overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

В липні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що через взаємне непорозуміння їхня сім'я розпалася та з червня 2013 року сторони перестали підтримувати подружні відносини. Оскільки, подружні стосунки неможливо поновити та шлюб носить формальний характер, просила шлюб між ними розірвати. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач позов визнав. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 01 березня 2002 року. Від шлюбу мають одну малолітню дитину [PERSON], [INFO]. В даний час сторони не проживають разом, не бажають зберегти сім'ю та наполягають на розірвання шлюбу, примиритися не бажають. У відповідності до ч.1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч.1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам сторін, а тому шлюб має бути розірваний. На підставі ст.ст. 112, 114 Сімейного Кодексу України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

В липні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що через взаємне непорозуміння їхня сімя розпалася та сторони перестали підтримувати подружні відносини. Оскільки, подружні стосунки неможливо поновити та шлюб носить формальний характер, просила шлюб між ними розірвати, присвоїти їй дівоче прізвище та стягнути на її користь сплачений судовий збір. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач позов визнав. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з [INFO]. Шлюб перший, від шлюбу мають одну малолітню дитину [PERSON], 19 вересня 2014 року. В даний час сторони не проживають разом, не бажають зберегти сімю та наполягають на розірвання шлюбу, під час наданого судом строку примирення між сторонами не сталось. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч.1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам сторін, а тому шлюб має бути розірваний. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст. 112, 114 Сімейного Кодексу України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

В липні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів посилаючись на те, що в період з 2007 року по 2012 рік перебувала у фактичних шлюбних стосунках з відповідачем. 18 грудня 2013 року у позивачки народився син [PERSON], батьком якого є відповідач. Дитина проживає разом з позивачкою, відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на її користь у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Позивачка надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Безумовне визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судовим розглядом встановлено, що батьком малолітнього [PERSON], [INFO] є відповідач по справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження ( а.с.9). Наявність інших зобовязань у відповідача по сплаті аліментів не встановлено. Згідно статті 180 СК України батьки зобовязанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частині від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі ( ч. 3 ст. 181 СК України). Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 СК України ( ч. 2 ст. 182 СК України). Відповідач є батьком дитини, проживає окремо від дитини та не виконує свій обовязок по її утриманню добровільно, чим порушує права позивача та дитини, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову, тобто з 18 липня 2016 року ( ст. 191 ч. 1 СК України). Суд допускає негайне виконання судового рішення в межах стягнення за один місяць відповідно до статті 367 ЦПК України. У відповідності до ч.3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

В липні 2016 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з жовтня 2004 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON],[INFO], який проживає з позивачкою. Шлюбні відносини з відповідачем припинені з листопада 2008 року, оскільки відсутнє взаєморозуміння і довіра. Позивачка надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, у разі повторної неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи, заперечень проти позову суду не надсилав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224-226 ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 16 жовтня 2004 року, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 252 (а.с.11). Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з матір'ю ( а.с.12). Частиною 2 статті 112 Сімейного Кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Посилаючись на те, що шлюб розпався і можливість збереження сім'ї втрачена, позивачка звернулася до суду з відповідним позовом. Враховуючи те, що подружжя не підтримує шлюбних стосунків з листопада 2008, можливість збереження сім'ї втрачена, позивачка наполягає на розірванні шлюбу суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

В липні 2016 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з квітня 2009 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою. Шлюбні відносини з відповідачем припинені, оскільки відповідач зловживає спиртними напоями, ображає та бє позивачку. Позивачка надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, просить суд задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, проти позову не заперечує. Безумовне визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 03 квітня 2009 року, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 50 (а.с.7). Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] ( а.с.8). Частиною 2 статті 112 Сімейного Кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Посилаючись на те, що шлюб розпався і можливість збереження сім'ї втрачена, позивачка звернулася до суду з відповідним позовом. Враховуючи те, що подружжя не підтримує шлюбних стосунків з тривалий час, можливість збереження сім'ї втрачена, сторони наполягають на розірванні шлюбу суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-11 00:00:00

В липні 2016 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з липня 2007 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини з відповідачем припинені з червня 2015 року, через відсутність взаємного порозуміння, поваги, різні характери та погляди на сімейне життя. Позивачка в позовній заяві просить суд розглядати справу без її участі, на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Безумовне визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 14 липня 2007 року, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 157 (а.с.7). Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] ( а.с.9). Частиною 2 статті 112 Сімейного Кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Посилаючись на те, що шлюб розпався і можливість збереження сім'ї втрачена, позивачка звернулася до суду з відповідним позовом. Враховуючи те, що подружжя не підтримує шлюбних стосунків з червня 2015 року, можливість збереження сім'ї втрачена, сторони наполягають на розірванні шлюбу суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

В липні 2016 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з серпня 2010 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають двох малолітнього доньок: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою. Шлюбні відносини з відповідачем припинені, оскільки відповідач зловживає спиртними напоями, не приймає участі у вихованні дітей, відсутня взаєморозуміння та взаємоповага в родині. Позивачка надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, просить суд задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, проти позову не заперечує. Безумовне визнання відповідачкою позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 21 серпня 2010 року, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 191 (а.с.10). Від шлюбу мають малолітніх доньок: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.11-12). Частиною 2 статті 112 Сімейного Кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Посилаючись на те, що шлюб розпався і можливість збереження сім'ї втрачена, позивачка звернулася до суду з відповідним позовом. Враховуючи те, що подружжя не підтримує шлюбних стосунків з тривалий час, можливість збереження сім'ї втрачена, сторони наполягають на розірванні шлюбу суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

В липні 2016 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою та вказала, що перебуває у шлюбі з відповідачем, зареєстрованому Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маневицького районного управління юстиції Волинської області 26 серпня 2014 року, актовий запис за № 85. Від шлюбу дітей не мають. Спільне проживання подружжям припинено, відповідач перебуває у місцях позбавлення волі, з цих підстав шлюб носить формальний характер. В судове засідання позивач не з?явилася подала заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримує в повному обсязі. Відповідач до суду не з?явився, подав заяву про визнання позовних вимог та розгляд спору у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження. Так, судом встановлено, що 26 серпня 2014 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маневицького районного управління юстиції Волинської області за №85. Спільних дітей у сторін від вказаного шлюбу немає. Згідно вироку апеляційного суду м. Києва від 24.11.2004 року [PERSON] засуджений за п.6 ч.2 ст.115, ст..15 ч.3, ст.. 115 ч.2 п.п.6,9,13, ч.4 ст. 187 КК України на п'ятнадцяти років позбавлення волі. Враховуючи встановлені обставини, підстав для збереження сім'ї не вбачається, тому суд приходить до висновку про те, що шлюб необхідно розірвати. В силу вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України судовий збір в розмірі 551грн.20 коп. сплачений позивачем [PERSON] підлягає стягненню з відповідача на користь останньої.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

В липні 2016 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із зазначеним позовом. В позовній заяві вказує, що 13.07.2011 року укладено кредитний договір № б/н з відповідачем [PERSON], за яким останній отримав кредит у розмірі 1300 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії картки. Однак, відповідач [PERSON] не виконав умов кредитного договору належним чином, тому станом на 30.04.2016 року має заборгованість 14599 грн. 87 коп. Позивач прохав суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 14599 грн. 87 коп. Представник позивача в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав повністю та прохав його задовольнити. Відповідач [PERSON], в судове засідання повторно не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив. З матеріалів справи вбачається, що 13.07.2011 року ПАТ КБ «Приватбанк» з [PERSON] уклав кредитний договір (а.с. 6-31). Станом на 30.04.2016 року заборгованість відповідача [PERSON] перед банком становить: заборгованість за кредитом 1062,80 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 9465,65 грн., заборгованість за пенею та комісією 2900,00 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 671,42 грн. Згідно ст.ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк відповідно до умов договору. Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ст. 1054 ч. 2, ст. 1050 ч. 2 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому. Оскільки відповідач неналежним чином не виконував зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість , суд вважає стягнути з нього на користь позивача заборгованість в сумі 14599 грн. 87 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

В липні 2016 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із зазначеним позовом. В позовній заяві вказує, що 15.08.2011 року укладено кредитний договір між ПАТ КП «ПРИВАТБАНК» та відповідачкою [PERSON], за яким остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у сумі 8000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, відповідачка не виконала умов кредитного договору належним чином, тому має заборгованість станом на 31.05.2015 року 13502, 90 грн. Позивач прохав суд стягнути з [PERSON]М . заборгованість за кредитним договором у розмірі 13502, 90 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав повністю та прохав його задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала. Судом встановлено, що 15.08.2011 року укладено кредитний договір між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачкою [PERSON] (а.с. 6). Станом на 31.05.2016 року заборгованість відповідачки [PERSON] перед банком становить 13502, 90 грн.: заборгованість за кредитом 7510, 52 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 4288, 16 грн.,заборгованість за пенею та комісією 585, 03 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 619,19 грн. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк відповідно до умов договору. Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ст. 1054 ч.2, ст.1050 ч.2 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому. Оскільки відповідачка неналежним чином виконувала зобовязання внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, суд вважає стягнути з неї на користь позивача заборгованість в сумі 13502, 90 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

В липні 2016 року Публічне акціонерне товариство «АКЦЕНТБАНК» (надалі ПАТ «А-банк», Позивач) звернулося до суду з цим позовом, який мотивувало тим, що 11.10.2011 року між ПАТ «А-банк» та [PERSON] (надалі Відповідач) було укладено кредитний договір без номера (надалі Договір), за умовами якого відповідач отримав від позивача кредит у розмірі 3000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевими терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета - заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним та Банком Договір, про що свідчить його підпис у заяві. Взяті на себе зобовязання згідно кредитного договору Банк виконав повністю. Відповідач свої зобовязання за Договором не виконує, станом на 23.06.2016 року заборгував позивачу 12617,30 гривень, з яких: 689,29 грн. - заборгованість за кредитом; 8351 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2500 грн. - заборгованість за комісією; штрафи згідно з п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 577,01 грн. - штраф (процентна складова). Вказану суму боргу та понесені витрати по сплаті судового збору позивач просить стягнути з відповідача на його користь. Представник позивача в судове засідання не зявився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просив позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, пояснив, що після 11.11.2013 року кошти на виконання кредитного договору не сплачував, внаслідок чого виникла вказана заборгованість. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб. Обставин, які свідчать про те, що визнання відповідачем пред'явленого позову суперечить закону, порушує права, свободи, чи інтереси інших осіб, не встановлено. Відповідно до вимог ст.88 ч.1 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 гривень.

Outcome: approved