Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

В лютому 2020 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь на утримання неповнолітньої дитии [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення заяви і до досягнення дитиною повноліття та аліменти на своє утримання як дружини, з якою проживає дитина, в розмірі 2000,00 гривень щомісячно , починаючи з дня пред`явлення заяви і до досягнення дитиною трьохлітнього віку. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що вона є матір`ю [PERSON] , [INFO] , а відповідач [PERSON] є її батьком. Позивач стверджує, що після припинення ведення спільного господарства з відповідачем, вона змушена була переїхати жити до іншої квартири. Донька залишилася проживати разом з нею і перебуває повністю на її утриманні. Відповідач жодним чином не бере участь у вихованні дитини, не надає матеріальну допомогу, хоча має офіційне працевлаштування, є військовослужбовцем. З цих підстав, враховуючи неможливість досудового врегулювання питання щодо утримання спільної неповнолітньої дитини, позивач просить позов задовольнити. В судове засідання позивач не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, звернулася до суду із заявою, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити та розглядати справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання також не з`явився, відзиву на позовну заяву не направив. Проте, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також зазначив, що просить суд вирішити справу відповідно до вимог закону. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, враховуючи подані ними заяви. Дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні, при цьому матір не працює, спільного господарства сторони станом на час звернення до суду з цим позовом і на час розгляду справи не ведуть. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є підполковником та перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] (м.Київ) (а.с.9). Згідно із ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, при цьому батьки несуть спільний обов`язок по утриманню дитини. Згідно із ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Конвенцією про права дитини (стаття 3) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно із ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідач інших утриманців за наявними у справі документами немає, за станом здоров`я може надавати матеріальну допомогу, має офіційне працевлаштування, а тому суд вважає правильним задовольнити позов та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання спільної неповнолітньої дитини в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення заяви і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, відповідно до ст. 80 СК України, суд присуджує аліменти на утримання дружини, з якою проживає дитина у розмірі 2000,00 гривень щомісячно , починаючи з дня пред`явлення заяви і до досягнення дитиною трьохлітнього віку з урахуванням положень ст.ст.80, 84СК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 840,80 грн. Згідно з положеннями п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved