Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

В лютому 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, який уточнила 13.06.2019 року, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме, квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , посвідчений Одеською товарною біржею в м.Ізмаїлі 06.10.1999 року, реєстровий номер №4874. Свої вимоги обґрунтовує тим, в період шлюбу із [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS] на підставі договору №4874 від 06.10.1999 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.02.2009 року по справі №2-1144/09 визнано за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Оскільки позивачка позбавлена можливості розпоряджатися майном, належним їй, просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна №4874 від 06.10.1999 року та визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири. Позивачка в судове засідання не з`явилася, сповіщена належним чином про час та місце судового розгляду, причини неявки суду не повідомила, надала суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні, просила розглядати справу у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, сповіщений про час та дату судового розгляду належним чином, надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення, просив суд розглядати справу у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст.206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частинами 1, 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до ст.328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна №4874 від 06.10.1999 року - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] продали, а [PERSON] , придбала квартиру [ADDRESS] (а.с.14-15). Дане також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №170518392 від 14.06.2019 року. Згідно розпорядження Ізмаїльського міського голови від 19.02.2016 року № 57р «Про перейменування вулиць, провулків та проспекту в м.Ізмаїлі Одеської області» проспект Леніна перейменовано на проспект Миру. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 04.09.2008 року [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб 04.09.2008 року, актовий запис №211. Позивачка змінила прізвище на [PERSON] . Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 13.06.2015 року, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 13.06.2015 року, актовий запис №293. [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.02.2009 року визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Рішення набрало чинності 24.11.2009 року. Всі зобов`язання за договором купівлі - продажу сторонами виконані в повному обсязі, а саме, відповідно до п.5 договору квартира продана за 6500,00 грн., які отримані продавцем до підписання даного договору. На теперішній час вказаний договір не оскаржений та не скасований. Договір купівлі продажу нерухомого майна від 06.10.1999 року посвідчений Одеською товарною біржею, реєстровий №4874, зареєстрований в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 23.10.2008 року. Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2003 року передбачено, що положення зазначеного Кодексу застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК 2003 року положення цього Кодексу застосовується до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки правовідносини виникли до набрання новим Кодексом чинності, так як договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений до вступу в законну силу Цивільного Кодексу України в редакції 2003 року, і не мають подовжувального характеру, тому суд при розгляді справи керується положеннями ЦК 1963 року. Згідно ст.ст.128,224,227 ЦК УРСР (1963 рік), діючого на час розгляду справи, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності визнається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону або договору. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі. Відповідно до роз`яснень, даних в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.78 р., із змінами від 25.05.98 р. «Про судову практику у справах про визнання угод недійсними» угоди купівлі-продажу (зокрема при придбанні на біржових торгах) житлового будинку (квартири) або його (її) частини підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. При цьому, якщо така угода виконана повністю або частково однією із сторін, а інша сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК на вимогу сторони, що виконала угоду має право визнати її дійсною. На час укладення зазначеного договору діяла ст.15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якої не вимагалось подальше нотаріальне посвідчення угоди, укладеної на біржі. Відповідно до пунктів 1.1., 1.4., 1.7., 1.9 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету України з житлово-комунального господарства від 09.06.98 року №121, Інструкція визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в Україні. Державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об`єкти нерухомості, розташовані на всій території України. Реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюється на підставі правовстановлюючих документів за рахунок коштів власників нерухомого майна. Пунктом 2 Інструкції визначений порядок здійснення державної реєстрації, підпунктом 2.1.д) якого зазначено, що на оригіналі правовстановлюючого документу робиться реєстраційний напис. Додатком 1 до вказаної Інструкції визначений перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких здійснюється державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна. Відповідно до пункту 9 Переліку зазначено: «Договори купівлі-продажу, обміну, зареєстровані біржею». Відповідно до п.49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 року і чинної на момент укладення договору між сторонами (06.10.1999 року), - договір купівлі - продажу, зареєстрований на біржі є документом, що підтверджує право власності на житловий будинок, що відчужується. Згідно зі ст.220 ч.2 ЦК України якщо сторони домовились відносно всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне чи часткове виконання договору, проте одна зі сторін ухиляється від нотаріального його посвідчення, суд може визнати цей договір дійсним. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення договору не потрібне. При укладенні договору всі вимоги, передбачені ст.15 Закону України «Про товарні біржі», між сторонами виконано належним чином, про що свідчить сам договір. З огляду на вищевказане, враховуючи, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, суд визнає договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме, квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , посвідчений Одеською товарною біржею в м.Ізмаїлі 06.10.1999 року, реєстровий номер №4874 дійсним. У відповідності зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до роз`яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,77,78,79,80,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, а також те, що відповідач позов визнав, рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.02.2009 року визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , суд приходить до висновку про задоволення позову, визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме, квартири [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , посвідчений Одеською товарною біржею 06.10.1999 року, реєстровий №4874, та визнання права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] за [PERSON]

Outcome: approved