Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

В квітні 2014р. Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «Теком» (далі-ПрАТ СК «Теком») звернулося до суду з зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2013р. між останнім та ПрАТ СК «Теком» було визнано мирову угоду, щодо врегулювання між ними спору стосовно відшкодування [PERSON] в порядку регресу суми виплаченого ПрАТ СК «Теком» страхового відшкодування у розмірі 39018,41 грн. Відповідно до умов вказаної мирової угоди, відповідач визнав факт заборгованості перед позивачем, щодо відшкодування останньому суми виплаченого страхового відшкодування по ДТП у розмірі 39018,41 грн., та зобов'язувався до 30 числа кожного місяця, починаючи з квітня 2013р. по травень 2016р. сплачувати на поточний рахунок ПрАТ СК «Теком» суму грошових коштів у розмірі 1000,00 грн., а в червні 2016р. - 1018,41 грн. Втім, станом на час звернення до суду, відповідач зазначені умови мирової угоди порушив і за період з квітня 2013р. по січень 2014р. сплатив тільки 8200,00 грн. Тому сума заборгованості відповідача перед ПрАТ СК «Теком» на дату подання позовної заяви становить 30818,41 грн. Посилаючись на те, що ухвала Малиновського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2013р. не може вважатися виконавчим документом, що підлягає виконанню державною виконавчою службою, позивач просив суд зобов'язати [PERSON] виконати умови мирової угоди, визнаною ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2013р., стягнути з відповідача на користь ПрАТ СК «Теком» 30818,41 грн. та судові витрати. Представник позивача, діюча за довіреністю від 12.03.2014р. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити, а також розглянути поданий позов в порядку заочного провадження, у зв'язку з систематичною неявкою відповідача в судові засідання, про що надала заяву (а.с.49, 59). Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не сповістив (а.с.55,56,57,58). У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд приймає рішення за наявними в справі доказами. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи позивача, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає що позовні вимоги ПрАТ СК «Теком» про спонукання до виконання мирової угоди, та стягнення грошових коштів, задоволенню не підлягають, з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Встановлено, що ПрАТ СК «Теком» є правонаступником усіх прав та обов'язків ЗАТ СК «Теком», є юридичною особою відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи, керується у своїй діяльності Статутом, має гербову та інші печатки (а.с.6-14). З пояснень представника позивача вбачається, що 03.02.2010р. на розі вул. Осипова та Базарна у м. Одесі відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Тойота», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON], який допустив зіткнення з автомобілем «Кіа Серато», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок чого автомобіль останнього отримав механічні пошкодження. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 25.03.2010р. [PERSON] був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення та притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. Оскільки автомобіль «Кіа Серато», д/н [NUMBER] на підставі договору добровільного страхування наземного транспортного засобу № 179-09 Д/т/АТ від 27.04.2009р. був застрахований ПрАТ СК «Теком», остання відповідно до страхового акту №120 від 19.03.2010р. та заяви [PERSON] виплатила останньому суму страхового відшкодування в розмірі 42348,00 грн. Матеріалами справи встановлено, що в 2013р. ПрАТ СК «Теком» звернулося до Малиновського районного суду м. Одеси з позовними вимогами до відповідача, щодо стягнення з останнього суми страхового відшкодування в розмірі 38632,08 грн., оскільки 4395,00 грн. відповідач сплатив позивачу в добровільному порядку. Судом встановлено, що ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2013р. було визнано між ПрАТ СК «Теком» та [PERSON] мирову угоду, щодо врегулювання між ними спору стосовно відшкодування останнім ПрАТ СК «Теком» суми виплаченого страхового відшкодування у розмірі 39018,41 грн. (а.с. 17-19) Відповідно до умов мирової угоди, відповідач визнав факт заборгованості перед позивачем, щодо відшкодування останньому суми виплаченого страхового відшкодування по ДТП у розмірі 39018,41 грн., та зобов'язувався до 30 числа кожного місяця, починаючи з квітня 2013р. по травень 2016р. сплачувати на поточний рахунок ПрАТ СК «Теком» суму грошових коштів у розмірі 1000,00 грн., а в червні 2016р. - 1018,41 грн. (а.с. 15). Встановлено, що на час звернення позивача до суду, відповідач зазначені умови мирової угоди порушив, за період з квітня 2013р. по січень 2014р. виплатив тільки 8200,00 грн., тому сума заборгованості на дату подання позовної заяви становить 30818,41 грн. Постановою Першого Приморського відділу ДВС Одеського МУЮ від 16.04.2014р. ПрАТ СК «Теком» було відмовлено в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали Малиновського районного суду м.Одеси від 22 квітня 2013р. з підстав відсутності заходів примусового виконання (а.с.26). Згідно з ч.1 ст.175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову. З матеріалів справи вбачається, що мирову угоду від 22 квітня 2013р. укладено між представником ПрАТ СК «Теком» та відповідачем [PERSON], який повністю визнав позовні вимоги позивача та зобов'язувався відшкодувати останньому завдану в порядку регресу матеріальну шкоду у повному обсязі. До ухвалення судового рішення, у зв'язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз'яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд. Зі змісту мирової угоди вбачається, що вона стосується прав та обов'язків саме сторін та предмета позову. Порядок вирішення зазначеного питання порушений не був. Підстави вважати, що умови мирової угоди суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, відсутні. Суд вважає, що визнання судом мирової угоди відповідно до ч.5 ст.175 ЦПК України дає сторонам право виконати її в примусовому порядку. Таким чином, суд вважає, що посилання представника позивача про те, що укладена за її участю мирова угода в процесі розгляду цивільної справи порушує права позивача, оскільки не підлягає виконанню у примусовому порядку, є неспроможними. Так, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до положень ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Згідно п.2 ч.2 цієї ж статті Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню такі виконавчі документи: ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних та кримінальних справах у випадках, передбачених законом. Відповідно до вимог ст.14 ЦПК України судові рішення (рішення суду та ухвали), що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності , встановленої законом. Отже, за умов, що ухвала відповідає вимогам ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», яка встановлює вимоги до виконавчого документа, вона є виконавчим документом, а тому підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Суд вважає, що укладаючи мирову угоду, сторони врегулювали спір між собою, відповідач визнав суму заборгованості перед позивачем та взяв на себе зобов'язання її відшкодувати. Таким чином, ухвала суду про визнання мирової угоди між сторонами встановлює та закріплює фактично зобов'язання [PERSON] перед ПрАТ СК «Теком», стосовно відшкодування шкоди в розмірі визначеною сторонами. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог ПрАТ СК «Теком» слід відмовити, так як позивачем неправильно визначено спосіб захисту своїх прав. Крім того, суд вважає, що оскільки позовні вимоги, з якими позивач звернувся до суду вже були предметом судового розгляду, з винесенням судового рішення у вигляді ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2013р. про визнання мирової угоди між ПрАТ СК «Теком» та [PERSON], то вимоги про стягнення з останнього суми відшкодування є подвійним стягненням, що не передбачено діючим законодавством. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір по справі складає 308,19 грн., які сплачені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: dismissed