Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 10 вересня 2010 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 12 липня 2013 року. Від сумісного життя мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], яка разом з позивачем зареєстрована за адресою: [INFO]. 26 квітня 2013 року, за спільні кошти подружжя, придбали шляхом укладення договору купівлі-продажу будинок, який розташований по вул. Полтавська буд. 1 м. Тернівка Дніпропетровської області, власником якого є відповідач. Позивач вважає, що оскільки сімейних стосунків з відповідачем не підтримує, іншого житла вона не має, у добровільному порядку відповідач не бажає визнавати за нею право власності на 1/2 частину будинку, то вона змушена звертатись до суду з позовною заявою про поділ майна подружжя. У зв`язку з чим просить визнати будинок № 1 по вул. Полтавська м. Тернівка Дніпропетровської області, власником якого на підставі договору купівлі-продажу від 26 квітня 2013 року значиться [PERSON], спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], та визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку № 1 по вул. Полтавська м. Тернівка Дніпропетровської області, який придбано на підставі договору купівлі-продажу від 26 квітня 2013 року, судові витрати покласти на відповідача. Позивач надала до суду письмову заяву, згідно якої позов підтримала та просила позовні вимоги задовольнити, а також розглядати справу за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки в судове засідання суду не повідомив. Тому згідно ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення. У звязку з чим, згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений належним чином про час і місце судового засідання, та зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Стаття 68 СК України передбачає, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу. Частиною 1 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. На правовідносини, які склалися між сторонами, поширюються вимоги ст. 368 ЦК України, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 вересня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. 12 липня 2013 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу. Згідно договору купівлі продажу будинку від 26 квітня 2013 року, посвідченого державним нотаріусом Тернівської державної нотаріальної контори, [PERSON] купив будинок №1 по вул. Полтавська в м. Тернівка Дніпропетровської області, та у зв`язку з чим право власності на зазначений будинок було зареєстровано на його ім`я, про що свідчить копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Тобто, за час перебування [PERSON] у шлюбі з [PERSON], [PERSON] було придбано майно, а саме - будинок № 1 по вул. Полтавська в м. Тернівка Дніпропетровської області, яке згідно норм Сімейного кодексу України є спільною сумісною власністю, про розподіл якого ставить питання позивач. Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні письмові докази, суд приходить до висновку, що при вирішенні питання про розподіл майна необхідно керуватися положеннями ст.ст. 60, 68 СК України, та позовні вимоги задовольнити повністю та розподілити нерухоме майно, набуте сторонами під час шлюбу, відповідно до вимог ч.1 ст. 70 СК України порівну, визнавши за кожним з них право власності на 1/2 частину будинку № 1 по вул. Полтавськав м. Тернівка Дніпропетровської області. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, Закону України Про судовий збір підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1102 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved