Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

В лютому 2016 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, збільшивши свої позовні вимоги (а.с. 28-29) в позові вказав, що 26.09.2012 року померла його мати [PERSON] До спадкового майна після смерті [PERSON] входить, зокрема, і земельна ділянка площею 0,10 га, надана для ведення особистого підсобного господарства, знаходиться на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, яка належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН №7388. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері.Також спадкоємцями першої черги за законом після смерті матері [PERSON] є сестра позивача та батько позивача, які від спадщини відмовилися, подавши до Вінницької районної державної нотаріальної контори відповідні заяви. Спадщину позивач прийняв, звернувшись із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку, в зв'язку з тим, що оригінал Державного акту на право власності на вказану земельну ділянку на ім'я спадкодавці [PERSON] було втрачено. В зв'язку з вищезазначеними обставинами позивач звернувся з даним позовом до суду, яким просив визнати за ним право власності на спадкову земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав з підстав, викладених у ньому, надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просив задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Також пояснив, що він як спадкодавець за законом після смерті матері [PERSON], отримав у Вінницькій районній державній нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, на земельну ділянку площею 0,1810 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та на земельну ділянку площею 0,1275 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташовані в с. Зарванці, Вінницького району. Представник відповідача - Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області до судового засідання не зявився, проте надав суду заяву про розгляд справи у відсутності представника сільської ради, при вирішенні справи поклався на розсуд суду. Представник третьої особи без самостійних вимог - Вінницької районної державної нотаріальної контори, до судового засідання не зявився, проте надав суду заяву про розгляд справи у відсутності представника нотконтори, при вирішенні справи поклався на розсуд суду. Треті особи без самостійних вимог [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що вони проти позову не заперечують, на спадкову земельну ділянку не претендують, в подальшому просили проводити розгляд справи у їх відсутність. Представник третьої особи без самостійних вимог Управління Держгеокадастру у Вінницькій області в судовому засіданні пояснила, що земельна ділянка, яка вказана у позові, значиться зареєстрованою за [PERSON] згідно переданої до їх управління Якушинецькою сільською радою Вінницького району книги записів актів на право приватної власності на землю, але кадастровий номер цій земельний ділянці не присвоєний і в базі даних Державного земельного кадастру вона не значиться зареєстрованою, так як при житті спадкодавець не зареєструвала на своє імя право власності згідно вимог закону. Тому вважає, що позивач може ставити питання лише про визнання права на спадкування вказаної земельної ділянки, з подальшим виготовленням на своє імя технічної документації, а не про визнання права власності на цю земельну ділянку. При задоволенні вимог позивача не буде можливо виконати рішення суду. Також пояснила, що земельна ділянка [PERSON] площею 0,10 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства за Земельним кодексом України до 2002 року і земельна ділянка площею 0,1275 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства за діючим Земельним кодексом України відносяться до земель одного і того ж цільового призначення. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив факти та відповідні їм правовідносини. 26.09.2012 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 5). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, зокрема, на земельну ділянку площею 0,10 га для ведення особистого підсобного господарства, що знаходиться на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, яка належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на земелю ВН № 7388, виданого 25 грудня 2001 року, на підставі рішення 17 сесії 3 скликання Якушинецької сільської ради. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 157 (а.с. 6). Позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 7). Спадщину позивач прийняв належним чином, оскільки в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини подав до Вінницької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Інші спадкоємці першої черги за законом [PERSON] та [PERSON] відмовились від належних кожному з них часток спадщини після смерті [PERSON] на користь сина померлої - позивача [PERSON], подавши до нотаріальної контори відповідні заяви, що підтверджується копіями матеріалів спадкової справи №691/2012 заведеної 19.12.2012 року після смерті 26.09.2012 року [PERSON] (а.с. 46-79). Позивач немає можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом в нотаріальній конторі саме на земельну ділянку площею 0,10 га, розташовану на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, передану для ведення особистого підсобного господарства, належну його матері [PERSON], оскільки відповідно до листа нотаріуса, у позивача відсутній оригінал правовстановлюючого документу на дану земельну ділянку (а.с. 8), який за поясненнями позивача втрачений. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» судам розяснено, що слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Проте, як свідчать матеріали спадкової справи №691/2012 заведеної 19.12.2012 року після смерті 26.09.2012 року [PERSON], нотаріусом не виносилася обґрунтована постанова про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,10 га, розташовану на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, передану для ведення особистого підсобного господарства, належну його матері [PERSON]. Статтями 1216, 1217 ЦК України, передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Крім того, відповідно до ст. 125 ЗК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Виходячи з положень ст. 182 ЦК України, до складу спадщини входить лише те нерухоме майно, право на яке зареєстроване в органах, що здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, провадиться після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. Пленум Верховного Суду України у п. 10постанови від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Позивач [PERSON] звернувся до Вінницької райдержнотконтори, однак листом №3311/02-17 від 16.12.2015 року державний нотаріус [PERSON] повідомила позивача про те, що нотаріальна контора не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки позивач не надав оригінал правовстановлюючого документу на спірну земельну ділянку. Згідно з п.4.11 Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 22 червня 2009 року за № 735/16751, зі змінами згідно з наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 30 серпня 2010 року № 631, новий державний акт (на ім'я спадкодавця) взамін зіпсованого, втраченого (пошкодженого) видається також спадкоємцю на запит нотаріуса щодо витребування документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій відповідно до ст. 4 Закону України «Про нотаріат». Видача акта здійснюється протягом 15 робочих днів з дня отримання відповідних матеріалів, зазначених в п. 4.8 Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 22 червня 2009 року № 325, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06 серпня 2009 року за № 735/16751, зі змінами згідно з наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 30 серпня 2010 року № 631 (у разі втрати державного акта), та запиту нотаріуса. Новий державний акт взамін зіпсованого, втраченого (пошкодженого) видається за наявності в територіальному органі Держкомзему другого примірника відповідного державного акта та/або документації Державного фонду документації із землеустрою, відомостей щодо земельної ділянки та її власника (користувача) в державному реєстрі земель та за умови дотримання вимог абз. 3 п. 4.8 цієї Інструкції (у разі втрати державного акта). Наведене свідчить, що з 27.03.2013 року спадкоємець, який прийняв спадщину, повинен був звернутися до нотаріуса з вимогою зробити відповідний запит до органів державного земельного кадастру щодо видачі державного акта замість втраченого. Як вбачається з матеріалів даної цивільної справи та матеріалів спадкової справи, позивач [PERSON] з 27.03.2013 року не звертався до державного нотаріуса і не ставив перед нотаріусом вимоги зробити відповідний запит до органів державного земельного кадастру щодо видачі державного акта замість втраченого. Крім того, матеріали спадкової справи також свідчать і про те, що позивач [PERSON], звернувшись 16.12.2015 року до Вінницької районної державної нотаріальної контори з приводу вчинення нотаріальних дій, не просив нотаріуса видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку (а.с. 52). Спори про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30.05.2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: 1) ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; 2) виготовлення технічної документації на земельні ділянки; 3) визначення меж земельної ділянки в натурі; 4) погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; 5) одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; 6) реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Суд, із витребуваної спадкової справи, встановив, що позивач як спадкоємець І черги за законом після смерті [PERSON] отримав у Вінницькій державній нотаріальній конторі на своє імя: -свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами під номером 3 (третім), що розташований в с. Зарванці, по вул. В.Котика, Вінницького району, Вінницької області; (а.с.75) -свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,1810 гектарів, кадастровий номер 0520688900:04:007:0575, яка знаходиться в с. Зарванці, по вул. В.Котика,3, Вінницького району, Вінницької області цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; (а.с.75 зворот) -свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,1275 гектарів, кадастровий номер: 0520688906:04:003:0245, яка знаходиться в с. Зарванці, вул. Мечнікова, Вінницького району, Вінницької області, цільове призначення (використання) земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.(а.с.76). Також суд встановив, що спадкодавець [PERSON] при житті використала право на приватизацію земельної ділянки, за Земельним кодексом України до 2002 року з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства площею 0.10 га. на території Якушинецької сільської ради, Вінницького району, але право власності на день смерті в належному порядку в Державному земельному кадастрі на її імя не було зареєстровано, та за державним актом на право власності на земельну ділянку Серія АБ № 687700 від 02.11.2006 року, також на її імя приватизовано земельну ділянку того ж самого цільового призначення- для ведення особистого селянського господарства площею 0,1275 в с. Зарванці, по вул. Мечнікова, Вінницького району, яка зареєстрована в Державному земельному кадастрі. За чинним Земельним законодавством громадяни України мають право один раз приватизувати земельну ділянку кожного з видів цільового призначення. Як убачається з матеріалів справи, судом встановлено, що у позивача відсутній саме оригінал правовстановлюючого документу на спірну земельну ділянку, яка належала його матері. Однак, при цьому позивач не надав суду достовірні і належні докази того, звідки позивачем знімалися копії Державного акта на спірну земельну ділянку, які були надані ним до суду та чи дійсно втрачений оригінал документу, який повинен був позивач надати нотаріусу. Належних доказів того, що даний документ втрачено або неможливо отримати дублікат цього документу, якщо він дійсно втрачений, позивачем суду також надано не було. Судом встановлено, що позивач не звертався до органів, які видавали правовстановлюючі документи на спірну земельну ділянку, з заявою про видачу дубліката даного документу, а також до нотаріуса з заявою про витребування їх. Доказів відмови зазначених органів у видачі дубліката з зазначенням причин відмови позивачем суду надано не було. Крім того, суд в ході дослідження всіх обставин та матеріалів справи, зясував у позивача його прохальну частину позовних вимог, на що він стверджено повідомив суду, що він просить визнати за ним і тільки право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 0,10 га цільове призначення якої - для ведення особистого підсобного господарства, що на території Якушинецької сільської ради, Вінницького району, що належить його матері [PERSON], якою він користується та державний акт на яку втрачений. Таким чином, враховуючи вищенаведене, а також встановлені обставини справи, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed