Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

В квітні 2015 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на повнолітнього сина, який продовжує навчатись. Позовні вимоги мотивовано тим, що [PERSON] є батьком [PERSON]. Шлюб між сторонами розірвано 05.06.2012 року та з даного часу син постійно проживає з позивачем і знаходиться на її повному утриманні. Відповідач проживає окремо та жодним чином не допомагає дитині. Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 30.08.2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], в твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн., на період його навчання. Згодом даний розмір аліментів рішенням суду був зменшений до 500 грн. Позивач зазначає, що їхній син навчається з 18.08.2014 року по січень 2016 року на денній, контрактній формі в Вінницькому торговельно-економічному інституті, вартістю 12 120 грн. та з 01.09.2013 року по 01.08.2015 року на контрактній формі навчання в Державному університеті телекомунікації Житомирського військового інституту ім. С.П. Корольова, вартістю 11 800 грн. Відповідач [PERSON] аліменти на утримання сина платити відмовляється, хоча має таку можливість, оскільки працює приватним підприємцем та інших дітей не має, тому позивач змушена була звернутися до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на дитину понесені в зв'язку з оплатою навчання сина у розмірі 23 920 грн. в частковому розмірі, а саме ? частину понесених фактичних витрат, тобто 11 960 грн. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позов не визнав, надав суду заперечення проти позову та пояснив, що законодавством не передбачено окремої оплати аліментів на кожен навчальний заклад дитини, а лише сплата аліментів на навчання дитини в цілому. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Так, судом встановлено, що згідно рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 05.06.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 3). З свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 08.12.1993 року міським відділом ЗАГС м. Вінниці, судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Судом встановлено, що [PERSON] є студентом першого курсу денної форми навчання, на підставі договору про навчання, на факультеті товарознавства, маркетингу та туризму Вінницького торговель-економічного інституту КНТЕУ, стипендію не отримує та закінчує навчання у січні 2016 року, що підтверджується довідкою №234 від 29.08.2014р. (а.с. 7). 18.08.2014 року між Київським національним торговельно-економічним університетом в особі директора Вінницького торговельно-економічного інституту та [PERSON] було укладено договір № 151 Тд (м) про навчання (підготовку), згідно умов якого останній навчається на денній формі навчання за спеціальність туризмознавство (туристична діяльність) та вартість навчання становить 12 120 грн. (а.с. 8-9). Також судом встановлено, що 01.09.2013 року між [PERSON] та Державним університетом телекомунікацій було укладено контракт про військову підготовку терміном до 01.08.2015 року, відповідно до якого [PERSON] підготовлюють за програмою підготовки офіцера запасу за військово-обліковою спеціальністю - боєве застосування механізованих з'єднань військових частин та підрозділів. Вартість навчання - 11 800 грн. (а.с. 10-11). Як вбачається з наявних в матеріалах справи квитанцій [PERSON] було сплачено 28.10.2014 року - 2950,00 грн., 12.03.2015 року - 2950,00 грн. за навчання сина у Державному університеті телекомунікацій (а.с. 12, 13), а також 26.08.2014 року - 4040,00 грн., 21.01.2015 року - 4040,00 грн. за навчання у ВТЕІ КНТЕУ (а.с. 15, 16). З рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07.07.2014 року, вбачається, що було зменшено розмір аліментів, присуджених рішеням Замостянського районного суду м. Вінниці від 30.08.2012 року по справі №206/3964/2010, та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 500,00 грн. щомісяця, починаючи з 21.03.2014 року і до закінчення ним навчання на факультеті товарознавства, маркетингу та туризму Вінницького торговельно-економічного інституту КНТЕУ (а.с. 76-77). Також, судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24.03.2015 року в позові [PERSON] в інтересах [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання було відмовлено (а.с. 78-79). Питання щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання регулюється нормами Глави 16 СК України. Відповідно до ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються також норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Позивач в позовній заяві посилається на ст. 185 СК України, відповідно до якої, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Стаття 185 СК України про участь батьків у додаткових витратах на дитину регулює правовідносини по утриманню неповнолітніх дітей і розміщена у Главі 15 СК України, посилання на цю норму також відсутнє й у ст. 201 СК України. Тому посилання позивача на правила статті 185 СК України до спірних правовідносин є неправильним. Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (ч.1 ст. 6 СК України). В зв'язку з цим, правила ст. 185 СК України поширюються на правовідносини щодо обов'язку батьків по утриманню неповнолітніх дітей. Обов'язок утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, передбачений главою 16 СК України, однак норми цієї глави не поширюються дію положень ст. 185 СК України на правовідносини, які виникають між батьками з приводу участі у додаткових витратах на дитину. Так, ст. 201 СК України «Застосування норм цього Кодексу до відносин щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина» визначено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статтей 187, 189-192, 194-197 цього Кодексу. Серед перелічених в ст. 201 СК України норм закону відсутнє посилання на застосування ст. 185 СК України до правовідносин щодо обов'язку батьків по утриманню повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24.12.2014 року по справі № 6-186цс14. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту цивільних прав та інтересів, оскільки норми глави 16 СК України не встановлюють самостійного, окремого від обов'язку сплати аліментів, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Самі по собі довідка про те, що дитина навчається не свідчить про те, що в зв'язку з цим вона потребує додаткових витрат. Проте по своїй природі такі витрати не можуть відноситись до додаткових витрат, викликаних особливими обставинами. Це витрати, які відносяться до звичайних обставин утримання дітей та мають покриватися із визначеної суми аліментів на утримання сина [PERSON]. Крім того, питання стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини вирішено рішенням суду від 07.07.2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на повнолітнього сина, який продовжує навчатись не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов не підлягає задоволенню. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з позивача в дохід держави підлягає стягненню 243,60 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved