Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

В листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що 01.06.2013 року між ПАТ «Мотор-Січ» та [PERSON] було укладено договір № 8/13, предметом якого є прийняття [PERSON] на роботу у цех № 6 слюсарем інструментальником в якості молодого спеціаліста та нарахування йому доплат впродовж двох років відповідно до положень»Про порядок нарахування доплат молодим спеціалістам», доплат молодого спеціаліста з 01.06.2013 року по 31.05.2015 року. Відповідно до п. 2.1 договору № 8/13 від 01.06.2013 року позивачем було здійснено нарахування та виплату доплат молодого спеціаліста [PERSON] за час роботи на підприємстві на загальну суму 2\~126 грн. 69 коп. За умовами п. 2.2.4 договору відповідач повинен був відпрацювати на підприємстві на протязі трьох років, а саме до 31.05.2016 року.Однак наказом підприємства № 2444 від 30.09.2013 року [PERSON] було звільнено за прогули без поважних причин. Наказом № 1793 від 01.10.2013 року припинено трудовий договір з [PERSON] Відповідно до п. 4 вищезазначеного договору передбачено, що у випадку звільнення до спливу строку передбаченого п. 2.2.4 договору з власного бажання або за ініціативою роботодавця за ст. 40, 41 КЗоТ України, працівник повинен відшкодувати підприємству в повному обсязі отримані доплати. Посилаючись на те, що всупереч умовам договору [PERSON] в добровільному порядку не відшкодовано ПАТ «Мотор-Січ» отримані ним доплати, просить суд стягнути з відповідача доплати молодшого спеціаліста, як суму основної заборгованості, три відсотка річних, інфляційні витрати, а також витрати по оплаті судового збору. В судове засідання представник позивача не зявився надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, на задоволенні позовних вимог в повному обсязі наполягав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомих причин, викликався шляхом направлення судових повісток. Про зміну свого місця проживання(перебування)під час судового провадження,причини неявки у судове засідання відповідач суд не повідомив. Відповідно до ст.74 ч.1,3 ЦПК України, судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання,судова повістка надсилається фізичній особі за адресою її зареєстрованого місця проживання або перебування. З матеріалів справи видно, що відповідач зареєстрований за адресою [INFO]. За адресою проживання [PERSON] були направлені судова повістка з додатками, які повернуті установою пошти в зв*язку з закінченням терміну зберігання. Статтею 76 ЦПК України встановлено порядок вручення судових повісток, зокрема в частині 1 цієї статті вказано, що судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку. Згідно із ст.77 ЦПК України,у разі відсутності заяви сторони або іншої особи,яка бере участь у справі,про зміну місця проживання або місця знаходження,судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою,навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Жодних заяв про зміну місця проживання або про направлення кореспонденції на іншу адресу,відмінну від адреси реєстрації,відповідач не подавала,таким чином не повідомляла про необхідність направляти судові повістки за місцем її перебування,невідомим позивачу та суду. Відповідно до ст.224,225 ЦПК України суд на згодою представника позивача ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що наказом № 222 від 05.02.2013 року [PERSON] було прийнято на роботу до цеху № 6 АТ «Мотор Січ» на посаду слюсаря інструментальника в якості молодого спеціаліста. 01.06.2013 року між ПАТ «Мотор-Січ» та [PERSON] було укладено договір № 8/13, предметом якого є прийняття [PERSON] на роботу у цех № 6 слюсарем інструментальником в якості молодого спеціаліста та нарахування йому доплат впродовж двох років відповідно до положень»Про порядок нарахування доплат молодим спеціалістам», доплат молодого спеціаліста з 01.06.2013 року по 31.05.2015 року. Відповідно до п. 2 договору № 8/13 сторони прийняли на себе зобов*язання: -підприємство зобов*язується кожного місяця на протязі 2-х років нараховувати робітнику доплату у розмірі передбаченому п. 3.1. договору; Робітник зобов*язується: -виконувати обов*язки, покладені на нього трудовим договором; --дотримуватись привал внутрішнього розпорядку для робітників та режиму роботи відповідно до графіку роботи; -Виконувати вимоги діючого законодавства, стандартів, положень інструкцій, колективного договору, програму стажування; -Відпрацювати на АТ «Мотор Січ» до 31.05.2016 року. АТ «Мотор Січ» було здійснено нарахування та виплату доплат молодого спеціаліста [PERSON] передбаченого п. 2 договору № 8/13 за час роботи на підприємстві на загальну суму 2\~126 грн. 69 коп., що підтверджується наданою довідкою. Як вбачається зі змісту ст. ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином у строки та в порядку відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. В зв*язку із невиконанням відповідачем умов договору,наказом підприємства № 2444 від 30.09.2013 року [PERSON] було звільнено за прогули без поважних причин. Наказом № 1793 від 01.10.2013 року з [PERSON] припинено трудовий договір. Відповідно до п. 4 договору № 8/13 передбачено, що у випадку звільнення до спливу строку передбаченого п. 2.2.4 договору з власного бажання або за ініціативою роботодавця за ст. 40, 41 КЗоТ України, працівник повинен відшкодувати підприємству в повному обсязі отримані доплати. Відповідно до ст. 612 ЦК України Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Позивачем направлялася [PERSON] вимога щодо відшкодування підприємству виплачених йому доплат молодого спеціаліста, однак відповідачем була проігнорована. На час розгляду справи відповідачем не надано доказів про те, що сума доплат молодого спеціаліста відповідачем повністю або частково повернута. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об*єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо ,а також достатність і взаємний зв*язок доказів в їх сукупності. Частиною 3 ст.10,ст.60 ЦПК України обов*язок доведення обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, покладено на сторони. Вимоги позивача у вказаній частині ґрунтуються на законі підтверджені належними допустимими доказами,доказами відповідача не спростовані,підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.625 ЦК України,боржник,який прострочив виконання грошового зобов*язання,на вимогу кредитора зобов*язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення ,а також три проценти річних від простроченої суми,якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем розраховано суму боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 3746 грн. 14 коп, три відсотка річних 134 грн. 59 коп., які розраховані за період з 02.10.2013 року по 10.11.2015 року. Таким чином суд дійшов висновку, що позивач правомірно звернувся до суду за захистом своїх прав та вважає за доцільне стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням індексу інфляції та три відсотка річних. Оскільки відповідач свої зобовязання за договором укладеним з позивачем, виконував не належним чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, підтверджений документально. На підставі ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 88, 208-209, 212, 213-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 252, 612, 625ЦК України, суд -

Outcome: approved