Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-31 00:00:00

В липні 2014 року [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи - комунальне підприємство «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської Ради,МКП «Дніпропетровські теплові мережі», ТОВ «Грінко-Дніпро» про відшкодування матеріальної компенсацію моральної шкоди та виселення. З урахуванням уточнень до позовних вимог від 14.07.2014 року в обґрунтування своїх позовних вимог зазначає. Відповідно до договору дарування ВРР № 800217 реєстр 4-736 від 17.05.2012 року посвідчений Сьомою Дніпропетровською Державною нотаріальною конторою позивачу належить квартира [ADDRESS]. Позивач зазначає, що користування подарованим їй житлом вона не може, оскільки відповідачі перешкоджають їй у здійсненні нею права користування, мешкаючи в її квартирі та не допускають її до дому. В квартиру власника вказані особи у визначеному законом порядку вселені не були та реєстрації за вказаною адресою не отримували. Окрім того, за час проживання відповідачів в спірній квартирі утворилися численні борги за комунальні послуги, що спричинило позивачу матеріальну шкоду, а саме: 3 037 грн. 68 коп. просить перерахувати на рахунок КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради, матеріальну шкоду в сумі 3 391 грн. 86 коп. перерахувати на рахунок МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі», матеріальну шкоду в сумі 243,44 грн. перерахувати на рахунок «ТОВ «Грінко-Дніпро». До того ж за час проживання в спірній квартирі позивачі пошкодили двері, шкоду позивач оцінює в розмірі 2 400 грн. На підтваві вищевикладеного, позивач просить виселити усіх осіб, що не зареєстровані за адресою [ADDRESS] стягнути спричинену матеріальну шкоду та завдану моральну шкоду, яку позивач оцінює 2000 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечувала, зазначаючи, що минулий власник квартири заборговував їй велику суму грошей та не повернув. Відповідчка [PERSON] позовні вимоги не визнала, зазначивши, що в спірній квартирі не проживає, оскільки висилилася з неї ще на підставі рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 29 травня 2012 року. Позивача взагалі бачить вперше. Представника позивача бачила. Якщо вона й заходила до спірної квартири, то лише в гості, оскільки там проживає її матуся. Окрім того, власника спірної квартири, наразі колишній власник перебуває в лікарні, в якій також працює представник позивача. Представник позивача намагається його відправити до будинку інвалідів, щоб отримати власність на інше майно, що належить колишньому власнику спірного домоволодіння. Вважає, що право власності на спірну квартиру позивач та її представник отримали внаслідок шахрайських дій. Інші відповідачі в судове засідання не з»явилися. Про час і місце засідання суду повідомлялися згідно з вимогами чинного законодавства. Свідок [PERSON] суду пояснив що 05.11.2012 року прийшов до квартири у [ADDRESS], де побачив співробітників міліції також бачив [PERSON], який був побитий останній викликав його для того щоб він відвіз його до лікарні. В квартирі співробітниками міліції проводилась відео фіксація зламаних дверей, в квартирі бачив [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON], які були вдягнуті у хатній одяг. Також пояснив, що ще у травні 2012 року у вищезазначеній квартирі бачив сім»ю [PERSON]. Вислухавши пояснення та доводи учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як вбачається з витягу про державну реєстрацію прав [PERSON] на підставі договору дарування ВРР № 800217 реєстр 4-736 від 17.05.2012 року посвідчений Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою належить право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.40). Відповідно до акту складеному 21.07.2014 року КП «Житлове господарство» надати інформацію щодо осіб які проживають в спірному домоволодінні не вбачається можливим. (а.с.39) Відповідач [PERSON] визнала факт свого проживання в спірній квартирі. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. На запит Самарського районного суду м.Дніпропетровська було надано кримінальне провадження № 12013040700002423. Як вбачається з матеріалів вказаного провадження, а саме з протоколу огляду місяця події (а.п. 50) від 05.04.2014 року [PERSON] [INFO] пояснила, що проживає в квартирі [ADDRESS] із своїм сином [PERSON] [INFO]. Вказаний протокол було складено в присутності двох понятих [PERSON] та [PERSON] (а.п.51). Доказів проживання інших відповідачів в спірній квартирі, в судове засідання не надано. Частиною 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 1 Протоколу 1 до Європейської Конвенції про захист прав людини й основних свобод, що є частиною національного законодавства України, визначено, що кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Конституція України, а саме стаття 41, гарантують кожному право володіння, користування та розпорядження його власністю. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ''втручання у право на мирне володіння майном є сумісним з вимогами ст. 1 Першого протоколу, коли воно законне і не свавільне'' (справа ''Ятрідіс проти Греції''). Зокрема, друге речення першого пункту дозволяє позбавлення майна лише ''на умовах, передбачених законом'', а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію ''законів'' (справа ''Андрій Руденко проти України''). Стаття 1 Протоколу № 1 дає змогу зробити висновок про те, що власник володіє всією повнотою влади стосовно власного майна, може робити будь-які дії, які не заборонені законом і не порушують прав третіх осіб; право власності є абсолютним, отже, власнику протистоять будь-які треті особи (враховуючи державу), які в свою чергу повинні утримуватися від дій, що порушують права власника. Ця норма закріплює право власника на безперешкодне користування своїм майном. У такому контексті порушенням права власності особи буде вважатися і факт ненадання можливості користуватися своїм майном. Ч.1 ст. 3211 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним і ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до приписів ч.1 ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки відповідачі, не бажають звільнити квартиру добровільно, перешкоджають позивачу у доступі в квартиру, що підтвердилось в ході судового засідання суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині виселення [PERSON], [PERSON] Щодо стягнення матеріальних збитків в рахунок оплати комунальних послуг, суд вважає, що в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. За правилами ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичній або юридичній особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Факт спричинених матеріальних збитків підтверджується випсками з особових рахунків (а.с.21-23, 70-72) та поясненнями третіх осіб, що підтверджують наявність заборгованості у визначеному позивачем розмірі. Окрім того, відповідач [PERSON] не заперечувала факт проживання в спірній квартирі, користування комунальними послугами та неоплату за них. З огляду на викладене, суд вважає, що підлягає задоволенню спричинена матеріальна шкода за користування комунальними послугами у розмірі 6452,98, яка складаються з 243,36 заборгованість по оплаті послуг ТОВ «Грінко-Дніпро», заборгованість за послуги МКП ДМТМ, у розмірі 3391,86 грн., заборгованість за оплату послуг КП «Житлове господарство Самарського району» ДМР у розмірі 3037,68 грн. Щодо відшкодування шкоди за пошкоджені двері, суд вважає, що в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню як передчасні, а саме. В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачу в судовому засіданні роз»яснювалося право щодо заявлення клопотання про призначення експертизи з приводу визначення вартості пошкодженої двері. Позивач своїм правом не скористався, відповідного клопотання в судовому засіданні заявлено не було. Довідку надану позивачем з приводу вартості двері, її демонтажу та заміни, суд не може прийняти до уваги, оскільки, фактично двері замінено не було. Були лише змінені дверні замки. Таким чином суд вважає вказані позовні вимоги такими, що заявлені передчасно. Щодо стягнення моральної шкоди суд вважає що в цій частині підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Так відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Не викликає сумнівів, що в результаті протиправних дій відповідачів позивачу була заподіяна певна моральна шкода, що виразилася у стражданнях та переживаннях, а також життєвих незручностях, пов'язаних з неможливістю користуватися належним позивачу майном, проживати своїй квартирі, вести спокійний спосіб життя. Разом з тим, суду не надані будь-які докази, що об'єктивно свідчили б про істотність заподіяної їй моральної шкоди і настання внаслідок проживання відповідачів в спірній квартирі суттєвих негативних наслідків для його психологічного та фізичного стану. З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги у відповідній частині такими, що підлягають частковому задоволенню, у розмірі 500грн., що підлягає солідарному стягненню на користь позивача з відповідачів [PERSON], [PERSON] Сума відшкодування визначена судом з урахуванням характеру та тривалості заподіяних позивачеві страждань, переживань та незручностей, а також характеру дій відповідачів, що протягом тривалого часу протиправно ухилявся від відшкодування заподіяної позивачеві шкоди

Outcome: partial