Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

В лютому 2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , після уточнення якої, позивач прохав суд стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, на його користь 150 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на якому обліковуються кошти Державного бюджету України - Державної казначейської служби України, тобто за рахунок Державного бюджету. В обґрунтування позову [PERSON] зазначав, що він 12.04.2019 року звернувся до Чергової частини Чечелівського відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Дніпропетровській області (далі - Чечелівське ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області) із заявою про те, що невстановлена особа, знаходячись за адресою: [ADDRESS] , грубо порушила громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю. За заявою позивача, 12.04.2019 року слідчим відділом Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області було внесено дані до ЄРДР за № 12019040680000806 та відкрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 Кримінального кодексу України. З моменту відкриття кримінального провадження, уповноважені особи Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області належним чином не виконували своїх службових обов`язків для всебічного, повного та неупередженого?дослідження усіх обставин кримінального провадження, та фактично ігнорували приписи Кримінального процесуального кодексу України. Зокрема, бездіяльність зазначених органів досудового розслідування виявлялася в тому, що вони не реагували на численні звернення, клопотання Позивача та його представника. Бездіяльність посадових осіб органів досудового розслідування, яка оскаржувалась Позивачем та його представником в судовому порядку, зокрема 28 листопада 2019 року, слідчим суддею Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, було винесено ухвалу у справі № 204/8341/19, відповідно до якої скаргу представника Позивача на бездіяльність слідчого, задоволено та ухвалено зобов`язати вчинити певні дії. Також рішенням суду було зобов`язано слідчого СВ Чечелівсьокго ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, в якого знаходиться кримінальне провадження №12019040680000806 розглянути клопотання адвоката позивача - Ходюш Артема Миколайовича від 20.11.2019 року. Незважаючи на вищевказану ухвалу суду, 06.02.2020 року слідчим СВ Чечелівсьокго ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, постановою від 06.02.2020 року було закрите кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діянні складу злочину кримінального правопорушення. Після зазначених дій Головним Слідчим управлінням Національної поліції України в порядку відомчого контролю вивчено кримінальне провадження № 12019040680000806 за висновками якого було прийнято рішення про перевірку законності і обгрунтованості прийнятого рішення про закриття кримінального провадження № 12019040680000806 та скасування відповідної постанови. Про цей факт свідчить відповідь від 28.02.2020 року № 6865/24/3/4-2020. Крім того, 27.03.2020 року, слідчим суддею Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська було винесено ухвалу у справі № 204/919/20, якою скаргу позивача було задоволено та скасовано постанову слідчого СВ Чечелівсьокго ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області від 06.02.2020 pоку, про закриття кримінального провадження № 12019040680000806. Також бездіяльність посадових осіб органів досудового розслідування виразилася у непроведенні слідчих, а саме: допиту бригади швидкої з місця події, що є умисною втратою доказів. Судово-медична експертиза проведена через 7 місяців. Ігнорування адвокатських запитів, клопотань про проведення слідчих дій. Ігнорування клопотання про проведення комісійної судово-медичної експертизи. Недопитані свідки постійних порушень громадського порядку. Ігнорування ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 204/919/20 від 27.03.2020 року. Під час проведення очної ставки не була допитана потерпіла, але був допитаний свідок, підозрюваний, та Позивач. 29.11.2019 року, після судового засідання по справі № 204/8341/19 позивач звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська під час очікування ухвали суду по цій справі в Позивача погіршився стан здоров`я у зв`язку з чим йому довелось викликати швидку прямо до суду, що підтверджується копією медичної картки стаціонарного хворого від 29.11.2019 року, № 13381. Зазначені обставини завдали позивачу душевних страждань та переживань, пережитими у зв`язку із затягуванням розгляду досудового розслідування за його заявами, клопотаннями, неповноти та поверховості досудового розслідування з боку працівників правоохоронних органів, яке негативно вплинуло на нього. Зазначені обставини впливають на його моральний стан і викликають великі душевні страждання через зневірення у дієздатність правоохоронної системи України. Для поновлення своїх порушених прав, розмір моральної шкоди [PERSON] оцінює у 150 000 гривень. Ухвалою суду від 25.03.2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження, з призначенням підготовчого судового засідання по справі. Ухвалою суду від 29.07.2021 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано у СВ ВП № 6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області матеріали кримінального провадження № 12019040680000806. Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, в якому не погодився з позовними вимогами у зв`язку з їх необґрунтованістю, зазначає, що позивачем надано неналежні докази на обґрунтування факту завдання моральної шкоди, окрім того, самий лише факт оскарження дій органу досудового розслідування у суді не є підставою для завдання позивачу моральної шкоди. Представник третьої особи надав суду пояснення, в яких не погодився з позовними вимогами у зв`язку з їх необґрунтованістю, просив відмовити у їх задоволенні. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні, пояснивши що бездіяльністю слідчих органів йому спричинена моральна шкода, яка полягала у порушенні укладу його життя, душевних стражданнях та переживаннях у зв`язку з затягуванням розгляду досудового розслідування за його заявами, клопотаннями, неповноти та поверховості досудового розслідування, бездіяльності з боку працівників правоохоронних органів, яке вимушувало його докладати додаткових зусиль, йому приходилося постійно звертатися в усі органи, писати скарги, витрачати додатковий час. Дані обставини негативно вплинули на його здоров`є. У нього сталося погіршення здоров`я, йому стало зле і його було госпіталізовано швидкою допомогою з будівлі суду. Представник відповідача Чорна Ю.В. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на доводи викладені у відзиві на позов. Також звертала увагу суду, що до вказаного часу кримінальне провадження закрито та постанова про його закриття не скасована, окрім того, матеріали справи не містять доказів наявності причинно-наслідкового зв`язку між станом кримінального провадження та дій слідчого з погіршенням стану здоров`я позивача. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності та матеріали кримінального провадження, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з наступним. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що у провадженні СВ Чечелівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській області знаходиться кримінальне провадження №12019040680000806, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.04.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України. З оглянутих матеріалів кримінального провадження вбачається наступне. Досудовим розслідуванням встановлено, 25.03.2019 року, близько 16:00 години, за адресою: [ADDRESS] , невстановлена особа, шляхом застосування газового балончика грубо порушила громадський порядок та завдала фізичного болю шляхом застосування розпилу балончика в область обличчя [PERSON] 08.04.2019 року проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні доручено слідчому СВ Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області старшому лейтенанту поліції Дубровіній Вікторії Володимирівні. У ході проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні виконані наступні процесуальні дії: - складено план проведення слідчих (розшукових) дій у даному кримінальному провадженні; залучено до провадження як потерпілого та допитано в якості потерпілого [PERSON] ; 16.04.2019 у якості потерпілого було допитано гр. [PERSON] , [INFO] . 14.05.2019 року, в якості потерпілого було допитано матір позивача - [PERSON] , [INFO] . 05.06.2019 року в якості свідка було допитано гр. [PERSON] , [INFO] . 05.06.2019 року в якості свідка було допитано гр. [PERSON] , [INFO] . 05.06.2019 року в якості свідка було допитано гр. [PERSON] , [INFO] . 20.09.2019 року в якості свідка було допитано гр. [PERSON] , [INFO] . 20.09.2019 року в якості свідка було допитано гр. [PERSON] , [INFO] . 20.09.2019 року в якості свідка було допитано гр. [PERSON] , [INFO] . 20.09.2019 року в якості свідка було допитано гр. [PERSON] , [INFO] . По кримінальному провадженню №12019040680000806 від 12.04.2019 призначено судову медичну експертизу, відповідно до висновку № 3354е від 06.11.2019, якої у [PERSON] тілесних ушкоджень від прямої дії перцевого балончика не виявлено. 25.09.2019 року у якості свідка допитано [PERSON] , [INFO] . 25.09.2019 року, в якості свідка було допитано гр. [PERSON] , [INFO] . 28.11.2019 року ухвалою слідчого-судді Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська (204/8341/19) визнано протиправною бездіяльність слідчого Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області Дубровіної В.В., яка полягає у не розгляді клопотання адвоката Ходюш Артема Михайловича від 20.11.2019 року та зобов`язано слідчого розглянути відповідно до чинного законодавства клопотання адвоката потерпілого, про що повідомити заявника (ЄДРСР № 85986282). Як власне сама скарга, процесуальне рішення слідчого за нею, так і ухвала слідчого судді в матеріалах оглянутого судом кримінального провадження - відсутні. 14.01.2020 року проведено одночасний допит між потерпілим [PERSON] та свідком [PERSON] .. 16.01.2020 року, проведено одночасний допит між потерпілим [PERSON] та свідком [PERSON] 17.01.2020 року склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України перекваліфіковано на ч. 1 ст. 126 КК України. 06.02.2020 року, постановою слідчого кримінальне провадження №12019040680000806 закрито на підставі ч. 1. п. 2 ст. 284 КПК України. Після вказаної постанови, будь-яких інших документів до матеріалів кримінального провадження не долучено. Проте, в матеріалах справи наявний лист Головного слідчого управління Національної поліції України № 6865/24/3/4-2020 від 28 лютого 2020 року на адресу Прокуратури Дніпропетровської області, про перевірку законності прийнятого рішення в кримінальному провадження. Даний лист надійшов до СУ ГУНП в Дніпропетровській області 4 березня 2020 року. Згідно з вказаним вище листом, Головним слідчим управлінням Національної поліції України в порядку відомчого контролю вивчено кримінальне провадження № 12019040680000806 від 12.04.2019 року, розпочатого слідчим відділом Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України. Вивченням зазначеного кримінального провадження установлено, що рішення про його закриття прийнято передчасно, слідчим під час розслідування не проведено всіх необхідних слідчих (розшукових) дій та не з`ясовано ряд важливих обставин. Так, органом досудового розслідування, не допитано лікаря токсиколога щодо результатів огляду потерпілого [PERSON] , а також дії перцевого газу на організм людини (реакції, подразнення), не проведено слідчих експериментів за участі потерпілих [PERSON] , [PERSON] , свідків [PERSON] , [PERSON] , не проведено одночасного допиту між потерпілим [PERSON] та свідком [PERSON] , з метою усунення розбіжностей в показах потерпілого та свідка. Крім того, з метою повного, всебічного та неупередженого дослідження обставин вчинення злочину не долучено до провадження інформації з лінії «102», щодо виклику свідком [PERSON] , працівників поліції 25.03.2019 року, не допитано сусідів з приводу конфлікту між потерпілим [PERSON] та [PERSON] . Також, вивченням кримінального провадження виявлено відсутність будь-яких документів, зокрема супровідного листа щодо скерування копії постанови про закриття кримінального провадження в прокуратуру. З урахуванням викладеного, Головне слідче управління Національної поліції України прохало Прокуратуру Дніпропетровської області перевірити законність і обґрунтованість прийнятого рішення про закриття кримінального провадження №12019040680000806 від 12.04.2019 року та скасувати відповідну постанову слідчого. 27.03.2020 року ухвалою слідчого-судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська (204/919/20) задоволено скаргу [PERSON] та скасовано постанову слідчого СВ Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області Дубровіної В.В. від 06.02.2020 року про закриття кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.04.2019 року за № 12019040680000806, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, зокрема у зв`язку з порушенням слідчим вимог кримінального процесуального закону щодо всебічності, повноти та неупередженості дослідження всіх обставин, в тому числі, не проведенням ряду слідчих (розшукових) дій (ЄДРСР № 88564967). Таким чином, суд зазначає, що на час звернення до суду із позовом та на час розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] досудове розслідування триває, з часу повернення матеріалів кримінального провадження слідчому, а саме із березня місяця 2020 року. В той же час, встановлено, що зазначена ухвала слідчого судді в оглянутих судом матеріалах кримінального провадження також відсутня, жодних процесуальних рішень прокурором та слідчим після її винесення, у даному кримінальному провадженні станом на час розгляду цивільної справи - не ухвалено. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені частиною першою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. За змістом зазначеної статті поряд із негативним обов`язком, на порушення Україною якого позивач не скаржився, держава має позитивні обов`язки гарантувати ефективне використання визначених Конвенцією прав кожному, хто перебуває під її юрисдикцією. Порушення кожного з цих обов`язків є самостійною підставою відповідальності держави. Ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту. Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. mutatis mutandis $ 67 рішення Європейського суду з прав людини від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення Європейського суду з прав людини від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави. Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо. Судом встановлено факти, які можуть свідчити про надмірну тривалість та неефективність досудового розслідування. Так, двічі ухвалами слідчих суддів була констатована бездіяльність та порушення кримінального процесуального закону органом досудового розслідування. У дослідженому судом листі ГСУ НП України також визнано наявність ознак незаконності постанови про закриття досудового розслідування від 06.02.2020 року, більше того, слідством протягом року не вживаються заходи на виконання ухвали слідчого судді та не здійснюються жодні слідчі дії у цьому кримінальному провадженні. Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку, що встановлені факти можуть свідчити про невиправдану тривалість та неефективність досудового розслідування у справі, яка не є занадто складною. Розслідування тривало з 12.04.2019 року, що на дату звернення до суду позивача з позовною заявою у 2021 році становило майже 2 роки. Надмірна тривалість та неефективність (у формі бездіяльності) кримінального провадження здатні призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування, прокуратури, суду, неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Аналіз положень статей 23, 1174 ЦК України свідчить про те, що моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується державою і при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності, виваженості і справедливості. Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідндо до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У пунктах 32, 60, 61, 66, 69, 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208 гс 18) зроблений висновок, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. У постановах Верховного Суду від 8 квітня 2020 року (справа № 638/14009/17), від 27 травня 2020 року (справа № 585/724/19), від 16 вересня 2020 року (справа №638/6363/19), від 23 вересня 2020 року (справа №638/14007/17) викладені такі висновки: «Верховний Суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у зв`язку з такою тривалістю кримінального провадження [PERSON] змушений відвідувати органи досудового розслідування та суду, звертатися із відповідними клопотаннями, що не входить до його звичайної діяльності та призводить до моральних страждань.» «Надмірна тривалість кримінального провадження та, як наслідок, уникнення винною особою покарання за спричинену смерть сина позивача, призвела до її моральних страждань, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю заявляти неодноразові вимоги до органів досудового розслідування виконати їх посадові обов`язки; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; перебуванні у напруженому психологічному стані та усвідомленням того, що винна особа уникла відповідальності.» «Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, встановивши, що посадовими особами слідчих органів допущено затягування та порушення кримінально-процесуального законодавства при розслідуванні кримінальної справи щодо вбивства сина позивача, дійшов обґрунтованого висновку про те, що внаслідок бездіяльності посадових осіб органів досудового розслідування, позивачу завдано моральної шкоди, тягар відповідальності за відшкодування якої покладається на державу Україна.» «При цьому суди дійшли правильного висновку про те, що безпідставними є доводи та посилання прокурора на відповідну практику Верховного Суду про те, що скасування судом процесуальних рішень слідчого (прокурора) про закриття кримінального провадження не є безумовною підставою для висновку про порушенням прав позивача, оскільки у цій справі правовою підставою для відшкодування шкоди є не факт скасування процесуальних рішень, а саме систематичне прийняття відповідних рішень без проведення згідно з вимогами КПК України перевірки заяви [PERSON] про злочин, що свідчить про протиправну бездіяльність посадових осіб відповідача, надмірну тривалість досудового розслідування, що спростовує доводи касаційної скарги.» З наведеного слідує, що підставою для покладення на Державу обов`язку відшкодувати особі моральну шкоду є, зокрема, встановлення факту невиправданого затягування правоохоронними органами розслідування кримінальної справи внаслідок невиконання та/або порушення вимог кримінального процесуального закону, при цьому такий факт не обов`язково має бути підтверджений судовими рішеннями, у тому числі постановами слідчих суддів. Невиправдана тривалість безрезультатного кримінального провадження об`єктивно приводить до моральних страждань потерпілої особи. У справі за позовом [PERSON] , що розглядається судом - позивач обґрунтовує заявлені вимоги неефективністю і невиправданою тривалістю кримінального провадження, що бездіяльністю слідчих органів йому спричинена моральна шкода, яка полягала у порушенні укладу його життя, душевних стражданнях та переживаннях у зв`язку з затягуванням розгляду досудового розслідування за його заявами, клопотаннями, неповноти та поверховості досудового розслідування, бездіяльності з боку працівників правоохоронних органів, яке вимушувало його докладати додаткових зусиль, йому приходилося постійно звертатися в усі органи, писати скарги, витрачати додатковий час. Оцінюючи наявні у справі докази у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України, суд приходить до висновку про обгрунтованість доводів позивача з приводу наявності моральної шкоди, бездіяльності слідчих органів та наявності причинного зв`язку між бездіяльністю органів досудового сдідства та настанням негативних наслідків для позивача. Матеріалами справи підтверджено, що кримінальне провадження триває понад два з половиною роки, при цьому кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КК України, не є складними тяжкими злочинами. У зв`язку з відсутністю будь-яких результатів у досудовому розслідуванні позивач як потерпілий тривалий час неодноразово звертався до правоохоронних органів із скаргами, листами, відсутність відповідей на які і невжиття відповідних заходів, в тому числі невиконання ухвал слідчих-суддів, якими зафіксовано бездіяльність слідства, підтверджують порушення слідчими вимог кримінального процесуального закону, невиконання ними вказівок суду, формальність реагування на звернення позивача. Очевидним є те, що ефективне розслідування у розумні строки цього кримінального провадження має особливе значення для позивача, оскільки йдеться про встановлення (особи), які нанесли йому тілесні ушкодження та мають понести за це покарання. Тривале (понад два з половиною роки) розслідування кримінального провадження, невиконання слідчими вимог кримінального процесуального закону поза розумним сумнівом негативно впливають на моральний стан позивача (який також є інвалідом 3 групи), завдаючи йому моральної шкоди. Ураховуючи тривалість вимушених змін у житті позивача, глибину душевних страждань, яких зазнав [PERSON] внаслідок необхідності витрат часу та вжиття заходів щодо захисту (в тому числі судового), свого права, шляхом звернення зі скаргами на незаконні дії органів досудового розслідування, що викликало у нього психологічне напруження та розчарування в діях державних органів в особі органу поліції, які призвели до неналежного досудового розслідування та які, однак не призвели до тяжких наслідків,

Outcome: partial