Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-25 00:00:00

В квітні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом та обґрунтовував його тим, що він був власником земельної ділянки площею 3,0899 га з кадастровим номером 3220880900:08: 001:0007 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району. В березні 2013 року позивач втратив державний акт на право власності на земельну ділянку. В подальшому йому стало відомо про те, що 9 серпня 2016 року був укладений договір купівлі-продажу, за яким спірна земельна ділянка була відчужена у власність [PERSON] Однак позивач не підписував вказаний договір. Тому [PERSON] просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 9 серпня 2016 року з [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №926. В ході розгляду цивільної справи [PERSON] стало відомо про те, що за договором купівлі-продажу від 10 квітня 2017 року [PERSON] відчужив спірну земельну ділянку у власність [PERSON] В той же день за [PERSON] було зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 3,0899 га з кадастровим номером 3220880900:08:001:0007 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району. Тому представник позивача [PERSON] подав заяву про зміну предмета позову (а.с.54-56): просить визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 9 серпня 2016 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №926; скасувати державну реєстрацію за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 3,0899 га з кадастровим номером 3220880900:08:001:0007 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Великоолександрівської сільської ради Бориспіль-ського району; та витребувати цей обєкт нерухомого майна з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь позивача. У судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] підтримують позов в зміненій редакції та наполягають на його задоволенні. [PERSON] та [PERSON] жодного разу не зявились у судові засідання. Вони неодноразово у встановленому порядку повідомлялись про час та місце розгляду цивільної справи. Це підтверджується численною судовою кореспонденцією, а також опублікованим у пресі оголошенням про виклик в суд. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] також не зявилась у судове засідання та надіслала заяву про розгляд цивільної справи в її відсутності (а.с.29). Вислухавши пояснення позивача та його представника, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] був власником земельної ділянки площею 3,0899 га з кадастровим номером 3220880900:08:001:0007 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району. Ця обставина підтверджується копією договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17 червня 2011 року (а.с.6), копією витягу з Державного реєстру речових на нерухоме майно №25726904 від 18 серпня 2014 року (а.с.7) та відповідним записом в державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №418754 від 1 квітня 2008 року (а.с.85). 9 серпня 2016 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №926 (а.с.8, 78). За цим договором [PERSON] відчужив у власність [PERSON] земельну ділянки площею 3,0899 га з кадастровим номером 3220880900:08:001:0007 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Великоолександрів-ської сільської ради Бориспільського району. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Встановлено, що в березні 2013 року [PERSON] втратив державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №418754 від 1 квітня 2008 року. Це підтверджується копією довідки начальника Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області №5/5450 від 13 березня 2013 року (а.с.16), копією висновку дільничного інспектора міліції Бориспіль-ського МВ ГУ МВС України в Київській області від 11 березня 2013 року (а.с.15) та копією оголошення в газеті «Вісті» №11 від 28 березня 2013 року (а.с.17). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що вони працюють разом з позивачем в КУП «Олександрівкажитлобудсервіс». 9 серпня 2016 року відбулись два пориви води: по вул. Соборній в с. Велика Олександрівка та по вул. Погребняка в с. Чубинське. [PERSON] та [PERSON] стверджують, що в той день [PERSON] прийшов на роботу о 8 годині 00 хвилин та весь робочий день разом зі свідками приймав участь в ліквідації аварій. Він не відлучався та не міг приймати участь в укладенні договору купівлі-продажу його земельної ділянки. З копії табеля обліку використання робочого часу (а.с.37-39, 120-121) також вбачається, що 9 серпня 2016 року протягом 10 годин поспіль [PERSON] був на роботі та приймав участь в ліквідації поривів води по вул. Соборній, 88 в с. Велика Олександрівка та по вул. Погребняка, 9 в с. Чубинське. Крім того, з висновку експерта №8-4/1475 від 23 серпня 2018 року (а.с.133-137) вбачаєть-ся, що рукописний напис «[PERSON]І.» та підпис від імені позивача в договорі купівлі-продажу земельної ділянку від 9 серпня 2016 року виконані не [PERSON], а іншою особою. Аналіз цих обставин переконливо свідчить про те, що оспорюваний договір купівлі-продажу земельної ділянки був укладений поза волевиявлення позивача та не відповідає його внутрішній волі. Тому вказаний правочин суперечить вимогам, передбаченим ч.3 ст.203 ЦК України. З огляду на це суд вважає, що з метою відновлення законності належить визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 9 серпня 2016 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №926. Встановлено, що 10 квітня 2017 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] відчужив спірну земельну ділянку у власність [PERSON] В той же день за [PERSON] було зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 3,0899 га з кадастровим номером 3220880900:08:001:0007 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Великоолександрів-ської сільської ради Бориспільського району. Ці обставини підтверджуються інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №84810888 від 11 квітня 2017 року (а.с.44-46). Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Встановлено, що у звязку з недійсністю договору купівлі-продажу від 9 серпня 2016 року [PERSON] так і не став власником спірної земельної ділянки. Він не мав права відчужувати цей обєкт нерухомого майна у власність [PERSON] Ці обставини свідчать про те, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між ними 10 квітня 2017 року, прямо суперечить ч.1 ст.319 ЦК України. Водночас, як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.21 та п.22 постанови №5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, повязаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, повязані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) предявлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК. У звязку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Зокрема, за правилами ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Дійсно, [PERSON] придбав спірну земельну ділянку за відплатним договором. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що він знав або міг знати про те, що [PERSON] незаконно заволодів земельною ділянкою та не мав права розпоряд-жатись цим обєктом нерухомого майна. Ці обставини свідчать про те, що [PERSON] є добросовісним набувачем. Однак спірна земельна ділянка вибула з володіння [PERSON] поза його волею. З огляду на це суд вважає, що з метою відновлення порушеного права позивача належить скасувати державну реєстрацію за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 3,0899 га з кадастровим номером 3220880900:08:001:0007 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району, а також витребувати цей обєкт нерухомого майна з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.35 постанови №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Встановлено, що [PERSON] сплатив судовий збір в загальному розмірі 1920 гривень (640 + 1280). Ця обставина підтверджується квитанціями №17830504-1 від 15 березня 2017 року та №3350477 від 3 листопада 2017 року (а.с.1, 53). Предявлений ним позов задоволений в повному обсязі. З огляду на це суд вважає, що з кожного відповідача на користь [PERSON] належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 960 гривень (1920 : 2).

Outcome: approved