Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-30 00:00:00

В липні 2019 року позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В позовній заяві позивач вказав, що [PERSON] є власником ѕ житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , а [PERSON] являється власником ј вищевказаного будинку. У даному будинку окрім позивачів зареєстрований [PERSON] , колишній чоловік позивачки. Однак, відповідач, фактично з 2011 року в зазначеному будинку не проживає, комунальними послугами не користується, особистих речей та іншого майна в житлі не має. У зв`язку з цим у позивача виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг ускладнюється вирішення питання щодо отримання субсидії. Тому, [PERSON] , [PERSON] просять визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] та представник позивачів адвокат Гук В.С. позов підтримують, просять при визнанні позову відповідачем повернути 50% сплаченого суд.збору. Відповідач [PERSON] в судове засідання подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнає. Суд, вислухавши позивачку та представника позивачів та дослідивши докази в справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником ѕ житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , що стверджується рішенням Чортківського районного суду від 16 травня 2019 року, яке набрало законної сили 18 червня 20129 року. [PERSON] являється власником ј вищевказаного будинку, що підтверджується технічним паспортом на будинок від 21 червня 2019 року, інвентаризаційна справа 497/19 виданий Чортківським обласним комунальним міжрайонним бюро технічної інвентаризації. Відповідно до довідки №193, виданої 08 липня 2019 року Сокиринецькою сільською радою Чортківського району про те, що гр. [PERSON] , 1972 року народження дійсно зареєстрований на обліку по [ADDRESS] з 12 березня 1993 року, але не проживає з квітня 2011 року. Згідно рішення Чортківського районного суду від 30 березня 2011 року по справі №2-241/11 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Актом про встановлення факту не проживання, складеним 08 липня 2019 року, комісією в складі сільського голови та депутата сільської ради і двох сусідів встановлено, що [PERSON] , 1972 року народження, не проживає по місцю реєстрації в с. Сокиринці Чортківського району з 2011 року. Згідно ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сім`ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. Згідно зі ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред`явлення позову про позбавлення права власності або визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Така позиція підтверджується висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 у якій зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою. За таких обставин, позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що [PERSON] без поважних причин не користується житлом понад один рік. Згідно ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач позовні вимоги визнає, суд приходить до висновку про повернення позивачці [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 768,40 гривень, який було сплачено за квитанцією ПАТ «Райффайзен банк» № N1СН43757М від 09.07.2019 року, що становить 384 (триста вісімдесят чотири) гривень 20 коп.

Outcome: approved