Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

В.о. начальника управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську [PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення 27 288,00 грн. переплати пенсії. Позовні вимоги мотивував тим, що відповідачці з 01.03.2013 року була призначена пенсія по втраті годувальника як інваліду дитинства ІІІ групи інвалідності, відповідно до Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. По пенсійній справі відповідача виникла переплата пенсії за період з 01.04.2015 року по 28.02.2017 року в сумі 27 288 грн., оскільки в цей час вона працювала на посаді державного службовця, а виплата пенсії не була припинена. Оскільки, відповідачці була призначена пенсія по втраті годувальника на загальних підставах (шифр пенсії 511) то виплата пенсії проводилася автоматизованим способом у вказаний період у розмірі 85%, як працюючому пенсіонеру. Просить стягнути з відповідача 27 288\~ грн. переплати пенсії. Представник позивача вимоги заявленого позову підтримала з підстав, викладених в позовній заяві. Просила позов задоволити в повному обсязі.\~ Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, 12.06.2018 року подала до суду заяву відповідно до якої просила, продовжити нарахування з 01.01.2012 року щомісячного грошового утримання за померлого батька, продовжити їй виплату пенсії по втраті годувальника, інваліду ІІІ групи з дитинства(а.с.36). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Згідно розпорядження про утримання переплати ОР 812545\~ УПФ в м.Івано-Франківську\~ від 16.02.2017 року, переплата пенсії відповідачки за період з 01.04.2015 року по 28.02.2017 року становить 27 288,00 грн (а.с.5). Листом від 01.03.2017 року №756/03 відповідачка була повідомлена проте, що сума зайво виплачених їй коштів за період з 01 квітня 2015 року по 28 лютого 2017 року становить 27 288,00 грн. і ці кошти підлягають поверненню на рахунок УПФ в м.Івано-Франківську (а.с.6). Згідно довідки виданої УПФ в м. Івано-Франківську №1983 від 10.03.2017 року переплата пенсії [PERSON] за період з 01.04.2015 року по 28.02.2017 року становить 27 288,00 грн (а.с.7). З наданої ПФУ копії індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] від 17.11.2016 року вбачається, що остання працювала та отримувала заробітну плату в\~ апеляційному суді Івано-Франківської області у період з серпня 2014 року по жовтень 2016 року(а.с. 55). Згідно копії памятки пенсіонеру - пенсіонери зобовязані повідомляти органи Пенсійного фонду про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсійної виплати або припинення її виплати: про вступ на роботу, звільнення з роботи, реєстрацію або зняття з обліку як фізичної особи-підприємця, у графі памятку отримав 16.11.2016 року зазначено [PERSON], проте підпис особи відсутній(а.с. 56). Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести\~ обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 81 ЦПК Україн на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, визначає Порядок відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України №6-4 від 21.03.2003 року та зареєстрований в Міністерстві юстиції України №374/7695 від 15.05.2003 року. Згідно з п. 3 Порядку, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування. Відповідно достатті 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню (Правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові № 6-151цс13 від 22 січня 2014 року). Аналіз наведених норм свідчить про те, що пенсіонер зобов'язаний повернути надміру сплачену суму пенсії лише у разі встановлення зловживань з його боку або наявності рахункової помилки з боку Пенсійного Фонду України (територіального органу). При цьому, позивачем не надано також доказів, що ним було допущено саме рахункову помилку у нарахуванні пенсії. Поняття «рахункова помилка» в чинному законодавстві не визначено. Рахункова помилка за своїм змістом, смисловим та логічним значенням - це математична помилка, зокрема помилка під час здійснення математичних дій, розрахунків (множення, додавання, іншого обрахунку). З матеріалів справи вбачається, що позивачем не встановлений сам факт наявності рахункової помилки, що становить предмет доказування у даному спорі, а саме: відсутні висновки ревізії, акти перевірок чи службового розслідування, по інформації яких можна було б відстежити шлях та причину виникнення помилки при нарахуванні пенсії та з'ясувати, що дана помилка є безпосередньо рахунковою помилкою, а не помилкою, пов'язаною з неналежним виконанням обов'язків службовими особами, відповідальними за обчислення та нарахування та перерахунок пенсії, а також здійснення контрольних функцій. Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у ст.1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Обов'язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у п.1 ч.1 названої статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів. Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України № 6-91цс14 від 2 липня 2014 року, яка відповідно дост.360-7ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Відповідно до п.3 Розділу І Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 18.06.2014 № 10-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 8 липня 2014 року за № 785/25562, Пенсійний фонд України формує та веде реєстр застрахованих осіб Державного реєстру, та саме він відповідно до п.2 розділу ІІІ вказаного Положення надає страхувальникам та/або застрахованій особі на паперових носіях індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою ОК-5. Жодних обставин, які б свідчили про зловживання з боку відповідача при наданні ним інформації про заробітну плату для обчислення пенсії або подання ним недостовірних даних чи про будь-яку іншу форму його недобросовісності, представником УПФУ не вказано, окрім того наявність такої помилки у довідці не виключає вину саме відповідальної особи Пенсійного фонду, тобто спеціаліста територіального органу Пенсійного фонду, що здійснює приймання, введення та обробку звітності страхувальника до системи персоніфікованого обліку відомостей. Таким чином, суд дійшов висновку, що без встановлення фактів недобросовісної поведінки відповідача чи фактів зловживань та подання страхувальником недостовірних даних, наявності рахункової помилки при виплаті пенсії, відсутні підстави для стягнення з відповідача надмірно виплаченої суми пенсії відповідно до ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» або ж ст. 1212 ЦПК України, а тому з урахуванням встановлених вище обставин справи, позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Відповідно до ст.5 ч.1 п.18 Закону України «Про судовий збір» (в редакції чинній на час звернення до суду з позовною заявою) - від сплати судового збору звільняються пенсійний фонд України та його органи; органи Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, Фонду соціального захисту інвалідів і його відділення. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed