Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 12 травня 2015 року позивач надав у борг відповідачеві [PERSON] грошові кошти в сумі 65 000 (шістдесят п'ять тисяч) грн. Дані грошові кошти відповідач зобов'язувався повернути 25 травня 2015 року. Однак, відповідач свої зобов'язання не виконав, грошові кошти не повернув. За наведеного позивач вимушений звернутись до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на його користь грошові кошти у сумі 65 000 (шістдесят тисяч) грн., про що просить постановити рішення. Позивач в судове засідання не з'явився. Згідно поданої заяви позов підтримує та просить справу розглядати за його відсутності. Відповідач не з'явився в судове засідання. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідач є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Така інформація є відкритою, загальнодоступною та зрозумілою; і при бажанні відповідач мав можливість отримати інформацію про дату і час розгляду справи. Від сторони не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без його участі, відзив на позов до суду не подав, тому судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачка проти такого вирішення справи не заперечує. Дослідивши докази, надані сторонами, з'ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне. Як встановлено в судовому засіданні, 12 травня 2015 року позивач надав у борг відповідачеві [PERSON] грошові кошти в сумі 65 000 (шістдесят п'ять тисяч) грн. Суд установив, що наявність між сторонами позикових відносин підтверджується наявним у позивача оригіналом розписки [PERSON] від 12.05.2015 року, яка підтверджує як факт отримання боржником коштів за договором позики, так і зобов'язання повернути ці кошти до 25 травня 2015 року. За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічну правову позицію викладено в постановах ВСУ від 18.09.2013 та 02.07.2014 р. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст.1049 ЦК встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов'язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за належним чином не виконав: він не повернув заборговані грошові кошти, отримані у позивача. Через це утворилася заборгованість, яка до цього часу не погашена. Відповідно до ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Зважаючи, що відповідач не виконує прийнятих на себе зобов'язань суд вважає, що заявлений позов є обґрунтованим та доведеним, а тому підлягає до задоволення. Позивач не заявив про те, щоб понесені ним судові витрати були стягнуті з відповідача на його користь. Адже кожна із сторін має право розпоряджатися своїми правами на власний розсуд. І в даному випадку позивач не бажає відшкодовувати понесені ним судові витрати. А суд не може прийняти рішення, вийшовши за межі заявлених позивачем вимог. Таким чином понесені позивачем судові витрати залишаються покладеними на нього ж.

Outcome: approved