Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

В листопаді 2013 року Служба у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації (надалі за текстом - Служба у справах дітей Подільської РДА) в інтересах [PERSON] (надалі за текстом - [PERSON]), [PERSON] (надалі за текстом - [PERSON]) звернулася до суду з позовом про звільнення від повноважень опікуна, зацікавлені особи: [PERSON] (надалі за текстом - [PERSON]), Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації (надалі за текстом - Служба у справах дітей Шевченківської РДА). Зазначила, що на первинному обліку Служби у справах дітей Подільської РДА перебувають діти - сироти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Згідно з розпорядженням Подільської РДА від 18.01.1999 року № 32, опікуном [PERSON] призначено [PERSON]; згідно розпорядження Шевченківської РДА від 08.08.2005 року № 1508, опікуном [PERSON], призначено [PERSON] [PERSON] з підопічними є співвласниками та проживали за адресою: [ADDRESS]. Також, опікун з підопічними є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS]. Дані квартири виділені КМДА для поліпшення житлово - побутових умов дітей - сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування: [PERSON], [INFO], [PERSON], [PERSON] Діти з 2007 року до вересня 2013 року навчалися в спеціальній школі «Надія», у 2013 році [PERSON] закінчила 9 клас, [PERSON] перейшла в 7 клас. [PERSON], як опікун дітей, з 1999 року по теперішній час регулярно отримує державні соціальні виплати: на дітей, які перебувають під опікою/піклуванням, на дітей - інвалідів до 18 років, пенсії на дітей по втраті годувальника. Крім того, Подільське районне управління освіти м. Києва, [PERSON] щорічно видає на підопічних дітей шкільні форми, спортивні костюми. Також, в 2013 році [PERSON], як випускниця 9 класу, отримала випускну сукню та взуття. Згідно інформації Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві [PERSON], як опікуна дівчат, 24.09.2012 року було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КупАП, оскільки неповнолітні самовільно залишали місце проживання. У зв'язку з тим, що 26.09.2013 року, повторно, [PERSON] та [PERSON] пішли від [PERSON] і були знайдені співробітниками міліції, неповнолітніх дітей влаштували в дитячу клінічну лікарню № 9 Подільського району м. Києва для проведення повного медичного обстеження і з'ясування причин втечі від опікуна. На даний час дітей переведено до Центру соціально - психологічної реабілітації дітей м. Києва. Після вищевикладених подій, [PERSON] повідомила службі, що її підопічні з 1998 року перебувають на первинному обліку в м. Новочеркаську, та є громадянами Росії, зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS]. У паспорті [PERSON] вказаний адрес реєстрації: [ADDRESS]. Також, [PERSON] повідомила, що на підопічних у Росії регулярно отримує всі належні соціальні виплати та пенсії, при цьому відмовилася пред'явити підтверджуючі документи. Під час перебування [PERSON] та [PERSON] у дитячій клінічній лікарні № 9 Подільського району, за клопотанням служби у справах дітей Подільської РДА з дівчатами спілкувалися фахівці із соціальної роботи, які мають вищу психологічну освіту та досвід роботи психологом. В свою чергу, Службою у справах дітей Подільської РДА, з метою недопущення незаконного отримання гром. [PERSON] подвійних державних соціальних виплат, пенсій, подвійного громадянства, було направлено листи до управління освіти (відділу опіки) міста Новочеркасська Російської Федерації та до Міністерства закордонних справ України. Також, Службою у справах дітей Подільської РДА направлено листи до Подільського РУ ГУ МВС України в місті Києві та прокуратури Подільського району м. Києва з метою захисту соціальних прав дітей для перевірки здійснення психологічного насилля над дітьми, законності медичних висновків на дітей, та здійснення дій прокурорського реагування. 17.10.2013 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Подільської РДА було вирішено звернутись до суду про звільнення [PERSON] від обов'язків опікуна. До суду було подано зустрічну позовну заяву [PERSON] до Служби у справах дітей Подільської РДА, зацікавлена особа - Служба у справах дітей Шевченківської РДА, про припинення дії, яка порушує право. Зустрічний позов обґрунтовувався тим, що неповнолітня [PERSON] та малолітня [PERSON] є громадянами Російської Федерації, вказані особи перебувають на тимчасовому консульському обліку в консульському відділі Посольства Російської Федерації в Україні у м. Києві. До того ж, вказані діти зареєстровані та проживають на території Російської Федерації за адресою: [ADDRESS] з ….08.1999 року та 13.09.2005 року, відповідно. Відповідно до постанови голови адміністрації Залізничного району міста Ростова - на - Дону від 25.08.1998 року № 1485 над неповнолітньою [PERSON] встановлено опіку та призначено опікуна - [PERSON] [PERSON] та [PERSON] навчаються на території Россійської Федерації в муніципальній бюджетній загальноосвітній установі середня загальноосвітня школа … 22, що знаходиться в м. Новочеркаськ. Службою у справах дітей Подільської РДА, незважаючи на заперечення [PERSON], 26.09.2013 року [PERSON] влаштовано в дитячу клінічну лікарню № 9, звідки переведено до Центру соціально - психологічної реабілітації м. Києва. У вказаних закладах, незважаючи на зауваження [PERSON] дітей обстежують, надають лікування тощо. Питання щодо усунення [PERSON] від захисту інтересів [PERSON] порушують права на піклування, встановлення її місця проживання та участі [PERSON] у вихованні онуки. При цьому, опікуну [PERSON] не надають змоги забрати онуку, що є громадянкою Російської Федерації, або самостійно визначити її місце перебування. У судовому засіданні представник Служби у справах дітей Подільської РДА підтримала первісний позов з викладених у ньому підстав, просила її задовольнити у повному обсязі. У задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Представник служби у справах дітей Шевченківської РДА підтримала первісний позов, просила її задовольнити у повному обсязі. У задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Представник прокуратури Подільського району м. Києва внесений позов Службою у справах дітей Подільської РДА підтримала повністю, у задоволенні зустрічного позову просила відмовити. [PERSON] та її представник заперечували проти задоволення первісного позову, просили в його задоволенні відмовити, оскільки заява не обґрунтована та безпідставна, а зустрічний позов просили задовольнити з підстав, що викладені у ньому. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення усіх учасників процесу, з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується первісний та зустрічний позов, суд приходить до висновку про залишення без задоволення первісного позову, а також про відмову у задоволенні зустрічного позову виходячи з наступних підстав. Як встановлено судом, згідно з розпорядженням Подільської РДА від 18.01.1999 року № 32, опікуном [PERSON] призначено [PERSON] (т. 1 а.с. 4), згідно розпорядження Шевченківської РДА від 08.08.2005 року № 1508, опікуном [PERSON] призначено [PERSON] (т. 1 а.с. 5). Відповідно до ст. 13 Закону України «Про громадянство України» в редакції від 16.04.1997 р. при різному громадянстві батьків, один з яких на момент народження дитини перебував у громадянстві України, дитина є громадянином України з народження: якщо дитина народилась на території України; якщо вона народилась за межами держави, але батьки або один з них у цей час постійно проживали на території України. Згідно ч. ч. 1, 8 ст. 7 Закону України «Про громадянство України» в редакції від 18.01.2001 р. особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Таким чином, особа набуває громадянство України за народженням автоматично, якщо хоча б один з батьків особи в момент її народження перебував у громадянстві України. У випадку, коли лише один з батьків особи є громадянином України, статус другого з батьків (іноземець чи особа без громадянства) немає впливу на можливість набуття особою громадянства України. Особа набуває громадянство України незалежно від того, чи перебувають батьки особи в шлюбі в момент народження дитини. Відповідно до листа Подільського районного відділу Головного управління в м. Києві Державної міграційної служби України від 20.12.2013 року за № 4738 вбачається, що гром. [PERSON], [INFO], уродженка м. Києва, Україна, є громадянкою України згідно п. 1 ст. 13 Закону України «Про громадянство України». Гром. [PERSON], [INFO], уродженка м. Києва, Україна, є громадянкою України згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про громадянство України» (т. 1 а.с. 184 - 185). Відповідно до ч. 1 ст. 249 Сімейного кодексу України опікун зобов'язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, психічний, духовний розвиток, забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти. Також, права та обов'язки опікуна закріплені у ч. 1 ст. 67 ЦК України, де вказано, що опікун зобов'язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун малолітньої особи зобов'язаний дбати про її виховання, навчання та розвиток. Згідно ст. 246 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування контролює умови утримання, виховання, навчання дитини, над якою встановлено опіку та піклування. У відповідності до ч. 3 ст. 75 ЦК України за заявою органу опіки та піклування суд може звільнити особу від повноважень опікуна у разі невиконання нею своїх обов'язків, порушення прав підопічного, а також у разі поміщення підопічного до навчального закладу, закладу охорони здоров'я або закладу соціального захисту. Щодо неналежного виконання опікуном [PERSON] своїх обов'язків як опікуна Служба у справах дітей Подільської РДА надала наступні докази: рапорт від 20.10.2012 р., відповідно до якого встановлено, що [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 184 КУпАП (т. 1 а.с. 8); лист головного лікаря дитячої лікарні № 9 від 08.10.2013 р. про доставляння дітей [PERSON] та [PERSON] до лікарні в супроводі міліції, після обстеження дітей встановлено, що останні по стану здоров'я в стані середньої тяжкості (т. 1 а.с. 9); лист в.о. директора Центру соціально - психологічної реабілітації дітей № 1 від 11.10.2013 р., з якого вбачається, що з пояснень дітей встановлено, що опікун їх не годує, кричить (т. 1 а.с. 10); лист директора Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 09.10.2013 р., згідно якого встановлено, що після опитування сусідів піклувальника встановлено, що останні пояснили, що діти весь час проводять в церкві та перебувають на індивідуальному навчанні (т. 1 а.с. 11); висновок психолога Служби у справах дітей виконавчого органу Київської міської ради, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] рекомендовано перевести до відділення реабілітації ЦСПР №1 в м. Києві (т. 1 а.с. 12); лист першого заступника начальника управління праці та соціального захисту населення від 14.10.2013 р. про призупинення з 01.11.2013 р. виплат - допомоги на дітей (т. 1 а.с. 13); лист директора МБОУ СОШ № 11 від 15.10.2013 р. про те, що [PERSON] є учнем 10-А класу, а [PERSON] є учнем 6-Б класу в школі, однак на даний час виїхали до м. Києва по сімейним обставинам (т. 1 а.с. 14); лист начальника управління адміністрації міста Новочеркаськ Ростовської області від 16.10.2013 р. стосовно того, що [PERSON] призначена допомога на утримання дітей (т. 1 а.с. 15); акт обстеження житлових умов від 25.10.2013 р., відповідно до якого умови проживання відповідають нормам (т. 1 а.с. 16). Як встановлено судом, постановою Апеляційного суду м. Києва від 10.01.2014 року постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 29.10.2013 року, якою [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді попередження, скасовано, провадження по справі закрито (т. 1 а.с. 246 - 248). Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин, всі зазначені в сукупності обставини, переконливо не свідчать та не підтверджують факт неналежного виконання опікуном [PERSON] своїх обов'язків, а відтак підстави для звільнення її від їх виконання відсутні. Суд вважає, що залишення [PERSON] та [PERSON] під опікою опікуна [PERSON] відповідатиме їх інтересам, а тим самим, будуть дотримані вимоги ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, згідно яких в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. На думку суд, при його встановленні, сам факт подвійного отримання соціальної допомоги та отримання нерухомості в Україні та Російській Федерації, про неналежного виконання опікуном своїх обов'язків та порушення прав підопічного, не свідчить. На інші підстави для звільнення [PERSON] від виконання обов'язків опікуна Служба у справах дітей Подільської РДА не посилається, а тому вони судом не досліджуються. На основі з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги в первісній заяві не знайшли свого підтвердженню, а тому підлягають залишенню без задоволення. На обґрунтування зустрічного позову [PERSON] надано до суду: заява [PERSON], щодо її виписки з лікарні та повернення її до бабусі (т. 1 а.с. 52 - 54), заяви [PERSON] щодо її виписки з лікарні та повернення її до бабусі (т. 1 а.с. 55 - 57), а надані до суду копії медичної документації, листи, розпорядження, акти, судом до уваги не беруться, оскільки позивач за зустрічним позовом, не посилається на них в обґрунтування свого позову. Відповідно до ст. 1 Конвенції про цивільно - правові аспекти міжнародного викрадення дітей (надалі за текстом - Конвенція) цілями цієї Конвенції є: a) забезпечення негайного повернення дітей, незаконно переміщених до будь - якої з Договірних держав або утримуваних у будь - якій із Договірних держав; та b) забезпечення того, щоб права на опіку і на доступ, передбачені законодавством однієї Договірної держави, ефективно дотримувалися в інших Договірних державах. У відповідності до ст. 11 даної Конвенції судові й адміністративні органи Договірних держав без затримок здійснюють усі процедури для повернення дітей. Якщо відповідні судові або адміністративні органи не досягли ніякого рішення протягом шести тижнів із дати початку процедур, заявник або Центральний орган запитуваної держави за власною ініціативою або на прохання Центрального органу держави, що запитує, мають право просити про надання їм пояснень про причини затримки. Якщо відповідь отримана Центральним органом запитуваної держави, такий орган передає відповідь Центральному органові держави, що запитує, або заявнику. Згідно ст. 29 Конвенції ця Конвенція не перешкоджає ніякій особі, установі або органу, що заявляє про порушення прав піклування або доступу відповідно до положень статей 3 або 21, прямо звернутися до судових або адміністративних органів будь-якої Договірної держави, на основі положень цієї Конвенції або на іншій основі. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Однак, згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 59 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Сам факт подачі Службою у справах дітей Подільської РДА позову про звільнення [PERSON] від повноважень опікуна з огляду на приписи ч. 3 ст. 75 ЦК України, не зумовлює негайне повернення підопічного опікуну. Враховуючи предмет та підстави позову, посилання позивача в зустрічному позові на положення ст. ст. 1, 11, 29 Конвенції є безпідставними, оскільки дана Конвенція не підлягає застосуванню до даних правовідносин, наведені обставини в зустрічному позові, а також надані докази не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а відтак у задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed