Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

в липні 2020 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Швачка О.В. звернулась до суду із позовом до відповідача ТОВ «МТС Логістик», в якому просила стягнути із відповідача на користь позивача кошти в сумі 3704600,16 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позову зазначено про те, що 24.05.2019 р. між [PERSON] та ТОВ «МТС Логістик» було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги, відповідно до умов якого позивач за період із 24.05.2019 р. по 01.06.2019 р. перерахувала відповідачу кошти в сумі 1180128,00 грн. Відповідно до п. 1.6 зазначеного договору, відповідач мав повернути фінансову допомогу частинами: 73013,00 грн. - 01.08.2019 р., 184519,00 грн. - 01.09.2019 р., 246026,00 грн. - 01.10.2019 р., 307532,00 грн. - 01.11.2019 р., 369038,00 грн. - 01.12.2019 р. Відповідно до п. 4.2 зазначеного договору, за порушення позичальником строку повернення позикодавцю фінансової допомоги, відповідач на вимогу позивача зобов`язався сплатити позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка існувала на день порушення, від суми простроченого грошового зобов`язання за кожний день прострочення. Крім того, 10.06.2019 р. між [PERSON] та ТОВ «МТС Логістик» було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги, відповідно до умов якого позивач за період із 11.06.2019 р. по 12.07.2019 р. перерахувала відповідачу кошти в сумі 2060000,00 грн. Відповідно до п. 1.6 зазначеного договору, відповідач мав повернути фінансову допомогу 31.12.2019 р. Відповідно до п. 4.2 зазначеного договору, за порушення позичальником строку повернення позикодавцю фінансової допомоги, відповідач на вимогу позивача зобов`язався сплатити позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка існувала на день порушення, від суми простроченого грошового зобов`язання за кожний день прострочення. За період із 01.12.2019 р. по 14.07.2020 р. відповідач не повернув позивачу суму позику в розмірі 1180128,00 грн. за договором від 24.05.2019 р., а також за період із 31.12.2019 р. по 14.07.2020 р. відповідач не повернув позивачу суму позику в розмірі 2060000,00 грн. за договором від 10.06.2019 р. Позивач вказує, що виконала взяті на себе зобов`язання за двома договорами про надання поворотної фінансової допомоги, перерахувавши грошові кошти на рахунок відповідача. Однак, відповідач своїх зобов`язань за договорами не виконав в повному обсязі, в зв`язку з чим позивачем було нараховано на суми позики штрафні санкції, три відсотки річних та інфляційні збитки. За вказаних обставин, враховуючи, що відповідач відмовляється добровільно виконати умови договорів та повернути грошові кошти, позивач вимушена звернутись до суду із даним позовом та просить суд стягнути із відповідача на користь позивача в примусовому порядку кошти в розмірі 3704600,16 грн., з яких: по договору від 24.05.2019 року: 1180128,00 грн. - сума основного боргу, 21385,68 грн. - сума процентів за весь час прострочення повернення коштів, 18941,99 грн. - сума інфляційних втрат, 146720,86 грн. - сума штрафних санкцій за прострочення повернення боргу; по договору від 10.06.2019 року: 2060000,00 грн. - сума основного боргу, 32250,82 грн. - сума процентів за весь час прострочення повернення коштів, 37259,15 грн. - сума інфляційних втрат, 207913,66 грн. - сума штрафних санкцій за прострочення повернення боргу. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22.07.2020 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 06.10.2020 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні просив позов задовольнити з викладених в ньому підстав. Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив. Про розгляд справи повідомлявся належним чином. З будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Відзив на позов до суду не надходив, в зв`язку з чим, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача, а також суд ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом встановлено, що 24.05.2019 р. між [PERSON] та ТОВ «МТС Логістик» було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги, позивач зобов`язалась надати відповідачу поворотну фінансову допомогу в сумі 1180128,00 грн., а відповідач зобов`язався повернути фінансову допомогу в строк, визначений цим договором. Відповідно до п. 1.6 зазначеного договору, відповідач мав повернути фінансову допомогу частинами: 73013,00 грн. - 01.08.2019 р., 184519,00 грн. - 01.09.2019 р., 246026,00 грн. - 01.10.2019 р., 307532,00 грн. - 01.11.2019 р., 369038,00 грн. - 01.12.2019 р. На виконання умов зазначеного договору, позивач за період із 24.05.2019 р. по 01.06.2019 р. перерахувала відповідачу кошти в сумі 1180128,00 грн., що підтверджується копіями меморіальних ордерів. Відповідно до п. 4.2 зазначеного договору, за порушення позичальником строку повернення позикодавцю фінансової допомоги, відповідач на вимогу позивача зобов`язався сплатити позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка існувала на день порушення, від суми простроченого грошового зобов`язання за кожний день прострочення. Крім того, 10.06.2019 р. між [PERSON] та ТОВ «МТС Логістик» було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги, позивач зобов`язалась надати відповідачу поворотну фінансову допомогу в сумі 3000000,00 грн., а відповідач зобов`язався повернути фінансову допомогу в строк, визначений цим договором. Відповідно до п. 1.6 зазначеного договору, відповідач мав повернути фінансову допомогу 31.12.2019 р. На виконання умов зазначеного договору, позивач за період із 11.06.2019 р. по 12.07.2019 р. перерахувала відповідачу кошти в сумі 2060000,00 грн., що підтверджується копіями меморіальних ордерів. Відповідно до п. 4.2 зазначеного договору, за порушення позичальником строку повернення позикодавцю фінансової допомоги, відповідач на вимогу позивача зобов`язався сплатити позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка існувала на день порушення, від суми простроченого грошового зобов`язання за кожний день прострочення. Позивач вказує, що виконала взяті на себе зобов`язання за двома договорами про надання поворотної фінансової допомоги, перерахувавши грошові кошти на рахунок відповідача у обумовлених договорами розмірах, однак, відповідач своїх зобов`язань за договорами не виконав в повному обсязі, в зв`язку з чим позивачем було нараховано на суми позики штрафні санкції, три відсотки річних та інфляційні збитки. За вказаних обставин, враховуючи, що відповідач відмовляється добровільно виконати умови договорів та повернути грошові кошти, позивач вимушена звернутись до суду із даним позовом. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилом ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Відповідно до положень ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Звертаючись до суду з позовом, позивач вказує, що на виконання умов договорів від 24.05.2019 року та від 10.06.2019 року, відповідачем не було повернуто в обумовлені договорами строки позивачу суми в розмірі 1180128,00 грн. та 2060000,00 грн., відповідно, та доказів зворотному з боку сторони відповідача суду надано не було. З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги те, що позивач виконав свої зобов`язання за договорами, надавши відповідачу поворотну фінансову допомогу в сумі 1180128,00 грн. та в сумі 2060000,00 грн., а відповідач не повернув вказані кошти у строки, передбачені договорами, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача в частині стягнення з відповідача на її користь вказаних сум. Крім того, відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як вже зазначалось вище, відповідно до п. 4.2 зазначеного договору, за порушення позичальником строку повернення позикодавцю фінансової допомоги, відповідач на вимогу позивача зобов`язався сплатити позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка існувала на день порушення, від суми простроченого грошового зобов`язання за кожний день прострочення. Частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування 3 % річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Суд вважає обґрунтованим посилання позивача про застосування до виниклих правовідносин положень ст. 625 ЦК України, оскільки відповідач порушив порушеного грошове зобов`язання, не повернувши позику у передбачені договорами строки. Виходячи із зазначеного та принципу диспозитивності цивільного судочинства, приймаючи до уваги вимоги позивача, надані суду розрахунки, які стороною відповідача не спростовані, суд приходить до висновку про можливість покладення в основу судового рішення розрахунків, наведених позивачем, і з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню: за неналежне виконання умов договору від 24.05.2019 р. за період із 02.12.2019 р. по 09.07.2020 р. суми трьох відсотків річних в розмірі 21385,68 грн., суми інфляційних втрат за період із грудня 2019 р. по травень 2020 р. в розмірі 18941,99 грн., а також суми штрафних санкцій за прострочення повернення боргу за умовами договору за період із 02.12.2019 р. по 09.07.2020 р. в розмірі 146720,86 грн., а також за неналежне виконання умов договору від 10.06.2019 р. за період із 01.01.2020 р. по 09.07.2020 р. суми трьох відсотків річних в розмірі 32250,82 грн., суми інфляційних втрат за період із грудня 2019 р. по квітень 2020 р. в розмірі 37259,15 грн., а також суми штрафних санкцій за прострочення повернення боргу за умовами договору за період із 01.01.2020 р. по 09.07.2020 р. в розмірі 207913,66 грн. За викладених обставин, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, та стороною відповідача жодними доказами не спростовані, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позовної заяви та наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі. В порядку ст. 141 ЦПК України, документально підтверджений судовий збір в сумі 10510,00 грн. слід стягнути із відповідача на користь позивача. Разом з тим, у стягненні із відповідача на користь позивача судових витрат, пов`язаних із отриманням правової допомоги слід відмовити, оскільки, стороною позивача не надано суду достатніх доказів отримання позивачем правової допомоги (договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі виконаних робіт, тощо) та її оплати позивачем (копії квитанцій, платіжних доручень, тощо).

Outcome: approved