Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

В обгрунтування пред'явлених вимог вказано, що в грудні 2007 року позивач звернувся до своєї знайомої [PERSON] (відповідач) щодо позики грошової суми еквівалентної 50 тис. доларів США. Відповідач погодилася надати позику за умови забезпечення зобовязання повернути кошти шляхом укладення договору купівлі-продажу належного позивачу житлового будинку із надвірними будівлями, та земельної ділянки для його будівництва та обслуговування, що знаходиться в с. Тайкури по вул. Шевченка, 119 Рівненського району Рівненської області. Погодили щодо переоформлення вказаного майна назад на імя позивача після повернення позики. На виконання вказаних домовленостей сторони уклали договори. 09.01.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав від [PERSON] в борг грошові кошти у сумі 58\~тис. 880 доларів США (еквівалентом у 294 тис. 400 грн. за курсом 5,00 гривень за 1 долар США) із строком повернення до 09.01.2016. Того ж дня, 09.01.2008 року між тими ж сторонами було укладено договір купівлі- продажу житлового будинку із надвірними будівлями, та земельної ділянки для його будівництва та обслуговування (кадастровий номер 56 246 889 00 03 009 0067), що знаходиться в с. Тайкури по вул. Шевченка, 119 Рівненського району Рівненської області. Згідно умов вказаного договору [PERSON] продав, а [PERSON] купила зазначений будинок та земельну ділянку за 294 тис. 400 грн. Також, того дня, 09.01.2008 р. [PERSON] надала позивачу розписку про зобовязання переоформити право власності на вказаний будинок та земельну ділянку на імя позивача після сплати ним зазначеної позики. Вказано у позові, що в грудні 2015 року позивач повністю повернув (остаточно розрахувався) відповідачу вказану суму позики. Однак, відповідач не виконує обовязку щодо повернення на імя позивача права власності на вказані обєкти нерухомості. Позивач просив визнати удаваним укладений між [PERSON] та [PERSON] 01.09.20108 р. договір купівлі-продажу житлового будинку із надвірними будівлями, та земельної ділянки для його будівництва та обслуговування (кадастровий номер 56 246 889 00 03 009 0067), що знаходиться в с. Тайкури по вул. Шевченка, 119 Рівненського району Рівненської області. Встановити, що зазначений договір фактично є договором іпотеки вказаного нерухомого майна, укладений з метою забезпечення виконання зобовязання [PERSON] за договором позики від 09.01.2008 р. Визнати за [PERSON] право власності на вказаний будинок та земельну ділянку. В судове засідання позивач та його представник [PERSON] не з'явились. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду подано заяву про розгляд справи у їх відсутності, предявлені вимоги підтримали у повному обсязі, позов просили задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. До суду подано заяву про розгляд справи у її відсутності, предявлений позов визнала. Заперечень проти позову не подано. Зясувавши обставини, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що що 09.01.2008 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого позивач отримав в борг грошові кошти у сумі 58 тис. 880 доларів США (еквівалентом у 294 тис. 400 грн. за курсом 5,00 гривень за 1 долар США) із строком повернення до 09.01.2016. (а.с. 7). Підтвердженням передачі грошових коштів є підпис [PERSON] на борговій розписці (а.с. 9). В судовому порядку неналежність такої розписки не встановлено. Згідно положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до положень статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (постанова Верховного Суд України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13). Крім того, 09.01.2008 р. укладено договір купівлі-продажу житлового будинку із надвірними будівлями, та земельної ділянки для його будівництва та обслуговування, площею 0,2481 га (кадастровий номер 56 246 889 00 03 009 0067), що знаходиться в с. Тайкури по вул. Шевченка, 119 Рівненського району Рівненської області. Згідно умов вказаного договору [PERSON] продав, а [PERSON] купила зазначений будинок та земельну ділянку за 294 тис. 400 грн (а.с. 10). Також, того дня, 09.01.2008 р. [PERSON] надала позивачу розписку про зобовязання переоформити право власності на вказаний будинок та земельну ділянку на імя позивача після сплати ним зазначеної позики. Вказано у розписці, що укладення договору купівлі-продажу від 09.01.2008 р. Укладено з метою забезпечення повернення [PERSON] позики в сумі 58 тис. 880 доларів США (а.с. 11). Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обовязки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Із урахуванням встановлених обставин, згідно вказаних норм Закону, суд вважає обгрунтованими доводи позивача про те, що договір купівлі-продажу 09.01.2008 р. був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили -договору іпотеки, для забезпечення виконання зобовязання [PERSON] за договором позики від 09.01.2008 р. Сторони умисно оформили договір купівлі-продажу, але між ними насправді встановилися інші правовідносини. [PERSON], як покупець за вказаним договором, зазначеним будинком та земельною ділянкою не користувалася (а.с. 12), вказані обєкти нерухомості у її ([PERSON]А.) розпорядження не перейшли. [PERSON] зі своєю сімєю постійно проживали у зазначеному будинку та користувались земельною ділянкою (а.с. 13), сплачував рахунки за користування послугами газо- та електропостачання (а.с. 14-19). Враховується характер дій сторін після укладення вказаного договору, зокрема те, що майно вказане у договорі не передано у володіння та розпорядження [PERSON], а фактично залишилося в [PERSON] Суд вважає доведеною ту обставину, що сторони вказали у договорі купівлі-продажу від 09.01.2017 р. суму, не відповідає дійсній вартості нерухомого майна, а відповідає сумі позики за відповідним договором, що укладався того ж дня, 09.01.2017 р. У розписці від 09.01.2008 р. [PERSON] прямо вказує про свій обовязок безоплатно переоформити право власності на вказані будинок та земельну ділянку на імя [PERSON] після повернення ним боргу в сумі 58 тис. 880 доларів США, а також і про те, що зазначений договір купівлі-продажу від 09.01.2017 р. укладений з метою забезпечити повернення [PERSON] згаданої позики у вказаному розмірі (а.с. 11). За вказаних обставин, суд вважає, що у сторін виникли права та обовязки, але не ті, що випливають зі змісту правочину купівлі-продажу, а такі - що із договору іпотеки. Тому підлягає до задоволення позов в частині про визнання удаваним договору купівлі-продажу від 09.01.2008 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] щодо житлового будинку із надвірними будівлями, та земельної ділянки для його будівництва та обслуговування (кадастровий номер 56 246 889 00 03 009 0067), що знаходиться в с. Тайкури по вул. Шевченка, 119 Рівненського району Рівненської області. На підставі статті 235 ЦК України слід визнати, що між [PERSON] та [PERSON] укладено договір іпотеки від 09.01.2008 року щодо вказаного нерухомого майна з метою забезпечення зобовязань [PERSON] за договором позики від 09.01.2008 р. на суму 58 тис. 880 доларів США. Згідно зі статтею 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до статті 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Законом України «Про іпотеку» встановлено, що у разі припинення основного зобовязання іпотека припиняється. Відповідно до ст.ст. 526-527, 530 ЦПК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, належними сторонами та у встановлений у зобов'язанні строк. Повернення [PERSON] суми позики за договором від 09.01.2008 р. підтверджується підписами [PERSON] у графіку погашення позики, що є додатком до вказаного договору позики (а.с. 8), тому суд ввавжає обгрунтованими доводи позивача про належне виконання основного зобовязання за договором позики. Оскільки за положеннями ст.11 Цивільного кодексу сторони в договорі мають діяти добросовісно, і відповідач обрав спосіб захисту своїх прав шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором, така заборгованість сплачена, то позивач має право очікувати припинення іпотеки. За змістом ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положеннями ст. 392 ЦК України передбачено можливість власника майна пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи встановлені обставини, щодо правовідносин, що виникли між сторонами по даній справі, суд приходить до висновку про наявність належного виконання основного зобовязання за договором позики, як підстави для припинення іпотеки, а тому позовні вимоги про визнання за [PERSON] підлягають до задоволення.

Outcome: approved