Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-02 00:00:00

В квітні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документу, посилаючись на те, що [INFO] померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на земельні ділянки для ведення товарно-сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Мамалигівської об'єднаної територіальної громади. Однак, оскільки їй не було відомо про наявність заповіту, так як він був складений в той час коли позивач перебувала за кордоном, то вона не звернулася із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори та пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини. Оскільки, про наявність заповіту вона дізналася в серпні 2018 року, просила суд надати їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини тривалістю у три місяця. Також просила встановити юридичний факт належності [PERSON] державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 19 серпня 2003 року, посилаючись на те, що при оформлені вказаного акту помилково було записано прізвище його власника «[PERSON]» замість «[PERSON]». Визнання факту належності [PERSON] державного акту на право приватної власності на землю має для неї юридичне значення для реалізації особистих спадкових (майнових) прав. Представник позивача в судове засідання не з'явився, направивши до суду заяву, в якій позов підтримав та просив задовольнити заявлені вимоги, а також розглянути справу у його відсутності. Представник відповідача Мамалигівської сільської ради об'єднаної територіальної громади в судове засідання не з'явився, направивши на адресу суду заяву, в якій позов визнав та просив розглянути справу в його відсутності. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи та враховуючи, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить встановленим обставинам по справі та не порушує права та інтереси інших осіб, дійшов висновку про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні та задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO]. З заповіту складеного від імені [PERSON] та посвідченого секретарем виконкому Драницької сільської ради Новоселицького району 07 жовтня 2011 року вбачається, що спадкодавець заповіла позивачу все своє майно. Спадщину після смерті спадкоємця ніхто не прийняв, що підтверджується довідками нотаріальних контор Новоселицького району Чернівецької області, та довідкою Мамалигівської сільської ради Новоселицького району № 1308 від 12 вересня 2018 року, відповідно до якої спадкодавець на час відкриття спадщини проживала одна. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З роз'яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Враховуючи, що позивачу не було відомо про заповіт, суд вважає, що він з поважних причин не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, тим самим пропустивши строк для її прийняття. За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач позов визнав, суд вважає можливим надати позивачу додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Також, при оформленні державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 19 серпня 2003 року, виданого спадкодавцю на підставі розпорядження Новоселицької районної державної адміністрації № 298 від 17 липня 2003 року помилково було записано дошлюбне прізвище його власника «[PERSON]» замість «[PERSON]». Вказане підтверджується державним актом на право приватної власності на земельну ділянку, довідкою Мамалигівської сільської ради № 1915 від 26 грудня 2018 року, свідоцтвом про одруження та іншими зібраними по справі доказами. Вирішуючи вимогу про встановлення даного юридичного факту, суд виходить з того, що відповідно до роз'яснень, викладених у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Зі змісту ст. 315 ЦПК України слідує, що суд розглядає справи про встановлення факту, в тому числі належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Аналогічне вбачається з роз'яснень, викладених у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення». Заявник в позасудовому порядку не може вирішити питання щодо усунення розбіжностей у вказаному документі, оскільки законом не визначено іншого порядку встановлення даного факту, а тому він має бути встановлений в судовому порядку. Задоволення заяви має юридичне значення для заявника. У суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених заявником та підтверджених документами. У зв'язку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України слід повернути позивачу [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що складає 384 гривень 20 копійок. На підставі ст.ст. 1268-1272 ЦК України, суд

Outcome: approved