Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

В липні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення моральної шкоди. В обгрунтування позову зазначив, що він перебував у трудових відносинах з Підприємством, яке є структурним підрозділом Агенства. Після звільнення Підприємство не провело повного розрахунку та надавало недостовірні відомості про заробітну плату, в звязку з чим він звертався до Агентства для проведення відповідної перевірки дотримання Підприємством трудового законодавства. Однак, під час проведення перевірки Агентство не виявило будь-яких порушень трудового законодавства та вказало, що посадовий оклад становить 850 грн. Рішенням суду було встановлено факт порушення Підприємством проведення розрахунку при звільненні та стягнуто недонараховану вихідну допомогу при звільненні та недонараховану компенсацію за невикористані дні відпустки, виходячи із заробітної плати 940,20грн. В день звільнення17.05.2006 р. Підприємство не провело повний розрахунок, а лише провело 27.04.2015 року. Вважає неправомірними дії відповідачів щодо невиплати належної йому заробітної плати та надання Агентством недостовірної інформації щодо розміру посадового окладу 850грн. в звязку з чим є підстави для стягнення на його користь моральної шкоди, яка полягає у перенесених ним душевних стражданнях, яку він просить стягнути з Підприємства у розмірі 20000 грн. та з Агентства 10000грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідачів позовні вимоги не визнав вважав їх безпідставними та просив відмовити у їх задоволенні. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. За приписами ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 22.01.2015 року встановлено, що позивач [PERSON] працював на посаді юрисконсульта в Підприємстві та 17.05.2006 року був звільнений з роботи за ст.40 ч.1 п.1 КЗпП України у звязку зі скороченням чисельності штату. За вказаним рішенням на користь позивача з Підприємства було стягнуто 90,20 грн. недонарахованої вихідної допомоги при звільненні та 70,55 грн. недонарахованої компенсації за невикористані дні відпустки. (а. с.4,5). Відповідно до постанови державного виконавця відділу ДВС Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції від 27.04.2015 року закінчено виконавче провадження в звязку з тим що борг по заробітній платі Підприємством сплачено в повному обсязі(а. с. 6), тобто фактично проведено повний розрахунок з позивачем 27.04.2015 року. Таким чином, оскільки позивачем в судовому засіданні доведено факт порушення Підприємством проведення розрахунку у визначені законом строки суд, виходячи з положень ст. 237-1 КЗпП України, вважає, що порушення законних прав позивача призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, а тому вважає, що є підстави для стягнення компенсації цієї шкоди. В той же час, враховуючи принцип розумності та справедливості, обставини справи, суд вважає, що достатнім розміром на відшкодування компенсації моральної шкоди є 500 грн, яка підлягає стягненню з Підприєства. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкодиз Агентства в сумі 10000,00 грн., суд вважає наступне. Як роз'яснено у п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» - відповідно до загальних підстав Цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, причинного зв'язку з протиправними діями заподіювача і вини останнього. Позивачем не доведено у судовому засіданні наявність спричиненої йому моральної шкоди Агентством та суд не вбачає дій і вини Агентства, направлених на спричинення позивачу моральної шкоди, а тому позов в цій частині є безпідставним та задоволенню не підлягає.

Outcome: partial