Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

В листопаді 2018 року позивач звернулась до суду із позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким стягнути аліменти з відповідача на її користь на утримання малолітньої дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та стягувати їх у такому розмірі щомісяця, з дня пред'явлення заяви до суду і до повноліття дитини. Свої вимоги обґрунтувала тим, що відповідач у добровільному порядку належної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість, оскільки є здоровою працездатною особою, а вона одна не може забезпечити дитині рівень життя, необхідний для нормального її фізичного, розумового, духовного розвитку у зв'язку з чим змушена звернутись до суду з даним позовом. Просить стягнути з відповідача аліменти за минулий час, оскільки ухвалою Ізюмського міськрайонного суду від 08.11.2018 року їй було відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини на підставі ч.9 ст. 165 ЦПК України. Таким чином, вона вважає, що вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не змогла їх одержати у зв'язку з приховуванням відповідачем свого місця проживання. Сторони у судове засідання не з'явились. Позивач, [PERSON] у своїй заяві просила розглядати справу у її відсутність. Позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не надав, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає, що є передбачені ст.ст. 280,281 ЦПК України підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 04 квітня 2011 року шлюб між сторонами - розірвано /а.с.6/. Батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO] у свідоцтві про її народження є [PERSON] та [PERSON], що видане Відділом реєстрації актів громадянськогоІзюмського міського управління юстиції. /а.с.12. Довідка про склад сім'ї, видана головою квартального комітету №32 [PERSON] від 17.09.2018 року підтверджує, що дитина [PERSON] зареєстрована проживаючою разом із матір'ю [PERSON], за адресою: Харківська область місто Ізюм вулиця Вавілова будинок 10 /а.с.11/. Із пояснень позивачки, які викладені в позовній заяві слідує, що на даний час вона сама власними силами намагається матеріально забезпечити свою дочку, а відповідач не надає будь-якої допомоги на утримання дочки та взагалі самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків щодо дочки. Також позивач просила стягнення аліментів призначити з 05 жовтня 2018 року, оскільки саме в цей час вона зверталась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з відповідача, але ухвалою від 08 листопада 2018 року їй було відмовлено у видачі судового наказу з підстав відсутності даних щодо місця реєстрації відповідача [PERSON] Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі. Розмір аліментів визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. В той же час у відповідності до ч.2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені тільки при наявності підстав, установлених законом. Саме позивач повинен надати суду докази того, що він вжив заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їхньої сплати. Судом встановлено, з наданих позивачем доказів, що ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08 листопада 2018 позивачці було відмовлено у видачі судового наказу за її заявою про стягнення аліментів з відповідача на утримання дочки, з підстав, викладених у ч.9 ст. 165 ЦПК України. /а.с.4/В даній ухвалі зазначено дату звернення [PERSON] із заявою про видачу судового наказу, а саме: 05 жовтня 2018 року. Таким чином суд приходить до висновку, що аліменти з відповідача мають бути стягнуті у частці від його доходу, як просить позивач у своєму позові та саме з 05 жовтня 2018 року, тобто з дати звернення до суду з заявою про видачу судового наказу, оскільки позивачкою доведено, що нею було вжито усі передбачені законом заходи для стягнення аліментів із зазначеного часу, але вона не змогла їх одержати у наказному провадженні, оскільки не знала, що відповідач був знятий з реєстрації останнього відомого їй місця проживання. Враховуючи вищевикладене те, що позивач позов підтримує, а відповідач відзив на позов не надав, відсутні дані стосовно незадовільного стану здоров'я відповідача чи знаходження на його утриманні інших дітей або непрацездатних членів сім'ї, яких він зобов'язаний утримувати, а також ненадання ним матеріальної допомоги на утримання своєї малолітньої дочки, що знаходиться на утриманні позивача, хоч має можливість надавати допомогу, оскільки є здоровою працездатною особою, суд вважає за необхідне позов задовольнити, стягнувши із [PERSON] на користь позивачки аліменти на утримання дочки [PERSON] Стягнення аліментів почати з 05 жовтня 2018 року. Відповідно ст. 430 ЦПК України рішення суду підлягає обов'язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Згідно ст. 141 ЦПК України із відповідача необхідно стягнути судові витрати на користь держави, від сплати яких позивачку за законом звільнено. На підставі викладеного і у відповідності зі ст.ст. 141, 247, 263-265, 273, 354-355, 430 ЦПК України, суд ЦПК України, суд, -

Outcome: approved