Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

В обґрунтування позову, позивачка [PERSON] посилається на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], який 11 травня 2011 року було розірвано. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні. Також дитина є інвалідом з дитинства яка постійно потребує сторонньої допомоги. Позивачка [PERSON] бажає повезти дитину на лікування за кордон з метою оздоровлення та розширення її кругозору, ознайомлення з культурою інших народів, однак не може отримати згоди на такі поїздки у відповідача, оскільки його місцезнаходження невідоме. Позивачка вимушена звернутися до суду з позовом, в якому просить надати дозвіл дитині [PERSON], [INFO], на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави Україна разом з матірю позивачкою [PERSON], [INFO], яка буде забезпечувати проїзд, перебування за кордоном та повернення в Україну свого сина, без згоди та супроводу батька відповідача по справі [PERSON], [INFO], на строк 9 років, а саме з дня ухвалення судового рішення до досягнення сином 16-го віку, тобто по 07.06.2024 року. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі (а.с. 14). Відповідача [PERSON] повідомити про день, час, місце розгляду справи, не має змоги, оскільки за місцем свого останнього проживання він не мешкає, та не відомо його місце знаходження. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу шляхом винесення заочного рішення. Ухвала про заочний розгляд справи винесена судом 07.12.2015 року. Суд, зясував позицію позивачки, дослідив матеріали справи й вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, за слідуючими підставами: За копією рішення суду про розірвання шлюбу (а.с. 9) шлюб між сторонами розірваний 11 травня 2011 року. За свідоцтвом про народження (а.с. 8) батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], значаться [PERSON] та [PERSON]. З копії довідки МСЕК (а.с. 10) вбачається, що дитина є інвалідом. Порядок виїзду за кордон без згоди другого з подружжя (чоловіка) визначено законом України « Про порядок виїзду з України і вїзд в Україну громадян України» від 21.01.1994 року № 3857-Х11, Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення, видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», затвердженого Постановою КМУ від 31.03.1995 року № 231 (із змінами). Стаття 18 цих Правил передбачає, що виїзд за межі України громадян, що не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється (п. 3 Правил) у разі предявлення оригіналів документів, або їх нотаріально завірених копій: рішень суду щодо надання дозволу на виїзд за межі України дитині, яка не досягла 16 річного віку без згоди та супроводу другого з батьків». За ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла 16 річного віку, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів, в їхньому супроводі, або у супроводі осіб, уповноважених ними. Таким чином, суд дійшов висновку, що через те, що місцезнаходження відповідача - батька неповнолітнього [PERSON] - невідомо, можливо надати його матері [PERSON] - дозвіл на вивіз [PERSON] за межі України без згоди батька. При цьому суд вважає за доцільне вказати строк на строк 3 роки, оскільки надання дозволу на більш тривалий термін є недоцільним. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial