Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

В листопаді 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в якому (з врахуванням уточненого позову) вказував, що 10 листопада 2006 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір №DNH4KP75390305, відповідно до якого банк надав останньому на споживчі потреби кредитні кошти в розмірі 1 016,73 грн. на строк до 10 листопада 2008 року (включно), а відповідач зобов'язався вчасно повернути кредит шляхом щомісячного (частинами) повернення кредитних коштів, а також сплачувати проценти за користування ним в розмірі 2,09 % на місяць від суми залишку заборгованості. Наслідками порушення договору в частині своєчасного виконання зобов'язань позичальником є обов`язок останнього сплачувати банку проценти за користування кредитом в підвищеному розмірі - 6 % на місяць від розміру простроченої заборгованості по кредиту та неустойку (за загальне порушення - пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочення, а при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів - штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості). Крім цього в разі порушення позичальником взятих на себе зобов'язань банк наділений правом вимоги дострокового повернення всієї суми кредиту. Проте позичальник умови договору в частині вчасного повернення кредиту, сплати процентів за користування ним виконував не належним чином в зв'язку з чим виникла заборгованість по кредитному договору. Частина боргу в розмірі 4 061,43 грн., що утворилася станом на 31 липня 2009 року, стягнута судовим наказом Суворовського районного суду м. Одеси. В зв'язку з цим залишок боргу станом на 08 жовтня 2014 року складає 13 527,26 грн., в тому числі: - заборгованість по процентам - 3 853,40 грн.; - нарахованої пені - 9 673,86 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з [PERSON] в повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з'явився, проте надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, судом відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи за місцем його реєстрації, причину неявки суду не повідомив. Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення, оскільки представник позивача в своїй заяві не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних в ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що 10 листопада 2006 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є позивач) уклав у письмовій формі з [PERSON] кредитний договір №DNH4KP75390305 в якому сторони узгодили всі його умови. Договір складається з заяви позичальника, умов надання споживчого кредиту фізичним особам, банківських тарифів, діє з моменту його укладення до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань. Відповідно до договору банк надав [PERSON] на споживчі потреби кредитні кошти в розмірі 1 016,73 грн. на строк до 10 листопада 2008 року (включно), а відповідач зобов'язався вчасно повернути кредит шляхом щомісячного (частинами) повернення кредитних коштів, а також сплачувати проценти за користування ним в розмірі 2,09 % на місяць від суми залишку заборгованості. Наслідками порушення договору в частині своєчасного виконання зобов'язань позичальником є обов`язок останнього сплачувати банку проценти за користування кредитом в підвищеному розмірі - 6 % на місяць від розміру простроченої заборгованості по кредиту та неустойку (за загальне порушення - пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочення, а при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів - штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості). Крім цього в разі порушення позичальником взятих на себе зобов'язань банк наділений правом вимоги дострокового повернення кредиту. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Положення ст.ст. 546, 548-551 ЦК України вказують на те, що сторони зобов'язання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобов'язання забезпечується неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в законі або договорі. Відповідно до ст. 611, ч. 2 ст. 612, ст.ст. 623-625, ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, зокрема повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. З матеріалів справи вбачається те, що позичальник умови договору в частині вчасного повернення кредиту, сплати процентів за користування ним виконував не належним чином в зв'язку з чим виникла заборгованість по кредитному договору. Частина боргу в розмірі 4 061,43 грн., що утворилася станом на 31 липня 2009 року, стягнута судовим наказом Суворовського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2009 року. Зокрема зазначеним наказом в повному обсязі стягнуто заборгованість по кредиту, а також нараховану на вищевказану дату заборгованість по процентам, пеню та штрафи. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов'язання передбачені ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Зокрема, відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Тому наявність рішення суду про стягнення боргу за грошовим зобов'язанням, що не було виконане вчасно, не може свідчити про припинення між сторонами зобов'язання до дня його фактичного виконання. Оскільки в матеріалах справи відсутні докази щодо виконання відповідачем судового рішення про стягнення боргу, а тому суд вважає, що зобов'язання між сторонами не припинилося. За період з 31 липня 2009 року по 08 жовтня 2014 року у відповідача виникла заборгованість по кредитному договору, а саме заборгованість по процентам - 3 853,40 грн., що повністю підтверджується наданим розрахунком боргу. Водночас в матеріалах справи відсутні жодні докази, що б спростували доводи банку щодо наявності та розміру боргу, докази щодо повного або часткового погашення відповідачем вказаної заборгованості, а також докази щодо наявності передбачених законом чи договором підстав, які б повністю, частково або тимчасово звільняли позичальника від виконання взятих на себе зобов'язань. В зв'язку з встановленим та на підставі ст.ст. 526, 530 ЦК України вказана заборгованість підлягає стягненню з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі. Що стосується неустойки (пені), то суд виходить з того, що вона нарахована позивачем підставно, проте частково поза межами встановленої законом позовної давності. Згідно ст. 526 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) законом встановлено позовну давність в один рік (п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 3 вересня 2014 року ухвалив постанову у справі № 6-100цс14, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за договором позики. Зі змісту постанови Верховного Суду України слідує, що позовна давність в один рік по вимогам про стягнення неустойки підлягає застосуванню судом незалежно від наявності заяви сторони про її застосування та незалежно від обумовлення сторонами в договорі іншого строку давності (збільшеного в порівнянні з встановленим в законі). При цьому, виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. За таких обставин з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню неустойка (пеня) в межах річного строку до дня звернення до суду (19 листопада 2014 року), однак в межах позовних вимог, а саме за період з 19 листопада 2013 року по 08 жовтня 2014 року, що виходячи з даних останнього розрахунку заборгованості становить 2 422,94 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача (згідно розміру задоволених вимог) також підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а саме 113,03 грн. судового збору.

Outcome: partial