Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

В липні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить стягнути заборгованість по кредитному договору суму боргу -53050,00 грн, суму трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості-763,05 грн, суму пені - 4464,92 грн, суму інфляційних втрат від простроченої суми заборгованості -793,94, а разом, стягнути - 59071, 91 грн. та понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01.03.2017 року між [PERSON] як позикодавцем та [PERSON] як позичальником було укладено Договір позики. За умовами договору [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 2 393, 00. Факт отримання грошових коштів підтверджується особистим підписом відповідача у розписці, власноруч складеній і підписаній відповідачем. Відповідно до договору позики від 01.03.2017 року [PERSON] зобов`язався повернути позику [PERSON] у строк до 01.03.2019 року. Станом на 19.07.2019 року грошові кошти [PERSON] в повному обсязі не повернув. За вказаних обставин, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просить задовольнити в повному обсязі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24.07.2019 було відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Засвідчені належним чином копії ухвал про відкриття провадження у справі, копії позовної заяви з додатками надсилались судом на останню відому адресу реєстрації відповідача (а.с. 42). Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити. Зазначив, що на момент розгляду справи обставини. Викладені в позові не змінились, боргові зобов`язання відповідачем виконано не було. Повідомив про надання згоди на ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином. Відповідно до інформації Укрпошти судові повістки повернулися на адресу суду з відміткою «Відправлення не вручене під час доставки: інші причини». (а.с. 62). В розумінні ч. 1 ст. 131 ЦПК України судова повістка на ім`я відповідача вважається доставленою. Відзив на позовну заяву, заяви з процесуальних питань від сторони відповідача до суду не надходили. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч.8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача за правилами спрощеного позовного провадження та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав. При цьому, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судовим розглядом встановлено, що 01.03.2017 позивач [PERSON] передав, а відповідач [PERSON] отримав грошові кошти в борг в розмірі 2 393, 00 дол. США. Відповідач зобов`язався повернути готівкою в строк до 01.03.2019. Вказані обставини підтверджуються договором позики від 01.03.2017, в якому вказано про фактичне отримання відповідачем грошових коштів (а.с.13). У відповідності до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. За правилами ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що «відповідно до норм ст.ст.1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання». Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки». За наданим позивачем розрахунком, у зв`язку з порушенням [PERSON] зобов`язань у нього виникла заборгованість у розмірі 59071, 91 грн., що складається з наступного: сума боргу - 53050,00 грн., сума трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості-763,05 грн, сума пені - 4464,92 грн, сума інфляційних втрат від простроченої суми заборгованості -793,94, а разом- 59071, 91 грн, розрахунок позивача зроблено Таким чином, суд прийшов до висновку, про встановлення факту передачі грошей від позивача відповідачу 01.03.2017. Водночас, відповідач суму боргу в строки обумовлені договором не повернув. Матеріали справи містять письмові звернення до відповідача від представника позивача з проханням повернути грошові кошти (а.с. 18, 25). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З урахуванням викладеного, оскільки судовим розглядом встановлено, що відповідач свої зобов`язання повернути кошти позивачу в термін визначений договором позики, а саме в строк до 01.03.2019, не виконала, права позивача підлягають захисту, тому позовні вимоги в частині стягнення суми боргу, підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, пені та трьох процентів річних, суд вважає його вірним та таким, що підлягає задоволенню. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, в порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 514, 516, 517, 525, 526, 625, 629, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: approved