Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

В лютому 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та стягнення додаткових витрат. В обґрунтування позову зазначено, що позивач є рідною донькою відповідача. На даний момент позивач досягла повноліття та навчається на першому курсі першого рівня за денною формою навчання на факультеті германської філії Київського національного лінгвістичного університету. У зв`язку із навчанням, позивач немає змоги працевлаштуватись, самостійно себе утримувати та на даний час. Відповідач, в свою чергу, є працездатним та будь-якої матеріальної допомоги їй не надає, хоча має таку можливість, так як має дохід. За наведених обставин позивач, звернулась до суду за захистом своїх прав та просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 5000,00 грн., щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з подальшою індексацією відповідно до закону і до досягнення позивачем 23 років, а також посилаючись на понесені витрати в зв`язку із оплатою за навчання, просить суд стягнути з відповідача на її користь 50 % від суми додаткових витрат на навчання в розмірі 13240,09 грн., та зобов`язати відповідача в подальшому сплачувати 50 % від суми загальної вартості освітньої послуги за навчання до закінчення позивачем навчання. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м Києва від 12.02.2019 року, у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 02.04.2019 року, у справі закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з викладених в позові підстав. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, та не заперечував щодо стягнення аліментів в частці від заробітку (доходів) відповідача, в іншій частині позову просив відмовити, посилаючись на підстави, які викладені в письмовому відзиві. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком позивача [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.10). Позивач досягла повноліття та, відповідно до довідки Київського національного лінгвістичного університету № 15-01/19-5314 від 14.12.2018 року, є студенткою 1 курсу денної форми навчання факультету германської філології Київського національного лінгвістичного університету. Термін навчання з 01.09.2018 року по 30.06.2022 рік, включно (а.с.12, 13-14). Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітня дочка, син продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утриманння припиняється у разі припинення навчання. Таким чином, судом встановлено, та відповідачем не спростовано, що повнолітня позивач продовжує навчання, у трудових відносинах не перебуває, додаткових джерел для існування немає, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги з боку батьків. Згідно із ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин,зазначених у ст.182 СК України. Стаття 182 СК України визначає обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок обох батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. Встановлено, що позивач інших доходів немає та законом передбачено рівний обов`язок батьків щодо утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. При вирішенні питання розміру аліментів враховується також потреби особи даного віку. При вирішенні питання по суті спору суд враховує матеріальний стан та стан здоров`я позивача, яка потребує матеріального утримання, враховує потреби особи її віку. Крім цього, суд враховує стан здоров`я відповідача і його матеріальний стан, та те, що він офіційно працює, має постійний дохід, не є інвалідом та має на утриманні доньку [PERSON] , [INFO] Твердження відповідача про те, що він не має матеріальної можливості утримувати доньку, яка навчається, суд відкидає, оскільки, належних та допустимих доказів цим твердженням, які поза розумним сумнівом це б доводили, - з боку відповідача суду надано не було. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки, яка продовжує навчання є обґрунтованими, однак, вирішуючи питання про їх вид та розмір, суд, зваживши встановлені судом обставини, вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти не у твердій грошовій сумі, а в розмірі однієї четвертої частки від доходів відповідача, що, на думку суду, є достатнім та обґрунтованим розміром для утримання відповідачем позивача та, помірним для сплати відповідачем, а тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. В частині позовних вимог про стягнення 50 % додаткових витрат на навчання та зобов`язання відповідача в подальшому сплачувати додаткові витрати на навчання, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Позивач посилаючись на норму, яка регламентує, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), просила стягнути з відповідача в її користь 50 % додаткових витрат на навчання та зобов`язання відповідача в подальшому сплачувати додаткові витрати на навчання, до закінчення навчання. Однак, суд звертає увагу позивача на те, що згідно із частиною першою статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Виходячи з системного аналізу положень ст. 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Оскільки донька сторін досягла повноліття, має повних 18 років, відтак підстав для застосування ст. 185 СК України, у даному спорі, - немає, оскільки дана норма підлягає застосуванню щодо дитини, тобто малолітньої та неповнолітньої особи (до 18 років). Дитиною є особа, яка не досягла 18 років (ч. 1ст. 6 СК України). Фізична особа, яка досягла 18 років, - є повнолітньою особою. Разом з тим, статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання). Таких висновків дійшли Верховний Суд України і Верховний Суд у постановах № 6-1296цс15 та № 61-1717св18. Тобто, правила та порядок участі батьків у додаткових витратах на дитину, передбачені ст. 185 СК України, не може бути розповсюджені на права між повнолітньою дитиною та її батьками. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні вимог про стягнення 50 % додаткових витрат на навчання та зобов`язання відповідача в подальшому сплачувати додаткові витрати на навчання, - слід відмовити з огляду на те, що вони по своїй суті не є додатковими витратами у розумінні ст. 185 СК України, оскільки, не пов`язані із особливими обставинами, зумовлених певними якостями дитини, її стану здоров`я чи іншими винятковими ситуаціями, а є поточними витратами на забезпечення основних життєвих потреб дитини. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 06.02.2019 року. Суд допускає негайне виконання рішень суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць (ст. 430 ЦПК України). За загальним правилом судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України), а тому сума судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного, та ст. ст. 184, 185, 199, 200 СК України,

Outcome: partial