Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що з відповідачем по справі перебуває у шлюбі, зареєстрованому 27 лютого 2018 року Дубенським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №59. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . Причиною звернення до суду стало те, що подружнє життя не склалося через різницю у характерах та поглядах на життя. Між ними постійно виникали непорозуміння та сварки, що призвело до втрати будь яких почуттів один до одного. Разом не проживають з червня 2020 року, шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Сім`я існує лише формально. Вважає, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим. Просить шлюб розірвати, відновити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] », доньку залишити проживати з нею. Ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 06.11.2020 відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з підстав зазначених у позові, який просила задовольнити у повнму обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечує, згідний щоб донька залишилась проживати з матір`ю. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, докази по справі, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що подружжя перебуває у шлюбі зареєстрованому 27 лютого 2018 року Дубенським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №59, про що свідчить свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] . [PERSON] народилась [INFO] , її батьками зазначені сторони по справі (а.с. 7). Згідно з ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Сторони припинили сімейні і подружні стосунки, не бажають їх поновлення. Суд вважає, що подальше збереження шлюбу порушує, передбачене ст.56 Сімейного кодексу України, право дружини та чоловіка на особисту свободу. Згідно ч.3, ч.4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує, відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є не припустимим. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи, що спору відносно визначення місця проживання неповнолітньої доньки: [PERSON] , [INFO] , у сторін немає, дитина проживає з матір`ю, відповідно до ст. 160 СК України, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити її проживати разом з матір`ю. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачка просить відновити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved