Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 18 березня 2019 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 28 березня 2019 року. Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 16 квітня 2007 року між ВАТ «[PERSON] Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «[PERSON] Аваль») та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №014/4080/82/32345, згідно умов якого банк зобовязався надати позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 23 460 доларів США строком до 15 квітня 2017 року, а відповідач зобовязався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 13,75 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора та виконати всі інші зобовязання в порядку та строки, визначені кредитним договором. 17 березня 2009 року між сторонами була укладена Додаткова угода № 014/4080/82/32345_1, за якою сторони дійшли згоди збільшити строк кредиту на 160 календарних місяців (дата остаточного погашення кредиту 15 липня 2022 року); тимчасово на період з 15 квітня 2009 року до 15 квітня 2010 року зменшити розмір щомісячного платежу позичальника за кредитним договором до розміру процентів, а також збільшено розмір кредиту шляхом видачі додаткового траншу за кредитом до 16 березня 2010 року на 1 688,14 доларів США. Крім того, 26 липня 2010 року була укладена Додаткова угода № 014/4080/82/32345/2, за якою сторони дійшли згоди збільшити строк кредиту на 11 календарних місяців (дата остаточного погашення кредиту 15 червня 2023 року), а також дійшли згоди щодо врегулювання заборгованості час сплати якої настав; тимчасово на період з 15 серпня 2010 року по 14 серпня 2011 року сторони домовилися зменшити розмір щомісячного платежу позичальника за кредитним договором. В забезпечення належного виконання [PERSON] умов кредитного договору, між позивачем та [PERSON] було укладено Договір поруки № 1 від 16 квітня 2007 року, згідно якого поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобовязання перед кредитором відповідати по зобовязаннях боржника, що виникають з умов вищезазначеного кредитного договору в повному обсязі цих зобовязань. Однак всупереч вимогам кредитного договору, позичальник не виконав взяті на себе договірні зобовязання, а саме не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом, а відтак станом на 06 грудня 2017 року заборгованість [PERSON] перед банком склала 20 448,97 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає 555 484,12 грн., що складається із заборгованості за кредитом 20 448,97 доларів США, що становить 555 484,12 грн., у тому числі прострочена заборгованість за кредитом 6 455,34 долари США, що становить 175 355,48 грн. Оскільки позичальник не виконує умови кредитного договору та вимоги банку щодо врегулювання заборгованості, тим самим нівелюючи приписи чинного законодавства України, у звязку з чим банк змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, тому просить позов задовольнити. У свою чергу представник відповідачів адвокат [PERSON] подала суду заяву про застосування строків позовної давності, оскільки банком пропущено строк для предявлення вимог як до позичальника, так і до поручителя. Згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 02 вересня 2015 року, суму боргу Перечинським районним судом було задоволено станом на 31 травня 2013 року і з того часу позовні заяви банком не подавалися і позовні вимоги не предявлялися. Отже стягнення коштів за розрахунком заборгованості від 06 грудня 2017 року (борг за тілом кредиту та відсотками) є заявленим за межами строків позовної давності, оскільки три роки пройшли і щодо стягнення основного боргу (три роки) і щодо стягнення штрафних санкцій та пені (один рік) і щодо предявлення вимог до поручителя (шість місяців). Крім того, щодо стягнення боргу саме за кредитним договором, то такий також не підлягає задоволенню у звязку з його припиненням згідно постанови Верховного Суду від 14 лютого 2018 року, адже вимоги про дострокове погашення кредиту надсилалися банком ще до звернення до суду з позовом у справі №304/840/13-ц, позов у якій було залишено без розгляду ще 18 жовтня 2016 року. Представник позивача подав заперечення проти вказаної заяви, у якій зазначив, що вперше позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки ще влітку 2013 року, внаслідок чого 24 вересня 2013 року Перечинським районним судом ухвалено заочне рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. За наслідками перегляду вказаного заочного рішення, а також апеляційного та касаційного перегляду вказаної справи, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 вересня 2015 року касаційну скаргу було задоволено та скасовано судові рішення першої і апеляційної інстанції, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Після того, 18 жовтня 2016 року Перечинським районним судом Закарпатської області позовну заяву банку про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України залишено без розгляду. Згодом, з огляду на невиконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором, 07 грудня 2017 року, банком було надіслано вимоги відповідачам про дострокове виконання вимог за кредитним договором та усунення порушення основного зобовязання, а пізніше, 03 квітня 2018 року банк був змушений повторно звернутися до суду за захистом своїх прав шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Отже, позивач про порушення свого права дізнався у 2013 році і одразу звернувся до суду з відповідним позовом, проте через багаторічний судовий процес остаточне рішення за позовом банку до відповідачів було ухвалено лише 02 вересня 2015 року за результатами його перегляду касаційною інстанцією. Таким чином, відповідно до частин 2, 3 статті 264 ЦК України позовна давність була перервана внаслідок предявлення банком позову до відповідачів, після чого перебіг строку позовної давності почався заново. Отже, відповідно до ст. 257 ЦК України спливом строку позовної давності було 02 вересня 2018 року, тоді як даний позов подано до суду у квітні 2018 року. Крім того, звертає увагу на те, що строк остаточного погашення кредиту взагалі є 15 червня 2023 року. На підставі вищенаведеного представник просить у задоволенні заяви про застосування строків позовної давності відмовити у повному обсязі та задовольнити позовні вимоги банку.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Адвокат [PERSON] як представник позивача у судовому засідання позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила такі задовольнити, посилаючись на обставини позову та заперечення проти заяви про застосування строків позовної давності. У судовому засіданні представника відповідачів адвокат [PERSON] проти позову заперечила у повному обсязі, навівши підстави заяви про застосування строків позовної давності. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно за статтями 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. У судовому засіданні встановлено, що 16 квітня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/4080/82/32345, згідно якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 23 460 доларів США, а позичальник зобовязався у строк до 15 квітня 2017 року (включно) повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 13,750 відсотків річних (Т. 1, а. с. 109-117). У відповідності до Додаткової угоди № 014/4080/82/32345/1 від 17 березня 2009 року до Кредитного договору № 014/4080/82/32345 від 16 квітня 2007 року та Додаткової угоди №014/4080/82/32345/2 від 26 липня 2010 року до Кредитного договору № 014/4080/82/32345 від 16 квітня 2007 року з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України сторони досягли згоди про зміну умов погашення (реструктуризацію) Кредиту з встановленням дати остаточного погашення кредиту 15 червня 2023 року. крім того, сторони дійшли згоди збільшити строк кредиту на 160 календарних місяців (дата остаточного погашення кредиту 15 липня 2022 року); тимчасово на період з 15 квітня 2009 року до 15 квітня 2010 року зменшити розмір щомісячного платежу позичальника за кредитним договором до розміру процентів, а також збільшено розмір кредиту шляхом видачі додаткового траншу за кредитом до 16 березня 2010 року на 1 688,14 доларів США. Одночасно з укладенням даної додаткової угоди в Додатку до неї сторони встановили Графік щомісячного погашення заборгованості за кредитом в новій редакції (Т.1, а. с. 118-130). Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом. За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Так, згідно п. 1.1. Кредитного договору № 014/4080/82/32345 від 16 квітня 2007 року [PERSON] зобовязався належним чином використати та повернути кредитору суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів банку, а також виконати інші зобовязання в порядку та строки, визначені цим договором. Встановлено, що в забезпечення належного виконання відповідачем [PERSON] умов кредитного договору, між ВАТ «[PERSON] Аваль» та відповідачем [PERSON] було укладено Договір поруки № 1 від 16 квітня 2007 року, згідно якого поручитель\~ на добровільних засадах взяла на себе зобовязання перед кредитором відповідати по зобовязаннях боржника, що виникають з умов вищезазначеного кредитного договору в повному обсязі цих зобовязань (Т. 1, а. с. 131-133). Разом з цим встановлено, що відповідач [PERSON] порушив зобовязання по кредитному договору та відповідно Додатковим угодам. Таким чином, заборгованість за ним станом на 06 грудня 2017 року склала 20 448,97 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає 555 484,12 грн., що складається із заборгованості за кредитом 20 448,97 доларів США, що становить 555 484,12 грн., у тому числі прострочена заборгованість за кредитом 6 455,34 долари США, що становить 175 355,48 грн. (Т. 1, а. с.10-13). Правовідносини між сторонами випливають із зобовязань, що виникають внаслідок договору, які врегульовані нормами глави 48 ЦК України, зокрема згідно вимог статті 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з пунктами 5.5., 10.1. Кредитного договору позичальник зобовязується достроково здійснити повернення кредиту, відсотків та інших платежів, що визначені цим кредитним договором у разі невиконання або неналежного виконання ним своїх зобовязань за цим Договором та/або договорів застави/іпотеки, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. За порушення строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісій, передбачених цим договором, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочки. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит і сплатити проценти. Позивач обовязки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві, який зобовязався за договором повертати кредит з процентами періодичними платежами. Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності зі статтею 610 цього Кодексу порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобовязання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобовязання є його порушенням. На підставі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. З положень статей 553, 556 ЦК України вбачається, що особливим видом договорів є договір поруки, змістом якого є забезпечення виконання дійсного зобовязання, а саме за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником частково або в повному обсязі. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Так, п. 1.2. Договору поруки № 1 від 16 квітня 2007 року сторони передбачили, що поручитель [PERSON] на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед банком відповідати за борговими зобовязаннями боржника [PERSON], які виникають з умов кредитного договору № 014/4080/82/32345 від 16 квітня 2007 року, а саме повернути кредит в розмірі 23 460 доларів США, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи) у розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови Кредитного договору у повному обсязі (Т. 1, а. с. 131-133).\~\~\~\~\~\~\~\~\~ За таких обставин, оцінюючи всі докази в їх сукупності та взаємозв'язку, судом встановлено, що відповідач [PERSON] в порушення умов Кредитного договору та ст. 526 ЦК України, не виконав свої зобов'язання перед позивачем по погашенню кредиту, поручитель [PERSON] зобовязалася перед позивачем виконати зобовязання боржника у повному обсязі, а тому суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості з відповідачів у солідарному порядку підлягають задоволенню. Що стосується заяви представника відповідачів [PERSON] та [PERSON] про застосування строків позовної давності, то суд приходить до такого висновку. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно з ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як вбачається із заяви про застосування строків позовної давності, адвокат [PERSON] зазначає, що заборгованість, з приводу якої заявлено позов, виникла у боржника [PERSON] за період з 01 жовтня 2012 року до травня 2013 року (часу звернення позивача до суду) у звязку з несплатою боржником поточних щомісячних платежів із погашення кредиту та процентів за користування ним, а відтак позовна давність за такими вимогами спливла. Разом з цим, як підтверджено матеріалами справи, заочним рішенням Перечинського районного суду від 27 лютого 2014 року, винесеним за результатами перегляду заочного рішення цього ж суду від 24 вересня 2013 року, задоволено позов ПАТ «[PERSON] Аваль» до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. За результатами розгляду вказаної справи Апеляційним судом Закарпатської області, ухвалою від 27 лютого 2015 року заочне рішення від 27 лютого 2014 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 вересня 2015 року заочне рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 27 лютого 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 27 лютого 2015 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції, за наслідками якого ухвалою від 18 жовтня 2016 року позовну заяву ПАТ «[PERSON] Аваль» до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без розгляду. Відповідно до частин 2, 3 статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Так, дізнавшись у 2013 році про порушення свого права, про що також зазначає у заяві про застосування строку позовної давності представник відповідачів, банк у тому ж році звернувся з відповідним позовом до суду, остаточне рішення у якому було винесене касаційною інстанцією 02 вересня 2015 року, а відтак, саме з цієї дати почав спливати строк позовної давності, який відповідно закінчився 02 вересня 2018 року. З даним позовом банк звернувся до суду 12 квітня 2018 року. Крім того, уклавши 26 липня 2010 року Додаткову угоду № 014/4080/82/32345/2 сторони даного зобовязання дійшли згоди щодо дати остаточного погашення кредиту 15 червня 2023 року.\~\~\~\~\~\~\~ Отже, за таких обставин слід вважати, що позивач звернувся в суд з даним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з дотриманням строків позовної давності, і такі позивачем не пропущено. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідає положенням ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved