Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

В лютому 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на період навчання. В обґрунтування позову посилався на те, що він є студентом Донського державного технічного університету денної форми навчання і потребує матеріальної допомоги. Відповідач [PERSON] є його батьком, котрий матеріальної допомоги йому не надає. Більшість його часу займає саме навчання, тому він не може влаштуватися на роботу та забезпечити себе самостійно. Матеріальну допомогу позивачу надає тільки мати, але їй одній неможливо в повній мірі забезпечити усі його витрати, повязані із навчанням, оскільки її дохід є невеликим. Просив суд стягнути з відповідача на його користь аліменти на своє утримання в розмірі ? частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від дня предявлення позову до суду і до закінчення ним навчання, тобто до 15.07.2018 року. Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 17 січня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на його утримання на період навчання в розмірі 1/8 частки з усіх видів доходів щомісячно, починаючи з 29 лютого 2016 року до закінчення навчання, тобто до 15 липня 2018 року включно. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. З вказаним рішенням суду не погодився відповідач [PERSON] і оскаржив його в апеляційному порядку. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення неповно зясував обставини, що мають значення для справи; недоведені обставини, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи. Просить апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання сина на період навчання в розмірі 1/24 частки з усіх видів доходів щомісячно, починаючи з 29 лютого 2016 року до закінчення навчання, тобто до 15 липня 2018 року включно. В судове засідання апеляційного суду позивач [PERSON] не зявився, хоча своєчасно і належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується телефонограмою, зареєстрованою в журналі телефонограм за № 588 (том № 2, а.с. 16). Заслухавши суддю - доповідача, вислухавши пояснення відповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 309 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до частини 1 статті 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх, дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач має матеріальну можливість утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання. Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що справа розглядалася за позовом повнолітнього сина, а не його матері, тому суд вийшов за межі позовної заяви, фактично розглядав справу в контексті матеріального становища матері, а не повнолітнього сина, є безпідставними виходячи з наступного. Частиною 1 статті 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається із частини 2 статті 200 СК України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Виходячи з наведеного вище, суд першої інстанції правильно дослідив матеріальне становище матері позивача. Доводи апеляційної скарги [PERSON] про те, що позивачем не надано жодних документів, що підтверджують витрати на щоденне харчування, для оплати гуртожитку, проїзду до місця навчання, періодичного придбання канцелярських товарів та навчальної літератури, сплати послуг Інтернет для підготовки до занять, є безпідставними, оскільки відповідно до частини 2 статті 61 ЦПК України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Крім того, в матеріалах справи є довідка про сплату вартості гуртожитку (а.с. 16). Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи стало через не виклик позивача [PERSON] до суду є безпідставними, оскільки в матеріалах справи є довіреність, якою [PERSON] уповноважив [PERSON] бути її представником з усіма правами, який наділений законом позивач (а.с. 9). Частиною 1 статті 12 ЦК України передбачено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що залишилися недоведеними головні обставини по справі потреба [PERSON] у матеріальній допомозі, повязаної саме з його навчанням, є безпідставними, оскільки підтверджується матеріалами справи, а саме: довідкою Федеральної державної бюджетної освітньої установи вищої освіти Донський державний технічний університет про те, що позивач є студентом денної форми навчання, отримує стипендію у розмірі 1340 російських рублів; оплата за проживання в гуртожитку склала 6102,75 російських рублів. Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що висновок суду першої інстанції про те, що він в змозі надавати матеріальну допомогу в розмірі 1/8 частки від заробітної плати не відповідає обставинам справи, є безпідставними, оскільки суд першої інстанції повно дослідив матеріальний стан відповідача, стан його здоровя, наявність на утриманні непрацездатної дружини, яка є інвалідом другої групи, виплату аліментів на неповнолітнього сина. Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про часткове задоволення позову. Разом з тим, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції невірно вказав термін закінчення навчання позивача. Матеріали справи містять довідки, в яких вказано різний остаточний термін навчання позивача [PERSON], а саме із довідок Донського державного технічного університету № 13-23007 від 03.11.2015 року, № 13-25857 від 18.12.2015 року вбачається попередній термін закінчення навчання 15.07.2018 року (а.с. 13, 168); із довідок № 11.2-11169 від 16.05.2016 року, № 11.2-22718 від 21.10.2016 року вбачається попередній термін закінчення навчання 30.06.2018 року (а.с. 165, 166). Частиною 1 статті 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Враховуючи викладене вище, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції слід змінити і остаточний термін стягнення аліментів на користь позивача з відповідача слід визначити до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення [PERSON] двадцяти трьох років.

Outcome: partial