Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

В листопаді 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи таким, що втратив право на користування квартирою. В обґрунтування позову позивач вказала, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . У відповідності до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00024485302 від 08.11.2019 року, її дошлюбне прізвище « [PERSON] » було змінено на « [PERSON] », а в результаті повторного одруження її прізвище « [PERSON] » змінено на « [PERSON] ». В належній їй на праві власності квартирі зареєстрований її двоюрідний брат [PERSON] , однак в ній не проживає з 05.03.2000 року, власного майна не зберігає, що підтверджується актом про не проживання від 14.11.2019 року. Всі обов`язки щодо утримання квартири та сплати комунальних платежів вона несе самостійно. Реєстрація місця проживання [PERSON] , який фактично не проживає в квартирі, створює їй перешкоди в користуванні приватною власністю, а саме в оформленні субсидії на оплату житлово-комунальних послуг. Врегулювати спір в позасудовому порядку не мають можливості, оскільки відсутні будь-які відомості про місцезнаходження відповідача. Тому позивач просить позов задоволити та визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності позивача та відповідача, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , в якій зареєстровані: [PERSON] (мати); [PERSON] (інші); [PERSON] (батько). Вказані обставини підтверджується: договором довічного утримання від 07.04.2010 року, посвідченим приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Хмельницької області Гусєвою Л.В. за р/н 1007; Витягом з Державного реєстру правочинів №8408943 від 07.04.2010 року; Витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №26756120 від 07.04.2010 року; Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №26026690 від 30.04.2010 року; технічним паспортом на квартиру [ADDRESS] ; довідкою Відділу реєстрації місця проживання Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради № М-03-55765 від 19.11.2019 року. Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00024485302 від 08.11.2019 року, 14.11.2010 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , яка змінила прізвище на « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 26.12.2015 року, [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 22.07.2016 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб і [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Згідно акту УМК «Південно-Західна» від 19.11.2019 року, [PERSON] та [PERSON] , жителі [ADDRESS] підтвердили, що [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 05.03.2000 року по 14.11.2019 року. Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК УРСР - зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ст. 156 ч. 1 ЖК УРСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом не здобуто доказів того, що відповідач відсутній з поважних причин чи йому створювались перешкоди у проживанні у вказаній квартирі, а також, що між позивачем та відповідачем були будь-які договірні відносини з приводу користування квартирою. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право на користування квартирою [ADDRESS] , а позов слід задоволити. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 768,40грн.. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved