Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

В квітні 2012 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, який у грудні 2013 року уточнила та просила визнати дійсним договір купівлі-продажу гаражу [ADDRESS] загальною площею 25,10 кв.м., укладений між [PERSON] та [PERSON] 15 жовтня 1998 року, зареєстрований на торгівельній біржі «Центральна» 15.10.1998 року за реєстровим № 127; виділити їй, [PERSON] гараж [ADDRESS] та визнати за нею, [PERSON] право власності на гараж в [ADDRESS] вартістю 34 976 грн.; виділити [PERSON] автомобіль «Шкода Октавія» державний номер [NUMBER] та визнати за [PERSON] право власності на автомобіль «Шкода Октавія» державний номер [NUMBER] дійсною вартістю 60 040 грн.; стягнути з [PERSON] на її користь різницю вартості спільного майна, що підлягає поділу у розмірі 12 547 грн. 30 коп.; стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати до складу яких включити судовий збір, витрати на проведення технічної інвентаризації гаражу та вартість проведення судово-будівельної та авто товарознавчої експертиз. В обґрунтування позову позивачка вказала, що 15 лютого 1992 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON], який був розірваний 27 квітня 2009 року. Від спільного шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO]. За час спільного подружнього життя з відповідачем було придбано гараж за [ADDRESS] загальною площею 25,10 кв.м. вартістю 16000 грн. та автомобіль «Шкода Октавія» державний номерний знак [NUMBER] вартістю 136 000 грн. Угоди про спосіб поділу спільного майна не досягнуто, порядок користування гаражем та автомобілем встановлений в інтересах відповідача, який користується всим спільним майном, будь-яка компенсація вартості майна їй не виплачувалась. З таким порядком користування спільним майном вона не згодна, оскільки вона є власником 1/2 частини спільного майна подружжя і має рівні з відповідачем права користування та володіння спільним майном,а тому вона вимушена звернутись до суду з даним позовом за захистом своїх прав. В грудні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, в якому просив поділити між ними спільне майно подружжя, відступити від засади рівності часток подружжя, визнавши за ним право власності на 2/3 частини автомобіля «Шкода Октавія Тур» державний номерний знак [NUMBER]. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] вказав на те, що дійсно з [PERSON] він перебував у шлюбі з 15 лютого 1992 року. [INFO] року у них народилася дочка [PERSON] Автомобіль вони придбали у січні 2006 року. У зв'язку з тим, що грошей у них не вистачало, для придбання автомобілю, він позичив у свого знайомого [PERSON] 20000 грн. У лютому 2006 року їх сім'я з позивачкою розпалася, вони почали проживати окремо, спільне господарство не ведуть. У зв'язку з тим, що з лютого 2006 року вони з позивачкою вже не вели спільне господарство, їх сім'я розпалася, він вимушений був віддавати борг самостійно. Гроші [PERSON] в сумі 20000 грн. сплачені ним самостійно після припинення ведення спільного господарства з відповідачкою, у період з травня 2006 року по грудень 2007 року і тому є об'єктом його особистої власності, тому на 20000 грн. його доля у праві власності на автомобіль повинна бути збільшена. На теперішній час згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи від 10 жовтня 2013 року вартість автомобіля складає 60040 грн. 61 коп. Тому вважає, що його частка у праві власності на автомобіль складає 2/3 частини вартістю 40026,40 грн. Він пропонував позивачці заключити мирову угоду, згідно якої він виплачує їй 20000 грн. за її частку автомобілю, але вона відмовилася і у своїх позовах посилається на те, що автомобіль належить їм у рівних частинах, а тому він звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх майнових прав. Представник позивачки за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги за основним позовом підтримав, зустрічний позов не визнав. Відповідач [PERSON] та його адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги за основним позовом не визнали, зустрічний позов підтримали в повному обсязі і просили його задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася. КП Дніпропетровське РБТІ просили розглянути справу у відсутність представника. Представник гаражного кооперативу «Колос-2» у судове засідання не з'явився. Суд, вислухавши у судовому засіданні пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи та висновки судових експертиз, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, що також передбачено ст. 372 ЦК України, згідно якої у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина: набуття (придбання) майна за час шлюбу, крім випадків встановлених законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Встановлено, що з 15 лютого 1992 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2009 року було розірвано (а.с.9). Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Шлюбний договір між сторонами відсутній. 15 жовтня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] придбав у [PERSON] гараж [ADDRESS] (а.с.7). Договір купівлі-продажу гаражу був зареєстрований на товарній біржі «Центральна» та зареєстрований в реєстрі за № 127. Окрім цього, в січні 2006 року подружжя придбало автомобіль «Шкода Октавія Тур» державний номерний знак [NUMBER]. Подружнє життя між сторонами не склалося, тому з лютого 2006 року сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, припинили вести спільне господарство та спільний бюджет, що встановлено рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 2009 року (а.с.9).В добровільному порядку сторони не змогли домовитися про розділ спільної сумісної власності, додаткових угод, які б визначали частки у спільній сумісній власності між членами подружжя не укладалося. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За змістом ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. У відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного сумісного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Судом встановлено, що право власності на гараж [ADDRESS] було зареєстровано в БТІ за [PERSON] (а.с.73) , яка продала його 15 жовтня 1998 року [PERSON] згідно Договору купівлі-продажу гаражу,який був зареєстрований на товарній біржі «Центральна» та зареєстрований в реєстрі за № 127.Суд погоджується з тим,що вищевказаний договір купівлі-продажу підлягав реєстрації в органах БТІ , але не був зареєстрований відповідачем, який на час розгляду справи також відмовляється здійснити таку реєстрацію, уникаючи поділу спільно нажитого майна з позивачкою. Але,разом з тим, суд не вважаючи за необхідне визнавати дійсною угоду купівлі-продажу, оскільки договір купівлі-продажу нотаріальному посвідченню не підлягав, вважає,що придбаний гараж є спільною власністю подружжя [PERSON]. Підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина: набуття (придбання) майна за час шлюбу, крім випадків встановлених законом або договором. Таким чином, оскільки [PERSON] та [PERSON] знаходилися в зареєстрованому шлюбі, додаткових угод які б визначали частки у спільній сумісній власності між членами подружжя не укладалося, суд вважає, що частки кожного з подружжя у спільній сумісній власності на гараж, що був придбаний під час подружнього життя є рівними і вважає за необхідне поділити спільне майно подружжя, визнавши за [PERSON] право власності на 1/2 частину гаражу [ADDRESS]. Згідно ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні питання про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин,що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, що також не спростовано позивачкою, спірний автомобіль придбано у січні 2006 року , сім»я сторін розпалася у лютому 2006 року , на придбання автомобіля [PERSON] запозичив грошові кошти у розмірі 20000 грн. у [PERSON], що підтверджується розпискою про отримання ним від [PERSON] коштів в рахунок відшкодування боргу (а.с.38) ,тобто боргові зобов»язання виконав особисто [PERSON] Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 2181-13 від 10 жовтня 2013 року вартість автомобіля складає 60040,61 грн. (а.с.214-242). А тому, приймаючи до уваги той факт, що частину грошових коштів на придбання автомобіля було запозичено, і боргове зобов'язання виконав особисто [PERSON],який відмовляється сплатити позивачці грошову компенсацію вартості долі у праві власності на автомобіль, суд вважає, що спільне нажите майно подружжя - автомобіль, також підлягає розподілу зі збільшенням долі [PERSON] у спільному майні подружжя , і вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину автомобіля «Шкода Октавія» державний номер [NUMBER] та за [PERSON] право власності на 2/3 частини автомобіля «Шкода Октавія» державний номер [NUMBER]. Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 375,02 грн. та вартість проведення судово-будівельної та автотоварознавчої експертиз у розмірі 2880 грн., а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 400 грн. та на користь держави 27 копійок судового збору.

Outcome: approved