Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

В лютому 2018 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Баскетбольний клуб «Азовмаш» (далі по тексту ТОВ «БК» «Азовмаш») на його користь невиплачену заробітну плату за час роботи на підприємстві відповідача в сумі 15700,73 грн., мотивуючи тим, що перебував з відповідачем в трудових відносинах, які були припинені 01 вересня 2017 року. В подальшому, з огляду на відзив, наданий представником відповідача, уточнив свої позовні вимоги і просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі за період з травня по вересень 2017 року в сумі 9200,73 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, направив суду заяву про розгляд справи в його відсутність, просив задовольнити уточнені позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання не з*явився, направив суду заяву про розгляд справи в його відсутність та надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що підприємство має заборгованість перед позивачем за період його роботи з травня по вересень 2017 року в сумі 9200,73 грн., проти стягнення якої не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що уточнені позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про заробітну плату» мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Судом встановлено, що позивач з 07 травня 2015 року по 01 вересня 2017 року працював у відповідача на посаді сторожа в ГК «Європейська». Згідно з довідкою ТОВ «БК» «Азовмаш» розмір заборгованості по заробітній платі позивача за період з травня по вересень 2017 року складає 9200,73 грн. Згідно із ст. 2 КЗпП України право громадян на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Згідно ст. 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, не перевищуючий шістнадцяти календарних днів. Згідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Враховуючи наведене, суд вважає, що заборгованість по заробітній платі за період з травня по вересень 2017 року в сумі 9200, 73 грн. підлягає стягненню з відповідача в повному об'ємі, оскільки відповідач, перебуваючи з позивачем у трудових відносинах, не проводив нарахування та виплату заробітної плати. При виплаті відповідачем присудженої позивачеві суми належить утримати з неї передбачені законом податки і обовязкові платежі. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави 1762 грн. судового збору.

Outcome: approved