Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

В квітні місяці 2017 року [PERSON] звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову зазначив, що він з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбу від якого у них [INFO] народилися близнюки: [PERSON] та [PERSON]. Шлюб між позивачем та відповідачем розірваний, разом сторони не проживають. На теперішній час діти проживають з батьком [PERSON] та бабусею [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Більше ніж три роки ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей відповідач не надавала і не надає по цей час, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не спілкується з дітьми взагалі, тобто не дбає про їх нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Разом з тим, вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.10.2015 року [PERSON] визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.309 КК України та призначено їй покарання у вигляді чотири роки і два місяці позбавлення волі. Також, рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.09.2010 року [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно її малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.09.2012 року відповідач [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно її неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Враховуючи викладене, позивач просить суд позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO], а також стягнути з [PERSON] [INFO] на користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку ( доходів) ( по 1/6 частині на кожну дитину) , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 07.04.2017 року до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні викладених в позовній заяві. Відповідач в судове засіданні не з'явилася, надала до суду свої заперечення в яких зазначила, що позовні вимоги не визнає, піклуватися за дітьми не має можливості оскільки відбуває покарання в місця позбавлення волі, а тому просить в задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки судові не повідомив. Заслухавши думку учасників судового процесу та дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивач з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбу від якого у них [INFO] народилися близнюки: [PERSON] та [PERSON]. Шлюб між позивачем та відповідачем розірваний, разом сторони не проживають. На теперішній час діти проживають з батьком [PERSON] та бабусею [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Більше ніж три роки ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей відповідач не надавала і не надає по цей час, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не спілкується з дітьми взагалі, тобто не дбає про їх нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Утримання дітей, надання їй матеріальної допомоги є природним обов'язком батьків, зокрема ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Всупереч зазначеним вимогам, відповідач ухиляється від свого обов'язку щодо утримання неповнолітніх дітей. Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» факт ухилення від виховання може бути підтверджено наведеними доказами. Стаття 150 СК України передбачає, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дітьми повної загальної середньої освіти, готувати їх до самостійного життя. Згідно ст.164 ч.1 п.2 Сімейного Кодексу України - батько або мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання обов'язків щодо виховання, утримання та розвитку дітей. Згідно із ч. 4 ст. 19 СК участь органу опіки та піклування при розгляді справ щодо позбавлення батьківських справ є обов'язковою. Відповідно до положень ст. 19 СК орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дітей, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дітьми, брати участь у їх вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дітей. Статтею 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Такими особами є один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживають діти, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вони перебувають, орган опіки та піклування, прокурор, а також самі діти, які досягли 14 років. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті ради від 12.11.2017 за №4/4-1773 вважає, що позбавлення батьківських прав матері, [PERSON] відносно дітей: [PERSON] та [PERSON] є не доцільним. Разом з тим, Висновок органу опіки та піклування щодо розв'язання спору має рекомендований характер, з яким суд може не погодитись, якщо вбачатиме його недостатньо обґрунтованим, таким, що суперечить інтересам дитини. Суд враховує, що вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.10.2015 року [PERSON] визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.309 КК України та призначено їй покарання у вигляді чотири роки і два місяці позбавлення волі. Також, рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.09.2010 року [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно її малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.09.2012 року відповідач [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно її неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання ; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення: не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умови для отримання нею освіти. Зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку, що відповідача слід позбавити батьківських прав відносно малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO]. Верховний суд України, в п. п. 15, 17 Постанови Пленуму «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року за № 3 роз'яснив, що відповідно до ст. 180 СК батьки зобов'язані - утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. З ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. П. 16 Пленуму ВСУ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав визначено, що одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дітей. Узагальненням ВСУ практики розгляду судами справ, пов'язаних із позбавленням батьківських прав, поновленням батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми роз'яснено, що якщо в одному позові вимоги про позбавлення батьківських прав (та інші вимоги щодо захисту прав дитини) поєднуються з вимогою про стягнення аліментів, такий позов може подаватися за вибором позивача. Таким, чином суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] [INFO] на користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку ( доходів) ( по 1/6 частині на кожну дитину) , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 07.04.2017 року до досягнення дітьми повноліття.

Outcome: approved