Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

В лютому 2015 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] на його користь матеріальну шкоду у розмірі 9400,00 грн. та судові витрати по справі в сумі 933,80 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що 19 вересня 2014 року між ним та відповідачем був укладений договір підряду, згідно якого відповідач зобовязався виконувати роботу щодо перевезення вантажів до 31.12.2014 року. В той же день, 19 вересня 2014 року під час перевезення меблів, відповідач керуючи автомобілем «ГАЗ 3302», державний реєстраційний номер [NUMBER], яким позивач володіє на праві власності, скоїв наїзд на рекламний щит будівлі № 78, при цьому рекламній конструкції та автомобілю спричинені механічні ушкодження, в результаті чого завдана матеріальна шкода. Відповідач з місця завдання матеріальної шкоди зник, після надання пояснень 22.09.2014 року більше не зявився. Позивач відшкодував матеріальну шкоду власнику пошкодженого рекламного щита у розмірі 8900,00 грн. Вартість робіт з відновлення автомобілю «ГАЗ 3302», державний реєстраційний номер [NUMBER], які складались з ремонту передньої правої сторони каркасу та пайки тенту склала 500,00 грн., яка теж була сплачена позивачем. Тому, позивач вважає, що має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі вартості ремонту рекламного щита та автомобіля. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги позивача та просила задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалася на обставини, які вказані в позовній заяві. Також, зазначила, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають по наступним обставинам. У судовому засіданні було встановлено, що 19 вересня 2014 року о 17 годині 00 хвилин водій [PERSON] керуючи автомобілем «ГАЗ 3302», державний реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON] (а.с.5), скоїв наїзд на рекламний щит будівлі № 78, при цьому рекламній конструкції та автомобілю спричинені механічні ушкодження, в результаті чого завдана матеріальна шкода. Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2014 року [PERSON] був визнаний винним в скоєному адміністративному правопорушенні та на нього було накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. Дана постанова не була оскаржена та набрала законної сили 16.12.2014 року (а.с.10). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, вищевказані обставини, зокрема щодо винуватості [PERSON] не потребують доказування, оскільки встановлені судовим рішенням по вказаній адміністративній справі, що набрало законної сили. При цьому, позивач вказав, що діями відповідача була спричинена матеріальна шкода, яка полягає: у завданні шкоди власнику пошкодженого рекламного щита, яка склала 8900,00 грн. та у ремонті передньої правої сторони каркасу та пайки тенту пошкодженого автомобіля, яка склала 500,00 грн. Позивач вказав, що 19 вересня 2014 року між ним та відповідачем був укладений [PERSON] підряду, згідно якого відповідач зобовязався виконувати роботу щодо перевезення вантажів до 31.12.2014 року. На підставі вищевказаного договору підряду від 19.09.2014 року, зі слів представника позивача, останній відшкодував власнику пошкодженого рекламного щита суму 8900,00 грн. та витратив на ремонт автомобіля «ГАЗ 3302», державний реєстраційний номер [NUMBER], суму 500,00 грн., на підтвердження чого, позивачем були надані товарний чек від 14.10.2014 року, рахунок-фактура № 220 від 25.09.2014 року, акт надання послуг № 220 від 07.10.2014 року згідно рахунку № 220 та квитанція № 3 від 07.10.2014 року (а.с.11-13). Тому, позивач просив стягнути з [PERSON] на його користь матеріальну шкоду у розмірі 9400,00 грн. в порядку регресу. Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Разом з тим, відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, позивач та його представник, як на підставу своїх позовних вимог, посилалися на укладений між позивачем та відповідачем [PERSON] підряду від 19.09.2014 року. З обґрунтування позивача та його представника, відповідач перебував у трудових відносинах з позивачем - Фізичною особою-підприємцем [PERSON], проте, оригінал вищевказаного договору суду наданий не був, а до матеріалів справи надана пояснювальна відповідача, яку він написав в.о. Генерального директора [PERSON] (а.с.8), а не позивачу. При цьому, окрім оригіналу вищевказаного договору, позивачем також не надано доказів того, що вказаний договір був зареєстрований у відповідних органах, зокрема в органах зайнятості населення. Крім того, позивачем на його думку надано докази спричинення матеріальної шкоди, а саме: товарний чек від 14.10.2014 року, рахунок-фактура № 220 від 25.09.2014 року, акт надання послуг № 220 від 07.10.2014 року згідно рахунку № 220 та квитанція № 3 від 07.10.2014 року, але не надано доказів того, що пошкоджений рекламний щит будівлі № 78 дійсно належить особі, якій позивач з його слів сплатив суму 8900,00 грн., а доказів спричинення матеріальної шкоди автомобілю позивача на суму 500,00 грн. взагалі не надані, оскільки з наданого товарного чеку від 14.10.2014 року не вбачається на який саме автомобіль куплені запчастини та не вбачається, які саме пошкодження отримав автомобіль внаслідок дій відповідача. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог. Крім того, оскільки позивачу відмовлено в задоволенні його позовних вимог, то позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на його користь судових витрат задоволенню також не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed