Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

в обґрунтування позову із посиланням на ст.ст. 198 - 201 СК України позивач зазначає, що 02 квітня 1999 року між нею та відповідачем укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], яка на момент розгляду справи досягла повноліття та навчається на першому курсі денної форми навчання спеціальності 025 «Музичне мистецтво», ОКР «Молодший спеціаліст» спеціалізації: «Хорове диригування» Музичного коледжу Дніпропетровської академії музики ім. М.Глінки, на бюджетній основі. Відповідач на утримання доньки матеріальної допомоги не надає, незважаючи на те, що зобов'язаний це робити. Позивач не в змозі самостійно утримувати дитину у зв'язку з тим, що їй необхідні значні кошти на проїзд до місця навчання, на проживання, одяг, харчування, підручники, тощо, що й зумовило необхідність звернення до суду. Вказує, що відповідач є інвалідом І групи по зору, інші особи, щодо яких відповідач має аліментні зобов'язання - відсутні. Позивач в судове засідання не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність та згідно з якою позов підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши заяву згідно з якою просить суд розглянути справу у свою відсутність. Позов визнав. Відзив на позов не надав. Третя особа в судове засідання не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність. Позов підтримала. У зв'язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку. 02 квітня 1999 року між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] укладено шлюб, Після якого [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] /а.с.10/. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають дитину - [PERSON], [INFO] яка на момент розгляду справи досягла повноліття /а.с.9/ та проживає з позивачем /а.с.3, 6-7, 8/. [PERSON] навчається на першому курсі денної форми навчання спеціальності 025 «Музичне мистецтво», ОКР «Молодший спеціаліст» спеціалізації: «Хорове диригування» Музичного коледжу Дніпропетровської академії музики ім. М.Глінки, на бюджетній основі. Термін навчання: 01 вересня 2017 року - 30 червня 2020 року /а.с.5/. [PERSON] знаходиться на обліку в Новомосковському ОУПФУ, отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання, як інвалід І групи /а.с.4/. Доказів на підтвердження надання відповідачем допомоги на утримання повнолітньої доньки суду не надано. Таким чином, суд приходить до висновку, що наявний спір між позивачем та відповідачем з приводу наявності обов'язку батька надавати допомогу доньці, яка продовжує навчання. Вирішуючи спір суд виходить з таких норм законодавства. Згідно з чч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено нормами ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. За ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ст.199 СК України, Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Доказів на підтвердження об'єктивної неможливості надання відповідачем допомоги доньці, перебування на утриманні відповідача інших осіб, в зв'язку з чим відсутня можливість надання допомоги суду не надано. Відповідач визнав позов в частині можливості надання допомоги в розмірі 30 % від доходу. Докази того, що третя особа працевлаштована, отримує самостійні доходи та у зв`язку з графіком навчання має можливість отримувати дохід відповідачем суду не надано. Відтак, суд приходить до висновку про потребу третьої особи у матеріальній допомозі та спроможність відповідача надавати матеріальну допомогу доньці. Визначаючи вид та розмір аліментів, суд виходить з наступного. Ст.200 СК України визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. За ст.201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. При цьому, стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За ч.1 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Позивач просить стягувати аліменти у розмірі 30% від заробітку. Водночас, оскільки ст.200 СК України визначає, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, а не в відсотках від заробітку, в позові вказано про те, що відповідач працює, отримує пенсію, про що надані відповідні докази, суд вважає за можливе задовольнити позов та враховуючи необхідність захисту права особи - отримувача аліментів,- визначити розмір аліментів саме в частині від заробітку, виходячи з процентного співвідношення - 30 %, що становить 3/10 частини від заробітку. Визначаючи кінцеву дату стягнення аліментів, суд з урахуванням прохальної частини позову, положень ст.200 СК України вважає за необхідне визначити її саме датою закінчення третьою особою навчання. Водночас, суд враховує і можливість продовження отримання освіти [PERSON], граничний термін сплати аліментів, обставини, які можуть свідчити про припинення такого обов'язку, визначені ст.199 СК України. Внаслідок чого, вважає за необхідне призначити до стягнення з відповідача аліменти на утримання третьої особи до дати закінчення навчання, якою є 30 червня 2020 року, а за умови продовження останньою навчання - до досягнення 23 років. Також, у відповідності до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Позов подано 02 жовтня 2017 року. За таких обставин суд приходить до висновку, що аліменти слід стягнути з дати подання позову до суду - з 02 жовтня 2017 року. При цьому, судом під час ухвалення рішення встановлено, що позов у справі подано до [PERSON]. Зі свідоцтва про народження вбачається, що батьком третьої особи є [PERSON], матір'ю - [PERSON] На час народження доньки, з огляду на свідоцтво про одруження та відмітку в паспорті позивача, [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON], [INFO], уродженцем м. Новомосковськ Дніпропетровської області. Водночас, з паспорту відповідача, який народився [INFO] в м. Новомосковськ Дніпропетровської області вбачається, що його прізвище є [PERSON]. Російською мовою прізвище відповідача викладене: [PERSON]. В паспорті відповідача міститься відмітка Новомосковського РАЦС про реєстрацію ним шлюбу 02 квітня 1999 року з [PERSON]. За таких обставин, суд вважає, що відповідач у справі є саме [PERSON] і, хоча і за наявності означених розбіжностей, однак виходячи з мети цивільного судочинства, необхідності забезпечення права повнолітньої доньки на утримання, передбаченого ст.199 СК України та враховуючи визнання позову саме [PERSON] суд не враховує дані розбіжності під час ухвалення рішення, хоча і звертає на них увагу сторін у справі, вважаючи відповідачем у справі саме [PERSON] Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору, відповідач є інвалідом І групи, які також звільнені від сплати судового збору, а тому судові витрати компенсуються за рахунок Держави.

Outcome: approved