Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

В листопаді 2016 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та об-ґрунтовує його тим, що 3 липня 2008 року він уклав з ТОВ «Центрінвестбуд-2000» дого-вори про відступлення права вимоги №В/15-3, №В/20-3, №В/30-3, за якими ТОВ «Центр-інвестбуд-2000» відступив позивачу право вимагати передачу в його власність квартир №15, №20, №30 в секції №3 по вул. Київський шлях, 97 в м. Борисполі. В той же день [PERSON] уклав з ТОВ «Центрінвестбуд-2000» договори купівлі-продажу майнових прав на квартири №66-4/МП, №72-4/МП, №88-4/МП, №90-4/МП, за якими ТОВ «Центрінвест-буд-2000» відчужив позивачу майнові права на квартири №66, №72, №88, №90 в секції №4 по вул. Київський шлях, 97 в м. Борисполі. 23 липня 2008 року [PERSON] уклав з ТОВ «Престижінвест» договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру №41-5/МП, за яким ТОВ «Престижінвест» відчужив позивачу майнові права на квартиру №41 в секції №5 по вул. Київський шлях, 97 в м. Борисполі. В той же день [PERSON] уклав з ТОВ «Роммакс» договір про відступлення права вимоги №В/5-47, за яким ТОВ «Роммакс» від-ступив позивачу право вимагати передачу в його власність квартири №47 в секції №5 по вул. Київський шлях, 97 в м. Борисполі. На підставі рішення Бориспільської міської ради №8032-67-V від 8 червня 2010 року адреса земельної ділянки, на якій здійснювалось будівництво житлово-офісного комплексу, була змінена з вул. Київський шлях, 97 на вул. Київський шлях, 95 в м. Борисполі. Ці обставини свідчать про те, що [PERSON] набув майнові права на квартири №15, №20, №30 в секції №3, квартири №66, №72, №88, №90 в секції №4, квартири №41, №47 в секції №5 по вул. Київський шлях, 95 в м. Борисполі. ТОВ «Агробудпереробка-ЛТД» була забудовником цього житлово-офісного комплексу. 9 серпня 2013 року ТОВ «Агробудпереробка-ЛТД» уклала з ТОВ «Бориспільміськбуд» договір купівлі-продажу обєкта незавершеного будівництва, за яким ТОВ «Агробудпере-робка-ЛТД» відчужила у власність ТОВ «Бориспільміськбуд» незавершений будівниц-твом житлово-офісний комплекс готовністю 18% по вул. Київський шлях, 95 в м. Борис-полі. Крім того, на підставі п.3.3 та п.5.3 цього договору до ТОВ «Бориспільміськбуд» перейшло зобовязання після введення в експлуатацію житлово-офісного комплексу пере-дати у власність позивача квартири №15, №20, №30 в секції №3, квартири №66, №72, №88, №90 в секції №4, квартири №41, №47 в секції №5 по вул. Київський шлях, 95 в м. Борисполі. Однак відповідачі ухиляються від надання [PERSON] інформації про ступінь готовності будівництва та включення квартир до переліку інвестування. Ця обставина свідчить про те, що вони не визнають за позивачем жодних майнових прав на квартири. Тому [PERSON] просить суд визнати за ним право власності на майнові права на кварти-ри №15, №20, №30 в секції №3, квартири №66, №72, №88, №90 в секції №4, квартири №41, №47 в секції №5 по вул. Київський шлях, 95 в м. Борисполі; зобовязати ТОВ «Бориспільміськбуд» та ПрАТ «ФК «Княгиня Ярославна» передати позивачу ці обєкти нерухомого майна та документи, що підтверджують право на набуття квартир в його влас-ність. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримує позов та просить суд задовольнити його. Представник відповідача [PERSON] не визнає позов та заперечує проти його задо-волення. В обґрунтування своїх заперечень він посилається на відсутність доказів на під-твердження того, що ТОВ «Центрінвестбуд-2000», ТОВ «Престижінвест» та ТОВ «Ром-макс» набули майнові права на квартири та мали право розпоряджатись ними. Крім того, п.3.3 та п.5.3 договору купівлі-продажу обєкта незавершеного будівництва від 9 серпня 2013 року не передбачають переходу до ТОВ «Бориспільміськбуд» зобовязань за інвести-ційними договорами, укладеними ТОВ «Агробудпереробка ЛТД». Станом на час розгляду цивільної справи житлово-офісний комплекс залишається не прийнятим в експлуатацію. Ця обставина свідчить про те, що момент передачі позивачу квартир та документів, що підтверджують право на набуття в його власність цих обєктів нерухомого майна, не на-став. Тому представник відповідача [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] також заперечує проти задоволення позову. Представник ТОВ «Інвестінтер» не зявився у судове засідання. Він завчасно у вста-новленому порядку повідомлявся про час та місце розгляду цивільної справи. Ця обстави-на підтверджується матеріалами поштової кореспонденції (а.с.66 т.2). Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 3 липня 2008 року [PERSON] уклав з ТОВ «Центрінвестбуд-2000» договори про відступлення права вимоги №В/15-3, №В/20-3, №В/30-3 (а.с.9-10, 13-14, 17-18 т.1), за якими ТОВ «Центрінвестбуд-2000» відступив позивачу право вимагати пере-дачу в його власність квартири №15, №20, №30 в секції №3 по вул. Київський шлях, 97 в м. Борисполі. В той же день [PERSON] уклав з ТОВ «Центрінвестбуд-2000» договори купівлі-продажу майнових прав на квартири №66-4/МП, №72-4/МП, №88-4/МП, №90-4/МП (а.с.21-23, 26-28, 31-33, 36-38 т.1), за якими ТОВ «Центрінвестбуд-2000» відчужив позива-чу майнові права на квартири №66, №72, №88, №90 в секції №4 по вул. Київський шлях, 97 в м. Борисполі. 23 липня 2008 року [PERSON] уклав з ТОВ «Престижінвест» договір купівлі-про-дажу майнових прав на квартиру №41-5/МП (а.с.41-43 т.1), за яким ТОВ «Престижінвест» відчужив позивачу майнові права на квартиру №41 в секції №5 по вул. Київський шлях, 97 в м. Борисполі. В той же день [PERSON] уклав з ТОВ «Роммакс» договір про відступлення права вимоги №В/5-47 (а.с.46-47 т.1), за яким ТОВ «Роммакс» відступив позивачу право ви-магати передачу в його власність квартири №47 в секції №5 по вул. Київський шлях, 97 в м. Борисполі. З копії листа в.о. Бориспільського міського голови №12-31-2277 від 10 червня 2015 року (а.с.57 т.1) вбачається, що на підставі рішення Бориспільської міської ради №8032-67-V від 8 червня 2010 року адреса земельної ділянки, на якій здійснювалось будівництво житлово-офісного комплексу, була змінена з вул. Київський шлях, 97 на вул. Київський шлях, 95 в м. Борисполі. На підставі інвестиційного договору на будівництво житлового будинку №А1 від 4 жовтня 2004 року (а.с.6-8, 68-69 т.2), додаткової угоди №2 від 9 серпня 2010 року (а.с.10 т.2), а також інвестиційного договору на будівництво житлового будинку №3 від 24 черв-ня 2005 року (а.с.71-72 т.2) зобовязання здійснити будівництво житлового будинку по вул. Київський шлях, 95 в м. Борисполі виникло у ТОВ «Агробудпереробка-ЛТД». 9 серпня 2013 року ТОВ «Агробудпереробка-ЛТД» уклала з ТОВ «Бориспільміськ-буд» договір купівлі-продажу обєкта незавершеного будівництва (а.с.84-85 т.1), за яким ТОВ «Агробудпереробка-ЛТД» відчужила у власність ТОВ «Бориспільміськбуд» незавер-шений будівництвом житлово-офісний комплекс готовністю 18% по вул. Київський шлях, 95 в м. Борисполі. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України позивач зобовязаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Згідно з ч.1 ст.520 ЦК України боржник у зобовязанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено зако-ном. Як вбачається зі змісту п.3.3 та п.5.3 вказаного вище договору купівлі-продажу обєкта незавершеного будівництва, ТОВ «Бориспільміськбуд» прийняв на себе обовязки, повязані з будівництвом. Однак ці пункти договору не є правочином щодо заміни бор-жника у зобовязанні та не підтверджують перехід до ТОВ «Бориспільміськбуд» зобовязань за інвестиційними договорами, укладеними ТОВ «Агробудпереробка-ЛТД». Це додатково підтверджується навіть тим, що перед укладенням договору купівлі-продажу обєкта незавершеного будівництва не отримувалась згода інвесторів на вчинен-ня цього правочину, що було б обовязковим, якщо договір купівлі-продажу обєкта не-завершеного будівництва вважався правочином щодо заміни боржника. [PERSON] та [PERSON] не подав жодного іншого доказу на підтвердження того, що ТОВ «Агробудпереробка-ЛТД» уклав з ТОВ «Бориспільміськбуд» або ПрАТ «ФК «Княгиня Ярославна» договір про переведення на них зобовязань за раніше укладеними інвестиційними договорами. З огляду на це суд вважає, що у відповідачів не виникло зобовязання по передачі у власність позивача квартир №15, №20, №30 в секції №3, квартир №66, №72, №88, №90 в секції №4, квартир №41, №47 в секції №5 по вул. Київський шлях, 95 в м. Борисполі, а та-кож документів, що підтверджують право на набуття в його власність цих обєктів не-рухомого майна. Крім того, згідно з ч.1 ст.609 ЦК України зобовязання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобовязання ліквідованої юридичної особи по-кладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобовязаннями про відшкодування шко-ди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю. З роздруківки з ЄДРПОУ (а.с.108 т.1) вбачається, що ТОВ «Агробудпереробка-ЛТД» була ліквідована. Ця обставина свідчить про те, що зобовязання по передачі цим господ-дарським товариством у власність [PERSON] наведених вище квартир та документів, що підтверджують право на набуття в його власність цих обєктів нерухомого майна, при-пинилось. Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про виз-нання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як вбачається з ч.1 ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних сво-бод, кожен, чиї права та свободи було порушено, має право на ефективний засіб юридич-ного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Встановлено, що під майновими правами, зазначеними в наведених вище договорах про відступлення права вимоги та договорах купівлі-продажу майнових прав на квартири, розуміється право [PERSON] вимагати передачі квартир та документів, необхідних для реєстрації за ним права власності на ці обєкти нерухоме майно. За своїм змістом такі права є суто зобовязальними, а не речовими. Чинним законодавством не передбачено виз-нання права власності на зобовязальні права. Ця обставина свідчить про те, що позивач обрав неправильний та неефективний спосіб захисту свого права. З огляду на це суд вважає, що підстави для визнання за [PERSON] права власності на майнові права на квартири №15, №20, №30 в секції №3, квартири №66, №72, №88, №90 в секції №4, квартири №41, №47 в секції №5 по вул. Київський шлях, 95 в м. Борисполі відсутні. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (тер-мін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має на-стати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно з ч.1 ст.620 цього ж Кодексу у разі невиконання боржником обовязку пере-дати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознака-ми, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповід-но до умов зобовязання. Як вбачається з наведених вище договорів про відступлення права вимоги та дого-ворів купівлі-продажу майнових прав на квартири, право [PERSON] вимагати передачі квартир та документів, необхідних для реєстрації за ним права власності на ці обєкти не-рухомого майна, повинно було виникнути лише після введення в експлуатацію житлового будинку по вул. Київський шлях, 95 в м. Борисполі. Однак в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що цей житловий будинок був введений в експлуа-тацію. Ця обставина свідчить про те, що у позивача не виникло жодного права вимагати від ТОВ «Бориспільміськбуд» та ПрАТ «ФК «Княгиня Ярославна» передачі квартир та документів, що підтверджують право на набуття у власність цих обєктів нерухомого майна. З огляду на це суд вважає, що підстави для задоволення позову в частині цих вимог відсутні також. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Встановлено, що [PERSON] сплатив судовий збір в розмірі 6890 гривень. Ця обста-вина підтверджується квитанцією (а.с.73 т.1). Однак у задоволенні предявленого ним позову відмовлено в повному обсязі. З огляду на це суд вважає, що підстави для відшкодування позивачу витрат на оплату судового збору відсутні.

Outcome: dismissed