Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

В квітні 2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - приватний нотаріус Київського районного нотаріального округу Гарасюта Олеся Володимирівна та [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на Ѕ частку садового будинку та земельної ділянки, який в ході розгляду справи було уточнено, та в якому просить встановити факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 30 грудня 2009 року по 01 червня 2017 року за адресою: [ADDRESS]; визнати садовий будинок [ADDRESS] спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON]; визнати земельну ділянку [ADDRESS], площею 0,0505 га, кадастровий номер: [NUMBER], розташовану по [ADDRESS] спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину садового будинку [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину земельної ділянки ділянку [ADDRESS], площею 0,0505 га, кадастровий номер: [NUMBER], розташовану по [ADDRESS] та вирішити питання про судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] з 03.11.2009 року розлучилася з колишнім чоловіком [PERSON], та після цього з 30.12.2009 року почала спільно проживати з [PERSON], який розлучився зі своєю колишньою дружиною [PERSON] 09.10.1990 року. З того часту [PERSON] та [PERSON] спільно проживали як чоловік та жінка однією сім'єю в садовому будинку за адресою: [ADDRESS], вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, проводили разом дозвілля. Вказаний садовий будинок та земельна ділянка під ним на праві власності належали батьку [PERSON] - [PERSON], який проживав разом з ними у вказаному садовому будинку. [PERSON] мав погіршений стан здоров'я, поганий зір, у зв'язку із похилим віком, потребував постійного догляду, який позивач та [PERSON] здійснювали по день його смерті. 01.06.2017 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, під час реєстрації якого позивач не змінювала прізвища. Від спільного проживання у [PERSON] та [PERSON] дітей не має. У зв'язку з погіршенням стану здоров'я [PERSON], останній 25.12.2014 року уклав зі своїм сином - [PERSON] договір довічного утримання (догляду), який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гарасютою О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 798. Відповідно до умов вищевказаного договору від 25.12.2014 року [PERSON] передав у власність [PERSON] садовий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку [ADDRESS], площею 0,0505 га, кадастровий номер: [NUMBER], розташовану по [ADDRESS], на умові того, що [PERSON] зобов'язався у встановлені договором строки та в необхідному обсязі здійснювати довічне надання матеріального забезпечення та догляду [PERSON] [INFO] помер [PERSON], а [INFO] помер [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на вказаний садовий будинок та земельну ділянку розташовану під ним. З метою отримання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гарасюти О.В. Однак, постановою від 16.03.2018 року нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, оскільки, право власності на садовий будинок та земельну ділянку у спадкодавця виникло 25.12.2014 року, тобто до моменту державної реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] У зв'язку із викладеним, позивач змушена звернутися до суду із вказаним позовом. В судовому засіданні позивач та її представник адвокат [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити з викладених у позовній заяві підстав. Відповідач [PERSON] та його представник - [PERSON] в судове засідання не з'явилися, надали письмовий відзив на позовну заяву, в якому просили відмовити у задоволенні позовних вимог та проводити розгляд справи без участі відповідача та його представника. Треті особи приватний нотаріус Київського районного нотаріального округу Гарасюта О.В. та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, заяв та клопотань від останніх до суду не надходило. Суд важає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явилася. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] 03.11.2009 року розлучилася з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER], яке видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Голованівського районного управління юстиції у Кіровоградській області та зроблено актовий запис № 61. [PERSON] розлучився із [PERSON] 09.10.1990 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] та зроблено актовий запис № 989. 01.06.2017 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, під час реєстрації якого позивач не змінювала прізвища, зазначене підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серія [NUMBER], яке видане Вишгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, зроблено актовий запис № 123. Від спільного проживання у [PERSON] та [PERSON] дітей не має. Як зазначає [PERSON] та підтверджено поясненнями допитаних у судовому засіданні свідків, що з 30.12.2009 року позивач почала спільно проживати з [PERSON], вони спільно проживали як чоловік та жінка однією сім'єю в садовому будинку за адресою: [ADDRESS], вели спільне господарство, мали спільний бюджет, проводили разом дозвілля. Як роз'яснено у пунктів 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що має юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. Частиною 2 статті 3 СК України передбачено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до листа Верховного суду України «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01 січня 2012 року, до заяви про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу додаються документи та докази того, що між заявником та іншою особою мали місце фактичні шлюбні стосунки (свідоцтва про народження дітей, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько. Факт проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 30.12.2009 року підтверджується довідкою ГО СТ «Патріот -16» від 07.04.2018 року, актом від 05.04.2018 року ГО СТ «Патріот -16», копією садівницької книжки, яка видана на ім'я [PERSON] та в якій зазначено склад членів сім'ї садовода - [PERSON], [PERSON] та з 30.12.2009 року [PERSON], копією садівницької книжки, яка видана на ім'я [PERSON] та в якій зазначено склад членів сім'ї садовода - [PERSON] та [PERSON] Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] також підтвердили факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 30 грудня 2009 року по 01 червня 2017 року за адресою: [ADDRESS], вказане також підтверджується численними фотографіями останніх, які містяться в матеріалах справи. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що [PERSON] у інший спосіб не може довести факт спільного проживання з [PERSON] без реєстрації шлюбу з 30 грудня 2009 року по 01 червня 2017 року за адресою: [ADDRESS], і зазначені обставини не можуть бути встановлені у інший спосіб, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що уточнена позовна заява в цій частині вимог є обґрунтованою, вказані обставини, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, в зв'язку з чим вказана позовна вимога підлягає задоволенню. Стосовно позовних вимог [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на Ѕ частку садового будинку та земельної ділянки, судом зазначається наступне. Згідно із ст. 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 Сімейного кодексу України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 Сімейного кодексу України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. (постанова Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року, Справа № 6-97цс11) За приписами ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що встановлені ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України виключення, згідно з якими подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно, стосуються офіційно зареєстрованих шлюбів. Згідно з частиною четвертою статті 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Отже, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Як встановлено судом, садовий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку [ADDRESS], площею 0,0505 га, кадастровий номер: [NUMBER], розташовану по [ADDRESS] на праві власності належали батьку [PERSON] - [PERSON], який проживав разом з [PERSON] та [PERSON] у вказаному садовому будинку. У зв'язку з погіршенням стану здоров'я та похилим віком [PERSON] 25.12.2014 року уклав зі своїм сином - [PERSON] договір довічного утримання (догляду), який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гарасютою О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 798. Відповідно до умов вищевказаного договору від 25.12.2014 року [PERSON] передав у власність [PERSON] садовий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку [ADDRESS], площею 0,0505 га, кадастровий номер: [NUMBER], розташовану по [ADDRESS], а [PERSON] зобов'язався у встановлені договором строки та в необхідному обсязі здійснювати довічне надання матеріального забезпечення та догляду [PERSON] В абзаці другому пункту 1.5 договору довічного утримання (догляду), який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гарасютою О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 798 від 25.12.2014 року зазначено, що набувач [PERSON] стверджує, що на момент укладення цього договору в шлюбі не перебуває, будинок та земельна ділянка набуваються ним в особисту приватну власність, про що складено відповідну заяву, зміст якої доведено до відома відчужувача [PERSON] [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], яке видано Відділом реєстрації смерті у м. Києві Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві та зроблено актовий запис № 5608. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], яке видано Відділом реєстрації смерті у м. Києві Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві та зроблено актовий запис № 17642. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на садовий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку [ADDRESS], площею 0,0505 га, кадастровий номер: [NUMBER], розташовану по [ADDRESS]. 08.03.2018 року [PERSON] - сином померлого [PERSON] подано нотаріально посвідчену заяву до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гарасюти О.В. про відмову від спадщини після смерті [INFO] його батька [PERSON] на користь брата. З метою отримання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя 16.03.2018 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гарасюти О.В. Однак, постановою від 16.03.2018 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гарасюта О.В. відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, оскільки, право власності на вищевказаний садовий будинок та земельну ділянку у спадкодавця [PERSON] виникло 25.12.2014 року, тобто до моменту державної реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на Ѕ частку садового будинку та земельної ділянки не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено факту, що майно є об'єктом спільною сумісною власності подружжя, набуто ними під час спільного проживання, в результаті їх спільної праці та за спільні грошові кошти та як встановлено судом, будинок та земельна ділянка перебули у особистій приватній власністі [PERSON]

Outcome: partial