Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

В квітні 2017 року [PERSON] звернулася до суду із згаданим позовом до Горішньоплавніської міської ради Полтавської області, в якому прохала визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її бабусі [PERSON], померлої [INFO], визнавши причини його пропуску поважними. Свої вимоги мотивує тим, що за життя [PERSON] залишила заповіт, відповідно до якого усе належне їй майно заповіла позивачці. 23 січня 2009 року остання була вимушена виїхати на постійне місце проживання до Російської Федерації і тому була позбавлена можливості у визначений законом шестимісячний строк звернутися із заявою про прийняття спадщини. Ухвалою суду від 11 травня 2017 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача залучено [PERSON] (а.с.32). В судовому засіданні позивачка [PERSON] наполягала на задоволенні своїх вимог з підстав, викладених в позовній заяві. Третя особа [PERSON] проти задоволенні позову заперечував, посилаючись на те, що [PERSON] без поважних причин пропустила строк для прийняття спадщини, а він як спадкоємець першої черги прийняв спадщину у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України, так як на час відкриття спадщини постійно проживав разом із спадкодавцем. Представник третьої особи - Горішньоплавнівської державної нотаріальної контори та представник відповідача - Горішньоплавніської міської ради, будучи належно повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Останній звернувся до суду із заявлю, в якій прохав у задоволенні позову відмовити в зв'язку із його безпідставністю. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши приєднані до справи письмові докази, судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 05 вересня 2008 року, актовий запис №403 (а.с.4). На випадок своєї смерті 17 лютого 1994 року [PERSON] скала заповіт, яким заповіла все належне на момент смерті їй майно, в тому числі ? частину належної їй на праві особистої власності квартиру [ADDRESS], своїй внучці - [PERSON] (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про одруження від 11 червня 1999 року [PERSON] змінила своє прізвище на [PERSON] (а.с.26). Відповідно до свідоцтва про права власності на житло від 29 грудня 1993 року померла [PERSON] та її син [PERSON] набули право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.9). Згідно з довідкою Органу самоорганізації населення «Комітет мікрорайону приватної забудови «Триада-21» на час смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. За цією адресою з 21 січня 2003 року і по теперішній час проживає син померлої - [PERSON] (а.с.27). За повідомленням Комсомольської державної нотаріальної контори від 21.04.2017 року та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру спадкова справа після померлої [PERSON] не заводилась, до цього часу заяви про прийняття спадщини спадкоємцями не подавалися (а.с.37-39). Таким чином, у відповідності до положень ч.3 ст.1268 ЦК України, [PERSON], будучи рідним сином [PERSON], тобто спадкоємцем першої черги, вважається таким, що прийняв спадщину за законом. Розглянувши справу у межах заявлених вимог, виходячи із встановлених обставин справи та досліджених доказів у їх сукупності, суд вважає позов необґрунтованим з огляду на наступне. Відповідно до ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, у даному випадку з [INFO] і закінчується відповідно 04 березня 2009 року. Частиною другою ст.1272 ЦК України визначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Отже, оціночним фактором для визначення додаткового строку, є поважність причин його пропуску. Виходячи із змісту позову та пояснень позивача в ході розгляду справи, остання не звернулась із заявою про прийняття спадщини у встановлені Законом строки через те, що 21 січня 2009 рок, тобто до спливу передбаченого ст.1270 ЦК України шестимісячного строку, вона разом із своєю донькою [PERSON] виїхала на постійне місце проживання до міста Уфа Російської Федерації. Зазначена обставина підтверджується відмітками в наданих позивачкою еміграційній карті та повідомленні про прибуття іноземного громадянина, виданого територіальним органом Федеральної міграційної служби міста Уфа Республіки Башкотростан РФ на ім'я позивачки (а.с.11-12). З пояснень позивачки [PERSON] вбачається, що в період з січня 2009 року по 24 грудня 2015 року вона разом із своєї донькою - [PERSON] постійно проживали в місті Уфа Республіки Башкортостан РФ. Зазначена обставина додатково підтверджуються копією особової справи учениці [PERSON], відповідно до якої останню було зараховано на навчання до школи міста Уфа у квітні 2009 року, а 24 грудня 2015 року вона прибула в 9-А клас школи №4 Комсомольської міської ради Полтавської області (а.с.10). Третя особа [PERSON] визнав ту обставину, що протягом зазначеного періоду час [PERSON] лише раз приїздила до міста Комсомольська у відпустку. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що починаючи з 29 січня 2009 року і до 04 березня 2009 року, тобто до спливу встановленого законом шестимісячного строку, позивачка не звернулася до відповідних органів із заявою про прийняття спадщини з поважних причин. Однак, суд звертає увагу на те, що починаючи з 24 грудня 2015 року [PERSON] постійно проживає на території України. Зазначену обставину вона визнала в судовому засіданні, тому у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України вона не підлягає доказуванню. Тим більше, що згідно відміток в її паспорті громадянина України 25 серпня 2016 року вона перереєструвала місце свого проживання в с.Махнівіка Салівської сільської ради (Кременчуцького району Полтавської області), де безперервно була зареєстрована починаючи з 03 липня 2007 року (а.с.8). Відповідно до реєстраційного штампа суду із зазначеною позовною заявою [PERSON] звернулася до суду 13 квітня 2017 року, тобто більш ніж через 13 місяців після того як повернулася на територію України. Протягам зазначеного періоду позивачка [PERSON] без поважних причин заяв про прийняття спадщини не подавала та з відповідним позовом до суду не зверталася. З огляду на викладене, враховуючи, що належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини надано не було, суд вважає, що відсутні підстави для визначення позивачці додаткового строку для прийняття спадщини. Окрім цього, суд звертає увагу на те, що на час звернення до суду із згаданим позовом, спадщину після померлої [PERSON] фактично прийняв спадкоємець за законом [PERSON] Знаючи про це, [PERSON] пред'явила зазначений позов до неналежного відповідача - Горішньоплавніської міської ради, хоча, виходячи з пояснень учасників судового розгляду, спір з приводу спадкового майна в неї виник саме із [PERSON] ще до звернення із вказаним позовом. Під час судового розгляду, позивачці було роз'яснено наслідки не вчинення процесуальних дій, проте [PERSON] заперечувала проти залучення [PERSON] до участі у справі, в тому числі в якості співвідповідача, тому ухвалою суду його було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору (а.с.32). Пред'явлення позову до неналежного відповідача являється окремою підставою для відмови в його задоволенні. Питання про судові витрати вирішено у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed