Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

В листопаді 2012 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, в якій, уточнивши позовні вимоги, просить визнати набуту за час шлюбу з відповідачем квартиру [ADDRESS], об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, розподілити між ними вказану квартиру в рівних частках, визнавши за кожним з них право власності на ? частину даної квартири. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі з 02.09.2006 року по 07.11.2009 року. За час шлюбу ними було придбано зазначену вище квартиру. На даний час вони не можуть досягти згоди щодо поділу вказаної квартири, тому він (позивач) вимушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, підтвердивши викладені в позові обставини, просив розділити квартиру набуту за час шлюбу в зазначеному в позовній заяві порядку. Також додав, що кошти за кредитним договором № 2608/0508/88-023 від 16.05.2008 року, укладеного між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON], в сумі 30000,0 доларів США були використані на ремонт спірної квартири. Представник відповідача [PERSON] в суді позов не визнала, вказуючи, що квартира була придбана [PERSON] за особисті кошти, які були нею отримані від бабусі [PERSON] та позичені у [PERSON]. Третя особа за викликом суду не з явилася, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце слухання справи, свого представника не направила, причини неявки не повідомила, заяви про слухання справи в свою відсутність та письмових пояснень не надала. Свідок [PERSON] зазначила, що [PERSON] це її онука, і 240000,0 гривень на придбання квартири були нею надані онуці відразу після продажу [PERSON] будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], що належали їй на праві приватної власності. Пізніше вона дала онуці ще 125000,0 гривень та 3000,0 гривень на ремонт. Отримання та передача грошей підтверджуються відповідними розписками. Кредитні кошти, які були отримані [PERSON] на підставі кредитного договору, були витрачені останнім на придбання автомобіля, яким він і користується, а не на ремонт квартири. [PERSON] в якості свідка пояснив, що знаходиться в дружніх відносинах з матір ю [PERSON] - [PERSON]. Дійсно він позичав [PERSON] 125000,0 гривень, які вона повернула через місяць, а він повернув їй оригінал розписки. Будучи викликаною як свідок, [PERSON] вказала, що [PERSON] її дочка. Вони з дочкою та бабусею [PERSON] проживали та були зареєстровані в будинку за адресою: [ADDRESS]. Потім будинок та земельну ділянку бабуся продала [PERSON] за 230000,0 доларів США, і купили три квартири - її племінниці, її дочці і бабусі. Квартира її дочкою [PERSON] була придбана через місяць після укладення нею шлюбу з [PERSON]. Дочка з зятем після укладення шлюбу проживали в бабусі. Грошей, які дала онуці бабуся, вистачало лише на двокімнатну квартиру, в зв'язку з чим решту коштів її дочка позичила в [PERSON]. Кредит, який взяв [PERSON] під іпотеку квартири, були витрачені ним на придбання машини, якою він і користується. А на ремонт ним не було витрачено жодних коштів. Суд, заслухавши представників сторін, свідків, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Встановлено, що позивач [PERSON] перебував з відповідачем [PERSON] в шлюбі, зареєстрованому відділом РАЦС Бориспільського МРУЮ Київської області 02.09.2006 року, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис за № 439, по 07.11.2009 року, згідно відповідних відміток в паспортах сторін. Під час перебування у шлюбі 05.10.2006 року між [PERSON] та ЗАТ «Агробудмеханізація» укладено договір про дольову участь у будівництві житлового будинку № 85/101, предметом якого є квартира [ADDRESS]. Як передбачено п.5.4. вказаного договору, [PERSON] була зобов'язана проінвестувати 100 % вартості квартири до 06.10.2006 року. На виконання умов договору про дольову участь у будівництві житлового будинку [PERSON] було сплачено 100 % загальної вартості площі об'єкту інвестування - 365497,0 гривень, що підтверджується квитанцією від 06.10.2006 року та довідкою ЗАТ «Агробудмеханізація» № 749 від 09.10.2006 року. В подальшому, як вбачається з Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.04.2008 року, на підставі рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області № 266 від 25.03.2008 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON]. За загальним правилом, відповідно до ст.60 СК України та 368 ч.3 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Частиною 2 ст.372 ЦК України та ч.1 ст.70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно вимог ч.1 ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Разом з тим, в п.3 ч.1 ст.57 СК України зазначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Грошові кошти в розмірі 240000,0 гривень, які були інвестовані відповідачем в будівництво спірної квартири, на виконання умов договору про дольову участь у будівництві житлового будинку № 85/101 від 05.10.2006 року, були отримані нею 06.10.2006 року від бабусі [PERSON], яка продала належні їй на праві власності будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], [PERSON] за 230000,0 доларів США. Решту грошових коштів в розмірі 125000,0 гривень, яких не вистачало відповідачу для інвестування будівництва спірної квартири для виконання умов договору про дольову участь у будівництві житлового будинку № 85/101 від 05.10.2006 року, були позичені нею 06.10.2006 року в [PERSON]. Пізніше, а саме 23.10.2006 року, відповідачем було отримано від бабусі [PERSON] грошові кошти в сумі 125000,0 гривень для погашення заборгованості перед [PERSON]. Вказані обставини підтверджуються розписками [PERSON] на ім я [PERSON] від 06.10.2006 року та 23.10.2006 року і на ім я [PERSON] від 06.10.2006 року, розпискою [PERSON] на ім я [PERSON] від 06.10.2006 року, а також виписками-повідомленнями по рахунку [NUMBER] за період з 01.10.2006 року по 12.10.2009 року і по рахунку [NUMBER] за період з 06.10.2006 року по 22.09.2009 року на ім я [PERSON], та були підтверджені показами свідків. До того ж, судом береться до уваги той факт, що грошові кошти за договором про дольову участь у будівництві житлового будинку № 85/101 від 05.10.2006 року були проінвестовані в повному обсязі через місяць після укладення шлюбу між сторонами, а доказів існування інших джерел надходження грошових коштів у такому розмірі в їх сім ю, ніж вказані представником відповідача, стороною позивача надано не було. Зазначені обставини не були спростовані представником позивача, а докази на їх підтвердження є належними, допустимими, достатніми та достовірними. Отже, суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] хоча і придбана під час перебування сторін у шлюбі, проте за кошти, які належали [PERSON] особисто, а тому є її особистою приватною власністю. Та обставина, що, згідно договору відступлення права вимоги № 12/02-ДВ2 від 12.02.2013 року та договору передачі прав за Іпотечним договором від 13.02.2013 року, до [PERSON] перейшло право вимоги за кредитним договором № 2608/0508/88-023 від 16.05.2008 року, укладеного між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON], та остання є іпотекодержателем спірної квартири на даний час, ніяким чином не впливає на факт придбання квартири [PERSON] за особисті кошти. Крім того, даний кредит був використаний [PERSON] на придбання автомобіля, яким користується лише він, а не на ремонт спірної квартири як було домовлено, що підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON], та ніяким чином не було спростовано представником позивача. Тому підстав для вирішення питання для поділу між подружжям [PERSON] зобов язань за кредитним договором не має, оскільки кредитні кошти були використані не в інтересах сім ї, а тому кредитний договір не створює обов язки для [PERSON], згідно ч.4 ст.65 СК України. Більше того, в ході розгляду справи у сторін не виникав спір щодо порядку користування автомобілем. Враховуючи наведені норми закону, а також те, що спірна квартира є особистою приватною власністю [PERSON], оскільки придбана в шлюбі за її особисті кошти, позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Судові витрати по справі у вигляді судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову, відповідно до ст.88 ЦПК України, необхідно віднести на рахунок останнього, так як позов задоволенню не підлягає. В зв'язку з вищевикладеним, на підставі ст.ст.57 ч.1 п.3, 60, 65 ч.4, 70 ч.1 СК України, ст.ст.368 ч.3, 372 ч.1 та ч.2 ЦК України,

Outcome: dismissed