Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

В листопаді 2018р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 2-11 т.1) до відповідача Київської міської ради, третя особа: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, в якому просив суд: - встановити факт, що має юридичне значення, а саме те, що позивач проживав однією сім`єю із [PERSON] , [INFO] , в період часу з грудня 2004р. по 29 квітня 2011р. включно (далі по тексту - вимога № 1); - визнати позивача спадкоємцем четвертої черги за законом спадкодавця [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , який вчасно прийняв спадщину, адже на момент відкриття спадщини проживав спільно із спадкодавцем (далі по тексту - вимога № 2). Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він та померла, [INFO] [PERSON] проживали однією сім`єю у зазначений вище період часу (з грудня 2004р. по 29 квітня 2011р. включно) до смерті останньої, в квартирі, яка належала [PERSON] на праві власності. Позивач та померла були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки. За життя померлої, між ними склалися майже родинні стосунки. Після смерті [PERSON] здійснює утримання спадкової маси, до якої належить квартира померлої. Враховуючи те, що в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа № 761/43241/17 про визнання спадщини відумерлою після смерті [PERSON] , позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом, оскільки вважає, що є спадкоємцем четвертої черги за законом за захистом своїх прав. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. 19 лютого 2019р. на адресу суду надійшли письмові пояснення від третьої особи (а.с. 68-71 т.1), в яких третя особа, при вирішенні спору покладалась на розсуд суду, і просила суд здійснювати розгляд справи у відсутність свого представника. 11 червня 2019р. на адресу суду позивачем було подано заяву про допит свідків, яку було задоволено судом частково та клопотання про приєднання письмових доказів. 13 серпня 2019р. на адресу суду надійшли копії матеріалів спадкової справи № 1/2019 після померлої [PERSON] (а.с. 132-168 т.1). 07 жовтня 2019р. позивачем було подано на адресу суду клопотання про приєднання доказів. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2019р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. 14 травня 2021р. на адресу суду надійшов відзив на позов від відповідача, який було повернуто судом на підставі положень ст. ст. 49, 178 ЦПК України. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених у позові, просив суд позов задовольнити. Відповідач, третя особа, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, своїх представників до суду не направили, третя особа клопотала перед судом про розгляд справи у відсутність свого представника. Допитані, в судовому засіданні 25 серпня 2020р. свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] повідомили суду наступне. Свідок [PERSON] , суду пояснив, що він знайомий з позивачем з 2003р., неодноразово його відвідував в квартирі [ADDRESS] , в якій проживала бабуся зі своїм сином. Свідок [PERSON] , суду пояснив, що він проживає в квартирі [ADDRESS] , знайомий з позивачем, оскільки неодноразово бачив, як він проживає в квартирі [PERSON] . Свідку не відомо за які кошти жили [PERSON] та її син, який не працював. Свідок [PERSON] , суду пояснила, що вона є рідною сестрою позивача, неодноразово його відвідувала в м. Києві, та їй відомо, що її брат вів спільне господарство з [PERSON] та її сином. Свідок [PERSON] суду пояснила, що з позивачем перебуває у дружніх відносинах з 2006р., зустрічались до 2008р., неодноразово відвідувала позивача в квартирі [ADDRESS] , допомагала йому в господарстві, при цьому свідку відомо, що позивач проживав однією сім`єю з [PERSON] . Суд, заслухавши пояснення сторони позивача, допитавши свідків, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що [INFO] , померла [PERSON] , [INFO] (а.с. 135 т. 1). За життя остання була зареєстрована і проживала, в належній їй на праві приватної власності квартирі [ADDRESS] (а.с. 24 т.1). Судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, в тому числі на вищезазначену квартиру. Судом встановлено, що за життя [PERSON] було складено заповіт на користь свого сина [PERSON] (а.с. 165 т.1). З матеріалів справи вбачається, що лише 13 червня 2019р. позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ліпатової Л.А. з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , як спадкоємиць четвертої черги за законом (а.с. 133 т.1). Звертаючись до суду з вказаним позовом (вимога № 1), позивач просив суд встановити факт його проживання зі спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю, в період часу з грудня 2004р. по 29 квітня 2011р. включно. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Стаття 1222 ЦК України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 цього Кодексу, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. За змістом ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Отже, предмет доказування при розгляді справ про встановлення факту проживання однією сім`єю передусім складає сукупність обставин, що є згідно із законом основними ознаками сім`ї; спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 21 Постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008р. № 7, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Конституційним Судом України у рішенні від 03 червня 1999р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства. Згідно вимог ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. В судовому засіданні позивач та його представник наголошували, що позивач проживав в належній спадкодавцю квартирі, разом з нею та її сином, як єдина сім`я, а після смерті [PERSON] продовжував проживати разом з її сином [PERSON] в цій квартирі, вважаючи його своїм братом. Разом з тим, як вбачається з рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22 квітня 2016р. по цивільній справі № 760/4372/15-ц, яке набрало законної сили, за позовом [PERSON] до Київської міської ради, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Біловол С.М., про визнання права власності на майно в порядку спадкування, за переконанням суду позивачем не доведено, що [PERSON] прийняв спадщину у виді квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] фактично, оскільки судом не встановлено, що на час смерті [PERSON] її син [PERSON] проживав разом із нею в цій квартирі. Так, надані стороною позивача в якості письмових доказів копії документів (а.с. 19, 20, 23-55, 90-113 т. 1) на підтвердження вимоги № 1 судом оцінюються критично, оскільки частина цих документів підтверджують лише наявність на праві власності майна у померлої, досвід її роботи на підприємствах (трудовий стаж), а також факт не проживання позивача за місцем його реєстрації, при цьому судом не може бути взятий до уваги акт про факт проживання (а.с. 90 т.1), в силу положень ч. 2 ст. 78 ЦПК України. Надані стороною позивача, в якості письмових доказів рахунки на оплату певних видів житлово-комунальних послуг в квартирі спадкодавця, судом також оцінюються критично, оскільки свідчать про сплату комунальних послуг вже після смерті [PERSON] . Так, допитані в судовому засіданні свідки, за клопотанням сторони позивача: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не підтвердили факту ведення спільного господарства між померлою і позивачем, наявності у сторін побуту, проведення спільних витрат, взаємність прав і обов`язків, а тому судом зазначені покази не можуть бути взяті до уваги. Також судом враховано, що свідок [PERSON] зацікавлена у розгляді справи, враховуючи родинні стосунки з позивачем. Твердження представника позивача, що син [PERSON] - [PERSON] за час свого життя після смерті матері склав на користь позивача заповіт не може свідчити про наявність факту проживання позивача однією сім`єю із [PERSON] до часу складання цього заповіту. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлена вимога № 1 є необґрунтованою та безпідставною, а тому задоволенню не підлягає. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про безпідставність вимоги № 1, а тому враховуючи положення ст. 1264 ЦК України, суд не вбачає правових підстав для задоволення вимоги № 2, як похідної від вимоги № 1. До того ж, віднесення особи (спадкоємця) до певної черги спадкування за законом, визначено положеннями ст. ст. 1261-1265 ЦК України, і не вимагає відповідного рішення суду з цього факту. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідача не підлягає стягненню на користь позивача понесені останнім судові витрати.

Outcome: dismissed