Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

В листопаді 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить виселити [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], із самовільно займаного ними житлового приміщення: однокімнатної квартири № 10, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, пр. Леніна, 161 без надання їм іншого жилого приміщення та зобовязати Центральний районний відділ у м. Миколаєві Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області зняти з реєстрації місця поживання [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Сторони в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином. Позивач, згідно наданої заяви, просив розглядати справу без його участі, позов підтримав, на заочний розгляд справи згоден. Відомості про поважність причин неявки в судове засідання відповідачів матеріали справи не містять. Представник Центрального районного відділу у м. Миколаєві Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області надав суду заяву, в якій просив слухати справу без його участі. Суд ухвалив про заочний розгляд справи в порядку ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних в ній даних та доказів. Дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 21 липня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1359, [PERSON] придбав однокімнатну квартиру № 10, яка розташована в м. Миколаєві по пр. Леніна, 161. Вказана квартира перебувала в іпотеці ПАТ «Мегабанк» та була реалізована у відповідності до умов іпотечного договору, ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», на підставі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2010 року по справі № 2-1-187/2010 р. Зазначена квартира зареєстрована за новим власником 21 липня 2014 року у встановленому законодавством порядку, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису 6406164. Разом з цим, на час розгляду справи відповідачі зареєстровані та проживають в спірній квартирі. Позивач письмово повідомляв відповідачі про добровільне виселення та зняття з реєстрації вимогою від 27 серпня 2014 року, яка отримана відповідачами під підпис. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України). Статтею 319 ЦК України, передбачено, що власник володіє. Користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, поживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Дозвіл на подальше проживання у придбаному [PERSON] житловому приміщенні колишньому власнику [PERSON], членам його сімї не надавався. Отже, відповідачу порушують право позивача на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном, а тому порушене право позивача підлягає відновленню. Крім того, відповідачі втратили право власності на вищезазначену квартиру. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність виселення [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], із самовільно займаного ними житлового приміщення: однокімнатної квартири № 10, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, пр. Леніна, 161 без надання їм іншого жилого приміщення. Згідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи викладене, підлягають задоволенню й вимоги позивача щодо зняття відповідачів з реєстрації за місцем проживання. Таким чином, позов підлягає задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі по 81 грн. 20 коп. з кожного.

Outcome: approved