Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

В листопаді 2014 року ПАТ «КБ «Надра» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивач вказує на те, що 11 червня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 636940 грн.12 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18,59 % річних з кінцевим терміном повернення 10 червня 2028 року. Забезпеченням виконання зобов'язань за кредитним договором є договір іпотеки від 11 червня 2008 року, предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] із визначеною сторонами вартістю в розмірі 731065 грн. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 21 липня 2014 року існує заборгованість перед Банком в сумі 1417701 грн. 88 коп.. Посилаючись на викладене, а також на положення ст.ст. 526, 572, 575, 610, 612, 625, 1048, 1049, 1150 ЦК України, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом надання права укласти договір купівлі-продажу з будь-якими особами, на час реалізації нерухомого майна передати його в управління Банку, надала позивачу право отримання дублікатів правовстановлюючих документів, отримання витягу з реєстру прав власності, отримувати довідки та документи, які необхідні для укладення та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, виселити з квартири [ADDRESS] осіб, які там проживають, а також стягнути з відповідача сплачені позивачем судові витрати. В судове засідання сторони не з'явилися. Про час і місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином, заяви про розгляд справи за відсутності відповідача до суду не надходило. Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності його представника. Позовні вимоги позивач підтримав, просив позов задовольнити, погодився на заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно ст.ст.224, 225 ЦПК України судом проводиться заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. З матеріалів справи вбачається, що 11 червня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] укладено кредитний договір № 08/06/2008/980 К-1126, згідно якого Банк надав [PERSON] кредит в сумі 636940 грн.12 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18,59 % річних з кінцевим терміном повернення 10 червня 2028 року. Забезпеченням виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором є договір іпотеки від 11 червня 2008 року. Предметом іпотеки є квартира [ADDRESS]. Згідно п. 1.2 договору іпотеки визначено сторонами вартість предмету іпотеки складає 731065 грн. Згідно п.п. 4.3 кредитного договору позичальник зобов'язався позичальник зобов'язався суворо дотримуватися положень цього договору, сплачувати необхідні платежі у розмірі і порядку, визначеному умовами договору. У випадку порушення виконання зобов'язань, сплатити Банку штрафні санкції. Відповідно до п. 5.2 кредитного договору у випадку прострочення виконання зобов'язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій позичальник сплачує Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 21 липня 2014 року існує заборгованість перед Банком. Згідно наданого розрахунку відповідачу нарахована заборгованість в сумі в сумі 1417701 грн. 88 коп., в тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 631867 грн. 87 коп., заборгованість по процентам - 633451 грн. 25 коп., пеня за прострочення сплати кредиту - 88688 грн. 75 коп., штраф за порушення виконання умов договору - 63694 грн. 01 коп.. За змістом ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до ч.1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання (п.3 ч.1 ст.611 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України). За змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Виходячи з аналізу зазначених правових норм пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій, тому не можуть бути застосовані одночасно, оскільки це приведе до застосуванням подвійної цивільно-правової відповідальності одного і того ж виду за одне і те ж порушення договірного зобов'язання. Відповідно до п. 5.1 кредитного договору у разі порушення позичальником умов цільового використання кредиту, визначеного п. 1.2 цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 25 % від суми коштів, використаних не за цільовим призначенням. Згідно п. 5.3 кредитного договору у разі порушення позичальником вимог п. 4.3.3 - сплачувати мінімально необхідні платежі, 4.3.4 - у випадку порушення виконання зобов'язань сплатити Банку штрафні санкції, визначені п.п.5.1 - 5.3 кредитного договору, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 10 % від суми кредиту. Проте, доказів щодо наявності підстав для нарахування штрафу за порушення позичальником умов цільового використання кредиту позивачем суду не надано. Крім того, вимоги п. 4.3.3 кредитного договору щодо сплати мінімально необхідного платежу охоплюють й вимоги щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, відповідальність за порушення яких передбачена п. 5.2 кредитного договору. Частиною 1 ст.589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно ч. 1 ст. 33, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Матеріалами справи підтверджується, що розмір предмету іпотеки не перевищує суму заборгованості за основним зобов'язанням. Статтею 3 Закону «Про іпотеку» передбачено, що іпотека виникає на підставі договору. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. Частиною 1 ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» передбачає право іпотекодержателя від свого імені на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Таким чином, позовні вимоги позивача про звернення стягнення на іпотечне майно є обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими доказами. Враховуючи викладене, суд вважає, що порушення позичальником взятих зобов'язань за договором кредиту, через яке утворилась заборгованість, є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений ст. 5 іпотечного договору, а саме, шляхом продажу банком від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», за початковою ціною, яка має визначатись на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 1354007 грн. 87 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом - 631867 грн. 87 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом - 633451 грн. 25 коп., пені - 88688 грн. 75 коп., слід звернути стягнення на квартиру [ADDRESS]. Водночас вимоги Банку про надання йому права отримати витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, дублікати правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, а також надати усіх повноважень, належних продавцю, необхідних для здійснення продажу, задоволенню не підлягають, оскільки таких умов при реалізації Банком предмету іпотеки іпотечний договір не містить. Що стосується вимог позивача про виселення осіб, які проживають в квартирі [ADDRESS], таке виселення можливе на підставі ст. 109 ЖК України та лише за певних умов, серед яких, зокрема: якщо протягом місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника, мешканці житлового приміщення, на яке було звернуто стягнуто, добровільно його не звільнили. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надсилалась така вимога відповідачу, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір.

Outcome: partial