Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

В листопаді 2019 року позивачка звернулася до суду із позовом до Грейгівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області про визнання за нею в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог вказувала, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на вказану квартиру, яку вона не взмозі оформити в нотаріальному порядку через непредставлення належним чином правовстановлюючого документу на спадкову квартиру - оскільки у договорі купівлі-продажу квартири прізвище покупця, а потім і власниці, яка набула її за договором, зазначено з помилкою - [PERSON] , замість [PERSON] . Просила встановити факт належності померлій правовстановлюючого документу - договору купівлі-продажу квартири від 19 квітня 1995 року та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на квартиру. В судове засіданні сторони не з`явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, надали заяви з проханням розглянути справ без їх участі. Позивачка в заяві позовом просила позов задовольнити. Представник відповідача в своїй заяві позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Суд, вважаючи можливим здійснити розгляд справи без участі сторін в підготовчому судовому засіданні відповідно до положень ст. 200 ЦПК України, дослідивши матеріали та докази справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. [INFO] померла [PERSON] , яка на час смерті проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] . Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі право власності на цю ж квартиру, де постійно мешкала спадкодавиця. Цивільний кодекс України передбачає два види спадкування: за законом і за заповітом (ст. 1217 ЦК України). Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За свого життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 01 листопада 2016 року секретарем Грейгівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, яким заповіла на випадок своєї смерті належну їй земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території цієї ж сільської ради, [PERSON] , тобто позивачці в цій спарві. Слід відмітити, що постановою Верховної Ради України № 1377-VIII від 19 травня 2016 року «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський. З врахуванням того, що заповітом було охоплено тільки спадкове майно у виді земельної ділянки, то все інше майно спадкодавиці спадкується за законом (ст. 1236 ЦК України). Таким чином квартира підлягає спадкуванню за законом. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. ЦК України вирізняє п`ять черг спадкування за законом, які виписані в ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1261 ЦК України до спадкоємців першої черги відносяться діти, дружина та батьки померлого. Позивачка є дочкою померлої [PERSON] і відноситься до спадкоємців першої черги за законом. Інших спадкоємців крім позивачки за законом судом не встановлено. Спадкоємець першої черги - чоловік померлої [PERSON] у встановлений законом строк подав нотаріусу заяву про відмову від спадщини. Квартиру спадкодавиця набула за договором купівлі-продажу, укладеного 19 квітня 1995 року між нею, як покупцем, та колгоспом ім. Димитрова Жовтневого району, як продавцем. Договір був укладений в письмовій формі та посвідчений нотаріально. В той же час, право власності на квартиру вона після укладення договору, не зареєструвала в належному державному органі. Під час оформлення спадщини на квартиру після смерті матері позивачка отримала роз`яснення від нотаріуса про неможливість її оформлення в такому порядку в цілому за нею особисто, оскільки не представила належним чином оформленого правовстановлюючого документу на спадкову квартиру - в договорі її купівлі-продажу невірно зазначено прізвище покупця - [PERSON] замість [PERSON] . Згідно зі ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи і про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). В ч. 1 ст. 315 цього ж Кодексу визначено які суд розглядає факти, що мають юридичне значення, в тому числі і факт належності правовстановлюючого документу (п. 6). З положень ст. 316 ЦПК України вбачається, що у разі справи про окреме провадження повинні розглядатися спільно в одному провадженні разом з позовними вимогами. Які стосуються визнання права власності на майно. Тобто позивачкою правомірно завлено до суду прохання встановити факт родинних відносин разом з вимогою визнати за нею право власності на спадкове майно. Співпадання в договору купівлі-продажу імені та по батькові, місця проживання, з такими ж даними у свідоцтві про смерть [PERSON] , виданого на підставі її паспорту, та довідках сільської ради, вказує, що договір купівлі-продажу від 19 квітня 1995 року оформлений саме нею як покупцем квартири. За пунктами 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз`яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У ст.1218 ЦК України вказано, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В результаті, дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що квартира належала законно за життя [PERSON] і це право після її смерті входить до складу спадщини, а тому в порядку спадкування воно повинно відійти спадкоємцям, які прийняли спадщину, тобто позивачці за як спадкоємиці за законом. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, вона не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права на нерухомість в порядку спадкування за законом. За викладеного,

Outcome: approved