Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

В лютому 2016 року ДВНЗ «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» (далі по тексту також - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до [PERSON] (далі по тексту також - відповідач) про стягнення заборгованості по оплаті за навчання. Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та відповідачем було укладено договір про навчання та підготовку бакалавра за рахунок коштів юридичних або фізичних осіб № 291764 від 25 лютого 2015 року. Відповідно до наказу № 1222-ст від 07.08.2009 року відповідача було зараховано на 1 курс бакалаврських програм заочної форми навчання Факультету управління персоналом та маркетингу. Позивачем було надано відповідачу освітню послугу, проте останнім не було внесено плату за навчання за період з 16.05.2015 року по 30.06.2015 року в сумі 853,92 грн. у зв'язку із чим позивач просив стягнути її з відповідача. Окрім того, позивач зазначав, що дія укладеного між сторонами договору припинилася та наказом № 1225-ст від 30.06.2015 року відповідача було відраховано з університету за порушення умов контракту. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому за згоди позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, що також не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував позивач. Так, згідно із ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 лютого 2015 року між ДВНЗ «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» (за договором - виконавець) та [PERSON] (за договором - замовник) було укладено договір про навчання та підготовку бакалавра за рахунок коштів юридичних та фізичних осіб № 291764 (а.с. 7), за умовами якого виконавець взяв на себе зобов'язання за рахунок коштів замовника здійснити навчання та підготовку бакалавра, заочної форми навчання [PERSON] на факультет управління персоналом та маркетингу, за спеціальністю «Маркетинг», а замовник в свою чергу зобов'язався своєчасно вносити плату за отриману освітню послугу в розмірах та у строк, що встановлені цим договором (п.п. 1.1. та 3.1. договору). Згідно із наказом № 1222-ст від 07.08.2009 року відповідача було зараховано на 1 курс бакалаврських програм заочної форми навчання Факультету управління персоналом та маркетингу (а.с. 6). Пунктом 4.2. Договору передбачено, що загальна вартість освітньої послуги становить 3984,96 грн.: за один семестр навчального року становить - 2 846,40 грн. Згідно з п. 4.3. Договору замовник здійснює оплату за надання освітньої послуги посеместрово. Позивач свої зобовязання за договором виконав та надав відповідачу освітню послугу, що підтверджується копією навчальної картки студента (а.с. 10-11). Разом із тим, відповідач в свою чергу не в повному обсязі здійснив оплату за навчання, а саме не оплатив освітню послугу за період з 16.05.2015 року по 30.06.2015 року що підтверджується розрахунком заборгованості, доданим до позовної заяви (а.с. 5) Відповідно до п. п. 6.1.4. дія договору припиняється у разі відрахування студента з Університету за порушення умов контракту. Наказом № № 1225-ст від 30.06.2015 року відповідача було відраховано за порушення умов контракту з 30.06.2015 року. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач свої зобов'язання за договором не виконав та не сплатив надані йому освітні послуги в повному обсязі у зв'язку із чим у нього утворилась заборгованість в сумі 853,92 грн., яку він зобов'язаний сплатити на користь позивача, а тому суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 1378,00 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved