Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

В липні 2015 року від [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, яким просить стягнути з [PERSON] борг за договором позики із урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми за період прострочення у розмірі 32514 гривень 70 копійок. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] взяв у нього в борг грошові кошти у розмірі 24000 гривень. 15 серпня 2012 року відповідач повернув позивачу частину позики у розмірі 3000 гривень та зобовязався через місяць повернути всю суми позики, проте почав повертати частинами. Щомісячними платежами відповідач повернув позивачу ще 4000 гривень, а решту так і не повернув. Позивач неодноразово направляв на адресу відповідача листи-претензії, проте вони були проігноровані. У звязку з цим, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги повністю підтримали, просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме: не заперечував прати стягнення з [PERSON] грошових коштів у розмірі 17000 гривень. Проте, заперечував проти стягнення з [PERSON] суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних. Заслухавши думку сторін та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що відповідач [PERSON] взяв в борг у [PERSON] грошові кошти в розмірі 24000 гривень. 15 серпня 2012 року відповідач [PERSON] повернув позивачу частину позики в розмірі 3000 гривень, про що власноручно написав розписку (а.с.5). Згідно з даною розпискою [PERSON] зобовязався повернути решту позики, а саме 21000 гривень в строк до 15 вересня 2012 року (а.с.5). 15 вересня 2012 року грошові кошти [PERSON] повернуті не були і відповідач пообіцяв повернути їх частинами. Щомісячними платежами відповідач повернув позивачу ще 4000 гривень. 12 листопада 2012 року позивачем на адресу відповідача [PERSON] було направлено претензію (вимогу про повернення позики) (а.с.6), в якій він просив повернути всю суму боргу у розмірі 17000 гривень в строк до 01 грудня 2012 року Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з вимогами ч.1 та ч.2 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмові формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України якщодоговором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до вимог ч.2 ст.1051 ЦК України, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Згідно з вимогами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі наданої позивачем розписки, виходячи із її змісту, суд дійшов до висновку про укладення сторонами договору позики. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. З матеріалів справи вбачається, що строком повернення позики між позивачем та відповідачем визначено 15 вересня 2012 року, проте у зазначений строк відповідач позику не повернув, на прохання позивача про добровільну сплату заборгованості ніяким чином не відреагував. Згідно положенням ст.545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У звязку з наведеним, наявність у позивача боргового документу розписки про отримання [PERSON] коштів, підтверджує факт невиконання останнім своїх зобовязань по поверненню позики. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Так, згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зважаючи на вказане судом встановлено, що сума основного боргу за договором позики станом на 09 грудня 2015 року становить 17000 гривень. Щодо розрахунків позивачем розміру індексу інфляції, 3% річних та процентів суд не вважає їх вірними та не приймає за основу, оскільки їх розраховано виходячи з суми боргу за договором позики в розмірі 29830 гривень. Оскільки, кількість днів прострочення виконання зобовязання за період з 15 вересня 2012 року по день ухвалення рішення становить 1147 календарних днів. Таким чином, 3% річних від простроченої суми становить 1648 гривні 77 копійок (3% *17 000*1147) / 365). Крім цього, розмір індексу інфляції, нарахованого на суму боргу, становить 13217 гривень 68 копійок. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача слід стягнути на користь позивача суму боргу за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, що в загальному розмірі складає 31 866 грн. 45 коп. У відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України у разі, якщо сторона, на користь якої ухвалено рішення, не сплатила судові витрати, вони присуджуються судом з відповідача в дохід держави. При предявленні позову [PERSON] не сплатив судовий збір, оскільки звільнений від його сплати. Предявлений ним позов задоволений частково. Тому з [PERSON] належить стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 318 гривень 66 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: partial