Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

В листопаді 2015 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та об-ґрунтовує його тим, що він був власником земельної ділянки площею 0,0599 га з кадастро-вим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для індивідуального садів-ництва, розташованої на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району. 19 серпня 2014 року приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області Сушик О.В. посвідчив довіреність, якою позивач уповноважив [PERSON] про-дати земельну ділянку за ціною та на умовах, визначених повіреним. 5 вересня 2014 року [PERSON], діючи від імені позивача, уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки, за яким він відчужив в її власність земельну ділянку площею 0,0599 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташовану на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району. Однак позивач не підписував та не видавав довіреність. Ця обставина свідчить про те, що [PERSON] не мав повноважень на продаж земельної ділянки. Право власності позивача на земельну ділянку було припинено без його волевиявлення. Тому [PERSON] просить суд визнати недійсними довіреність та договір купівлі-продажу земельної ділянки, витребу-вати із чужого незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку площею 0,0599 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташовану на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району. У судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] підтриму-ють позов та просять суд задовольнити його. [PERSON] не визнає позов та заперечує проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень він посилається на те, що справжнім власником земельної ділянки є [PERSON], а не позивач. [PERSON] передав довіреність відповідачу. Ця обставина свід-чить про те, що підпис в довіреності належить позивачу. Тому [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позову. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] не визнають позов та за-перечують проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень вони посилаються на те, що в матеріалах цивільної справи містяться належні та допустимі докази на підтверджен-ня того, що підпис в довіреності належить іншій особі, а не [PERSON] Крім того, на придбаній земельній ділянці [PERSON] побудувала садовий будинок. Ця обставина уне-можливлює витребування земельної ділянки з її володіння. Тому представники відповідача [PERSON] та [PERSON] просять суд відмовити у задоволенні позову. Приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області Су-шик О.В. та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Турчак С.М. не з'явились. Вони неодноразово завчасно у встановленому порядку повідомлялись про час та місце розгляду цивільної справи. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з та-ких підстав. Встановлено, що [PERSON] був власником земельної ділянки площею 0,0599 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташованої на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно [NUMBER] від 21 травні 2014 року (а.с.22) та копією витягу №21959922 від 21 травня 2014 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.23-24). 19 серпня 2014 року приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області Сушик О.В. посвідчив довіреність, зареєстровану в реєстрі за №444 (а.с.10-11). Цією довіреністю [PERSON] уповноважив [PERSON] продати земельну ділянку за ціною та на умовах, визначених повіреним. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами пер-шою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є матір'ю позивача. 19 серпня 2014 року приблизно об 11 годині 00 хвилин [PERSON] зустріча-лась з сином поряд зі станцією метро «Либідська» в м. Києві. Свідок позичила у [PERSON] грошові кошти в розмірі 200 гривень. В той день відзначалось релігійне свято «Яблуч-ний спас». [PERSON] хотіла дати сину декілька яблук, але він відмовився взяти їх. Тому вони домовились зустрітись ввечері о 18 годині 00 хвилин. В той же день [PERSON] прийшов до свідка в гості о 18 годині 15 хвилин - 18 годині 20 хвилин. Він поспішав: швид-ко повечеряв та поїхав додому. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що в період часу з березня до кінця 2014 року він орендував приміщення для надання послуг з мийки авто-мобілів. Позивач працював на посаді адміністратора. 19 серпня 2014 року приблизно о 10 годині 00 хвилин [PERSON] бачив [PERSON] на робочому місці. В листі обліку помитих автомобілів за 19 серпня 2014 року міститься ім'я [PERSON]. Ця обставина свідчить про те, що в той день позивач був на робочому місці. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що в період з 10 до 25 серпня 2014 року він працював на мийці автомобілів, де познайомився з [PERSON] Позивач працював на посаді адміністратора. 19 серпня 2014 року [PERSON] виконував сварочні роботи на другому боксі. [PERSON] був на робочому місці: він видавав свідку матеріали, приймав та відпускав транспортні засоби. Викладені показання свідків підтверджують те, що 19 серпня 2014 року позивач не перебував в м. Луцьку та не міг підписати довіреність. З копій висновку експерта №402/тдд від 9 липня 2015 року (а.с.12-21, 106-110) вбача-ється, що рукописний текст та підпис від імені [PERSON] в довіреності виконано не позивачем, іншою особою. Аналіз цих обставин свідчить про те, що довіреність, якою [PERSON] був уповно-важений на продаж земельної ділянки, не відповідає волевиявленню [PERSON], та су-перечить ч.3 ст.203 ЦК України. З огляду на це суд вважає, що довіреність, посвідчену 19 серпня 2014 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Сушиком О.В. та зареєстровану в реєстрі за №444, належить визнати недійсною. В матеріалах цивільної справи містяться письмові пояснення приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Волинської області Сушика О.В. (а.с.90-91), з яких вбачається, що 19 серпня 2014 року позивач з'явився до нотаріальної контори та під-писав довіреність. Відповідно до ч.1 ст.59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з пору-шенням порядку, встановленого законом. Згідно з ч.2 цієї ж статті обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Встановлено, що наведені вище обставини можуть бути підтвердженні виключно пока-заннями Сушика О.В., допитаного як свідка. Ця обставина свідчить про те, що його письмові пояснення є недопустимим доказом. Крім того, достовірність цього доказу спростовується показаннями свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], копіями висновку експерта №402/тдд від 9 липня 2015 року. З огляду на це суд критично оцінює письмові пояснення приватного нотаріуса Луць-кого районного нотаріального округу Волинської області Сушика О.В. Встановлено, що 5 вересня 2014 року [PERSON], діючи від імені позивача, уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нота-ріусом Київського міського нотаріального округу Турчак С.М. та зареєстрований в реєстрі за №5113 (а.с.5-8). За цим договором [PERSON], діючи від імені [PERSON], відчужив у влас-ність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0599 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташовану на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Ко-дексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Встановлено, що у зв'язку з недійсністю довіреності [PERSON] не мав права укла-дати договір купівлі-продажу. Відчуження земельної ділянки відбулось всупереч волевияв-лення та розсуду позивача. Ці обставини свідчать про те, що оспорюваний договір супере-чить ч.1 ст.319 ЦК України. З огляду на це суд вважає, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений 5 вересня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тур-чак С.М. та зареєстрований за №5113, належить визнати недійсним. Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (ство-рення майна), прийняття його до експлуатації та державної реєстрації права власності на не-рухоме майно. Згідно з ч.1 ст.377 цього ж Кодексу до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника. З копії повідомлення про початок виконання будівельних робіт № КС 062142950068 від 22 жовтня 2014 року вбачається, що в жовтні 2014 року на придбаній земельній ділянці [PERSON] розпочала будівництво садового будинку. 11 лютого 2015 року вона подала декларацію про готовність цього об'єкта нерухомого майна до експлуатації №КС 142150420 405 від 11 лютого 2015 року. 31 березня 2015 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на садо-вий будинок по [ADDRESS] в урочищі «Млиново» на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району. Ця обставина підтверджується копією витягу №358 10106 від 2 квітня 2015 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.70). 2 квітня 2015 року вона отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно [NUMBER] (а.с.69). З огляду на це суд вважає, що до [PERSON] перейшло право власності на земельну ділянку площею 0,0599 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим приз-наченням для індивідуального садівництва, розташовану на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району. Відповідно до ч.1 ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Встановлено, що [PERSON] у встановленому порядку набула право власності на земельну ділянку. Отримане нею свідоцтво про право власності на нерухоме майно не виз-нано недійсним. З огляду на це суд вважає, що підстави для витребування земельної ділянки з володіння [PERSON] відсутні. У задоволенні позову в частині цієї вимоги [PERSON] належить відмовити. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позов-них вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Встановлено, що [PERSON] сплатив судовий збір в розмірі 1102 гривень 40 копі-йок. Ця обставина підтверджується квитанціями (а.с.29, 30). Пред'явлений ним позов задово-лений лише в частині вимог, пред'явлених до [PERSON] З огляду на це суд вважає, що з [PERSON] на користь позивача належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 551 гривні 20 копійок (1102,40 : 2).

Outcome: partial