Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

В листопаді 2015 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до Вишнопільської сільської ради Старокостянтинівського району про визнання права власності на спадкове майно земельну ділянку площею 1,88 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала [PERSON], на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ХМ № 068017, виданого Старокостянтинівською районною державною адміністрацією 07 жовтня 2004 року, на підставі розпорядження Старокостянтинівської райдержадміністрації № 293 від 06 листопада 2003 року. В обґрунтування позову вказує, що 04 вересня 2004 року помер її батько [PERSON] Спадщину після смерті батька прийняла позивачка та її мати [PERSON], однак не встигла оформити своє спадкове майно, оскільки померла 05 липня 2011 року. У встановлені законом строки [PERSON] прийняла спадщину. До спадкового майна увійшла земельна ділянка площею 1,88 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала [PERSON], на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ХМ № 068017, виданого Старокостянтинівською районною державною адміністрацією 07 жовтня 2004 року, на підставі розпорядження Старокостянтинівської райдержадміністрації № 293 від 06 листопада 2003 року. Однак, правовстановлюючий документ на вказану земельну ділянку, виданий після смерті [PERSON], а тому не прийнятий нотаріусом як такий, що відповідає вимогам законодавства. В подальшому позивачка уточнила позовні вимоги та просила: визнати за нею право на земельну частку (пай) в розмірі 2,98 умовних кадастрових гектара в землях КСП ім. Шевченка, що належала [PERSON], на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0088793, від 04 березня 1997 року; визнати незаконним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ХМ № 068017, виданого Старокостянтинівською районною державною адміністрацією 07 жовтня 2004 року, на підставі розпорядження Старокостянтинівської райдержадміністрації № 293 від 06 листопада 2003 року. Представником позивачки подано до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує. Представник відповідача Вишнопільської сільської ради до суду повторно не зявився, про причини неявки суду не відомі. Представником третьої особи Старокостянтинівської районної державної адміністрації подано до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при вирішенні справи покладається на думку суду. Представник третьої особи управління Держгеокадастру у Старокостянтинівському районі подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Враховуючи те, що сторони в судове засідання не зявилися, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 04 квітня 2016 року суд ухвалив розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріли справи, суд дійшов до висновків про наступне. Судом встановлено, що 04 вересня 2004 року помер [PERSON] в с. Вишнопіль Старокостянтинівського району Хмельницької області, про що складено відповідний запис № 22, згідно даних свідоцтва про смерть серії 1-БВ № 245291, виданого Вишнопільською сільською радою Старокостянтинівського району Хмельницької області 06 вересня 2004 року. 05 липня 2011 року померла [PERSON] в с. Вишнопіль Старокостянтинівського району, про що складено відповідний запис № 12, згідно даних свідоцтва про смерть серії 1-БВ № 169043, виданого Вишнопільською сільською радою Старокостянтинівського району Хмельницької області 07 липня 2011 року. Відповідно до повторного свідоцтва про шлюб, серії 1-БВ № 088463, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Старокостянтинівського районного управління юстиції у Хмельницькій області 10 березня 2011 року, між [PERSON] та [PERSON] 03 лютого 1957 року було зареєстровано шлюб. Згідно матеріалів спадкової справи № 199/2011 Старокостянтинівської державної нотаріальної контори, спадкоємцями до майна померлого [PERSON] в рівних частках є [PERSON] та [PERSON] [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося і, взагалі все те, що буде належатиме їй на день смерті і, на що вона матиме право заповіла дочці (позивачці) [PERSON], про що склала заповіт, посвідчений секретарем Вишнопільської сільської ради Старокостянтинівського району 25 травня 2011 року за р.№ 51, який є чинним. У відповідності до матеріалів спадкової справи № 662/2015 Старокостянтинівської державної нотаріальної контори спадкоємцями до майна є [PERSON] і позивачка [PERSON] За інформаційною довідкою Держгеокадастру у Старокостянтинівському районі від 02 березня 2016 року за № 29-2203-99.5-501/2-16 [PERSON] 04 березня 1997 року видавався сертифікат на земельну частку (пай) колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка, серії № 0088793 на площу 2,98 в умовних кадастрових гектарах. На даний сертифікат видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ХМ № 068017 на площу 1,88 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за кадастровим номером 6824282000:05:014:0091 на території Вишнопільської сільської ради Старокостянтинівського району. До складу спадкового майна після смерті [PERSON] увійшло право на земельну частку (пай) в розмірі 2,98 умовних кадастрових гектара, що знаходиться в землях КСП ім. Шевченка, що належала [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0088793, від 04 березня 1997 року. Постановами державного нотаріуса Старокостянтинівської державної нотаріальної контори від 09 жовтня 2015 року за № 3994/02-31, 3995/02-31 позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом до майна померлої [PERSON] та за законом до майна померлого [PERSON], у звязку з тим, що Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ХМ № 068017, що виданий Старокостянтинівською районною державною адміністрацією 07 жовтня 2004 року, на підставі розпорядження Старокостянтинівської райдержадміністрації № 293 від 06 листопада 2003 року, виданий після смерті [PERSON], а тому не може бути прийнятий нотаріусом як такий, що відповідає вимогам законодавства. Згідно положень ст. ст. 1216 1218 ЦК України\~ спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, хто його пережив та батьки. Відповідно до\~ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі\~\~ (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»\~\~ основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), а також рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). В ч. 1\~ст. 1 Закону\~\~ України «Про порядок\~\~ виділення\~\~ в натурі (на місцевості) земельних ділянок\~\~ власникам\~\~ земельних часток (паїв)»,\~\~ зазначено, що право на земельну\~\~ частку (пай) мають колишні члени\~\~колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів,\~\~\~\~\~\~сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які\~\~отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Також ч. 3\~ст. 1 цього ж Закону\~передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до ст. 2 вказаного Закону, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно п. 2\~Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу,\~\~ товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» потрібно мати на увазі, що згідно зі ст. 25 ЗК України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України\~ кожна\~особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України\~ способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Положеннями ст. ст. 316, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 328 ЦК України\~ право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Проаналізувавши зібрані у судовому засіданні докази, кожний окремо та в їх сукупності, суд приходить до переконання, що спадкодавець [PERSON] за життя не набув права власності на заявлену земельну ділянку, оскільки державний акт про право власності на земельну ділянку виданий після його смерті, а отже мав лише право на земельну частку (пай) в розмірі 2,98 умовних кадастрових гектара, що знаходиться в землях КСП ім. Шевченка, що належало йому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0088793, від 04 березня 1997 року. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, у своїй позовній заяві позивачка ставила дві позовні вимоги: майнового характеру та немайнового, а тому з позивачки слід стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 551,20 грн. за позовні вимоги немайнового характеру визнання незаконним Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ХМ № 068017, виданого Старокостянтинівською районною державною адміністрацією 07 жовтня 2004 року, на підставі розпорядження Старокостянтинівської райдержадміністрації № 293 від 06 листопада 2003 року.

Outcome: approved