Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

В квітні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Краснокутської селищної ради про визнання права власності. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що в травні 2005 року померла його мати [PERSON], яка проживала в смт.Краснокутськ. На праві приватної власності мати мала житловий будинок по пр.Кооперативний,9 в смт.Краснокутськ. Земельну ділянку площею 0,32 га, надану для ведення особистого підсобного господарства на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, вона успадкувала після [PERSON], однак за собою не зареєструвала. Позивач своєчасно подав заяву до державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, а коли виявив намір оформити спадщину, отримав відмову від нотаріуса, оскільки земельна ділянка не зареєстрована за матір'ю. Іншим шляхом спадщину оформити не можливо. Прохав визнати за ним право приватної власності на землю та на будинок. У відкритому судовому засіданні позивач підтримав позов, прохав його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, подав заяву слухати справу у його відсутність, позов визнав. Суд, розглянувши позов, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Матеріалами справи встановлено, що спадкодавець [PERSON], яка проживала в [INFO], померла 30.05.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ №122907, виданим 30.05.2007 року. [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями по провулку Кооперативний,9 в смт.Краснокутськ, ? частину якого, вона успадкувала після смерті чоловіка [PERSON]. Про те, що будинок існує, стверджує технічний паспорт виданий РКП «Краснокутське БТІ». Крім того, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Краснокутської державної нотаріальної контори 14.09.2006 року, [PERSON] успадкувала земельну ділянку площею 0,32 га, що знаходиться на території Краснокутської селищної ради, смт.Краснокутськ, надану для ведення особистого підсобного господарства і належить [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ХР-18-53-008302, але у встановленому порядку не зареєструвала. Після [PERSON] спадкоємцями першої черги є позивач, інших спадкоємців не має, оскільки його батько та чоловік [PERSON] [PERSON] помер 29.01.2006 року. Позивач своєчасно в 2007 році звернувся до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, про що заведена спадкова справа № 307/2007 року. Однак, оформити спадщину не зміг, оскільки постановою державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.03.2015 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, так як відсутня державна реєстрація на земельну ділянку за [PERSON]. У відповідності до вимог ст.ст. 1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування одержують особи, зазначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та той з подружжя, який його пережив. Таким чином, спадкування майна [PERSON] здійснюється за законом, і, відповідно до ст. 1261 ЦК України, позивач являється спадкоємцем першої черги. Факт родинних відносин між [PERSON] та позивачем підтверджується свідоцтвом про народження. Частиною 2 ст. 1225 ЦК України передбачено, що до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, виходячи з вищевикладеного суд задовольняє вимоги позивача, так як він надав суду достатньо доказів, які підтверджують позовні вимоги, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved