overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-24 00:00:00

В липні 2017 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду із зазначеною вище позовною заявою. Вказувала, що 24.07.2013 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від спільного життя мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося через те, що мають різні характери та погляди на життя, втратили почуття любові та поваги один до одного, спільного господарства не ведуть, мають окремі бюджети, вважає збереження сім`ї неможливим, просила їх шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з'явилась, звернулась до суду із заявою в якій просила розглянути справу без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи зворотним поштовим повідомленням, тому суд вважає за можливе провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 224 ЦПК України. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 24.07.2013 року сторони у справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 800. Від спільного життя подружжя мають дочку [PERSON], [INFO]. Викладені обставини підтверджуються наявними в матеріалах доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. Доказів, які б спростовували викладені в позовній заяві обставини в матеріалах справи не містяться. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто 640 грн. сплаченого судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

В липні 2017 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду із зазначеною вище позовною заявою. Вказувала, що з 13.09.2013 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Зазначала, що в даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тому також потребує матеріальної допомоги. Посилаючись на відсутність матеріальної допомоги з боку відповідача, позивач просила стягнути кошти на особисте утримання в розмірі 1/6 частини заробітку відповідача щомісячно до досягнення сином трирічного віку. Позивач звернулась до суду з заявою, в якій просила розглядати справу у її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи зворотним поштовим повідомленням, тому суд вважає за можливе провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 224 ЦПК України. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 13.09.2013 року позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають двох дітей: дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. З довідки від 24.07.2017 року № 02-33/319 виданої Терезинською сільською радою Білоцерківського району Київської області вбачається, що [PERSON], [INFO] знаходиться в декретній відпустці, не працює, її неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з нею за адресою: [ADDRESS] та знаходяться на її утриманні. Згідно довідки № 07-38/1037 від 20.07.2017 року виданої Управлінням соціального захисту населення Білоцерківської районної державної адміністрації [PERSON] дійсно перебуває на обліку з 01.02.2015 року по даний час та отримує допомогу при народженні дитини. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Згідно ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч. 5 та ч. 6 ст. 84 СК України). З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача аліментів на особисте утримання позивача в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. На підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору на користь держави, тому відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави в сумі, що становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, тобто 640 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

В липні 2017 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із вищезазначеною позовною заявою. Вказувала, що 14.01.1999 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від спільного життя дітей не мають. Посилаючись на те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, оскільки мають різні характери та погляди на сімейне життя, більше десяти років не проживають разом, мають окремі бюджети, ведуть окремо господарство, не підтримують стосунків, шлюб існує лише формально, вважає збереження сім`ї неможливим, просила їх шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з'явилась, звернулася до суду із заявою в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, тому суд вважає за можливе провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 224 ЦПК України. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 14.01.1999 року сторони у справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано Новосельською сільською адміністрацією Вачського району Нижегірської області, актовий запис № 02. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. Доказів, які б спростовували викладені в позовній заяві обставини в матеріалах справи не містяться. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто 640 грн. сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

В липні 2017 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із вищезазначеною позовною заявою. Вказувала, що 19.12.2014 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від спільного життя мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, проживають окремо вже майже рік, відповідач не цікавиться життям сина, не допомагає у його вихованні, не підтримують стосунків як чоловік та дружина, тому шлюб існує лише формально, вважає збереження сім`ї неможливим, просила їх шлюб розірвати та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. В судове засідання позивач не з'явилась, звернулася до суду із заявою, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення про отримання повістки про виклик до суду, тому суд вважає за можливе провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 224 ЦПК України. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 19.12.2014 року сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 1898. Від спільного життя подружжя має дочку [PERSON], [INFO]. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права і обовязки. Доказів, які б спростовували викладені в позовній заяві обставини в матеріалах справи не містяться. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто 640 грн. сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-31 00:00:00

В липні 2017 року позивач звернулась з позовом до відповідача про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. В обґрунтування своїх позовних вимог посилались на те, що 25.04.2012 року померла спадкодавець [PERSON], якою за життя було складено заповіт, яким вона заповіла належне їй нерухоме майно в вигляді 13/50 частини [ADDRESS]. Позивач є єдиним спадкоємцем та задля реалізації своїх спадкових прав на нерухоме майно просить суд визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на 13/50 частини [ADDRESS] Позивач в судове засідання не зявилась, в письмовій заяві позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити, розглянувши справу за її відсутності. Представник позивача в судове засідання не зявилась, в письмовій заяві позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити, розглянувши справу за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявився, в письмовій заяві позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх заперечення, просив справу розглянути за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків: Як передбачено ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). 25.04.2012 року померла спадкодавець [PERSON] (а. с. 9) Відповідно до ст. 1233 ЦК України\~заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. За життя спадкодавець [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все належне їй майно [PERSON] (а. с. 26) [PERSON] за життя належало 13/50 частини квартири 13/50 частини [ADDRESS] (а. с. 10-14). Задля реалізації своїх прав, як спадкоємця після смерті [PERSON], [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Маріупольського нотаріального округу [PERSON], постановою якої від 04.07.2017 року було відмовлено у видачі свідоцтва на право власності на спадкове майно в звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно (а. с. 15) За правилами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Вивчивши надані матеріали, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підтвердженими наявними в матеріалах справи письмовими доказами, тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, також враховуючи визнання позовних вимоги відповідачем.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

В липні 2017 року позивач звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу. Вказувала, що з 01.03.2014 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають доньку [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, оскільки мають різні характери, стремління та погляди на сімейне життя, в звязку з чим між ними постійно виникають конфлікти, примирення не дало позитивних результатів, проживають окремо майже рік, мають окремі бюджети, ведуть окремо господарство, втратили почуття любові та поваги, вважає збереження шлюбу не можливим, просила шлюб розірвати, змінити прізвище на дошлюбне «Білопольська» та стягнути на її користь судові витрати. Сторони звернулись до суду із заявами про розгляд справи у їхню відсутність. Відповідач в поданій ним заяві позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив шлюб розірвати. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 01.03.2014 року сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 226. Від спільного життя подружжя має неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права і обовязки. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач змінювала прізвище при реєстрації шлюбу, тому суд вважає за можливе відновити їй прізвище на дошлюбне «Білопольська». Згідно вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто 640 грн. сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

В липні 2017 року позивач звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу. Вказувала, що з 25.12.2012 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося через те, що мають різні характери, вподобання та погляди на сімейне життя, це призводить до непорозумінь, примирення між ними не дали позитивних наслідків, більше півроку проживають окремо, мають окремі бюджети, ведуть окремо господарство, це призвело до того, що вони втратили один до одного почуття любові та поваги, стали чужими людьми, вважає збереження шлюбу неможливим, просила шлюб розірвати та стягнути судові витрати на її користь в сумі 640 грн. Сторони звернулись до суду із заявами про розгляд справи у їхню відсутність. Відповідач в поданій ним заяві позовні вимоги визнав в повному обсязі. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 25.12.2012 року сторони по справі перебувають у шлюбі, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 1603. Від спільного життя подружжя має сина [PERSON], [INFO]. Вказані обставини підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права і обовязки. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто 640 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

В липні 2017 року позивач звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу. Вказувала, що з 26.10.2015 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають доньку [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, через те, що мають різні погляди на шлюб та сім`ю, між ними постійно виникали сварки, в звязку з чим втратили взаємну любов та повагу, майже рік не ведуть спільного господарство та проживають окремо, не підтримують сімейних відносин, вважає збереження шлюбу не можливим, просила шлюб розірвати та стягнути на її користь судові витрати. Сторони звернулись до суду із заявами про розгляд справи у їхню відсутність. Позивач у поданій заяві позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечував. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 08.09.2015 року сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано виконавчим комітетом Пилипчанської сільської ради Білоцерківського району Київській області, актовий запис № 5. Від спільного життя подружжя має неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права і обовязки. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто 640 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

В липні 2017 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, вказавши, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 31 серпня 2013 року, від спільного життя мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Так як шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, просила розірвати шлюб. Позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, не представив доказів проти задоволення позову, тому суд на підставі ст. 169, 224 ЦПК України за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу заочно. Вивчивши матеріали справ суд встановив наступні обставини. Позивач і відповідач вступили до шлюбу 31 серпня 2013 року (актовий запис № 408). Подружнє життя припинено з причини втрати взаєморозуміння, наміру продовжувати сімейні відносини подружжя не має, сторони вважають подальше збереження шлюбу неможливим. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за можливе покласти на відповідача судові витрати. За таких обставин суд вважає, що позов про розлучення шлюбу підлягає задоволенню.

Outcome: approved