Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

В липні 2015 року прокурор Вінницького району (на даний час прокурор Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області) звернувся до суду в інтересах [PERSON], [PERSON] з вищезазначеним позовом, мотивуючи його тим, що рішенням сесії [PERSON] селищної ради Вінницького району від 03.03.2001 року [PERSON] надано в постійне користування земельну ділянку площею 0,05 га із земель резервного фонду селищної ради для ведення особистого підсобного господарства. Рішенням сесії [PERSON] селищної ради Вінницького району від 23.04.2000 року [PERSON] виділено земельну ділянку площею 0,10 га із земель резервного фонду селищної ради для ведення особистого підсобного господарства. Дані земельні ділянки сільськогосподарського призначення розташовувались за межами населеного пункту Вороновиця, які надавались громадянам відповідно до рішення зборів колгоспу ім. Можайського від 20.02.1996 року. Починаючи з 2000 року зазначені землі перейшли у підпорядкування [PERSON] селищної ради, переміряні та обліковані відповідно до шнурової книги, а відомості про сплату вищезазначеними громадянами земельного податку за використовувані землі містяться у книзі обліку платежів органу місцевого самоврядування. Земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] використовують для ведення особистого селянського господарства по даний час. Наказом Головного управління Держземагентства у Вінницькій області (назва змінена згідно постанови Кабінету Міністрів України № 5 від 14.01.2015 року Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області) №2-2680/15-14-сг від 03.09.2014 року надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення приватним особам [PERSON], [PERSON], [PERSON] кожній по 2,0 га у власність земельних ділянок із земель державної власності сільськогосподарського призначення (землі запасу) на території [PERSON] селищної ради Вінницького району для ведення особистого селянського господарства в межах території на якій розташовані земельні ділянки, які перебувають у користуванні [PERSON] та [PERSON] Управлінням Держземагентства у Вінницькому районі 03.11.2014 року надано висновок, у п. 6 якого зазначається про те, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відводяться землі державної власності, які не надані у власність або користування. Але при прийнятті даного висновку не досліджено достеменно питання земель запасу та порушено п. 7 Перехідних положень Земельного кодексу України, яким визначено, що громадяни, які одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Згідно примітки до висновку відмічається, що при виявленні додаткових обставин, що не були досліджені чи при надходженні іншої інформації про земельні ділянки, управління залишає право відкликати даний висновок, термін дії якого триває 1 рік, тобто до 03.11.2015 року. Наказом Головного управління Держземагентства у Вінницькій області №2-3915/15-14-сг від 20.11.2014 року затверджено розроблений проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надано громадянам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у власність по 2,0 га (кадастрові номери: 0520655300:03:003:0157; 0520655300:03:003:0158; 0520655300:03:003:0159) для ведення особистого селянського господарства із земель запасу на території [PERSON] селищної ради Вінницького району. Згідно зазначеного наказу дозвіл надано на розробку землевпорядної документації на земельні ділянки, які фактично передані у 1996 2005 роках громадянам [PERSON] і [PERSON], користування яких не нанесено 04.09.2014 року на оновлені управлінням Держземагенства у Вінницькому районі планово картографічні матеріали і погоджені [PERSON] селищним головою, але підтверджується в результаті проведеного 15.05.2015 року Державною інспекцією сільського господарства у Вінницькій області обстеження та застосованої фотозйомки, а також підтверджується органом місцевого самоврядування у відповідних довідках та викопіюваннях наданих власникам (користувачам). Вищезазначений наказ Головного управління Держземагенства у Вінницькій області № 2-2680/15-14-сг від 03.09.2014 року прийнято із порушенням п. 5 ст. 116 Земельного кодексу України, яким визначено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Передача земельних ділянок загальною площею 6,0 га громадянам: [PERSON] 2,0 га, [PERSON] 2,0 га, [PERSON] 2,0 га, які не були у їх користуванні, а також без припинення права власності чи користування [PERSON] та [PERSON] у порядку, визначеному законом, відбулась із порушенням п. в) ч. 3 статті 116 Земельного кодексу України (одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом), оскільки одержання землі проведено не із земель запасу, а фактично із землекористування громадян, про що свідчать довідки та рішення [PERSON] селищної ради, якими безкоштовно у приватну власність або користування надано громадянам для розширення особистого підсобного господарства. У подальшому, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] земельні ділянки загальною площею 6,0 га з кадастровими номерами 0520655300:03:003:0157; 0520655300:03:003:0158; 0520655300:03:003:0159 02.12.2014 продані мешканці м. Черкаси Бобик Г.В. Договори купівлі-продажу посвідчені приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу [PERSON], на підставі яких реєстраційною службою Вінницького районного управління юстиції Вінницької області внесено записи з індексними номерами: 17640878; 17637949; 17641989 до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Перевіркою прокуратури установлено, що наказ № 2-2680/15-14-сг від 03.09.2014 року «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» Головного управління Держземагенства у Вінницькій області щодо відведення приватним особам [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 2,0 га у власність земельних ділянок із земель державної власності сільськогосподарського призначення (землі запасу) на території [PERSON] селищної ради Вінницького району для ведення особистого селянського господарства, і наказ № 2-3915/15-14-сг від 20.11.2014 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність» є незаконними. [PERSON] і [PERSON] набули право постійного користування земельними ділянками згідно законодавства, вони правомірно ними користувались, що також підтверджується інформацією з органу місцевого самоврядування [PERSON] селищної ради у відповідних довідках та викопіюваннях наданих власникам (користувачам). Враховуючи те, що рішення сесії [PERSON] селищної ради від 03.03.2001 року про надання [PERSON] у постійне користування земельну ділянку площею 0,05 га із земель резервного фонду селищної ради для ведення особистого підсобного господарства; від 23.04.2000 року про виділення [PERSON] земельної ділянки площею 0,10 га із земель резервного фонду селищної ради для ведення особистого підсобного господарства на цей час є чинними та підлягають виконанню, вищезазначені громадяни мають право оформити згідно цього рішення правовстановлюючі документи на земельну ділянку. Однак, Головним управлінням Держземагентства у Вінницькій області видано незаконні накази № 2-2680/15-14-сг від 03.09.2014 року «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» та № 2-3915/15-14-сг від 20.11.2014 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність». Вказані накази видано в порушення вимог ст. ст. 141, 149 Земельного кодексу України без згоди землекористувача та за відсутності інших законних підстав. З проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок [PERSON], [PERSON], [PERSON] для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення (земель запасу), за межами населеного пункту, на території [PERSON] селищної ради Вінницького району Вінницької області вбачається, що своєї згоди на припинення права користування спірною земельною ділянкою [PERSON] і [PERSON] не надавали. Таким чином, при видачі наказів № 2-2680/15-14-сг від 03.09.2014 року «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» та наказу № 2-3915/15-14-сг від 20.11.2014 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність» порушено право [PERSON] та [PERSON] на постійне користування цією землею.Окрім того, при наданні 03.11.2014 року управлінням Держземагентства у Вінницькому районі висновку, у п. 6 якого зазначається про те, що відводяться землі державної власності, які не надані у власність або користування (землі запасу), порушено п. 7 «Перехідних положень» Земельного кодексу України, яким визначено, що громадяни, які одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Незважаючи на допущені порушення, 20.11.2014 наказом Головного управління Держземагентства у Вінницькій області № 2-3915/15-14-сг затверджено розроблений проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надано [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у власність по 2,0 га (кадастрові номери: 0520655300:03:003:0157; 0520655300:03:003:0158; 0520655300:03:003:0159) для ведення особистого селянського господарства із земель запасу на території [PERSON] селищної ради Вінницького району. Накази Головного управління Держземагентства у Вінницькій області № 2-2680/15-14-сг від 03.09.2014 «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» та № 2-3915/15-14-сг від 20.11.2014 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність», які суперечить законодавству, повинні бути визнані незаконними та скасовані. Ураховуючи що підставою для укладення договорів купівлі-продажу земельних ділянок (серія та номер 536, 539, 542) від 02.12.2014 [PERSON], [PERSON], [PERSON] з [PERSON] спірної земельної ділянки були накази Головного управління Держземагентства у Вінницькій області, які прийнято з порушенням вимог чинного законодавства, зазначені договори купівлі-продажу повинні бути визнані недійсними. Враховуючи, що договори купівлі-продажу земельних ділянок (серія та номер 536, 539, 542) від 02.12.2014 року, які посвідчені приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу [PERSON], на підставі яких реєстраційною службою Вінницького районного управління юстиції Вінницької області внесено записи з індексними номерами: 17640878; 17637949; 17641989 до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником яких на даний час є [PERSON] видані на підставі оскаржуваних незаконних наказів та відповідно договорів купівлі-продажу і також суперечать чинному законодавству, вони також мають бути визнані недійсними. Земельні ділянки, які незаконно вибули з користування [PERSON] та [PERSON], що перебувають у власності [PERSON], мають бути повернуті. Наявність порушень права [PERSON] і [PERSON] відповідно до ст. 121 Конституції України, ст. 45 ЦПК України та ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» є підставою для захисту прокуратурою інтересів громадян шляхом пред'явлення цього позову. З огляду на вищезазначені обставини прокурор звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому просив: визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Вінницькій області № 2-2680/15-14-сг від 03.09.2014 року «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою»; визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Вінницькій області № 2-3915/15-14-сг від 20.11.2014 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність»; скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 0520655300:03:003:0157 площею 2 га в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 509868505206); скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 0520655300:03:003:0158 площею 2 га в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 509803005206); скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 0520655300:03:003:0159 площею 2 га в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 509760405206); визнати недійсним укладений між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 2 га (кадастровий номер 0520655300:03:003:0157) від 02.12.2014, серія та номер: 539, виданий приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу [PERSON]; визнати недійсним укладений між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 2 га (кадастровий номер 0520655300:03:003:0158) від 02.12.2014, серія та номер: 536, виданий приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу [PERSON]; визнати недійсним укладений між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 2 га (кадастровий номер 0520655300:03:003:0159) від 02.12.2014, серія та номер: 542, виданий приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу [PERSON]; зобовязати [PERSON] повернути [PERSON] частину земельної ділянки з кадастровим номером 0520655300:03:003:0157 площею 0,05 га.; зобовязати [PERSON] повернути [PERSON] частину земельної ділянки з кадастровим номером 0520655300:03:003:0158 площею 0,10 га. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 22.10.2015 року до участі в справі залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивачів: [PERSON] селищну раду Вінницького району Вінницької області, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON] (том 1 ас. 114). В судовому засіданні прокурор заявлені позовні вимоги підтримала повністю, надала пояснення аналогічні змісту позовних вимог, просила позов задоволити. Представники позивачів [PERSON] та [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримали також повністю, надали пояснення аналогічні змісту позовних вимог, просили позов задоволити. Пояснили, що позивачі і інші жителі смт. Вороновиця користуються виділеними їм земельними ділянками ще колгоспом, що їм також земельні ділянки були виділені доданими до справи рішеннями сесії [PERSON] селищної ради Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав суду письмові заперечення (том 1 а.с. 129-131), відповідно до яких вважає заявлений позов безпідставним та необгрунтованим з огляду на наступне. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Отже, необхідним є визначення чи порушене право чи інтереси позивача і в чому це полягає на що звертає увагу судів і Верховний суд України в постанові від 25.12.2013р. справа №6-94цс13 яка у відповідності до вимог ст. 34 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Так, необхідною передумовою для задоволення позову є встановлення факту порушення прав особи. В даному випадку прокурор Вінницького району в позовній заяві не обґрунтовує яким чином, саме надання земельних ділянок у власність [PERSON], [PERSON], [PERSON] порушують права [PERSON] та [PERSON] Так ст. 22 ЗК України (в редакції 1990р.) визначала, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Зі змісту ст. 17 цього Кодексу вбачається, що передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, проводиться сільськими, селищними, міськими радами за місцем розташування цієї ділянки. Ця ж вимога міститься у п. 1.4 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 04 травня 1999 № 43. Право власності на землю виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа., що посвідчує це право (ст. 22 ЗК). Документом, що посвідчує право власності особи на земельну ділянку є держав: акт, який видається і реєструється сільськими, селищними, міськими, районними радами (ст. 23 ЗК). Таким чином, вбачається, що рішенням сесії [PERSON] селищної ради 03.03.2001р. [PERSON] надано в постійне користування земельну ділянку площею 0,05 га із земель резервного фонду селищної ради для ведення особистого підсобного господарства, рішенням сесії [PERSON] селищної ради від 23.04.2000р. [PERSON] надано в постійне користування земельну ділянку площею 0,10 га із земель резервного фонду селищної ради для ведення особистого підсобного господарства. При чому в рішенні не зазначено місце розташування земельної ділянки. У вказаних рішеннях відсутні будь-які документи (графічні матеріали), що підтверджується відповіддю [PERSON] сільської ради від 27.08.2015р. №368 та позивачі не надають доказів щодо встановлення землевпорядними організаціями меж у натурі їхніх земельних ділянок, а також і правовстановлюючих документів на земельні ділянки. Тому позивачі не можуть вимагати усунення порушень прав на землю посиланням на вимоги ст. 152 ЗК України право на яку у них навіть не виникло. Так відповідно до ч.1 ст.125 ЗК в редакції, чинній на момент прийняття наказу Головного управління Держземагенства у Вінницькій області визначено, що право власності на земельну ділянку та право постійного користування нею виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності, право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Таким чином, у Головного управління Держземагенства у Вінницькій області відсутня інформація про належність на праві власності спірних земельних ділянок позивачів, при прийнятті Наказів від 03.09.2014р. та від 20.11.2014р. не вбачається порушення ЗК України. Крім того, що позивачі визнають за собою право на 0,15 (0,05 і 0,10) га для ведення особистого селянського господарства із земель запасу за межами населеного пункту на території [PERSON] селищної ради, проте в позовних вимогах ставиться питання про визнання незаконними та скасування Наказів Головного управління Держземагенства у Вінницькій області та визнання недійсними договорів купівлі продажу на земельні ділянки відповідачів загальною площею 6 га, що є необґрунтованим та безпідставним. Так, в матеріалах справи міститься лист Держсільськогосподарської інспекції Вінницькій області від 20.05.2015 р., згідно якого визначено, що Наказами Головного управління Держземагенства у Вінницькій області від 03.09.2014р. та від 20.11.2014 передано земельні ділянки, що фактично належать з 1996 - 2005р. 82 громадянам, які тривалий час використовують спірні земельні ділянки та сплачують земельний податок.Проте, прокурор Вінницького району в позовній заяві та доданих документах не надає доказів, що свідчать про місце розташування земельних ділянок [PERSON] та [PERSON], що свідчило б про тотожність чи суміщення спірних земельних ділянок. Вважає, що позивачі не надали до суду належних та допустимих доказів про наявність підстав для задоволення поданого позову та порушення їх прав та інтересів, тому просив суд відмовити в задоволенні вищезазначеного позову. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON], та [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав суду письмові заперечення на позовну заяву, які приєднані до матеріалів справи і просив суд відмовити в задоволенні позову в зв'язку з його безпідставністю та необгрунтованістю. Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] селищної ради пояснив, що земельні ділянки, які були передані у власність [PERSON], [PERSON], [PERSON] знаходяться біля багатоповерхових будинків по вулиці Жовтневій, смт. Вороновиця, Вінницького району, і цими ж земельними ділянками, ще приблизно з 1996 -2000 років користуються по теперішній час жителі квартир багатоповерхових будинків вулиці Жовтнева, в тому числі [PERSON] і [PERSON] По земельній книжці селищної ради вказані громадяни значаться користувачами земельних ділянок, вказана її площа і відповідно вони сплачували податок за землю. Треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивачів: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та представник [PERSON], - [PERSON] в судовому засіданні дали пояснення, якими підтверджуються пояснення представників позивачів і прокурора який діє в інтересах позивачів. Також [PERSON] пояснила, що сільському голові [PERSON] було відомо, що жителі квартир багатоповерхових будинків вулиці Жовтнева смт. Вороновиця, Вінницького району користуються цими земельними ділянками, але він погодив передачу у власність земельних ділянок [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 2 гектари, та не повідомив Управління Держгеокадастру у Вінницькій області, що жителі квартир будинків вулиці Жовтнева смт. Вороновиця, Вінницького району в законному порядку користуються цими земельними ділянками, та що з даного питання вона зверталась із скаргами в різні інстанції. Треті особи на стороні відповідача представник реєстраційної служби Вінницького районного управління юстиції та приватний нотаріус Вінницького районного нотаріального округу [PERSON] до судового засідання не зявилися, проте надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність та що при розгляді даної справи покладаються на думку суду (том 1 а.с. 141, 142). Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області пояснив, що зазначені накази були видані відповідно до вимог закону, в базі даних Національної Кадастрової Системи земельні ділянки не значились як виділені будь-кому із громадян, тобто були вільні, тому накази видані правомірно. Допитані в судовому засіданні, за клопотанням учасників процесу, свідки (працівники [PERSON] селищної ради) дали пояснення, якими підтверджуються пояснення представників позивачів, прокурора, який діє в інтересах позивачів, про обставини виділення позивачам [PERSON], [PERSON] та іншим жителям [INFO] земельних ділянок та користування цими земельними ділянками ще з 1996 - 2003 років по теперішній час, за яку вони сплачували податки в селищну раду та на які Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області видано накази, на підставі яких передано у власність [PERSON], [PERSON], [PERSON] земельні ділянки кожній по 2 гектари. Свідок [PERSON] - старший інспектор Державної інспекції сільського господарства у Вінницькій області, дав пояснення щодо проведеної працівниками інспекції перевірки звернень громадян жителів і користувачів земельних ділянок по вул. Жовтнева в смт. Вороновиця, Вінницького району та підтримав відповідь надану інспекцією на імя [PERSON] і прокурора Вінницької області з доданими документами, які містяться в матеріалах справи ( а.с.106-128) Вислухавши пояснення сторін та їх представників, третіх осіб та їх представників, свідків дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. ст. 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що відповідно до рішення 16 сесії 3 скликання [PERSON] селищної ради Вінницького району від 03.03.2001 року надано в постійне користування [PERSON] земельну ділянку площею 0,05 га із земель резервного фонду селищної ради для ведення особистого підсобного господарства (том 1 а.с. 65). Крім того, відповідно до рішення 11 сесії 3 скликання [PERSON] селищної ради Вінницького району від 23.04.2000 року виділено [PERSON] земельну ділянку площею 0,10 га із земель резервного фонду селищної ради для розширення особистого підсобного господарства (том 1 а.с. 72). Вказані земельні ділянки знаходяться за межами смт Вороновиця Вінницького району Вінницької області. Обставини фактичного користування вказаними земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] підтверджуються довідками [PERSON] селищної ради Вінницького району від 19.01.2015 року, від 02.03.2015 року (том 1 а.с. 70-71). Разом з тим, відповідно до наказу Головного управління Держземагентства у Вінницькій області (назва змінена згідно постанови Кабінету Міністрів України № 5 від 14.01.2015 року Головне управління Декржгеокадастру у Вінницькій області) №2-2680/15-14-сг від 03.09.2014 року надано дозвіл громадянам [PERSON], [PERSON], [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність по 2,0 га земельних ділянок із земель державної власності сільськогосподарського призначення (землі запасу) на території [PERSON] селищної ради Вінницького району для ведення особистого селянського господарства (том 1 а.с. 6). В пункті 6 висновку про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки №50-14.10834, наданого 03.11.2014 року Управлінням Держземагентства у Вінницькому районі Вінницької області вказано про те, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відводяться землі державної власності, які не надані у власність або користування. Згідно примітки до даного висновку вказано, що при виявленні додаткових обставин, що не були досліджені чи надходженні іншої інформації про земельні ділянки, управління залишає право відкликати даний висновок, термін дії якого триває 1 рік, тобто до 03.11.2015 року (том 1 а.с. 30). Згідно наказу Головного управління Держземагентства у Вінницькій області №2-3915/15-14-сг від 20.11.2014 року затверджено розроблений проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та надано у власність громадянам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] земельні ділянки по 2,0 га (кадастрові номери: 0520655300:03:003:0157; 0520655300:03:003:0158; 0520655300:03:003:0159) для ведення особистого селянського господарства із земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення, які розташовані на території [PERSON] селищної ради Вінницького району Вінницької області (том 1 а.с. 8). Відповідно до вказаного вище наказу дозвіл надано на розробку землевпорядної документації на земельні ділянки, які фактично передані у 1996 2005 роках громадянам [PERSON] і [PERSON], користування яких не нанесено 04.09.2014 року на оновлені управлінням Держземагенства у Вінницькому районі планово картографічні матеріали і погоджені [PERSON] селищним головою, що підтверджується проведеним 15.05.2015 року Державною інспекцією сільського господарства у Вінницькій області обстеження та застосованої фотозйомки, а також підтверджується органом місцевого самоврядування у відповідних довідках та викопіюваннях наданих власникам (користувачам) (том 1 а.с. 60-61). У подальшому, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] земельні ділянки загальною площею 6,0 га з кадастровими номерами 0520655300:03:003:0157; 0520655300:03:003:0158; 0520655300:03:003:0159 02.12.2014 року були продані громадянці [PERSON] Договори купівлі-продажу посвідчені приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу [PERSON], на підставі яких реєстраційною службою Вінницького районного управління юстиції Вінницької області внесено записи з індексними номерами: 17640878; 17637949; 17641989 до державного реєстру речових прав на нерухоме майно (том 2 а.с. 38-43). Як вбачається з позовних вимог прокурора Вінницького району Вінницької області в інтересах [PERSON], [PERSON], предметами спору стали, зокрема, законність наказів Головного управління Держземагенства у Вінницькій області №2-2680/15-14-сг від 03.09.2014 року «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» та №2-3915/15-14-сг від 20.11.2014 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність» щодо громадян [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 0520655300:03:003:0157 площею 2 га в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 509868505206); на земельну ділянку з кадастровим номером 0520655300:03:003:0158 площею 2 га в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 509803005206); на земельну ділянку з кадастровим номером 0520655300:03:003:0159 площею 2 га в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 509760405206); визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок, які були укладені громадянкою [PERSON] з громадянами [PERSON], [PERSON], [PERSON] та посвідчені приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу [PERSON]; а також зобовязання [PERSON] повернути [PERSON] частину земельної ділянки площею 0,05 га та повернути [PERSON] частину земельної ділянки площею 0,10 га. При цьому в позовній заяві, прокурор зазначає, що накази Головного управління Держземагенства у Вінницькій області №2-2680/15-14-сг від 03.09.2014 року «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» та №2-3915/15-14-сг від 20.11.2014 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність» щодо громадян [PERSON], [PERSON], [PERSON] прийняті з порушенням закону і підлягають скасуванню, так само і вказані вище договори купівлі-продажу земельних ділянок повинні бути визнані недійсними, оскільки підставою для їх укладення були накази Головного управління Держземагентства у Вінницькій області, які прийнято з порушенням вимог чинного законодавства також підлягає скасуванню реєстрація права власності на імя [PERSON] куплених земельних ділянок і зобовязання повернути земельні ділянки. Таким чином, вирішення судом заявлених прокурором в даному цивільному позові позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки [PERSON], визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок, які були укладені громадянкою [PERSON] з громадянами [PERSON], [PERSON], [PERSON] та зобовязання [PERSON] повернути [PERSON] і [PERSON] частини земельних ділянок залежить від вирішення позовних вимог щодо незаконності прийняття Головним управлінням Держземагенства у Вінницькій області наказів №2-2680/15-14-сг від 03.09.2014 року «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» та №2-3915/15-14-сг від 20.11.2014 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність» щодо громадян [PERSON], [PERSON], [PERSON] Статтею 119 ЦПК України передбачено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів до яких він заявляє позовні вимоги. Відповідно до ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин виступають фізичні та юридичні особи, а відповідно до змісту ст. 30 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач, якими можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Із позовної заяви видно, що прокурор Вінницького району Вінницької області в інтересах [PERSON], [PERSON] предявив усі вище вказані позовні вимоги, в тому числі позовні вимоги про визнання незаконними та скасування наказів Головного управління Держземагентства у Вінницькій області, лише до фізичних осіб [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 року №5245-VI, який набрав чинності 01.01.2013 року, внесено зміни до статті 122 Земельного кодексу України в частині повноважень щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування. Зокрема, пунктом 4 статті 122 Земельного кодексу України встановлено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Відповідно до Положення «Про Державне агентство земельних ресурсів України», затвердженого Указом Президента України від 08.04.2011 року №445 Державне агентство земельних ресурсів України (Держземагентство України) є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та топографо-геодезичної і картографічної діяльності, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України (далі - Міністр), входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері земельних відносин та топографо-геодезичної і картографічної діяльності. Держземагентство України відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, передає відповідно до закону безпосередньо або через визначені в установленому порядку територіальні органи земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб; бере участь у погодженні документації із землеустрою, організовує та проводить в установленому законодавством порядку державну експертизу проектів землеустрою, документації з оцінки земель, а також матеріалів і документації державного земельного кадастру та надає за результатами її проведення відповідні висновки; тощо. Таким чином, відповідно до діючого законодавства, повноваженнями щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або у користування для всіх потреб наділене Держземагентство України безпосередньо або через визначені в установленому порядку територіальні органи. Отже, враховуючи обставини справи, надані сторонами докази та вимоги закону, суд прийшов до висновку, що громадяни [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є неналежними відповідачами щодо позовних вимог про визнання незаконними та скасування наказів Головного управління Держземагенства у Вінницькій області №2-2680/15-14-сг від 03.09.2014 року «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» та №2-3915/15-14-сг від 20.11.2014 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність» щодо громадян [PERSON], [PERSON], [PERSON] Варте уваги і те, що ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 23.07.2015 року даний позов прокурора в інтересах [PERSON] і [PERSON] було залишено без руху (том 1 а.с. 86), в якій, зокрема, було зазначено про визначення прокурором кола відповідачів відповідно до заявлених позовних вимог. В звязку із частковим усуненням прокурором недоліків по позовній заяві (том 1 а.с. 91-92), 30.07.2015 року по даній позовній заяві було відкрито провадження у справі (том 1 а.с. 96). За правилами ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача лише за клопотанням позивача. В статті 11 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного процесуального законодавства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи те, що ні, прокурор в інтересах [PERSON] та [PERSON], ні представники [PERSON] та [PERSON], відповідного клопотання про залучення до участі у справі належного співвідповідача чи про заміну відповідачів на належнихне заявляли, тому у позові необхідно відмовити в звязку з предявленням його до неналежних відповідачів. При цьому суд звертає увагу, що позовні вимоги про скасування державної реєстрації права власності [PERSON], про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок та зобовязання повернути земельні ділянки позивачам є похідними позовними вимогами, вирішення яких залежить від вирішення позовних вимог щодо незаконності прийняття Головним управлінням Держземагенства у Вінницькій області наказів №2-2680/15-14-сг від 03.09.2014 року «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» та №2-3915/15-14-сг від 20.11.2014 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність» щодо громадян [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу належать до судових витрат. Відповідно до ч. 4 ст. 88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. Так як позивач при подачі даного позову до суду був звільнений від сплати судового збору, тому згідно із ч. 4 ст. 88 ЦПК України судові витрати по судовому збору віднести на рахунок держави. При визначенні суми коштів за правову допомогу адвоката при розгляді даної цивільної справи, суд, зокрема, враховує вимоги Закону України від 20.12.2011 року №4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», який набув чинності з 01.01.2012 року, відповідно до яких розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Дослідивши надані адвокатом [PERSON] розрахунки, квитанцію про сплату відповідачем [PERSON] витрат на послуги адвоката (т. 4 а.с. 128-130), журнали судових засідань та інші матеріали справи, а також враховуючи граничний розмір компенсації понесених судових витрат на правову допомогу адвоката, суд вважає за необхідне у відповідності до ст. 88 ЦПК України понесені відповідачем [PERSON] судові витрати в розмірі 8359 грн. 87 коп. на оплату юридичних послуг компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed