Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

В листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те що, йому на праві приватної власності належить квартира № 113 у будинку № 33 по вулиці генерала Батюка у м. Словянську. У даній квартирі зареєстрований він, його неповнолітній син - [PERSON] , та неповнолітня донька від першого шлюбу - [PERSON], [INFO]. Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 21 листопада 2011 року відповідач була визнана такою, що втратила право користування спірною квартирою. З 2007 року відповідач разом з донькою не проживають у спірній квартирі, а проживають за адресою: [INFO], що встановлено рішеннями Словянського міськрайонного суду Донецької області від 5 липня 2016 року та від 25 серпня 2016 року. Просить суд визнати неповнолітню [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 11 січня 2017 року позовні вимоги [PERSON] задоволено, визнано неповнолітню [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування квартирою № 113 у будинку № 33 по вулиці генерала Батюка у м. Словянську. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 551,20 гривен. З зазначеним рішення не погодилась відповідачка, подала апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового, про відмову в задоволені позовних вимог посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідальність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не застосовано до спірних правовідносин вимоги ст. 25, 29,30 ЦК України, які підлягали застосуванню. Висновок суду, що неповнолітня [PERSON] без поважних причин не проживала у спірній квартирі з 2007 року є невірним, бо станом на 2007 рік [PERSON] мала вік 6 років і не набула цивільної дієздатності та не могла самостійно визначати своє місце проживання. Судом не враховано вимоги мст.18 Закону України «Про охорону дитинства» та вимоги ст.ст. 13, 47 Конституції України та ст. 6 Європейської Конвенції «Про здійснення прав дітей». Представники позивача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили її відхилити. Відповідачка в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про що свідчить телефонограма №1040 від 16.03.2017 року (а.с. 136) Представник третьої особи - органу опіки та піклування Словянської міської ради в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності,доводи апеляційної скарги [PERSON] підтримали у повному обсязі ( а.с.377) Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, що не зявились, оскільки відповідно до вимог ст.305 ч.2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції. Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставі своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності тощо), яка мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати. Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] суд першої інстанції виходив з вимог ч.2 ст. 405 ЦК України та того, що неповнолітня [PERSON], [INFO] без поважних причин не проживала у спірній квартирі понад одного року, тому втратила право користування нею. Між тим, з таким висновком суду погодитись не можливо з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено [PERSON] є власником квартири № 113 у будинку № 33 по вулиці генерала Батюка м. Словянську Донецької області. Позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 27 вересня 2007 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 21 листопада 2011 року відповідач [PERSON] була визнана такою, що втратила право користування спірною квартирою. Згідно довідки Комунального підприємства «ЖЕК № 4» №3660 від 18 жовтня 2016року в квартирі № 113 у будинку № 33 по вулиці генерала Батюка м. Словянську зареєстровані : позивач [PERSON], його дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Відповідно до акту КП «ЖЕК № 4» від 19 жовтня 2016 року, [PERSON], [INFO] у квартирі № 113 розташованої у будинку № 33 по вулиці генерала Батюка м.Словянська не проживає з вересня 2007 року і по теперішній час. Згідно довідки Комітету мікрорайону «Северний» м. Словянська № 10 від 25 травня 2016 року слідує, що [PERSON] проживає за адресою: [INFO] разом з дочкою К.К., [INFO] та сином [PERSON], [INFO]. Вимогами ст. 18 Закону України « Про охорону дитинства» передбачено, що держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобовязані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Статтю 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей 21.01.1996 року, ратифікованої Законом № 69Y від 03.08.2006 року передбачено, що під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судових орган визначає, чи має достатньої інформації для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і в разі необхідності одержує додаткову інформацію, зокрема від субєктів батьківської відповідальності . Яв вбачається із матеріалів справи, [PERSON] є власником трьох кімнатної квартири № 113 у будинку № 33 по вулиці генерала Батюка м. Словянську. [PERSON] нього у квартирі зареєстровані його неповнолітні діти: донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. При розгляді справі в суді першої інстанції представник третьої особи органу опіки та піклування Словянської міської ради заперечував проти визнання неповнолітньою [PERSON] такою, що втратила право користування спірною квартирою, оскільки в такому випадку права дитину на житло будуть звужені. Права членів сім'ї власника на користування житловим приміщенням врегульовані ст. 405 ЦК України, відповідно до вимог якої члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, незалежного від того, що після розірвання шлюбу між сторонами спільна дитина залишилася проживати з матір'ю, вона не позбавлена права користуватися жилим приміщенням, яке належить батьку. [PERSON] того, суд першої інстанції приймаючи рішення про визнання неповнолітньої [PERSON], такою що втратила право користування житловим приміщенням не встановив обставини, щодо можливості її подальшої реєстрації за місцем проживання матері. Наявність у відповідачки права власності на ? квартири [ADDRESS] не є підставою для позбавлення дитини права користування квартирою, яка належить на праві власності її батькові. Також не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні доводи позивача про те, що неповнолітня дитина не проживає у спірній квартирі без поважний причин понад одного року. Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Як встановлено судом та не заперечується сторонами, що рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 27 вересня 2007 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано і після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матірю. На момент розірвання шлюбу дитини було шість років тому вона не могла сама вирішувати де їй проживати. [PERSON] того, в судовому засіданні представник позивача [PERSON], яка є матірю позивача та бабусею [PERSON], пояснила, що останні півтора роки стосунки між батьком та донькою дуже погіршились, ключі від спірно квартири батько доньки не надавав. Суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув, та дійшов помилкового висновку про те, що неповнолітня [PERSON] без поважних причин не проживала у спірній квартирі понад рік. Право на житло гарантоване Конституцією України, зокрема ч.3 ст.47 встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Таким чином, колегія суддів, розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції про задоволення позову [PERSON] , з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову. Оскільки підстави для задоволення позову відсутні, то відсутні і підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача судового збору. [PERSON] того, оскільки ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 09 лютого 2017 року [PERSON] було відстрочено сплату судового зборі за подання апеляційної скарги, тому з [PERSON] на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 606,32 грн.

Outcome: approved