Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

В лютому 2016 року позивачі звернулися до суду з позовною заявою про відшкодування моральної шкоди, в якому просили стягнути з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] моральну шкоду,завдану Кіровською селищною радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області в особі голови [PERSON] внаслідок вчинення неправомірних дій у розмірі 2 000,00 грн.; вирішити питання про судові витрати повязані з явкою до суду у порядку ст. 85 ЦПК України, за правилами встановленими Кабінетом Міністрів України. В обґрунтування своїх вимог позивачі вказали на те, що вона, [PERSON] звернулася з інформаційним запитом від 08 квітня 2014 року до голови Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області [PERSON] про отримання публічної інформації, яка вже створена та задокументована на носіях розпорядником інформації на порушенні запитання в законом визначений строк: тобто, про надання інформації як загальної публічної. Голова Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області [PERSON], який зобовязаний був надати відповідь на запит письмово у визначений ст.20 Закону 2939-VI строку, сам порушив вимоги цього Закону і вчинив неправомірні дії. Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.04.2015 року, позовні вимоги ГО НПГО «Право на Захист» в інтересах члена своєї громадської організації [PERSON] до голови Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області [PERSON] про визнання дій неправомірними у звязку із порушенням права на отримання публічної інформації та зобовязання вчинити певні дії задоволено, дії голови Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області [PERSON] визнано неправомірними. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 серпня 2015 року апеляційну скаргу Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області було залишено без задоволення, а постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2015 р. залишено без змін. Є встановлений судовим рішенням факт неправомірних дій голови Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області [PERSON], який несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом функцій та повноважень. Вона, як індивідуальний субєкт фізична особа громадянка України [PERSON] одноособово, тобто один на один не могла протистояти державі в особі організованих державно-владних інститутів для відновлення свого порушеного права і витрачала своє особисте власне життя із представниками громадської організації «Право на Захист» «вирваного» із свого власного особистого життя внаслідок ходіння з вини відповідача, який не надав відповідь на її запит по всіляким ешелонами та коридорам судових інстанціях всіх трьох ланок, на поштову переписку, нескінченними отримання процесуальних документів із судів всіх трьох ланок, складанням та підготовкою письмових документів. Через неправомірні дії відповідача, вона повністю була змушена поміняти свій спосіб життя. Підготовка численних документів забрало у неї багато часу, сил, енергії, засобів, приносило і приносить досі почуття постійного приниження та залежності від відповідача, так як я була змушена просити у субєкта владних повноважень те, що їй належить по законному праву. Вона втратила з вини відповідача віру в дієвість Конституції, законів, що захищають права людини і громадян держави. Стресовий стан, в ситуації принципово не вирішуваної для неї проблеми, порушив її нормальні життєві звязки, позбавив її можливості реалізації своїх звичок і бажань, завдав душевних страждань, що стало причиною погіршення відносин з оточуючими близькими людьми, тобто заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінює в грошовій формі. Таким чином протиправними діями відповідача їй була нанесена моральна шкода, яку вона оцінює у сумі 2000 грн., а тому і звернулася до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні представник позивача та сама [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Представник Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області у судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Представник третьої особи Державної казначейської служби України за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не підтримав та просив відмовити в їх задоволенні. Вислухавши у судовому засіданні пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України, встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як встановлено в судовому засіданні, постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2015 року позов громадської організації «Незалежна правозахисна громадська організація «Право на захист» в інтересах члена своєї громадської організації [PERSON] до голови Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області [PERSON] про визнання дій неправомірними у звязку із порушенням права на отримання публічної інформації та зобовязання відповідача вчинити певні дії зі стягуванням судових витрат задоволено; визнано дії голови Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області [PERSON], що виразилися у незабезпеченні виконання запиту від 08 квітня 2014 року [PERSON] про надання публічної інформації, у ненаданні відповіді по суті інформаційного запита у встановлений Законом України «Про доступ до публічної інформації» строк, який було зареєстровано 11 квітня 2014 року за вх. №218 неправомірними; зобов'язано голову Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області [PERSON] з дня набрання постанови суду законної сили в порядку і строк, визначені ЗУ «Про доступ до публічної інформації» надати відповідь на інформаційний запит [PERSON] від 08 квітня 2014 року, який було зареєстровано 11 квітня 2014 року за вх. №218 по суті відповідно до пунктів 1-3 інформаційного запиту на адресу: [ADDRESS], м. Дніпропетровськ, 49100; витрати по сплаті судового збору віднесено за рахунок держави (а.с.18). Ухвалою колегії суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 серпня 2015 року, вищевказану постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2015 року залишено без змін (а.с.17). Голова Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області [PERSON] несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом функцій та повноважень. Як вбачається із змісту ч. 1, 2 ст. 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами. Підстави, види і порядок відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Конституцією України, цим та іншими законами. На підставі ч. 1 ст. 76 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність у разі порушення ними Конституції або законів України. Відповідно до вимог ст. 77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування перед юридичними і фізичними особами визначаються Конституцією України, цим та іншими законами. Шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування - за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом. Частиною 1 ст. 1172 ЦК України встановлено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду,завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Відповідно до п.10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року (із подальшими змінами), при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції України, при встановленні факту заподіяння моральної шкоди бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування або його посадовими чи службовими особами при здійсненні своїх повноважень, моральна шкода підлягає відшкодуванню за рахунок держави або органів місцевого самоврядування. Статтею 56 Конституції України закріплено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності (п.п. 1-4 ч. 2 ст. 23 ЦК України). Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Пленум Верховного Суду України в пункті 3 постанови № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні (п. 5 вказаної постанови). Встановлено, що стресовий стан в ситуації принципово невирішуваної для [PERSON] проблеми, порушив її нормальні життєві звязки, позбавив її можливості реалізації своїх звичок і бажань, завдав душевних страждань. Спричинена [PERSON] моральна шкода турбує її звичний душевний стан, чинило і продовжує чинити негативний психофізичний тиск на її особистість, продовжує викликати і на сьогодення значні хвилювання і переживання, через моральні страждання, які постійно відривають позивачку від звичного укладу життя, від нормальних життєвих, сімейних зв'язків, [PERSON] витратила свої ресурси здоровя здатність нормально жити, існувати, що є витратою її ресурсів людського капіталу, тобто потенціалу здоровя. Оцінивши доводи позивача [PERSON] про заподіяння їй моральної шкоди, виходячи з вимог справедливості та розумності, зокрема те, що відповідач є органом місцевого самоврядування, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди позивачу [PERSON] у розмірі 2000 грн., оскільки факт її спричинення судом встановлений, а розмір відповідає обсягу та глибині фізичних і душевних страждань позивача. Аналізуючи вищевикладені обставини суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області на користь держави 551,20 грн. судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved