Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

В листопаді 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання втратившим право на користування будинком. В обґрунтування позову позивач вказав, що йому на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] . В даному будинку зареєстрований його син [PERSON] , однак в ньому не проживає з 10 липня 2017 року, власного майна не зберігає. У відповідності до Постанови Президії ВРУ від 21.02.1994 року с.Жовтневе було перейменовано на Шпичинці. Всі обов`язки щодо утримання будинку та сплати комунальних платежів він несе самостійно. Реєстрація [PERSON] , який фактично не проживає в будинку, не зберігає своїх речей створює перешкоди йому в користуванні приватною власністю, а саме, в оформленні субсидії на оплату житлово-комунальних послуг. Врегулювати вказаний спір в позасудовому порядку не має можливості, тому позивач просить позов задоволити та визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування будинком [ADDRESS] . В судовому засідання позивач та його представник, позовні вимоги підтримали, просили їх задоволити з підстав викладених в позовній заяві. Позивач суд пояснив, що його син не проживає в будинку, оскільки в них виник конфлікт. Реєстрація відповідача перешкоджає йому оформити субсидію. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, суду пояснила, що за відповідачем [PERSON] на підставі рішення суду від 19.11.2018 року визнано право власності в порядку спадкування на 1/6 частину житлового будинку [ADDRESS] . Тому будинок належить позивачу та відповідачу на праві спільної часткової власності. У вказаному будинку відповідач не проживає через конфлікт між сторонами. Заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок від 04.04.1991 року. Відповідно до довідки виконкому Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району, Хмельницької області №244 від 27.11.2019 року, в житловому будинку, який знаходиться в [ADDRESS] дійсно зареєстрований [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] .. Згідно актів обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства №305 від 20.09.2017 року, №145 від 08.06.2018 року, №147 від 11.06.2018 року, №57 від 22.11.2019 року, №56 від 22.11.2019 року, [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] , що зареєстрований в [ADDRESS] з 10.07.2017 року в по даний час за вказаною адресою не проживає. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що [PERSON] не проживає в будинку [ADDRESS] десь 2 роки. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19.11.2018 року за [PERSON] визнано в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на 1/6 частину житлового будинку [ADDRESS] . Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №199089306 від 05.02.2020 року, за [PERSON] зареєстровано право власності на 1/6 частки житлового будинку [ADDRESS] , на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області №686/19471/17 від 19.11.2018 року. Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК УРСР - зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що посилання позивача на положення ст.405 ч.2 ЦК України безпідставні. Таким чином, враховуючи, що відповідач [PERSON] є власником 1/6 частини житлового будинку [ADDRESS] , суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання втратившим право на користування будинком, слідвідмовити. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed