Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

В квітні 2014р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 11-13) до відповідача Державної казначейської служби України, в якому просив суд: визнати розмір відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу незаконними діями органів досудового розслідування і прокуратури в сумі 47502,0 грн.; відшкодування здійснити відповідачем з Державного бюджету України. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що за час незаконного притягнення, його, як обвинуваченого у кримінальній справі з 06 січня 2011р. по 07 квітня 2014р. йому було завдано страждань внаслідок фізичного та психологічного впливу. Заподіяна йому моральна шкода знайшла своє відображення у душевних стражданнях, погіршенні психологічного та фізичного стану, приниженні його честі, гідності, порушенні нормальних життєвих зв'язків та вимушених змінах у повсякденному житті. Він зазнав великої моральної та фізичної шкоди через неправомірні, безпідставні та непрофесійні дії органів досудового слідства та суду, які протягом більше ніж трьох років провадили активні та незаконні дії, спрямовані на його засудження, наслідком чого є постанова про закриття кримінальної справи за ч. 2 ст. 282 КПК України (1960р.), що завдало йому значної моральної шкоди та призвело до розладів здоров'я і погіршення психологічного стану. В судовому засіданні позивач та його представник, заявлені позовні вимоги, підтримали в повному обсязі з підстав викладених в позові, просили суд позов задовольнити. Відповідач, про час та місце розгляду справи оповіщався в установленому законом порядку, свого представника до суду не направив, заперечення на позов не подавалися, поважності причин неявки суду повідомлено не було. Суд, заслухавши пояснення сторони позивача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 06 січня 2011р. СУ ГУ МВС України у м. Києві було порушено відносно позивача кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 194 КК України, того ж дня позивачу було пред'явлено обвинувачення у вчиненні зазначеного злочину та обрано запобіжних захід у вигляді підписки про невиїзд з постійного місця проживання. 28 березня 2014р. постановою Шевченківського районного суду м. Києва кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочинів передбачених ст. 293, ч.2 ст. 28, ч.1 ст. 194 КК України, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] за обвинуваченням у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.194 КК України - закрито на підставі ч. 2 ст. 282 КПК України (1960р.). Відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. За змістом діючої редакції п. 2) ч. 1 ст. 2 цього Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; В свою чергу попередня редакція цієї вищенаведеної норми Закону передбачала відшкодування шкоди в розмірах і в порядку передбачених цим Законом, у випадках закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину. Шкода відшкодовується державною у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду (ч.1 ст.1176 ЦК України ). Провіряючи обставини по справі судом встановлено, що внаслідок незаконного притягнення позивача, як обвинуваченого (з 06 січня 2011р. по час набрання законної сили постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 28 березня 2014р. - тобто до 07 квітня 2014р., останньому були спричинені моральні страждання. Відповідно до положень ст. ст. 1-4, 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», а також враховуючи суть позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, періоду перебування позивача в статусі обвинуваченого, конкретних обставин справи, характеру моральних страждань, їх наслідків та інших негативних впливів, розмірів мінімальної заробітної плати визначеної Законами України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», «Про Державний бюджет України на 2012 рік», «Про Державний бюджет України на 2013 рік», «Про Державний бюджет України на 2014 рік» суд вважає вірним визначити розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 42355,23 грн., за період часу з 06 січня 2011р. по 07 квітня 2014р. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, про часткове задоволення позову, і з метою захисту порушеного права позивача, вважає вірним стягнути з Державного бюджету України на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 42355,23 грн., зобов'язавши відповідача списати в безспірному порядку на користь позивача зазначену суму з єдиного казначейського рахунка Державного бюджету України.

Outcome: partial