Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що вона передала відповідачці грошові кошти в розмірі 8000 грн., оскільки мала намір придбати в останньої будинок. Але договір в подальшому не був укладений через те, що відповідачка ще не має права власності на нього, і таке право вона має лише оформити в порядку спадкування, однак не на весь будинок, а на 64/100 його частини. У зв'язку із цим позивачка 08.08.13 р. заявила про свою відмову від придбання будинку та попросила відповідачку повернути їй грошові кошти. Проте відповідачка відмовилася це зробити. За таких умов позивачка звернулася до суду з позовом про повернення безпідставно одержаних коштів, та просить суд його задовольнити. Позивачка та її представник не з'явилися в судове засідання. Згідно до поданої заяви позов підтримують та просять справу розглядати без їх участі. В разі неявки відповідача не заперечують щодо можливості проведення заочного розгляду справи. Відповідачка повторно не з'явилася в судове засідання. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідачка є належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Від сторони не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без її участі. Тому суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості проведення заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення, але частково. Як встановлено в судовому засіданні, позивачка, як майбутній покупець, та відповідачка, як майбутній продавець, 06 серпня 2013 р. на підставі оголошення в газеті «Авізо» зустрілись у м. Рівне та усно домовились про купівлю-продаж належного відповідачці житлового будинку за адресою: [ADDRESS] за 2,5 тис. доларів США (20.000,00 грн.) На підтвердження цього наміру позивачка погодилась виплатити та виплатила відповідачці в той же день в рахунок часткової оплати вартості будинку грошові кошти в сумі 1000$, що еквівалентно 7 993 гривень, а відповідачка власноручно склала розписку від 06.08.13 р., якою підтвердила, що вона одержала від позивачки 1000 $ як завдаток за продаж будинку, що знаходиться за адресою: с. Федорівка, вул. С. Євчука, 37 Гощанського району Рівненської області. Продаж будинку не відбувся через те, що відповідачка ще не має права власності на нього, і таке право вона має лише оформити в порядку спадкування, однак не на весь будинок, а лише на 64/100 його частини. У зв'язку з цим позивачка 08.08.2013 р. заявила про свою відмову від придбання будинку та попросила відповідачку повернути їй гроші в сумі 1000 $. Але остання відмовилась їх повернути, покликаючись на те, що отримані нею гроші являються завдатком, який не повертається. Проте з такою позицією відповідачки погодитися не можна. Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Таким чином, забезпечувальне зобов'язання є похідним від основного зобов'язання сторін. Виходячи з ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена - у письмовій формі. Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає і способом платежу за вже укладеним зобов'язанням, і способом забезпечення виконання цього зобов'язання. Між тим, завдаток є способом забезпечення договірних зобов'язань. Позаяк позивачка та відповідач у належній формі ні попередній, ні основний договори купівлі-продажу житлового будинку не укладали, то вони не взяли на себе і договірних зобов'язань, що підлягали б забезпеченню завдатком (ст.509, ст.ст.546-548 ЦК України). У зв'язку з цим передані позивачкою відповідачу гроші в сумі 1000 $ (або 7 993 грн. за курсом НБУ) мають статус авансу (ст.ст. 570-57 ЦК України), що підлягає поверненню відповідачкою позивачці з 08.08.13 року, тобто від дня, коли позивачка повідомила відповідачку про відмову від наміру укласти договір купівлі-продажу будинку. Позаяк позивачка та відповідач не уклали між собою договору купівлі-продажу будинку, то відповідно до вимог ч.1 ст. 1212 ЦК України передані позивачкою гроші у сумі 1000 $ (еквівалент 7 993 гривень) є одержаними без належних на те правових підстав (є безпідставно набутим майном), і підлягають поверненню позивачці на її вимогу. На підставі вищевикладеного суд вважає, що заявлений позов є обґрунтованим та доведеним, а тому підлягає до задоволення на суму 7993 грн. (а не 8000 грн., які просила стягнути позивачка). Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 88 ЦПК України.

Outcome: partial