Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

В квітні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що 26.08.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], було укладено договір № ODІОRХ09390046 (далі - Договір), згідно якого [PERSON], отримав кредит у розмірі 2413,84 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку в грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Позивач умови Договору виконав в повному обсязі, проте відповідач платежі належним чином не здійснював, у зв'язку з чим станом на 19.03.2014 року за ним виникла заборгованість у загальній сумі 44873,51 грн. з вичитуванням суми стягнутої за судовим наказом від 22.04.2009 року та штрафів, що складає заборгованість у розмірі 39801,92 грн., яка до теперішнього часу не погашена. У зв'язку з зазначеним позивач просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість по договору на загальну суму 39801,92 грн. та судовий збір у розмірі 398,02 грн. Представник позивача до судового засідання не з'явився подав заяву про розгляд справи в їх відсутності, позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заявив клопотання про застосування строків позовної давності згідно ч.4 ст. 267 ЦК України та пояснив, що згідно судового наказу виданого Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області від 22.09.2009 року з відповідача було стягнуто заборгованість, а позивач звернувся до суду з завою про видачу судового наказу у березні 2009 року, цей судовий наказ підтверджує той факт, що відповідач вже на той момент - березень 2009 року не сплачував існуючу заборгованість за договорами, відповідач зобов'язаний був повертати кредит згідно із графіком повернення кредиту, кожного місяця єдина сума, усі платежі повинні були провадитися кожного місяця до спливу строку дії кредитного договору. Таким чином, строк позовної давності сплинув у березні місяці 2012 року, проте позивач звернувся з позовом лише в 2014 році, тому немає підстав для задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, відповідача, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В судовому засіданні встановлено, що 26.08.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], було укладено договір № ODІОRХ09390046 (далі - Договір), згідно якого [PERSON], отримав кредит у розмірі 2413,84 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Тобто банк надав позивальнику строковий кредит у сумі 2413, 85 грн. на строк 12 місяців строк з якого з 26.08.2006 року по 26.08.2007 року включно. Згідно судового наказу від 22.04.2009 року виданого Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області з відповідача [PERSON], стягнуто заборгованість у розмірі 7443 грн. 11 коп. (а.с. 4). Згідно ст. 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Стаття 257 ЦК України встановлює, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. В правових позиціях висловлених судовою палатою у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ при перегляді цивільних справ у касаційному порядку у 1 півріччі 2011 року судам роз'яснено, що згідно з ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Початком перебігу строку позовної давності є день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж, проте не сплатив його. Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с. 5) останній платіж за кредитним договором відповідачем [PERSON], був здійснений 08.01.2008 року. Строк дії договору № ODІОRХ09390046 від 26.08.2006 встановлено по 26.08.2007 року, включно, що підтверджується заявою позичальника. Відповідно до матеріалів справи, а саме п. 5.5 Умов Термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені штрафів, за даним договором встановлюється сторонами тривалістю п'ять років. За таких обставин, суд приходить до висновку, що строк позовної давності для вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» сплив ще в березні 2012 року. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], в квітні 2014 року, тобто більше ніж через п'ять років. Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. [PERSON], звернувся до суду з заявою про застосування строку позовної давності. (а.с. 20) За таких обставин суд вважає, що у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити у повному обсязі у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується правилами ст. 88 ЦПК України. Як вбачається з матеріалів справи ПАТ КБ «ПриватБанк» при зверненні до суду сплатив судовий збір, та в зв`язку з відмовою в задоволенні його позовних вимог, суд не має підстав для стягнення судових витрат з [PERSON]

Outcome: dismissed