Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

В липні 2015р. позивачка [PERSON] звернулася Шевченківського районного суду м. Києва із вказаним позовом до відповідача ПАТ «Альфа-Банк», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. (далі по тексту - третя особа 1), Відділ державної виконавчої служби Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області (далі по тексту - третя особа 2) в якому просила суд: визнати виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 5429 від 09 листопада 2014р., вчинений третьою особою 1 таким, що не підлягає виконанню. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що оспорюваний виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» і Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999р. № 1172. Зазначила, що третя особа 1 не звернула увагу на те, що банк мав поінформувати позичальника про розмір заборгованості до моменту вчинення виконавчого напису і у випадку відсутності заперечень зі сторони позичальника стосовно розміру заборгованості зазначена сума набуває статусу безспірної. На момент вчинення виконавчого напису підтверджень про те, що банк попередив позичальника про розмір заборгованості у третьої особи 1 не було. Доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні облікові документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Вказала, що у виконавчому написі зазначено про задоволення заборгованості у розмірі 725265,08 грн. за період з 10 квітня по 04 вересня 2014р., хоча це є розмір усієї заборгованості за кредитним договором разом з відсотками за користування кредитом. Вважає, також, що третьою особою 1 при вчиненні виконавчого напису не було дотримано вимог Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій № 296/5. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених у позові та просив його задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Альфа-Банк» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. У письмових поясненнях зазначив, що вимоги позивачки незаконні та необґрунтовані. При вчиненні виконавчого напису нотаріусом та стягувачем було дотримано усіх вимог законодавства, які ставляться до такої нотаріальної дії, просив у задоволенні позову відмовити. Треті особи 1, 2, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, в судові засідання не з'явились, а тому суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності представників третіх осіб на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, і не оспорювалося сторонами, що 13 березня 2008р. між позивачкою та ВАТ «Сведбанк», правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ «Сведбанк» було укладено кредитний договір № 0705/0308/46-007 (далі по тексту - кредитний договір), відповідно до якого банком було надано позивачці у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 67000,0 дол. США в порядку та на умовах, визначених цим договором, з кінцевим терміном повернення до 13 березня 2023р. (а.с.13-21 т.1). В подальшому до кредитного договору вносились зміни та доповнення з укладенням відповідних договорів: № 1, № 2 від 29 жовтня 2009р., № 3 від 30 жовтня 2009р., №4 від 18 лютого 2010р. № 5 від 30 березня 2010р., № 6 від 14 березня 2012р. та Додаткова угода до кредитного договору від 13 червня 2012р. (а.с. 23-33). 25 травня 2012р. між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, внаслідок якого відбулась заміна кредитора за кредитним договором на ПАТ «Дельта банк». Також 15 червня 2012р. між ПАТ «Дельта банк» та ПАТ «Альфа банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги та відбулась заміна кредитора за кредитним договором на ПАТ «Альфа банк». У забезпечення своєчасного виконання зобов'язань за кредитним договором, 13 березня 2008р. між позивачем та банком був укладений іпотечний договір (далі по тексту - договір іпотеки), що посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Дмитренко М.Р. та зареєстрований за № 520, відповідно до умов якого іпотекодавець передав в іпотеку банку нерухоме майно - убудоване приміщення, загальною площею 86,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS].(а.с.34-38 т.1). Відповідно до п. 11 договору іпотеки, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання іпотекодавцем основного зобов'язання повністю або частково, у т.ч. якщо іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та випливають з основного зобов'язання, а також в інших випадках, передбачених основним зобов'язанням та цим договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов'язання. Відповідно до ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Згідно ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Отже зазначеним вище Законом передбачена можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом вчинення виконавчого напису. Пунктами 12, 12.1, 12.2 договору іпотеки за вибором іпотекодержателя звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі рішення суду чи у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Судом встановлено, що згідно виконавчого напису, вчиненого 09 листопада 2014р. третьою особою 1 та зареєстрованому в реєстрі за №5429 запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно, а саме на ціле убудоване приміщення, загальною площею 86,3 кв.м., яке знаходиться за адресою, [ADDRESS] та яке на підставі договору купівлі-продажу від 13 березня 2008р. на праві власності належить позивачці в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором на користь позивача в розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржником умов кредитного договору за період з 10 квітня по 04 вересня 2014р., а саме: - заборгованість за кредитом - 682765,81 грн.; - заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 38999,27 грн.; витрати за вчинення виконавчого напису в розмірі 3500,00 грн., а всього сума загальної заборгованості станом на 04 вересня 2014р. становить 725265,08 грн. (а.с.154 т.1). 02 грудня 2014р. державним виконавцем третьої особи 2 Курасовою Н.І. було відкрито виконавче провадження по виконанню вказаного вище виконавчого напису (а.с.68-69 т.1). Положення ст.18 ЦК України передбачають, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. У відповідності до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За приписами ст. 88 цього Закону, нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом МЮ України від 22 лютого 2012р. №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно п. 1.1. даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно п.1.2. перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно п.3.1 вказаної Глави, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п.3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999р. № 1172. Відповідно до п. 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999р. № 1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Отже, документами, які підтверджують безспірність заборгованості мають бути не розрахунок заборгованості чи довідка про існування заборгованості складені банком, які є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків банку і не можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог відповідача до позивача, а первинні облікові документи, оформлені у відповідності до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» - виписки з рахунку, платіжні доручення, меморіальні ордери та ін. Протягом всього часу судового розгляду відповідачем не надано суду доказів на підтвердження того, що сума заборгованості, яка вказана у виконавчому написі була безспірною. Разом з тим, стороною позивача надано суду докази того, що на дату вчинення виконавчого напису між позивачкою та відповідачем існував спір з приводу заборгованості за кредитним договором, який вирішувався в судовому порядку. Так рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 листопада 2014р. по цивільній справі № 310/7858/14-ц стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-банк» заборгованість за кредитним договором, яка станом на 04 вересня 2014р. складала 724486,08 грн. З урахуванням зазначеного слід дійти висновку, що оскільки на момент вчинення виконавчого напису в судовому порядку вирішувалось питання про стягнення заборгованості за кредитним договором, то розмір заборгованості за вказаним кредитним договором був спірним, а отже суд вважає, що оспорюваний виконавчий напис було вчинено в порушення вимог ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 3.1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом МЮ України № 296/5 від 22 лютого 2012р. Вказане свідчить про наявність спору та обставин, які перешкоджають вчиненню виконавчого напису, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved