем шість місяців до дня смерті, на день смерті та шість місяців після смерті, але не встиг оформити спадкові права, оскільки помер [INFO] . [PERSON] постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем [PERSON] ніхто не проживав та не був зареєстрований (а.с.15). Згідно із Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 24.03.2021 року спадкова справа щодо майна померлого [INFO] [PERSON] не заводилася (а.с.95). На підставі заяви відповідача [PERSON] від 28.01.2020 року Фастівською державною нотаріальною конторою Київської області відкрито спадкову справу №44/2020 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . (а.с.97). На момент смерті [PERSON] проживав і був зареєстрований в [ADDRESS] , на день його смерті разом із ним в будинку ніхто не був зареєстрований, у шлюбі не перебував, дітей у нього не було, батьки на день його смерті відсутні, заповіту ним складено не було, що підтверджується довідкою від 14.01.2020 року №24/02-27, виданою Дмитрівською сільською радою Фастівського району Київської області (а.с.104). 18.05.2020 року позивач [PERSON] звернувся до Фастівської державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини після смерті свого племінника [PERSON] . У вказаній заяві він повідомив, що окрім нього, спадкоємцем за законом також є рідний дядько померлого [PERSON] (а.с.108). Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно із підпунктом 1.13 пункту 1 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 (надалі - Порядок №296/5) місце відкриття спадщини підтверджується: довідкою про реєстрацію/останнє місце проживання виконавчого органу сільської, селищної або міської ради, сільського голови (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради, або іншим документом, що може підтверджувати відповідний факт (копія актового запису про смерть, домова книга тощо). Місце відкриття спадщини не може підтверджуватись свідоцтвом про смерть. В ч.1 ст.1268 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із частинами 1, 2 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За частинами 1, 2 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно із ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За правилами ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Аналогічне положення кореспондується в підпункті 3.21 пункту 3 глави 10 розділу II Порядку №296/5. Крім того, у підпункті 3.22 пункту 3 глави 10 розділу II Порядку №296/5 визначено, що у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. У матеріалах спадкової справи №44/2020 міститься запит державного нотаріуса Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області від 13.08.2020 року №736/02-Ж «Щодо місяця реєстрації», в якому він просить Дмитрівську сільську раду Фастівського району Київської області видати на руки пред`явнику цього запиту довідку про те, чи був зареєстрований на день своєї смерті [PERSON] разом зі своїм батьком [PERSON] в [ADDRESS] , а також надати відповідну довідку про прийняття спадщини померлим [PERSON] після смерті його батька [PERSON] (а.с.114). Проте, будь-яких відомостей про отримання відповіді на цей запит в матеріалах спадкової справи не міститься. Отже, у матеріалах спадкової справи №44/2020 відсутні документи, які відповідно до підпункту 1.13 пункту 1, підпункту 3.22 пункту 3 глави 10 розділу II Порядку №296/5 підтверджують місце відкриття спадщини після смерті [PERSON] та прийняття спадщини після його смерті його сином [PERSON] . Разом із цим, у довідці від 25.06.2020 року №195/02-27, виданій виконкомом Дмитрівської сільської ради Фастівського району Київської області, відсутні відомості про те, за якою саме адресою проживав і був зареєстрований [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті останнього. У ній лише зазначено, що [PERSON] , який помер [INFO] , постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що само по собі не свідчить про ту обставину, що його батько [PERSON] на день смерті ( [INFO] ) також постійно проживав та був зареєстрований за цією ж адресою (а.с.15). В матеріалах справи міститься копія паспорта громадянина України [PERSON] , виданого 06.08.2002 року Фастівським МРВ ГУМВС України у Київській області, серії [NUMBER] , згідно із відомостями якого останній був зареєстрований з 06.08.2002 року в [ADDRESS] (а.с.11). Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достовірності згаданої копії паспорта як письмового доказу, який би підтверджував місце відкриття спадщини після смерті [PERSON] , суд бере до уваги, що згідно із частинами 1, 2, 4 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Оскільки згадана копія паспорта громадянина України не засвідчена належним чином, то суд, ураховуючи наведені приписи цивільного процесуального законодавства, не бере її до уваги, як доказ місця відкриття спадщини після смерті [PERSON] . Зважаючи на те, що у наведених вище документах не міститься інформації стосовно місця відкриття спадщини після смерті [PERSON] , суд дійшов висновку, що позивачем не надано беззаперечних та переконливих доказів на підтвердження факту прийняття [PERSON] спадщини після смерті його батька [PERSON] відповідно до приписів ч.3 ст.1268 ЦК України. В силу ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В ч.1 ст.1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Таким чином, позивачем не доведено, що він має право на оформлення спадщини після смерті свого рідного брата [PERSON] та племінника [PERSON] , як спадкоємець, який прийняв спадщину після смерті останнього. В той же час, суд звертає увагу на те, що визнання судом права власності на спадкове майно за спадкоємцями є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Такий правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 року у справі №481/2327/13-ц. Таким чином, зверненню до суду з указаним позовом мало передувати вирішення питання про видачу позивачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за законом. При цьому, виходячи зі змісту положень ст.ст.77, 81 ЦПК України, позивач має довести, що він вчинив всі передбачені чинним законодавством дії, спрямовані на отримання свідоцтва про право на спадщину, однак у нього існують істотні, непереборні перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Надаючи оцінку діям позивача щодо вжиття заходів для отримання свідоцтва про право на спадщину в позасудовому порядку та обґрунтованості постанови державного нотаріуса Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області Бігіч С.Ю. від 16.10.2020 року, суд виходить із наступного. Відмовляючи позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, державний нотаріус послався на те, що видати таке свідоцтво на майно, що розташоване на території с.Півні, Дмитрівської сільської ради, Фастівського району, Київської області, неможливо, оскільки на спадкове майно не надано правовстановлюючі документи. Таким чином, у цій постанові нотаріуса відсутні висновки про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом саме на спірну земельну ділянку, яка відповідно до відомостей, що містяться у Інформації Державного земельного кадастру від 19.10.2020 року, розташована на території Ширмівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, а не на території с.Півні, Дмитрівської сільської ради, Фастівського району, Київської області (а.с.22). В той же час, згадана постанова взагалі не містить вказівки стосовно того, які саме документи були оглянуті нотаріусом, та на яких встановлених ним обставинах ґрунтується його висновок про неможливість видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину. Крім того, відповідно до приписів ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частиною 1 ст.1296 ЦК України регламентовано, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. В підпункті 4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку №296/5 встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За змістом пункту 3 глави 7 розділу І Порядку №296/5 у разі коли державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та об`єкт нерухомого майна проведено без видачі документа, що посвідчує таке право або у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням відповідного державного акта на право власності, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, нотаріальна дія щодо такого майна вчиняється на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього. Така інформація долучається до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. Відповідно до підпункту 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку №296/5 якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. В підпункті 4.20 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку №296/5 обумовлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться також за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього. Системний аналіз наведених положень Порядку №296/5 дає підстави для однозначного висновку, що у разі втрати відповідного державного акта на право власності на земельну ділянку, видача нотаріусом свідоцтва про право на спадщину щодо спадкової земельної ділянки здійснюється на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього, та витягу з Державного земельного кадастру, отриманого, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього. Відтак, відсутність оригінала державного акта на право власності на земельну ділянку вочевидь не є перешкодою для видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину. Окреслені положення чинного законодавства залишилися поза увагою як державного нотаріуса, так і позивача. Водночас, суд констатує, що у матеріалах зазначеної вище спадкової справи знаходиться, серед іншого, запит державного нотаріуса до Відділу Держгеокадастру у Фастівському районі Київської області від 04.06.2020 року №163/02-Ж, в якому нотаріус просить видати гр. [PERSON] витяг з Державного земельного кадастру та експертну оцінку земельної ділянки на земельні ділянки площами 2,5553 га та 0,3559 га (а.с.113). Натомість, як видно із Інформації Державного земельного кадастру від 19.10.2020 року площа спірної земельної ділянки становить 3,2404 га. Отже, на переконання суду, державним нотаріусом по суті не було вчинено жодних законодавчо регламентованих дій, спрямованих на отримання інформації, необхідної для видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку. Більше того, в підпункті 3.29 пункту 3 глави 10 розділу II Порядку №296/5 визначено, що у разі заведення спадкової справи та встановлення складу спадкового майна нотаріус надає спадкоємцю письмову довідку щодо переліку документів, необхідних для оформлення спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину, із зазначенням розміру плати за вчинення відповідних нотаріальних дій, яка визначена державним нотаріусом або щодо якої було досягнуто домовленості між приватним нотаріусом та спадкоємцем до заведення спадкової справи. Така довідка має бути підписана нотаріусом та скріплена його печаткою. Однак, як слідує із матеріалів спадкової справи, в порушення наведених вимог Порядку №296/5 державним нотаріусом не було надано позивачу письмову довідку щодо переліку документів, необхідних для оформлення спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину. Наведене безсумнівно свідчить про передчасність та невмотивованість висновків державного нотаріуса щодо неможливості видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку з огляду на відсутність документів, які підтверджують право власності на неї спадкодавця, та роз`яснення останньому процедури вирішення зазначеного питання виключно в судовому порядку. Як роз`яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Зважаючи на ту обставину, що судом встановлено наявність умов для одержання позивачем в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, суд дійшов висновку про безпідставність заявленої позовної вимоги про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. За змістом ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Системно-структурний аналіз наведених норм цивільного процесуального законодавства дає підстави для висновку, що суд не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову. Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 15.06. 2020 року у справі № 588/1311/17 та від 15.07.2020 року у справі №588/1311/17. Ураховуючи ту обставину, що підстави для задоволення позову в частині вимоги про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування відсутні, суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачем [PERSON] (а.с.45, 152, 154) в цій частині суперечить закону, а відтак не може слугувати самостійною, безумовною та достатньою підставою для задоволення означеної позовної вимоги. Ураховуючи наведене, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] в частині визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування слід відмовити.

Outcome: partial