Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до положень глави 34 КПК України він подав заяву про перегляд вироку Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 14.07.2014 року по справі №688/833/14-к. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду від 14.09.2015 року було відкрито справу №688/3462/15-к за вищевказаною заявою. В подальшому, за його клопотанням, рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 07.10.2015 року у провадженні №11-п/792/114/15 було змінено територіальну підсудність справи №688/3462/15-к, через наявність обґрунтованих ризиків упередженості рішень суду 1-ї інстанції на Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області. Він відповідно до вимог ст.40 Конституції України в порядку передбаченому ЗУ «Про доступ до публічної інформації», 19.10.2015 року направив рекомендований лист на ім»я голови Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області [PERSON] із запитом щодо дати надходження матеріалів справи №688/3462/15-к до канцелярії підпорядкованої йому установи судової гілки влади. Вказаний лист, згідно повідомлення Старокостянтинівського ЦВПЗ №5 Хмельницької дирекції «Укрпошта» вих. №126 від 07.12.2015 року було вручено відповідачу №1 о 14.00 год. 20.10.2015 року за довіреністю через секретаря Задоя О.Б. Проте, в супереч вимогам ст.19 Конституції України посадова особа залишила цей запит без реагування. Також ним подавались заяви від 18.11.2015 року щодо недопущення перебільшення встановлених ст.466 КПК України строків розгляду справи щодо відводу судді Сенькова О.Г. у кримінальному провадженні №1/о/683/3/2015 року по справі №688/3462/15-к з підстав того, що він як державна посадова особа сприяє затягуванню розгляду цієї судової справи. Заява щодо перебільшення строків була системно проігнорована, а заява про відвід була розглянута судом 20.11.2015 року та залишена без задоволення. В подальшому ним надсилалися рекомендованим листом заява від 02.12.2015 року про недопустиме перебільшення строків розгляду справи №688/3462/15-к із клопотанням про термінове призначення дати розгляду, але замість того щоб провести розгляд справи справу направлено до апеляційної інстанції з вимогою змінити територіальну підсудність. Ухвалою Колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області від 25.12.2015 року про зміну територіальної підсудності відхилено через неправильне тлумачення відповідачем №1 положень КПК України, що призвело до грубого порушення норм процесуального права. За його клопотанням суд апеляційної інстанції матеріали справи №688/3462/15-к терміново надіслав до Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області для належного розподілу та подальшого розгляду. Через небажання відповідача продовжувати розгляд справи у визначені строки він був змушений подати адміністративний позов до Хмельницького окружного адміністративного суду. Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 17.02.2016 року було визнано протиправною бездіяльність посадової особи Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області в особі [PERSON], яка полягала у ненаданні відповіді на запит від 19.10.2015 року. Зобов»язано посадову особу Старокостянтинівського райсуду в особі [PERSON] надати відповідь на запит від 19.10.2015 року відповідно до ЗУ «Про доступ до публічної інформації». Стягнуто на його користь судові витрати в розмірі 1102,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області. Проте посадові особи Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області попри свою законодавчу обізнаність, ігнорували виконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду по справі №822/38/16. Але активний захист своїх конституційних інтересів надав можливість відстояти рішення 1-ї інстанції в апеляції, яке було постановлено на його користь. Постанова Хмельницького окружного адміністративного суду по справі №822/38/16 набрала законної сили. Відповідач отримавши судове рішення, яке набрало законної сили, проігнорував його виконання у добровільному порядку, після чого він звернувся із заявою до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Хмельницькій області щодо примусового виконання виконавчих листів по справі №822/38/16, які були видані судом 24.06.2016 року. 11.07.2016 року на його адресу надійшла постанова головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ в особі [PERSON] від 05.07.2016 року у ВП №51578259 про відмову у відкритті виконавчого провадження. Вказана постанова державного виконавця у встановлений термін була оскаржена до суду та до його безпосереднього керівництва. Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 02.08.2016 року по адміністративній справі №822/1358/16, постанова головного державного виконавця Кота А.М. від 05.07.2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження у ВП №51578962 скасована, як протиправна. В той же час, діючи всупереч вимогам ЗУ «Про виконавче провадження» начальник ВПВР УДВС ГТУЮ [PERSON] скаргу у десятиденний термін не розглянув. Подібні системні порушення матеріального та процесуального права з боку посадової особи Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області, судді Вінницького адмінстратвиного апеляційного суду Граб Л.С., посадовців ВПВР УДВС ГТУЮ та УДКСУ породжує у нього впевненість у відсутності в нього можливості в Україні на справедливе і безумовне виконання законів та рішень суду. З вище наведених підстав просить стягнути з відповідачів солідарно на його користь за рахунок коштів державного бюджету України завдані збитки в сумі 8084 грн., компенсацію за моральну шкоду в сумі 13780 грн., що складає 21864 грн., яка завдана йому протиправними діями та бездіяльністю посадової особи (голови суду) органу державної влади Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області та 3279,57 грн. індексації за приріст індексу споживчих цін за період розгляду справи у суді першої інстанції, а всього разом 33118,57 грн. В судове засідання позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності, подавши додаткові докази, заявлені вимоги просить задовольнити. Представники відповідачів в судове засідання не з»явились, про день і час розгляду справи повідомлені належним чином, що дає підстави для розгляд справи у їх відсутності. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач був засуджений Шепетівським міськрайонним судом 14.07.2014 року. Ним було продано заяву про перегляд винесеного вироку суду за нововиявле-ними обставинами. За клопотанням позивача рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 07.10.2015 року було змінено територіальну підсудність поданої ним заяви на Старокостянтинівський районний суд. 19.10.2015 року позивачем на ім»я голови Старокостянтинівського районного суду було направлено рекомендований лист із запитом щодо дати надходження матеріалів справи №688/3462/15-к до канцелярії Старокостянтинівсього районного суду, проте відповіді на вказаний запит він не отримав. Окрім того позивачем 30.10.2015 року та 18.11.2015 року направлялись до Старокостянтинівського районного суду заяви про термінове призначення розгляду поданої ним заяви про перегляд вироку суду та про відвід голові суду [PERSON], які також були проігноровані, у задоволенні відводу було відмовлено. Позивачем 02 грудня 2015 року повторно направляється на адресу суду заява про термінове призначення до розгляду справи № 688/3462/15-к, але відповідач №1 замість призначення розгляду справи направив її до апеляційного суду Хмельницької області для зміни територіальної підсудності. Такими діями відповідача №1 порушено щодо позивача положення ст.ст. 6,13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, його конституційні права, ст.ст. 28, 35 КПК України. На захист своїх порушених прав позивачу довелось звертатись із скаргою на подання відповідача №1 до апеляційного суду Хмельницької області, яка була задоволена, а також до Хмельницького окружного адміністративного суду про визнання бездіяльності посадової особи Старокостянтинівського районного суду протиправною та зобов»язання вчинити дії, яка була задоволена. Згідно ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України висновки суду, які були встановлені у рішенні, що набрало законної сили, вивільняються від доказування у цивільному процесі, в якому беруть участь ті самі особи, щодо якої встановлено ці обставини та є обов»язкові для суду, який розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої було ухвалено постанову. Неправомірність дій відповідача №1 підтверджується постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2016 року, повідомленням Старокостянтинівської місцевої прокуратури Хмельницької області від 04.04.2016 року про порушення кримінального провадження за фактом неправомірних дій працівників Старокостянтинівського районного суду, постановою від 25.05.2016 року про визнання [PERSON] потерпілим по даному кримінальному провадженню. Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди,завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування , їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною другою ст.1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом місцевого самоврядування, фізичною чи юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки п.3 ч.2 ст.1167 ЦК України передбачає наявність інших випадків, передбачених законом. Як передбачено ст.173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди,завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім»ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у принижені честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Неправомірними діями посадових осіб відповідача №1, які полягають у ненадані відповіді на письмовий запит позивача від 19.10.2015 року, непризначення розгляду справи за його заявою про перегляд винесеного вироку суду у визначені законом строки, затягування розгляду вказаної справи йому завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких зазнав позивач у зв»язку з протиправною поведінкою посадових осіб Старокостянтинівського районного суду щодо нього та необхідністю докладання додаткових зусиль для організації свого життя, необхідності звертатись до іншого суду для захисту свого порушеного права. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» зазначено, що відповідно до ст.8 Конституції України визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів влади і забезпечуються захистом правосуддя. Виходячи із зазначеного принципу та гарантування Конституції України судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасності і якісного розгляду конкретних справ. Відповідно до норм цивільного процесуального законодавства та розяснень, що містяться в п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди в судовому засіданні має бути зясовано, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіянні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. З урахуванням вимог позивача в частині стягнення на його користь з відповідача моральної шкоди, яка завдана позивачу внаслідок його душевних страждань, суд дійшов висновку, що в розрізі даного спору відповідачем має бути відшкодовано на користь позивача моральна шкода, яку суд визначає в розмірі 3000 грн. з урахуванням вимог розумності, справедливості та виваженості. Загальна сума матеріальних збитків, яку просить стягнути [PERSON] склала 8084 грн., а саме: на переміщення автобусним сполученням між містами: Шепетівка-Хмельницький-10 переміщень при середній вартості квитка 70 грн., що склало витрати в сумі 700 грн.; Шепетівка-Старокостянтинів-14 переміщень при середній вартості квитка 35 грн., що склало витрати в сумі 490 грн., Шепетівка-Вінниця- 3 переміщення при середній вартості квитка 125 грн., що склало витрати в сумі 375 грн.; послуги адвоката-1153,61 грн.; витрати на відрядження- 4 доби, що склало 4134 грн.; залучення третіх осіб-15 залучень, що склало 772,5 грн. загальних витрат; листування із судовими інстанціями рекомендованими прискореними відправленнями- 26 відправлень, що склало 458,9 грн., проте письмових доказів вказаних витрат позивач не надає, підтвердження укладення угоди з адвокатом не має. В зв»язку з чим вказані вимоги задоволенню не підлягають. Не підлягають також вимоги позивача щодо стягнення на його користь індексації за приріст індексу споживчих цін за період розгляду справи у суді першої інстанції сумі 3279,57 грн., оскільки стягнення моральної шкоди не передбачає її індексування. На підставі викладеного та

Outcome: partial