Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

В листопаді 2014 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулося в суд із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, мотивуючи свої вимоги тим, що 20 вересня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» (далі - ВАТ «Універсал Банк»), правонаступником якого виступає позивач по справі, було укладено договір про надання споживчого кредиту №009-2902/840-0173 із [PERSON]., згідно умов якого остання отримала у ВАТ «Універсал Банк» кредит в сумі 138000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 10 вересня 2027 року та з оплатою 12,95% за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором 20 вересня 2007 року між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки №009-2902/840-0173-Р/1 та між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] договір іпотеки, предметом останнього є квартира [ADDRESS], що належить відповідачу на праві власності. Оскільки [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, на попередження позивача не реагує і поручитель [PERSON], утворилась заборгованість за кредитним договором на загальну суму 148119,39 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 05.08.2014 року складає 1821513,01 грн., в зв`язку з чим позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки, яким є нерухоме майно для задоволення вимог на зазначену суму шляхом продажу квартири відповідача на прилюдних торгах з початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій та стягнути з відповідача судові витрати (а.с.2-5) Сторони та треті особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до положень ст.74 ЦПК України (а.с.76а-79, 86-90, 98-99). Натомість представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує та проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.5) Зважаючи на те, що особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про дату і час судового засідання, проте своїм правом з`явитися в суд і надати свої доводи, обґрунтування чи заперечення з приводу позовних вимог не скористалися, суд вважає можливим винести рішення на підставі наявних доказів по справі в порядку, передбаченому ст.ст.224-227 ЦПК України, про що 06 квітня 2014 року судом була винесена відповідна ухвала. Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку. Судовим розглядом встановлено, що ПАТ «Універсал Банк» є правонаступником всіх прав та обов`язків ВАТ «Універсал Банк» на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 22 червня 2009 року, що знайшло своє відображення в статуті ПАТ «Універсал Банк» (а.с.71) Так, ВАТ «Універсал Банк» 20 вересня 2007 року уклав із [PERSON]. кредитний договір №009-2902/840-0173, згідно умов якого остання отримала від банку кредит в сумі 138000,00 доларів США на споживчі цілі строком до 10 вересня 2027 року зі сплатою 12,95% за користування кредитом (а.с.7-12) 16 листопада 2012 року між позивачем та [PERSON]. було укладено додаткову угоду до вищезазначеного кредитного договору, якою сторони погодили зміну розміру плати за користування кредитом, з 16.11.2012 року по 09.11.2013 року встановлюється ставка за користування кредитом на рівні 8% річних, з 10.11.2013 року по 09.11.2018 року - 15,74% річних, а з 10.11.2018 року - 14,45% річних (а.с.18-35) 20 вересня 2007 року для забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки №009-2902/840-0173-Р/1 і відповідно 16 листопада 2012 року між ними укладено договір поруки з урахуванням змін, внесених додатковою угодою від 16.11.2012 року (а.с.38-46) Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з виписки по особовому рахунку від 20 вересня 2007 року ВАТ «Універсал Банк» свої зобов`язання перед [PERSON]. виконав, надавши їй грошові кошти за договором про надання споживчого кредиту в сумі 138000,00 доларів США (а.с. 50) В той же час [PERSON] згідно умов вищезазначеного кредитного договору взяла на себе зобов`язання погашати кредит, сплачувати нараховані проценти за користування кредитом, відповідно до графіків платежів, проте них не дотрималась, допустила прострочення чергової частини платежів, що згідно ч.2 ст.1050 ЦК України надало право позивачу вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, оскільки відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором можуть застосовуватися положення параграфа 1 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (а.с.15-17, 36-37) Як встановлено судом [PERSON] не виконує взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, зокрема, не погашає в добровільному порядку заборгованість за кредитом, відсотками, у зв`язку з чим у останньої утворилася заборгованість за кредитним договором, яка станом на 5 серпня 2014 року складає 148119,39 доларів США, що згілно офіційного курсу НБУ станом на 05.08.2014 року становить 1821513,01 грн., з яких 128573,73 доларів США - заборгованість по тілу кредиту (еквівалент 1581148,31 грн.), 19391,28 доларів США - заборгованість по відсотках (еквівалент 238466,20 грн.), 154,38 доларів США - заборгованість по підвищених відсотках (еквівалент 1898,50 грн.) (а.с.47-49) Відповідач та треті особи в судове засідання, як зазначалося судом вище, не з`явилися, своїм правом підтвердити або спростувати розмір, а також наявність самої заборгованості, не скористалися. Про наявну заборгованість за кредитним договором та усунення порушень вказаного договору в розумінні ст.35 Закону України «Про іпотеку» відповідач та треті особи повідомлялися належним чином (а.с.63-65, 67-68, 69-70) Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч.1, 2 ст. 590 ЦК України та ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. В свою чергу, частиною 1 статті 575 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»). 20 вересня 2007 року в забезпечення виконання основного зобов`язання - кредитного договору між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON]. - між банком та [PERSON] також було укладено договір іпотеки (далі - Договір іпотеки) належного останній нерухомого майна, згідно умов якого відповідач передає позивачу в іпотеку належну їй на підставі свідоцтва про право власності на житло та свідоцтва про право на спадщину за заповітом двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Зазначений договір було посвідчено нотаріально (а.с.51-54) Частиною 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до п.4.1 Договору іпотеки позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі порушення будь-якого основного зобов`язання, що забезпечене іпотекою за цим Договором, та/або будь-якого зобов`язання іпотекодателя за цим Договором та/або в інших випадках відповідно до законодавства України. Згідно п.4.2 Договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється також на підставі рішення суду. Крім того, як вбачається із п.2.1.4 Договору іпотеки сторони погодили, що в разі зміни розміру зобов`язань та/або зміни термінів їх виконання, якщо такі зміни вчинені відповідно до умов договору (-ів), що обумовлюють основне зобов`язання, відповідні зміни будуть вноситися лише в такий договір (-и), що обумовлюють основне зобов`язання та не потребують внесення змін до цього Договору шляхом укладання додаткової угоди до нього (а.с.52). Відтак суд враховує правомірну відсутність внесення змін в Договір іпотеки у зв`язку із зміною відсоткових ставок річних за кредитним договором і укладанням додаткових угод саме до кредитного договору, про що мова йшла вище, а не до Договору іпотеки. З наведених вище підстав, підтверджених відповідними доказами, які були перевірені судом під час розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України також необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Крім того, суд звертає увагу на наступне. Так, 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст.4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. м для квартири. З огляду на наявність правових підстав для примусового стягнення на належне відповідачу майно, суд враховує, що позивачем не надано в порядку ст. ст. 57-59 ЦПК України доказів того, що житлове майно не використовується відповідачем [PERSON] для постійного проживання, а також доказів наявності в її власності іншого нерухомого майна. Крім того, позивач не звертався до суду з клопотанням у сприянні у витребуванні цих доказів. Також суд зважає на те що загальна площа квартири становить 58,70 кв. м., і тому слід відстрочити виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки до зупинення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, відповідно до положень ст. 217 ЦПК України. Закон носить тимчасовий характер. Більше того, Верховний Суд України в постанові від 25 березня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, за заявою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 серпня 2014 року, зазначив, що згідно загальновизнаним принципам права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України. У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів наголошується на тому, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності. Водночас Конституція України передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі лише у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи. Разом з тим, мораторій у юридичному розумінні має значення відстрочки виконання певних обов'язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта. Таким чином, проаналізована практика розгляду аналогічних справ дає підстави стверджувати, що введення мораторію може бути підставою для призупинення звернення стягнення на предмет іпотеки після набрання рішенням чинності, оскільки мораторій не є абсолютним та безумовним, оскільки має тимчасовий характер. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved