Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

В листопаді 2016 року [PERSON] предявила через суд позов на предмет захисту права на спадщину за законом з підстав прийняття спадщини після [PERSON], з яким до часу його смерті вона постійно проживала в м. Дніпрі з 2007 року однією сімєю без реєстрації шлюбу після того, як овдовіла в 2004 році, і протягом останніх трьох років вона опікувалася та доглядала спадкодавця через його безпорадний стан внаслідок тяжкої хвороби і його похилий вік. З наведених у позовній заяві підстав [PERSON] з урахуванням уточнень просила надати їй право спадкування з спадкоємцями іншої черги, які закликані до спадкування, та визнати право власності на квартиру в будинку на проспекті [PERSON], 82/57, в м. Дніпрі, з якого складається спадщина. Представник позивача в судовому засіданні наполягала на задоволенні позову, виклавши доводи позовної заяви, і пояснила про відсутність кровних спадкоємців у [PERSON], після смерті якого були спроби невідомих осіб заволодіти квартирою. Відповідачі заперечень проти позову не надали та, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, своїх представників до суду не направили, про розгляд справи в їх відсутність не клопотали та про причини неявки не повідомили, на підставі чого за відсутності заперечень з боку позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням цього рішення заочно. Свідок [PERSON], який товаришував з [PERSON] 20 років, під присягою в судовому засіданні показав на сімейні стосунки [PERSON] з [PERSON] за час їх спільного проживання не менше дев'яти років в його квартирі, з яких останні три роки до смерті [PERSON] тяжко хворів, а також на поховання його з допомогою сусідів за рахунок [PERSON], яка організувала похорони. За показаннями свідка [PERSON] за час хвороби [PERSON] доглядала [PERSON], утримувала його. Зі слів [PERSON] свідку стало також відомо про його бездітність. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідка, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. 22 вересня 2016 року в м. Дніпрі після смерті [PERSON] у віці повних 68 років відкрилася спадщина, що складається з права приватної власності на двокімнатну квартиру в будинку на проспекті [PERSON], 82/57, з інвентаризаційною вартістю 15 731 гривень (колишня адреса проспект К.Маркса, 82/57, в м. Дніпропетровську), що підтверджено витягами з реєстру прав власності та свідоцтвом про смерть (а.с. 70). А саме, в житловому будинку під літ. А-5-7 двокімнатна квартира загальною площею 53,6 м2 була передана у спільну сумісну власність [PERSON] та його батькам в порядку приватизації державного житлового фонду, про що 21 червня 1993 року видане свідоцтво (а.с. 7). Після смерті матері 20 січня 1996 року і батька 27 серпня 2007 року [PERSON] оформив свої права на спадщину за законом у вересні 2008 року з набуттям права особистої приватної власності на цю квартиру з уточненням даних лінійних розмірів її загальної площі 53,8 м2 і житлової 27,8 м2 (а.с. 3-6, 31, 51), а також набув право власності на цегляний гараж № 6 загальною площею 17,8 м2 з оглядовою ямою на проспекті [PERSON], 78, вартістю 3 938 гривень (а.с. 58-59). Позивач, [PERSON], в січні 2017 року звернулася за місцем відкриття спадщини до нотаріуса з заявою про її прийняття після [PERSON] (а.с. 69), з яким за життя проживала більше пяти років однією сімєю (конкубінатом). Так, [PERSON] і [PERSON] зареєстрований в установленому законом порядку шлюб між собою не укладали, проте після смерті його батька з 2007 року стали постійно спільно проживати в спірній квартирі, будучи повязаними спільно побутом, вели домашнє господарство для задоволення спільних потреб в їжі та житлі за рахунок спільних коштів, що складалися з пенсії та заробітку. За час спільного проживання [PERSON] готувала їжу, прибирала в квартирі, прала речі, купувала продукти, опікувалася станом здоровя [PERSON], несла обовязки зі сплати комунальних послуг тощо. Як вбачається з наданої в копії медичної карти амбулаторного хворого КЗ Дніпровської міськради «Міська лікарня № 16», [PERSON] зловживав алкоголем, з травня 2013 року страждав на гіпертонічну хворобу ІІ ступеню, у червні 2016 року повторно переніс ішемічний інсульт з лівостороннім геміпарезом і потребував стороннього догляду. Суд відповідно до ст. 3 СК України прийшов до стійкого переконання, що між позивачем та спадкодавцем склалися фактичні сімейні відносини до часу відкриття спадщини не менше пяти років, з огляду на тісний звязок пояснень представника позивача з показаннями свідка і медичною картою хворого, прийнятих згідно з ст. 212 ЦПК України на віру. На основі зясованих обставин безпорадного стану спадкодавця, який через свій похилий вік та тяжку хворобу потребував стороннього догляду і допомоги в побуті, чим безперервно тривалий час до відкриття спадщини опікувалася позивач з веденням домашнього господарства за рахунок своїх коштів, належить дійти висновку, що за відсутності спадкоємців попередніх черг позивач має бути закликаною до спадкування в четверту чергу згідно з ст. 1264 ЦК України. Згідно з ст.ст. 1, 34, 66, 68 Закону України «Про нотаріат» у безспірному порядку посвідчується набуття права на спадщину, у звязку з чим нотаріус вчиняє нотаріальну дію з видачі свідоцтва про право на спадщину, для чого під час нотаріального процесу встановлює час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Водночас, Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 592/2016 на майно покійного [PERSON] на підставі заяви [PERSON] від 30 вересня 2016 року до приватного нотаріуса [PERSON] Дніпровського міського нотаріального округу, в якій підстави для одержання права на спадкування не зазначені (а.с. 68). Так само, в листопаді 2016 року до приватного нотаріуса [PERSON] Дніпровського міського нотаріального округу звернулася з заявою дехто [PERSON], повідомивши про втрату правовстановлюючих документів на майно спадкодавця, час смерті якого був вказаний з помилкою на дев'ять днів раніше (а.с. 62). За наявним свідоцтвом про смерть [PERSON] померла 27 грудня 2016 року (а.с. 88), а в спадковому реєстрі значиться запис про відкриття спадкової справи на майно повного тезки спадкодавця (а.с. 72зворот). Суд в питанні способу правового захисту відповідно до ст. 4 ЦПК України виходить з того, що за чинним ЦК України набуття права власності на нерухому річ в порядку спадкування, як універсального правонаступництва, обумовлено дотриманням ряду формальностей і потребує публічного підтвердження відповідно до ст. 182 ЦК України через державну реєстрацію права на спадщину, що за ст.\~1297 цього Кодексу оформлюється відповідним свідоцтвом нотаріуса, до видачі якого існують спадкові правовідносини. Звідси, предметом захисту є право на спадщину, усунення сумнівів в якому вимагає розвязання цього спору з громадою міста на підставі ст. 1277 ЦК України, оскільки інших спадкоємців немає. Забезпечуючи ефективність способу правового захисту згідно з п.\~1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, належить визнати по суду право на спадщину за позивачем, встановивши юридичний факт, пов'язаний з актом цивільного стану спадкодавця, на підставі чого підлягає видачі нотаріусом свідоцтво про право на спадщину. Таким чином, пов'язуючи з державною реєстрацією лише момент набуття права власності, інтереси позивача, як спадкоємця, в належності їй спадщини в натурі згідно з ст. 1268 ЦК України, включаючи в можливості використання спірної квартири під житло, мають бути захищені згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 цього Кодексу у спосіб визнання права власності на спірну квартиру, без чого захист прав позивача не буде ефективним.

Outcome: approved