Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

В липні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати попередній договір купівлі-продажу №0006 від 26.03.2018 на придбання автомобіля, укладений між ним та ТОВ «Партнеральянс» недійсним, внаслідок чого повернути сторони в первісне положення, стягнувши з відповідача на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 50320 грн. та стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 20000 грн. Позовні вимоги мотивував тим, що 26.03.2018 між ним і ТОВ «Партнеральянс» був укладений попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу №0006, за яким сторони зобов`язалися у встановлений строк укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу- автомобіля марки Renault, модель Duster за ідентифікаційними ознаками, зазначеними в п.1.2 договору. На виконання умов п.2.1 попереднього договору позивач здійснив оплату грошових коштів в розмірі 50320 грн., що складає біля 50% вартості автомобіля. Після сплати зазначеної суми позивач зрозумів, що він суттєво помилявся відносно обставин, умов та природи самого договору, сприйняв його як договір купівлі-продажу, а відповідача він сприймав не посередником в правочині, а самим продавцем автомобіля та був впевнений, що автомобіль є у наявності та буде переданий йому в день укладення договору. Позивач зазначає, що не знав та не розумів, що замість договору купівлі-продажу автомобіля він підписує з посередником в особі ТОВ «Партнеральянс» попередній договір, що відповідачем будуть надані послуги щодо пошуку автомобіля. Співробітник відповідача запевнила його, що автомобіль буде йому надано в той же день. Позивач вважає укладений попередній договір недійсним відповідно до ст.229 ЦК України, як укладений під впливом омани та неправдивої інформації з боку ТОВ «Партнеральянс». 04.09.2018 ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку загального провадження. 01.04.2019 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з`явився, просив розглянути позов у його відсутність. 14.05.2019 до суду надійшла заява позивача, в якій він просив замінити первісного відповідача належним відповідачем: з ТОВ «Партнеральянс» на ТОВ «Стоксолюшен», визнати попередній договір №0006 від 26.03.2018 недійсним і повернути сторони в первісне положення, стягнувши з ТОВ «Стоксолюшен» на його користь 50320 грн., розглянути справу за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Ухвалою суду від 17.05.2019 клопотання позивача про заміну первісного відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Партнеральянс» на належного відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Стоксолюшен» повернуто заявнику без розгляду. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, відзив на позов суду не подав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив наступні обставини. 26.03.2018 між [PERSON] як покупцем і ТОВ «Парнеральянс» як продавцем був укладений попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким сторони зобов`язалися у встановлений строк укласти договір б/н купівлі-продажу транспортного засобу -автомобіля марки Renault модель Duster рік випуску 2013 на умовах, встановлених попереднім договором (а.с.3-4). Відповідно до п.1.5 попереднього договору сторони зобов`язались укласти основний договір 26.03.2018 за умови повного виконання позивачем п.2.1 попереднього договору. П.2.1 попереднього договору встановлено обовязок покупця (позивача у справі) перерахувати на поточний рахунок продавця (відповідача у справі) грошові кошти в розмірі (сума не зазначена), а продавець своїм підписом під попереднім договором підтверджує отримання таких коштів. Зазначена сума розцінюється сторонами як аванс за основним договором (п.2.2 попереднього договору). Позивач [PERSON] перерахував ТОВ «Партнеральянс» кошти у розмірі 50320,60 грн. у рахунок сплати за договором №006 від 26.03.2018, що підтверджується квитанцією №1180 3817 8684 5580 від 26.03.2018 (а.с.5). Суд не може достовірно встановити, що зазначені кошти були переведені позивачем у рахунок сплати саме за попереднім договором, наданим суду у якості доказу. Попередній договір не містить номера та суми грошових коштів, яку [PERSON] зобов`язався сплатити в рахунок авансу. Листом ТОВ «Партнеральянс» вих. №05 від 02.05.2018 підтверджується здійснення відповідачем дій, направлених на підбір та подальшу купівлю транспортного засобу, що є предметом попереднього договору, на припинення договору не погодилося (а.с.6). Відповідно до\~ч.1\~ст.\~635\~ЦК України\~попереднім є\~договір,\~сторони якого\~зобов`язуються протягом\~певного строку\~(у\~певний термін)\~укласти договір\~в майбутньому\~(основний\~договір)\~на умовах,\~встановлених попереднім\~договором. Законом\~може бути\~встановлено обмеження\~щодо строку\~(терміну),\~в який\~має бути\~укладений основний\~договір на\~підставі попереднього\~договору. Істотні\~умови основного\~договору,\~що не\~встановлені попереднім\~договором,\~погоджуються у\~порядку,\~встановленому сторонами\~у попередньому\~договорі,\~якщо такий\~порядок не\~встановлений актами\~цивільного законодавства. В попередньому договорі кінцевим терміном укладення основного договору визначено сторонами 31.12.2019, тобто кінцевий термін укладення основного договору не настав як на момент звернення до суду, так і на момент ухвалення рішення. Щодо не визначення у попередньому договорі вартості автомобіля, то оспорюваний договір взагалі не містить ціни автомобіля, що відповідно до закону не є обов`язковою умовою попереднього договору. Ціна договору є істотною умовою для основного договору (в нашому випадку - договір купівлі-продажу транспортного засобу). Крім того, з умов попереднього договору не вбачається, що відповідач зобов`язався надати адміністративні послуги щодо пошуку автомобіля за заданими критеріями. В обґрунтування недійсності правочину позивач посилається на ст.229 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Згідно з п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 6.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду судами справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що помилка дійсно мала місце саме на момент вчинення правочину. Договір укладений між сторонами у справі називається попереднім, а тому вбачається незнання закону позивачем, що в свою чергу призвело до неправильного тлумачення позивачем укладеного договору. За таких обставин, підстав для визнання правочину вчиненим під впливом помилки не вбачається. Оскільки позивачем не доведено обставин, за яких би оспорюваним ним договір міг вважатися недійсним, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України, тобто судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та в даному випадку покладається на позивача в повному обсязі в зв`язку з відмовою у позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed