Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

в листопаді 2019 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із позовом до відповідача Ковези А.І. про захист не майнових прав, в якому просили суд: - зобов`язати відповідача направити до Печерського районного суду м. Києва письмове спростування поширеної ним недостовірної інформації про загальний стаж праці [PERSON] ; зобов`язати відповідача направити до Міністерства фінансів України письмове спростування поширеної ним недостовірної інформації про одноособове розпорядження квартирою [ADDRESS] зі сторони [PERSON] ; стягнути із відповідача на користь позивача [PERSON] суму завданої моральної шкоди за поширення недостовірної інформації в розмірі 20000,00 грн., а також судовий збір в розмірі 3457,80 грн.; - зобов`язати відповідача направити до Міністерства фінансів України письмове спростування поширеної ним недостовірно інформації, що квартирою [ADDRESS] , де [PERSON] , є власником Ѕ частини, одноосібно розпоряджається [PERSON] ; стягнути із відповідача на користь [PERSON] загальну суму моральної шкоди за поширення про неї інформації, яка посягає на недоторканість її ділової репутації в розмірі 60000,00 грн., а також судовий збір в сумі 2689,40 грн. В обґрунтування позову зазначено, що позивачі та відповідач знають одне одного, в зв`язку з розглядом в Печерському районному суді м. Києва цивільної справи № 757/45036/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: ТОВ «Вилківська Венеція» про поліл майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про поділ майна, набутого за час шлюбу. У вказаній цивільній справі відповідач представляє інтереси [PERSON] . Позивачі вказують, що, здійснюючи представництво інтересів [PERSON] , відповідач вийшов за межі професійних прав адвоката, правил адвокатської етики та почав порушувати особисті немайнові права позивачів. Так, подаючи уточнення до позовної заяви про розподіл майна, набутого за час шлюбув рамках розгляду зазначеної справи, відповідачем було зазначено про те, що [PERSON] за все своє життя має стаж праці п`ять-шість років, однак, позивач вказує, що наведена інформація є недостовірною, оскільки, [PERSON] має стаж роботи більше 27 років, та її поширення завдало їй моральної шкоди, яка нею оцінена в сумі 10000,00 грн. Крім того, 20.10.2019 року відповідач повторно направив до Міністерства фінансів України адвокатський запит, в якому серед іншого зазначив про те, що [PERSON] одноособово розпоряджається квартирою [ADDRESS] та здає її в оренду, однак, ця інформація також не відповідає дійсності та відповідач до подачі цих запитів був обізнаний про розпорядження квартирою позивачами разом. Зазначено, що вказану інформацію відповідачем було поширено навмисно, та своїми діями відповідач завдав [PERSON] , у якої донька [PERSON] тривалий час працює в структурі Міністерства фінансів України, - моральну шкоду в сумі 10000,00 грн. Крім того, поширення відповідачем нічим не підтвердженої інформації про позивача [PERSON] щодо того, що квартирою [ADDRESS] , де вона є власником Ѕ частини, одноосібно розпоряджається позивач [PERSON] , завдало [PERSON] , яка тривалий час працює в структурі Мінітсерства фінансів України та має гідну ділову репутацію, моральної шкоди, яка нею оцінена в сумі 10000,00 грн. Крім того, позивач [PERSON] вказує, що 29.10.2019 року відповідач направив повторно до Міністерства фінансів України адвокатський запит, в якому зазначив: «…Під час розгляду даної справи з`ясувалося …Захист інтересів [PERSON] здійснює адвокат Ковеза А.І.». Вкаазний блок інформації створює враження, що позивачі є учасникми удавного правочину, та ці твердження у наведеному блоці інформації нічим не підтверджені, однак, в структурі Міністерства фінансів України почали ходити чутки про позивача [PERSON] , що вона причетна до порушення вимог закону, що завдає шкоди її діловій репутації, а тому своїми діями відповідач завдав позивачу [PERSON] моральну шкоду в сумі 50000,00 грн. З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідачем, на думку позивачів, було поширено інформацію, яка не відповідає дійсності, чим були порушені їх особисті немайнові права, та завдано моральну шкоду, останні, вимушені звернутись до суду за захистом своїх прав. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києа від 02.12.2019 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в поряду загального позовного провадження. В січні 2020 року представником позивачів було уточнено позовні вимоги, та до позовних вимог в редакції позовної заяви від 29.11.2019 року, було додано позовні вимоги, відповідно до яких позивач [PERSON] просила стягнути із відповідача на її користь витрати, пов`язані із отриманням правової допомоги в сумі 7500,00 грн.; та позивач [PERSON] просила стягнути із відповідача на її користь витрати, пов`язані із отриманням правової допомоги в сумі 7500,00 грн. 29.01.2020 року до суду надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись, зокрема, на те, що він є неналежним відповідачем за пред`явленими позовними вимогами, оскільки, подаючи документи (уточнення до позовних вимог) та направляючи запити до Міністерства фінансів України, він діяв виключно, як представник та в інтересах свого клієнта [PERSON] - позивача за зустрічним позовом по цивільній справі № 757/45036/15-ц, яка перебуває на розгляді в Печерському районному суді м. Києва. Викладення відповідачем в уточненні до позовної заяви даних, які позивачі вважають недостовірними, стосуються позиції його клієнта [PERSON] , є підставою зустрічного позову у справі № 757/45036/15-ц та підлягає доказуванню в рамках розгляду зазначеної справи, а тому позовні вимоги [PERSON] пред`явлені до неналежного відповідача, а відтак задоволенню не підлягають. Крім того, у відповідача відсутній обов`язок відповідати за позовними вимогами [PERSON] та [PERSON] за викладення будь-якої інформації в адвокатському запиті № 749/19 від 29.10.2019 року до Міністерства фінансів України, оскільки, із цим запитом відповідач звернувся, у зв`язку із виконанням договору про надання правової допомоги своєму клієнту [PERSON] , інтереси якого захищає та представляє. Відповідач вказує, що обгрунтування позову ним розцінюється виключно як тиск на адвоката, як на представника [PERSON] з метою ускладнення надання фахової правової допомоги, останньому. Стороною відповідача не доведено факт поширення недостовірної інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено їх особсиі не майнові права, а відтак позов задоволенню не підлягає. 10.02.2020 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої сторона позивачів вважає, що викладені дані у відзиві є перекрученими, не відповідають дійсності, та не спростоують обґрунтування позовних вимог, а відтак наявні підстави для задоволення позову. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17.02.2020 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивачі та їх представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з викладених в позові підстав. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити, посилаюсиь на підстави, які викладені в письмовому відзиві. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що в провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває справа № 757/45036/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: ТОВ «Вилківська Венеція» про поліл майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про поділ майна, набутого за час шлюбу. Відповідно до копії угоди про надання правової допомоги від 14.04.2015 року, укладеної між [PERSON] та адвокатом Ковезою А.І.. який має свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю № 184/10 від 06.11.1993 року, [PERSON] доручив, а адвокат Ковеза А.І. прийняв на себе зобов`язання надавати йому правову допомогу адвокату у всіх справах з правом представляти його інтереси в усіх судах України та користуватися всіма процесуальними правами, встановленими законом. Крім того, зазначеною угодою [PERSON] надав право від його імені та від свого імені в інтересах [PERSON] , зокрема, складати, підписувати та подавати позовні заяви, клопотання та інші документи, подавати та отримувати необхідні довідки та документи, підписувати від імені клієнта та від свого імені в інтересах клієнта всі необхідні документи та виконувати всі інші дії, пов`язані із виконанням цієї угоди. В ході розгляду зазначеної справи представником [PERSON] -адвокатом Ковезою А.І. було подано до суду уточнення до позовної заяви, в тексті якого було зазначено про те, що [PERSON] за все своє життя має стаж праці п`ять-шість років. Крім того, 29.10.2019 року адвокатом Ковезою А.І. було направлено запит до Міністерства фінансів України про отримання інформації, в зв`язку з розглядом цивільної справи № 757/45036/15-ц, та в тексті зазначеного запиту було зазначено про те, що [PERSON] одноособово розпоряджається квартирою [ADDRESS] та здає її в оренду. В обґрунтування позовних вимог сторона позивачів вказує, що інформація, викладена в уточненнях до позовної заяви, яка підписана відповідачем, в частині зазначення недостовірної інформації про стаж роботи [PERSON] , а також інформація викладена в адвокатському запиті, який також підписано відповідачем, в частині зазначення недостовірної інформації про те, що [PERSON] одноособово розпоряджається квартирою [ADDRESS] та здає її в оренду, - порушує їх особисті немайнові права та її поширення відповідачем завдало позивачм моральної шкоди, а тому вони вимушені звернутись до суду за захистом своїх прав. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовнх вимог. Суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв`язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно із положеннями ст. 12 ЦПК та ст. 277 ЦК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Право фізичної особи на повагу до її гідності та честі, недоторканість ділової репутації має також своє відображення у положеннях ст. ст. 297, 299 ЦК України. Згідно із п. 15 Постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Спростування недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Разом з тим, відповідно до п.16 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, ст. 40 Конституції України, всі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових та службових осіб, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. У випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевіряти таку інформацію та надавати відповідь. Проте, якщо в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Крім того, під час розгляду справ щодо спростування недостовірної інформації необхідно враховувати положення статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини щодо її застосування. Так, згідно із статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, 06 жовтня 2015 року). Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши зміст уточнень до позовних вимог та запиту, які були підписані відповідачем та направлені ним до Печерського районного суду м. Києва та Міністерства фінансів України, відповідно, суд дійшов висновку, що відповідач реалізував право на звернення до компетентних органів, передбачене ст. 40 Конституції України, а також ним були реалізовані права, як представника сторони у справі, в рамках її розгляду з метою обрунтувати та довести підставність та законність зустрічних позовних вимог. Разом з тим, сторона позивачів у поданій позовній заяві стверджує, що відповідач поширив відносно них інформацію, яка є недостовірною. Однак, слід вказати, що достатніх доказів, які б вказували на те, що подача відповідачем, в інтересах [PERSON] , - уточнень до позовної заяви та запитів, в рамках розгляду іншої цивільної справи, - мотивовано цілеспрямованими діями відповідача з метою поширити відносно позивачів недостовірну інформацію та таким чином, зокрема, посягнути на їх ділову репутації, - матеріали справи не містять, та судом в ході розгляду справи не здобуто. Крім того, суд позбавлений можливості надавати правову оцінку, доведеності та/або недоведеності обставин, які викладені в поданих стороною у справі документах та запитах по справі, яка перебуває на розгляді в іншому суді, оскільки, не є тим судом, до повноважень якого віднесено надання оцінки обґрунтованості та доведеності первісних та зустрічних позовних вимог по справі № 757/45036/15-ц. Суд вважає, що направлення до суду уточнень до позовної заяви та запиту про витребування інформації, в зв`язку з розглядом цивільної справи, в яких викладена позиція відповідної сторони у справі, - не може трактуватися як поширення недостовірної інформації у розумінні ст. 277 ЦК України. Такі документи не мають на меті доведення їх до громадськості чи окремих громадян, а спрямовані на здійснення своїх процесуальних прав певною стороною у справі та/або здобуття відповідних доказів для подальшої їх подачі до суду. Аналізуючи викладені обставини справи та вищезазначені норми права, суд дійшов висновку, що склад правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про спростування недостовірної інформації, у даному випадку відсутній, оскільки, із матеріалів справи не вбачається, що поширена інформація ганьбить честь та гідність позивачів, завдає шкоди їх діловій репутації. Позивачами не доведено, що розповсюджена інформація дискредитує їх або призвела до негативних наслідків чи якимось чином перешкоджає їм повно і своєчасно здійснювати свої особисті немайнові права. Крім того, суд звертає увагу на те, що стороною позивачів не доведено наявність завданої моральної шкоди. Суду не було надано жодного доказу того, що саме внаслідок дій відповідача, позивачі зазнали тих втрат, на які вони посилаються як на підставу для задоволення позовних вимог в цій частині. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що стороною позивачів не доведено належними і допустимими доказами поширення відповідачем недостовірної інформації, яка принижує, зокрема, їх ділову репутацію, та порушує особисті немайнові права, чим завдано моральної шкоди, а тому в задоволенні позову про зобов`язання спростувати недостовірну інформацію та стягнення моральної шкоди, - слід відмовити. В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі слід залишити за позивачами по фактично понесеним. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed