Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

В листопаді 2016 року позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS], яка належить їй на праві приватної власності, а також зняти його з реєстраційного обліку за цією адресою. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та пояснила, що її син [PERSON] був прописаний у цій квартирі одразу після її придбання, оскільки вона купували її для нього , але цілком за власні кошти. Сама вона проживає в іншій належній їй на праві власності двокімнатній квартирі. Син став зловживати алкоголем, наркотиками,в зв'язку з чим вона його постійно лікувала від цієї залежності, але безрезультатно. Він, проживаючи у спірній квартирі, не платив комунальні послуги, в зв'язку з чим утворилися великі борги за комунальні послуги. Три роки тому вона відправила його на лікування від алкоголізму в реабілітаційний центр у м. Дніпропетровськ, а щоб квартира не пустувала та для погашення боргів за комунальні послуги вона здала квартиру в найм квартиранатм. Через 9 місяців син повернувся самовільно з реабілітаційного центру та вона запропонувала йому проживати з нею у її двокімнатній квартирі на вул. Колодязній, де вони разом проживають по теперішній час, оскільки його квартира була зайнята квартирантами. В спірній квартирі з 2013 року проживають наймачі, оскільки вона є хворою людиною, має маленьку пенсію, їй потрібно купувати ліки, а відповідач не надає кошти навіть на оплату комунальних послуг. Останнім часом він став більше зловживати алкоголем, коли перебуває в стані сп'яніння, то застосовує до неї фізичне насильство, погрожує. Вона 4 місяці потому запропонувала йому піти жити в свою квартиру, погодилася вигнати квартирантів, але він відмовляється. Відмовляється також і винаймати окреме житло собі, хоча вже працює і має свій дохід. Тому вона просить задовольнити позов з тих підстав, що відповідач не оплачує комунальні послуги за спірну квартиру та зловживає спиртними напоями та наркотичними засобами. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що дійсно останні 3 роки не проживає в вищезазначеній квартирі, тому що мати його просила проживати з нею, щоб цю квартиру здавати квартирантам. При цьому з 2013 року по липень чи серпень 2014 року він перебував у м. Дніпропетровськ в реабілітаційному центрі, куди його проти його волі направила мати. До цього з 2002 року проживав в цій квартирі сам, постійно, а мати проживала в іншій квартирі. У них була трикімнатна квартира, а після смерті батька він відмовився від своєї частки у приватизації на користь матері, після чого вона фактично розміняла цю квартиру на двокімнатну та однокімнатну. З 2013 року в його квартирі проживають квартиранти і мати фактично не дозволяє йому повернутися до своєї квартири, а просить проживати разом з нею. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Частиною 3 ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і у порядку, передбачених законом. Як вбачається із матеріалів справи, в цілому квартира [ADDRESS] належить позивачці на підставі договору купівлі-продажу від 09.01.2002 року. Квартира є однокімнатною, житловою площею 11 кв.м. Відповідач є рідним сином [PERSON], був прописаний 24 грудня 2004 року в квартирі як член сім'ї власника житла, отже до правовідносин сторін підлягає застосуванню ст. 405 ЦК України. Крім нього в квартирі на теперішній час ніхто не зареєстрований, позивачка з 1997 року зареєстрована в [ADDRESS]. Статтею 405 ЦК України встановлено, що члени сім*ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, при розгляді справ про визнання члена сім'ї власника житла таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини відсутності понад встановлені законом строки. Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачка придбавала спірну квартиру саме для проживання відповідача, що підтверджується і самим фактом реєстрації тільки [PERSON] за вказаною адресою, сама позивачка в цій квартирі не проживала та не проживає, а останні три роки використовує її для здачі в найм. З цих підстав, а також з підстав неналежної поведінки сина, як зазначила в судовому засіданні сама позивачка, вона заперечує проти проживання відповідача в спірній квартирі, але фактично лише останні 4 місяці. При цьому позивачка не має потреби використовувати спірну квартиру для власного проживання, а за відсутності у відповідача власного житла він не має можливості зареєструвати своє місце проживання за іншою адресою. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач не проживає в спірній квартирі з поважних причин і безпосередньо через перешкоджання такому проживанню саме з боку позивачки через використання нею цієї квартири для здачі в найм, що об'єктивно створює умови щодо неможливості його проживання за спірною адресою . За таких обставин та виходячи із меж заявлених вимог, положень п. 7 ст. 8 ЦПК, ст. 405 ЦК України, суд не вбачає підстав для задоволення позову. У відповідності зі ст. ст. 88 ЦПК України судові витрати, сплачені при подачі позову, відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed