Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

В квітні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та посилаєть-ся на те, що протягом листопада 2014 року лютого 2016 року він проживав з [PERSON] однією сімєю без укладення шлюбу. Вони мали намір емігрувати в США. Тому 30 жовтня 2015 року [PERSON] продав його автомобіль марки «Volkswagen Tiguan». Водночас, у звязку з проблемами в оформлені сторони були вимушені повернутись в Україну. 6 листопада 2015 року за особисті грошові кошти, отримані від продажу вказано-го автомобіля, позивач придбав автомобіль марки «Volkswagen Passat». Ця обставина свід-чить про те, що автомобіль є обєктом особистої власності позивача. Однак автомобіль був зареєстрований за [PERSON] Тому [PERSON] просить суд встановити факт проживання його та відповідача однією сімєю без укладення шлюбу, а також визнати за позивачем право власності на автомобіль марки «Volkswagen Passat». У судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] підтримують позов та наполягають на його задоволенні. [PERSON] та її представник [PERSON] не визнають позов та заперечують проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень вони посилаються на те, що відповідач ніколи не проживав з [PERSON] однією сімєю. Вони перебували виключ-но у ділових партнерських відносинах. Крім того, автомобіль марки «Volkswagen Passat» має навіть червоний колір. Ця обставина свідчить про те, що він придбавався саме для відповідача, а не [PERSON] Тому [PERSON] та її представник [PERSON] просять суд відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких під-став. Відповідно до ч.1 ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної влас-ності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.20 постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні ст.74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які про-живають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона познайо-милась з [PERSON], коли вони проживали в м. Луганську. Пізніше вони переїхали до м. Києва, де [PERSON] вдруге вийшла заміж та разом з її чоловіком проживала у будинку в с. Чубинське Бориспільського району. Після розірвання шлюбу вона про-довжувала проживати в цьому ж будинку. [PERSON] мала намір заснувати комерцій-ний проект «Вулиця марципанів» та у звязку з цим познайомилась з [PERSON] На той час він займався обміном валют та неодноразово допомагав [PERSON] та [PERSON] обміняти валюту. [PERSON] ніколи не проживав з [PERSON] однією сімєю, тим більше в її будинку у с. Чубинське Бориспільського району. Між ними існу-вали суто ділові відносини. [PERSON] постійно зустрічався з різними жінками. Зокрема, протягом січня березня 2016 року він навіть проживав в квартирі [PERSON] Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він познайомився з [PERSON], коли вона переїхала жити в с. Чубинське Бориспільського району. Її син навчався в тій самій школі, що і дитина [PERSON] У звязку з цим вони познайомились ще ближче. [PERSON] неодноразово запрошувала [PERSON] в гості. Два роки тому вона познайомила [PERSON] з [PERSON] Вона представила його «Олександром», а не її чоловіком. [PERSON] ніколи не бачив, щоб [PERSON] приходив у школу або на бать-ківські збори. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він є кумом пози-вача. Він стверджує що протягом 2014 року [PERSON] постійно проживав з [PERSON] однією сімєю в її будинку у с. Чубинське Бориспільського району. Водночас, достовірність цих показань спростовується показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] Крім того, з копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ОК №098668 від 2 грудня 2014 року вбачається, що тільки в грудні 2014 року [PERSON] розірвала шлюб з [PERSON] Ця обставина виключає навіть потенційне проживання її однією сімєю з [PERSON] в листопаді 2014 року. Крім того, з копії свідоцтва про шлюб серії 1-БК №315221 від 17 березня 2016 року вбачається, що вже в березні 2016 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] Ця обставина свідчить про те, що на початку 2016 року він також не міг проживати однією сімєю з [PERSON] У свою чергу, в березні 2017 року [PERSON] уклала шлюб з громадянином США Патріком Давідом Макнамарою. Протягом 2015 2016 року він щомісячно пересилав їй грошові кошти в розмірі 1000 доларів США. Ця обставина свідчить про те, що у вказаний період часу [PERSON] не перебувала на утриманні [PERSON] Крім того, з виписки з особового рахунку [PERSON] вбачається, що в грудні 2014 року [PERSON] перерахував їй грошові кошти в розмірі 50000 гривень в рахунок погашення боргу за договором позики. Ця обставина беззаперечно виключає наявність між ними прав та обовязків подружжя. Дійсно, з квитанцій (а.с.41-49) вбачається, що [PERSON] неодноразово перерахо-вував [PERSON] грошові кошти: в березні 2015 року в розмірі 1400 гривень, в серпні 2015 року в розмірі 160 гривень, в січні 2016 року в розмірі 32000 гривень, в лютому 2016 року в розмірі 1400 гривень, в березні 2016 року в розмірі 2700 гривень, в червні 2016 року в розмірі 875 гривень та у вересні 2016 року в розмірі 5000 гривень. Крім того, 23 лютого 2015 року [PERSON] уклала з ТОВ «МКС РЕС» договір купівлі-продажу квартири (а.с.51-52), за яким вона придбала квартиру [ADDRESS] за ціною 450250 гривень. З виписки з банків-ського рахунку [PERSON] (а.с.53) вбачається, що у виконання вказаного договору він сплатив на користь ТОВ «МКС РЕС» грошові кошти в загальному розмірі 375250 гривень. Водночас, сама по собі сплата цих грошових коштів зовсім не свідчить про те, що в період часу [PERSON] проживав з [PERSON] однією сімєю. Навпаки, [PERSON] навіть не заявив вимогу про поділ квартири. Ця обставина свідчить про те, що він не сприймає цей обєкт нерухомого майна ні своєю власністю, ні спільною сумісною влас-ністю сторін. З огляду на це суд вважає, що підстави для встановлення факту проживання пози-вача та [PERSON] однією сімєю без укладення шлюбу відсутні. Тому у задоволенні позову в частині цієї вимоги [PERSON] належить відмовити. Як розяснив Верховний Суд України, якщо при вирішенні спору суд встановить, що фактично майно було придбане за кошти іншої особи і для неї, то договір купівлі-продажу відповідно до ст.ст.217, 235 ЦК України визнається недійсним лише в частині, що стосу-ється покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Так, допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що наприкінці жовтня 2015 року [PERSON] продав його автомобіль марки «Volkswagen Tiguan». На початку листопада 2015 року, тобто через тиждень, за грошові кошти, отримані від продажу автомобіля, [PERSON] придбав інший автомобіль марки «Volkswagen Passat». Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що на початку листопада 2015 року він возив [PERSON] та [PERSON] на автомобільний ринок для прид-бання автомобіля. Позивач самостійно вибирав автомобіль для власного користування. [PERSON] взагалі не приймала участь ні у виборі автомобіля, ні в обговоренні такого вибору. Всі рішення приймав виключно [PERSON] самостійно. Тому [PERSON] здиву-вався, коли він дізнався про те, що автомобіль «Volkswagen Passat» був оформлений на [PERSON] Крім того, з копії довідки ТСЦ №8045 РСЦ МВС в м. Києві №68/8045 від 10 лютого 2017 року (а.с.7), а також копій розписок (а.с.30-31) вбачається, що, дійсно, 30 жовтня 2015 року [PERSON] відчужив у власність [PERSON] автомобіль марки «Volkswagen Tiguan», за що [PERSON] сплатив [PERSON] грошові кошти в роз-мірі 320000 гривень. Як вбачається з копії довідки-рахунку серії ААЕ №197045 від 6 листопада 2015 року (а.с.8), оформленої через тиждень, автомобіль марки «Volkswagen Passat» був придбаний за ціною 319120 гривень. Ретельний аналіз цих обставин свідчить про те, що автомобіль марки «Volkswagen Passat» придбавався виключно за грошові кошти [PERSON] та для його особистого користування. На спірні правовідносини не поширюється п.3 ч.1 ст.57 СК України. Тому у виконання п.3, п.4 ч.5 ст.12 ЦПК України суд розяснив представнику позивачу [PERSON] право подати заяву про зміну предмета позову: а саме, заявити вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля в частині покупця та визнання за його довірителем права власності на автомобіль. Однак представник позивача [PERSON] кате-горично відмовився від вжиття цього процесуального заходу. З огляду на це суд вважає, що підстави для визнання автомобіля марки «Volkswagen Passat» обєктом особистої власності [PERSON] відсутні. Тому у задоволенні позову в частині цієї вимоги йому належить відмовити також. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони про-порційно розміру задоволених позовних вимог. Встановлено, що [PERSON] сплатив судовий збір в розмірі 3831 гривні 20 копі-йок. Ця обставина підтверджується квитанцією (а.с.1). Водночас, у задоволенні предяв-леного ним позову відмовлено в повному обсязі. З огляду на це суд вважає, що підстави для відшкодування [PERSON] витрат на оплату судового збору відсутні.

Outcome: dismissed