Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

В листопаді 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить визнати на підставі ст. 215, 216 ЦК України недійсним договір купівлі-продажу автомобіля, відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] придбав автомобіль марки VOLKSWAGEN PASSAT, червоного кольору, 2002 року випуску, номер двигуна [NUMBER], номер кузова [NUMBER], державний номер [NUMBER], та на підставі ч.1 ст.388 ЦК України витребувати вказаний автомобіль у [PERSON], як добросовісного набувача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, на підставі ч.5 ст.74 ЦПК України викликався поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою його місця проживання (а.с.25,28,46,61,66). Про причини не явки суд не повідом, заперечень на позовну заяву не надав. Третя особа [PERSON] та його представники в судове засідання не з'явились, представник третьої особи [PERSON] надала суду заяву, в якій просила справу розглянути у їх відсутність. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю. Суду пояснив, що [PERSON] з 2010 року по 2014 рік перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] За час шлюбу, а саме 04.04.2013 року за взаємною згодою в якості подарунка на день народження [PERSON] був придбаний автомобіль марки VOLKSWAGEN PASSAT, червоного кольору, 2002 року випуску, номер двигуна [NUMBER], номер кузова [NUMBER], державний номер [NUMBER], який був оформлений на ім'я позивачки. Після припинення спільного проживання [PERSON] забрав у позивачки автомобіль. Після розірвання шлюбу позивачка дізналась, що вказаний автомобіль вже переоформлений на ім'я відповідача [PERSON] Однак позивачка не укладала з відповідачем будь-яких договорів купівлі-продажу автомобіля, ніяких документів не підписувала та нотаріально завірених довіреностей на розпорядження її власністю не давала. В зв'язку з тим, що діями відповідача порушено право власності позивачки на вказаний автомобіль, просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля, відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] придбав автомобіль марки VOLKSWAGEN PASSAT, червоного кольору, 2002 року випуску, номер двигуна [NUMBER], номер кузова [NUMBER], державний номер [NUMBER]. Та витребувати автомобіль у відповідача. Суд заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 16.02.2010 року по 04.09.2014 року, що підтверджується рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 04.09.2014 року про розірвання шлюбу. (а.с.75) За час шлюбу, а саме 04.04.2013 року подружжям [PERSON] був придбаний автомобіль марки VOLKSWAGEN PASSAT, червоного кольору, 2002 року випуску, номер двигуна [NUMBER], номер кузова [NUMBER], державний номер [NUMBER], який був оформлений на ім'я позивачки [PERSON], що підтверджується оригіналом свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER]. Крім цього право на користування вказаним автомобілем згідно відмітки в свідоцтві про реєстрацію мав [PERSON] Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Отже, за змістом зазначених норм матеріального права належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи. Доводи позивачки, що вказаний автомобіль був їй подарований і є її особистою власністю голослівні і нічим не підтверджені Таким чином, судом достовірно встановлено, що спірний автомобіль придбано за час шлюбу, отже належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Оскільки автомобіль знаходився в спільному користуванні подружжя, перебування автомобіля в користуванні [PERSON] також було правомірним. Позивачка вказувала в позові, що в період перебування автомобіля у її чоловіка [PERSON] автомобіль був переоформлений на відповідача [PERSON] В підтвердження цього судом встановлено на підставі наданих суду письмових доказів, що 27.06.2014 року в центрі надання послуг №2 з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Одеса вказаний автомобіль перереєстрований на іншу особу, що підтверджується відповіддю центра надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Теплодар, Біляївського, В.Михайлівського, Роздільнянського та Фрунзівського районів підпорядкованого Управління Державтоінспекції №1932 від 11.11.2014 року. (а.с.5) Згідно наданих Управлінням Державтоінспекції Управління МВС України в Одеській області документів, судом встановлено, що на підставі заяви №42491907 від 27.06.2014 року, довідки-рахунку серії №493307 від 27.06.2014 року, акту технічного огляду ТЗ автомобіль марки VOLKSWAGEN PASSAT, червоного кольору, 2002 року випуску, номер двигуна [NUMBER], номер кузова [NUMBER], державний номер [NUMBER] був переоформлений на ім'я [PERSON], [INFO]. Таким чином автомобіль вибув із власності [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Представник позивача [PERSON] наполягав, що відчуження спірного автомобіля відбулось без згоди [PERSON], будь яких доручень на укладення договорів відчуження автомобіля вона не видавала. За нормами ч.4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі встановленій законом. Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана у письмовій формі. Однак, відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, встановленої законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків та самого позивача, або його представника. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна зі сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна.(правова позиція, викладена в постанові Верховного суду України від 08.04.2015року №6-7цс15) У випадку порушення письмової форми надання згоди на вчинення відчуження цінного спільного майна подружжя (правочину) якщо один з подружжя надав таку згоду усно, а другий з подружжя погодився з такою згодою, то такий правочин може бути визнаний дійсним. Тому суд дійшов висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушених прав позивачки і про відсутність підстав у суду для визнання будь-яких договорів щодо спірного транспортного засобу недійсними, оскільки у позивачки є право на відповідну компенсацію її частки у відчуженому спільному майні. Тому суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: dismissed