Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

В лютому 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання матері, мотивуючи позовні вимоги тим, що позивач є інвалідом І групи. В 2015 році позивач перенесла другу онкологічну операцію по втраті ще одного органа, також має встановлену вроджену ваду - єдину нирку (права нирка відсутня з народження), а також важкі загальні терапевтичні захворювання та їх ускладнення, що на даний час у своїй сукупності призвели до підвищення групи інвалідності з причини необхідності надання позивачці постійної сторонньої допомоги та догляду. Позивачка має двох доньок [PERSON] та [PERSON] За адресою: [ADDRESS] зареєстрована позивач і її молодша донька [PERSON] Старша донька [PERSON] проживає за окремою адресою, проте котра на даний час фактично одноосібно здійснює посильний догляд за своєю матір'ю, позивачем по справі. Між сторонами вже багато років поспіль склались напружені стосунки: відповідачем штучно створювались постійні побутові конфлікти з приводу невизнання позивача фактичним членом сім'ї, що мешкає разом з іншими та має рівні права як мати та бабуся, а в останні роки вже по смерті чоловіка позивач має також і обмежене право на отримання будь-якої допомоги та догляду з причини старості та хвороб. Одночасно з такими погрозами будь-якому праву позивача на користування власністю на рівних чинились усілякі побутові перешкоди, що стали загрожувати життю позивача, а саме її користування квартирою обмежилось в останні роки таким чином, що вона, не отримуючи абсолютно ніякого догляду як хвора та літня людина у межах зареєстрованої сім'ї проживання, навіть не маючи права на достатнє харчування, користування побутом тощо, не мала також і права надавати вільний і безперебійний доступ для такого догляду та відвідування її і будь-яким іншим особам, що знаходяться з нею в родинних або ж дружніх стосунках, але проживають окремо, особливо коли стан її здоров'я вже ставав критичним для життя. Це обмеження стосувалось навіть родичів першого рівня спорідненості, а саме старшої доньки [PERSON], рідної сестри відповідачки, яка мала змогу відвідувати фактично лише у той час, коли інших мешканців не було вдома. Про можливість проживання з позивачем та надання тривалої допомоги будь-кому з інших осіб не було навіть і мови. Тому в 2017 році, коли стан здоров'я позивачки різко погіршився і стала потребувати постійного догляду позивач звернулась до суду з позовом про встановлення порядку окремого користування квартирою та про поділ особових рахунків по комунальних послуг на двох власників. Рішенням Вінницького міського Вінницької області по справі №127/16725/17 від 05.09.2017 її позов задоволено. На даний час позивачу 78 років і за станом здоров'я потребує постійної сторонньої допомоги, постійного догляду та постійного підтримуючого лікування. Відповідач зареєстрована з позивачем за одною адресою, однак не надає догляду, а лише старша донька [PERSON] опікується позивачем, а в даному випадку зрозуміло, що позивачу потрібно залишатись у спільному житлі та користуватись послугами сторонніх доглядальників, особливо це є важливим вночі. Доплата держави за догляд, що позивач може отримати як інвалід 1 групи, є мізерною і складає 50 грн. до її місячної пенсії або ж на вибір - в межах соціального департаменту лише 15% від мінімального прожиткового мінімуму доплати за догляд для тої людини, що здійснюватиме такий догляд, що складає в місяць від 6000 гривень. Тому є зрозумілим, що за такий догляд, навіть якщо він буде здійснюватись погодинно, або ж тільки в нічний час, потрібно буде платити чималі власні кошти. Позивач вже тривалий час перебуває у досить скрутному матеріальному становищі, а саме єдиним доходом є пенсія, яка на сьогодні складає 2307,47 грн. Більша частина пенсії йде на харчування, придбання найпростіших предметів першого вжитку, ліків, які вкрай необхідні для підтримання існування, а решту сплачує за комунальні послуги. Збережень та будь-яких інших доходів позивач не має. Старша донька [PERSON] фінансово допомагає настільки, наскільки вона на сьогодні є спроможною, але її дохід також мізерний, бо вона отримує лише пенсію за віком як мати дитини-інваліда та соціальну допомогу на дитину. Працювати вона на сьогодні не має змоги, оскільки фактично на руках має двох інвалідів, один з яких є неповнолітнім. Інших доходів на сьогодні вона також не має. Аліментів на утримання дитини від батька не отримує. Загальний сукупний дохід її сім'ї складає на сьогодні лише 2950 гривень в місяць. Однак відповідач жодним чином про позивача не піклується, не допомагає у побуті та не надає жодної матеріальної допомоги, хоча може її надавати. Більше того, також відповідач постійно свідомо створює умови, за яких позивач змушена нести значні матеріальні витрати. Зокрема, відповідач свідомо у 2014 році самостійно без погодження з позивачем відкрила спадкову справу з приводу частки померлого чоловіка у спільному сумісному майні у приватного нотаріуса і потім майже на 3 роки залишила її без руху та розгляду, достеменно знаючи, що час для позивача важливий, а сплата послуг приватного нотаріуса є для позивача неможливою, хоча позивач могла б отримати аналогічну нотаріальну послугу у держаного нотаріуса, користуючись своїм правом інваліда 2 групи у десять разів дешевше протягом місячного терміну і не понести значних витрат. Таким чином, лише для того, щоб навести документальний лад у користуванні житлом вже через три роки по смерті чоловіка та оформити право на власність своєї частки позивачу довелось у 2017 році сплатити нотаріусу та в БТІ загалом близько 2500 гривень, в той час як у державного нотаріуса таке оформлення коштувало б позивачу усього 300 гривень. На той час пенсія позивачки складала в місяць 1600 гривень, але відповідач пішла ще далі і навіть не постидалась без попередження та без будь-яких переговорів на рівні до примусового виконання рішення суду в межах сім'ї, отримати виконавчий лист по спільній справі розподілу власності та звернутись до виконавчої служби з приводу примусового стягнення ще й судового збору, оскільки саме з ініціативи позивачки спадкова справа, де мала бути визначена частка померлого чоловіка до успадкування та частки інших володарів квартири, була зрушена через три роки до судової процедури узгодження цього питання. Таким чином позивачка мала примусово «відшкодувати» своїй молодшій доньці ще й витрати по сплаті її частки судового збору у сумі 551,20 грн. по спадковій справі, бо позивач від сплати судового збору була звільнена як інвалід 2 групи, а також понести додаткові витрати виконавчого провадження на суму 205,12 гривень. Зрозуміло, що сума у 756 гривень з місячного доходу позивача на той час у 1600 гривень була в такому випадку для її також вагомою і склала фактично 50%. Таким чином замість будь-якої допомоги позивачка з ініціативи відповідача понесла лише за перші півроку 2017 року ще й матеріальні витрати на суму більше, ніж 3000 гривень, що склало майже 2 місячні пенсії на той час, яких позивачка була таким чином позбавлена фактично штучно створеними умовами, яких можливо було уникнути. Відповідач є працездатною особою, офіційно працює, має додатковий неофіційний підробіток, а також отримує пільгову пенсію за вислугу років як військовослужбовець, з врахуванням стану здоров'я та похилого віку, необхідності отримувати сторонню допомогу та догляд, скрутне матеріальне становище, позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на своє утримання і просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 3000 грн. щомісячно. Представники позивача [PERSON], адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, пославшись на обставини викладені в позовній заяві та запереченнях на відзив (а.с. 118-126). Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Суду пояснила, що вона є жінкою похилого віку, інвалідом І групи, часто хворіє, тому потребує стороннього догляду. Лише старша донька [PERSON] фінансово допомагає їй, приносить їжу, необхідні ліки та піклується про неї. Менша донька [PERSON] жодним чином про не піклується про неї, не допомагає у побуті та не надає жодної матеріальної допомоги. Вона отримує невелику пенсію яка є єдиним доходом та яка є недостатньою для лікування та проживання, тому звернулася до суду з даним позовом. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, надавши відзив на позовну заяву (а.с.73-75). [PERSON] суду пояснила, що погоджується сплачувати щомісячно аліменти на утримання матері в розмірі 500,00 грн., оскільки нещодавно вона звільнилася з роботи, ніде не працює, її єдиним доходом є пенсія. Крім того, у неї погіршився стан здоров'я і відповідно для лікування їй також потрібні кошти. Вважає, що викладене у позовній заяві [PERSON] не відповідає дійсності. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона дуже давно знайома і дружить з позивачкою [PERSON], її доньок [PERSON] і [PERSON] знає з дитинства, сім'я позивачки завжди була дружною. Їй відомо про незадовільний стан здоров'я позивачки, про перенесені нею операції, що позивачці необхідна допомога як у побуті, так і матеріально. Зі слів позивачки їй відомо, що за [PERSON] здійснює догляд лише старша донька [PERSON] (готує, пере білизну, купує ліки, тощо), а менша донька [PERSON] не піклується про матір, не допомагає їй ні в побуті, ні матеріально, хоча вони проживають в одній квартирі. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], її представників, відповідача [PERSON] та її представника, свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] доводиться рідною донькою позивачці [PERSON] (а.с.31-32). Крім доньки [PERSON] позивач має ще старшу доньку [PERSON] Позивач [PERSON], [INFO], зареєстрована і проживає з 03.03.1999 року за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9, 30). У даній квартирі зареєстрована також і проживає молодша донька позивачки - [PERSON] Також встановлено, що позивачка [PERSON] є інвалідом І групи загального захворювання, знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ в місті Вінниці, отримує пенсію за віком, розмір якої станом на квітень 2018 року становив 2357,47 грн. (а.с. 10, 14, 102, 103), тобто позивач є особою, яка втратила працездатність. Згідно довідки Управління соціального захисту населення (Правобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради №1995 від 03.05.2018 року вбачається, що позивач [PERSON] в управлінні соціального захисту населення (Правобережне) на обліку не перебуває як отримувач допомог і як особа якій надають соціальні послуги та за якою здійснюють догляд (а.с. 104). З індивідуальної програми реабілітації інвалідів №161 від 23.01.2018 року суд встановив, що позивач [PERSON] має онкологічні захворювання, потребує профілактичних заходів, слухопротезування, медичного спостереження (а.с. 11). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.09.2017 року позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою, про встановлення порядку користування квартирою та поділ особових рахунків по оплаті комунальних послуг задоволено. Усунуто перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом надання вільного користування кімнатою, площею 17,8 кв.м. та іншими господарськими приміщеннями. Встановлено порядок користування даною квартирою, наступним чином: виділено в користування [PERSON] житлову кімнату, площею 12,3 кв.м.; виділено в користування [PERSON] житлову кімнату, площею 10,3 кв.м.; кімната, площею 17,8 кв.м., ванна (сполучена) кімната, площею 2,8 кв.м., коридор, площею 5,2 кв.м., комора, площею 0,8 кв.м., кухня, площею 5,0 кв.м. та балкон, площею 0,8 кв.м. - залишаються у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] Розподілено особовий рахунок по квартирі між співвласниками квартири [ADDRESS], виходячи з порядку користування квартирою. Стягнуто судові витрати (а.с. 12-13). Старша донька позивача - [PERSON] знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ в м. Вінниці, отримує пенсію за віком довічно як мати дитини-інваліда, розмір якої станом на квітень 2018 року становив 1645,87 грн. Також знаходиться на обліку в Управлінні соціального захисту населення (Правобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради та отримує державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю [PERSON], [INFO], розмір якої станом на квітень 2018 року становив 1946,40 грн., що підтверджується відповідними довідками (а.с.105-108). [PERSON] зареєстрована як фізична особа - підприємець і перебуває на податковому обліку у Вінницькій ОДПІ з 19.01.1999 року, однак доходи за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року відсутні (а.с. 109-111). Згідно відомостей реєстру фізичних осіб-платників податків за період з 1 кварталу 2016 року по 4 квартал 2017 року (а.с. 52), молодша донька позивачки - відповідач [PERSON] працювала в ГУ ДСНС України у Вінницькій області та отримувала заробітну плату. Даний факт не заперечувався відповідачем у судовому засіданні, однак відповідач [PERSON] зазначила, що на даний момент вже не працює та надала суду підтверджуючі документи, а саме витяг з наказу про звільнення №120 від 23.04.2018 року та копію трудової книжки (а.с. 98-99). З наданих суду відомостей Головного УПФ України у Вінницькій області від 31.05.2018 року (форма ОК-5, ОК-7) вбачається, що відповідач [PERSON] перебуває на обліку та отримує пенсію за вислугу років в Головному УПФ України у Вінницькій області з 13.10.2015 року, розмір пенсії за квітень 2018 року становив 3697,57 грн. (а.с. 142-146, 164). Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно ч. 1 ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Таким чином, ця моральна норма була спочатку зафіксована на конституційному рівні, а потім знайшла своє відображення в Сімейному кодексі України. Утримання батьків дітьми є відповідною компенсацією за утримання і турботу, надану батьками дитині. В нормальних умовах діти добровільно допомагають своїм непрацездатним батькам і турбуються про них. Безсумнівно, неможливо змусити дорослих повнолітніх дітей любити і поважати своїх батьків. Любов, доброта, порядність, чесність є етичними поняттями, а не юридичними. Тим не менш потрібно зважати на те, що однією з основних цілей регулювання сімейних відносин відповідно до ч. 2 ст. 1 СК України є утвердження почуття обов'язку перед батьками. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Згідно п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами України окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст. 204 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 205 СК України при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків. Отже, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи та надані сторонами докази, суд прийшов до висновку про необхідність стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на користь та на утримання позивачки [PERSON] При визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги той факт, що позивач [PERSON] [INFO], є інвалідом І групи, непрацездатною особою, враховує її матеріальний стан та потребу в матеріальній допомозі з боку своєї доньки [PERSON] [INFO], котра є працездатною особою, утриманців не має, враховує стан здоров'я і матеріальний стан останньої також. Крім того, суд враховує, що у позивача є старша донька [PERSON], яка допомагає своїй матері у побуті та матеріально в межах своїх фінансових можливостей, оскільки має на утриманні дитину-інваліда, її доходами є лише пенсія за віком довічно як матері дитини-інваліда та державна соціальна допомога на дитину з інвалідністю, інших доходів не має (доказів протилежного відповідачем суду не надано). Беручи до уваги всі вищенаведені обставини в їх сукупності, суд вважає за можливе та достатнє стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 750,00 грн. щомісячно, задовольнивши таким чином позовні вимоги частково. Оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору, тому згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави в сумі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial