Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

В липні 2019року заявник [PERSON] ,звернувся до суду із з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факт проживання на території України станом на 24.08.1991року його батька [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в м. Маріуполі. В обгрунтування заяви зазначив, що його батько [PERSON] народився [INFO] в Вірменії, де проживав до 1986року. 28 серпня 1978 року його батько уклав шлюб з [PERSON] , [INFO] . [INFO] народився заявник, батьками якого є [PERSON] та [PERSON] . В 1986році батько заявника переїхав в м. Маріуполь (м. Жданів) , мав постійне місце проживання по [ADDRESS] , тривалий час працював на підприємствах торгівлі, з часом отримав громадянство України. [INFO] батько заявника помер. В 2019році заявник звернувся до заінтересованої особи з питання набуття громадянства України, йому було роз`яснено порядок набуття громадянства, а також ст..8 Закону України «Про громадянство». В зв`язку з тим ,що у заявника виникли труднощі з отриманням громадянства України - він звернувся до суду із вказаною заявою. Просив заяву задовольнити. 22 липня 2019року ухвалою суду було відкрито провадження по справі. 29 липня 2019року до суду надійшли заперечення від заінтересованої особи. В судовому засіданні заявник [PERSON] підтримав заяву, просив її задовольнити, надав пояснення у відповідності до обставин викладених у заяві. Також заявник пояснив, що підставою для звернення до суду із зазначеною заявою є його бажання отримати громадянство України. Він тривалий час проживає на території м. Маріуполь, працює, одружений. Представник заінтересованої особи [PERSON] , залишила вирішення питання про задоволення заяви [PERSON] на розсуд суду з урахуванням наданих письмових доказів та пояснень свідків. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити рішення. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення учасників справи, свідків, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, [PERSON] народився [INFO] в Вірменії. Набув громадянство України, що підтверджено паспортом громадянина України(а.с.11) [INFO] ,у віці 51 років, [PERSON] помер в м. Маріуполі, що підтверджено свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданого Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану ММУЮ Донецької області(а.с.10) Згідно копії перекладу свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 12.02.1981 відділом РАСЦ Мергінського району, Вірменія - [PERSON] , народився [INFO] - батьками є [PERSON] та [PERSON] . Згідно посвідки на постійне проживання [NUMBER] , [PERSON] проживає на території України та зареєстрований в [ADDRESS] з 09.06.2007р. (а.с.6-8) Згідно довідки №837 від 01.10.1992р. , виданої Маріупольським оптово-роздрібним плодово-овочевим комбінатом - [PERSON] 1959р.народження, працював на зазначеному підприємстві, на посаді інженера-технолога у період з 04.06.1990р. по 25.09.1992р.(а.с.35) Згідно довідки з КСН «Селище Слободка-Гавань» - [PERSON] проживав за адресою : [ADDRESS] з лютого 1990р. по листопад 1992року. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він народився в 1961році в м. Маріуполь(м. Жданів). З батьком заявника познайомився наприкінці 80-х , приблизно 1988рік . На період серпня 1991року [PERSON] проживав в м. Маріуполь. Він проживав з батьками по [ADDRESS] , а потім переїхав на [ADDRESS] , а [PERSON] , разом з дружиною та заявником проживав на [ADDRESS] Приятелювали, ходили один до одного у гості , [PERSON] працював у сфері торгівлі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що з 1984року проживає на території [ADDRESS] . Батька заявника знає приблизно з 1986року, працював у торгівлі, підтвердила, що на період серпня 1991року [PERSON] проживав в [ADDRESS] . На підтвердження своїх доводів, а також на підтвердження пояснень свідків, які зазначили, що [PERSON] проживав в [ADDRESS] з кінця 80-х років-суду заявником було надано домову книгу будинку [ADDRESS] , в якій зазначено [PERSON] , як особу , що була зареєстрована в вказаному домоволодінні в зазначений період. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч. 2ст. 256 ЦПК суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до п.п. 1,2 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є, зокрема усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України, а також особи, які проживали в Україні і не були громадянами інших держав станом на 24 серпня 1991 року або прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року, що має підтверджуватись документами про прописку. Зокрема, за ч.ч.1,7 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» на набуття громадянства України за територіальним походженням має право особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки,Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України. Для набуття громадянства за територіальним походженням не є обов`язковою умова про не перебування особи в іноземному громадянстві. Його може набути й іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство. Датою набуття громадянства України у передбачених цією статтею випадках є дата реєстрації набуття особою громадянства України. Відповідно до п. 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України і виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006 зі змінами, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або на інших територіях,що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки,Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша ст. 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» п. 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про громадянство України» чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. На підставі п.п. 7-9 Порядку встановити належність до громадянства України може особа, яка перебувала у громадянстві колишнього СРСР та не мала прописки, але фактично постійно проживала на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. Так, постійне місце проживання - місце проживання на території якої-небудь держави не менше одного року фізичної особи, яка не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом необмеженого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цією особою службових обов`язків або зобов`язань за договором (контрактом). Таким чином, аналізуючи викладене суд вважає, що заява є обгрунтованою і підлягає задоволенню, оскільки заявник надав до суду докази фактичного проживання на території України у м. Маріуполь до 24 серпня 1991 року свого батька [PERSON] [INFO] .

Outcome: approved