Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

В липні 2019 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернуся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до [PERSON] (далі по тексту - позивач) про стягнення грошових коштів. Позовні вимоги мотивовані тим, що 04.04.2016 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав в борг кошти в сумі 1200000,00 грн. та зобов`язався їх повернути до 04.04.2017 року. Разом із тим, відповідач виконав свої зобов`язання частково та 31.07.2016 року повернув 500000,00 грн., при цьому неповернутими лишились 700000,00 грн. позики. Укладеним між сторонами договором було передбачено, що за користування позикою відповідач має платити позивачу 20 % річних від суми позики (п. 1.2.), а також 5 % річних від простроченої суми у випадку несвоєчасного повернення коштів (п. 7). Посилаючись на викладене, а також вимоги ст.ст. 625, 1049, 1050 ЦК України, позивач просив суд стягнути з відповідача 700000,00 грн. боргу, 200635,61 грн. інфляційних втрат 99541,07 грн. 5 % річних та 491835,61 грн. процентів за користування позикою. Ухвалою суду від 24.07.2019 року було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 16.09.2019 року. Ухвалою суду від 16.09.2019 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 04.11.2019 року. 04.11.2019 року від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на інший день. Розгляд справи було відкладено на 18.12.2019 року на підставі ст. 223 ЦПК України. 12.12.2019 року від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на інший день та надання можливості адвокату ознайомитись із матеріалами справи. При цьому зазначено про зайнятість адвоката у зв`язку із участю в судовому засіданні по іншій справі, яка призначена на 12.12.2019 року. В судовому засіданні 18.12.2019 року представник позивача позов підтримав та просив суд про його задоволення. В судове засідання 18.12.2019 року відповідач не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином. Відзиву або заперечень на позов не надавав. Щодо заявленого відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи слід зазначити наступне. Відповідно Рішення Європейського суду з прав людини від 26.07.2018 року у справі «Бартая проти Грузії» (заява № 10978/06), суд встановив, що відмова суду перенести засідання за клопотанням адвоката, що брав участь в іншому процесі, та розгляд справи без захисника є порушенням ст. 6 (право на справедливий суд) Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Разом із тим, суд вже відкладав розгляд справи, призначений на 04.11.2019 року за клопотанням відповідача. При цьому, згідно положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Неявка відповідача в судове засідання 18.12.2019 року є повторною, що покладає обов`язок на суд вирішити справу та постановити заочне рішення. Окрім того, до свого клопотання відповідачем не додано жодних доказів неможливості його участі або його адвоката в судовому засіданні саме 18.12.2019 року. А тому суд прийшов до висновку про неповажність явки відповідача в судове засідання 18.12.2019 року та відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором позики позикодавець передає позичальникові у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 04 квітня 2016 року між сторонами було укладено договір позики, за яким позивач надав відповідачу позику у сумі 1200000,00 грн. Факт укладення договору позики між позивачем та відповідачем, отримання останнім від позивача вищезазначених сум, а також волевиявлення відповідача повернути отримані в борг грошові кошти не пізніше 04 квітня 2017 року підтверджується відповідною розпискою, підписаною відповідачем, а також копією договору позики від 04.04.2016 року. Проте, у зазначений в розписці та договорі строк відповідач борг в повному обсязі не повернув, доказів зворотного суду не надано. Позивачем зазначено та не спростовано відповідачем, що 31.07.2016 року [PERSON] повернув 500000,00 грн., при цьому неповернутими лишились 700000,00 грн. позики. Відповідно до Правової позиції, висловленої Верховним Судом України під час розгляду справи у справі № 6-79цс14, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідач не виконав своїх зобов`язань за договором позики від 04.04.20169 року щодо повернення позивачеві в повному обсязі суми позики, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення на його користь з відповідача суми заборгованості в розмірі 700000,00 грн. є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Також позивач просив суд стягнути з відповідача 200635,61 грн. інфляційних втрат 99541,07 грн. 5 % річних та 491835,61 грн. процентів за користування позикою Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Окрім того, положеннями договору позики передбачено, що за користування позикою відповідач має платити позивачу 20 % річних від суми позики (п. 1.2.), а також інфляційні втрати та додатково 5 % річних від простроченої суми у випадку несвоєчасного повернення коштів (п. 7). Щодо процентів за користування позикою, суд виходить з наступного. Положеннями п. 1.2. договору позики передбачено, що за користування позикою позичальник сплачує позикодавцю 20 % річних від суми позики. Згідно із п. 2 договору, позику а також проценти позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві готівкою в строк до 04 квітня 2017 року. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Разом із тим, згідно із Постановою Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц зазначено про те, що правовий висновок щодо нарахування та стягнення процентів від суми позики після спливу строку кредитування викладено у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Зокрема, зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 19 вересня 2018 року справа № 643/16336/16-ц, провадження № 61-12848св18, від 12 вересня 2018 року справа № 473/825/16-ц, провадження № 61-3240св18, 12 вересня 2018 року справа № 186/1974/14-ц, провадження № 61-24172св18. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В даному випадку, оскільки строк повернення позики встановлений до 04.04.2017 року, а тому підстави для стягнення з відповідача процентів за користування позикою за період після вказаної дати відсутні, в зв`язку із чим вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково в сумі 172328,00 грн. за період з 05.04.2016 року по 31.07.2016 року, виходячи із уми боргу в розмірі 1200000,00 грн. та за період з 01.08.2016 року по 04.04.02017 року, виходячи із суми боргу в розмірі 700000,00 грн. При цьому вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та 5 % річних підлягають задоволенню частково в сумі 165704,10 грн. та 79876,71 грн. відповідно, за розрахунком, здійсненим судом. За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь Державного бюджету України підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору як постраждалий внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

Outcome: partial