overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує наступне. Сторони по справі перебували у шлюбі, зареєстрованому 30.08.2007 року, який було розірвано 30.06.2015 року. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач допомоги на утримання дитини не надає, обовязок щодо її утримання не виконує, тому позивач просить стягнути аліменти з [PERSON] на її користь на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину, до досягнення ним повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, але на адресу суду надала заяву в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, але на адресу суду надав заяву в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, та не заперечував щодо їх задоволення. В судовому засіданні встановлені такі обставини та відповідні правовідносини: Сторони по справі перебували у шлюбі, зареєстрованому 30.08.2007 року, який було розірвано 30.06.2015 року. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач допомоги на утримання дитини не надає, обовязок щодо її утримання не виконує Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися у якості аліментів на дитину, визначається судом. Суд оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, приходить до висновку що позов підлягає до задоволення в повному обсязі, оскільки позивач потребує матеріальної допомоги на утримання дочки, а відповідач має обовязок по утриманню своєї дитини. На підставі ст. 212-215 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує наступне. Сторони по справі перебувають у шлюбі зареєстрованому 05.10.2013 року. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] [INFO], який проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, оскільки відповідач проживає окремо. Відповідач допомоги на утримання дитини не надає, обовязок щодо її утримання не виконує. Позивач просить суд стягнути аліменти на її користь на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця і до досягнення ним повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, але на адресу суду надала заяву в котрій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі, справу слухати без її участі, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про час і місце його проведення був повідомлений в установленому законом порядку, про що є відомості в матеріалах справи, а тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебувають у шлюбі. Від якого мають сина [PERSON] [INFO], який проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач допомоги на утримання дитини не надає, обовязок щодо її утримання не виконує. Відповідач допомоги на утримання дитини не надає, обовязок щодо її утримання не виконує. Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися у якості аліментів на дитину, визначається судом. Суд оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, приходить до висновку що позов підлягає до задоволення в повному обсязі, оскільки позивач потребує матеріальної допомоги на утримання сина, а відповідач має обовязок по утриманню своєї дитини. На підставі ст. 212-215 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує наступне. Сторони по справі перебувають у шлюбі зареєстрованому 12.11.2011 року. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] [INFO], який проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, оскільки відповідач проживає окремо. Відповідач допомоги на утримання дитини не надає, обовязок щодо її утримання не виконує. Позивач просить суд стягнути аліменти на її користь на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця і до досягнення ним повноліття. Позивач в судове засідання не зявилась, але на адресу суду надала заяву в котрій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі, справу слухати без її участі, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час і місце його проведення був повідомлений в установленому законом порядку, про що є відомості в матеріалах справи, а тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебувають у шлюбі. Від якого мають сина [PERSON] [INFO], який проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач допомоги на утримання дитини не надає, обовязок щодо її утримання не виконує. Відповідач допомоги на утримання дитини не надає, обовязок щодо її утримання не виконує. Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися у якості аліментів на дитину, визначається судом. Суд оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, приходить до висновку що позов підлягає до задоволення в повному обсязі, оскільки позивач потребує матеріальної допомоги на утримання сина, а відповідач має обовязок по утриманню своєї дитини. На підставі ст. 212-215 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує наступне. Сторони по справі перебувають у шлюбі, зареєстрованому 17.09.2009 року. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач допомоги на утримання дитини не надає, обовязок щодо її утримання не виконує. Позивач просить суд стягнути аліменти на її користь на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця і до досягнення нею повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, але на адресу суду надала заяву в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі, справу слухати без її участі, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про час і місце його проведення був повідомлений в установленому законом порядку, про що є відомості в матеріалах справи, а тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебувають у шлюбі. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач допомоги на утримання дитини не надає, обовязок щодо її утримання не виконує. Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися у якості аліментів на дитину, визначається судом. Суд оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, приходить до висновку що позов підлягає до задоволення в повному обсязі, оскільки позивач потребує матеріальної допомоги на утримання сина, а відповідач має обовязок по утриманню своєї дитини. На підставі ст. 212-215 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує наступне. Сторони по справі перебувають у шлюбі зареєстрованому 20.09.2008 року. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] [INFO], який проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, оскільки відповідач проживає окремо. Відповідач допомоги на утримання дитини не надає, обовязок щодо її утримання не виконує. Позивач просить суд стягнути аліменти на її користь на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця і до досягнення ним повноліття. Позивач в судове засідання не зявилась, але на адресу суду надала заяву в котрій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі, справу слухати без її участі, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час і місце його проведення був повідомлений в установленому законом порядку, про що є відомості в матеріалах справи, а тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебувають у шлюбі. Від якого мають сина [PERSON] [INFO], який проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач допомоги на утримання дитини не надає, обовязок щодо її утримання не виконує. Відповідач допомоги на утримання дитини не надає, обовязок щодо її утримання не виконує. Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися у якості аліментів на дитину, визначається судом. Суд оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, приходить до висновку що позов підлягає до задоволення в повному обсязі, оскільки позивач потребує матеріальної допомоги на утримання сина, а відповідач має обовязок по утриманню своєї дитини. На підставі ст. 212-215 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що 04 листопада 2016 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на спадкове майно. [PERSON] є рідною матірю позивача, яка залишила заповіт на її імя. Позивач пропустила строк для прийняття спадщини, так як про існування зазначеного вище заповіту, по причині її постійного перебування останні два роки (2016-2017 роки) за кордоном в Росії, випадково довідалася тільки в серпні 2017 року, коли приїхала на Україну та перебирала речі своєї мами. На наступний день після виявлення зазначеного заповіту вона звернулася до нотаріальної контори з метою подати заяву про прийняття спадщини після смерті її матері, але їй було відмовлено по причині пропуску шестимісячного строку подачі заяви до нотаріуса. З Москви заявниця приїхала в місто Київ тільки 31 липня 2017 року, що підтверджується білетом на потяг Москва-Київ. Тому на даний час позивач вимушена звернутися до суду та просила суд визначити її додатковий строк для прийняття спадщини. Позивач в судове засідання не зявився, однак надала на адресу суду заяву в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, справу слухати без її участі. Відповідачі в судове засідання не зявилися, однак надали на адресу суду заяви в яких позовні вимоги визнали, та не заперечує проти їх задоволення, просили справу слухати без їх участі. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Суд оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, давши належну оцінку доказів, приходить до висновку що позов підлягає до задоволення, оскільки позивач пропустив строк для прийняття спадщини, з поважних причин, так як була відсутня в межах держави, не знала про існування заповіту та була юридично не обізнана, що і не дало їй можливості тривалий час звернутися до органів нотаріату з заявою про прийняття спадщини. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує що 06.11.2009 р. померла її бабуся, [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого по вул. Дудника, 18, с. Мошни, Черкаського району та області. За життя її бабуся заповіту не склала, позивач як рідна онука є спадкоємицею пятої черги. Мати позивача проживала окремо від бабусі та дочки, тому будь-яких прав на спадщину не предявляла, інших спадкоємців немає. Позивач в установлений законом строк звернулась до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, але у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок їй було відмовлено в звязку з тим, що [PERSON] за життя належним чином не оформила відповідні документи на вказане домоволодіння. Тому позивач була змушена звернутися до суду та просила суд визнати за нею право власності на домоволодіння. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявилась, але на адресу суду надала заяву, в якій просила позов задовольнити, справу слухати без її участі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання. Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне: Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-СР № 216650 від 11.02.2014 року, [PERSON] померла 06.11.2009 року. [PERSON] являється рідною онукою [PERSON]. Відповідно до листа нотаріуса Черкаського районного державної нотаріальної контори, свідоцтво про право на спадщину на будинок, після смерті [PERSON], не видано в звязку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на домоволодіння. Відповідно до висновку субєкта оціночної діяльної про ринкову вартість житлового будинку з надвірними спорудами від 07.03.2017 року загальна ринкова вартість житлового будинку з надвірними спорудами що знаходиться за адресою: вул. Дудника, 18, с. Мошни, Черкаського району та області, становить 40 800, 00 грн. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Суд оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, давши належну оцінку поясненням сторін, приходить до висновку що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, оскільки [PERSON] є спадкоємцем за законом після померлої [PERSON], інших спадкоємців немає, та в позасудовому порядку позивач не може оформити на себе спадщину, та тому має право на судовий захист.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що 10.07.2009 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на спадкове майно. [PERSON] залишила заповіт яким все заповіла позивачу та брату позивача [PERSON] в рівних частинах. 09.06.2016 року помер [PERSON], та з цього часу позивач дізнався про існування заповіту на його користь. Позивач пропустив строк для прийняття спадщини, так як не знав діючого законодавства, вважаючи, що в будь-який час зможе оформити спадщину. Тому позивач вимушений звернутися до суду та просив суд визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак надав на адресу суду заяву в котрій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, справу слухати без його участі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Черкаського району в судове засідання не зявився, однак надіслав на адресу суду заяву в котрій позовні вимоги визнає, та не заперечує проти їх задоволення, просив справу слухати без їх участі. Третя особа приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявився, однак надіслав на адресу суду заяву в котрій позовні вимоги визнає, та не заперечує проти їх задоволення, просив справу слухати без його участі. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Суд оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, давши належну оцінку доказів, приходить до висновку що позов підлягає до задоволення, оскільки позивач [PERSON] пропустив строк для прийняття спадщини, так як не знав діючого законодавства, вважаючи, що в будь-який час зможе оформити спадщину. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує що 10 квітня 2015 р. померла його баба [PERSON], яка за життя склала заповіт яким заповіла все своє майно своїм дочкам [PERSON] та [PERSON], а позивачу заповіла земельну ділянку. Позивач звернувся до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але у видачі свідоцтва на земельну ділянку йому було відмовлено в звязку з тим, що заповіт складений не коректно, а саме зазначена не земельна ділянка, для спадкування, а правовстановлюючий документ на земельну ділянку. Тому позивач був змушений звернутися до суду та просив суд визнати за ним право власності на земельну ділянку. В судове засідання позивач [PERSON], не зявився, але подав до суду заяву в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], в судове засідання не зявились, але на адресу суду надали заяви, в яких просили справу розглянути без їх участі, позовні вимоги визнали, та не заперечували щодо їх задоволення. В судовому засіданні встановлені обставини та відповідні їм правовідносини: Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-СР № 256965 від 14.04.2015 р. [PERSON] померла 10.04.2015 року. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 17-2-722т [PERSON] є власником ділянки площею 3,0 га, розташованої на території Білозірської сільської ради Черкаського району, Черкаської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Заповітом від 05.07.2006 року [PERSON] заповіла державний акт на право власності на земельну ділянку [PERSON]. Відповідно до листа Черкаської районної державної нотаріальної контори, свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку після смерті [PERSON], не видано в звязку з некоректно складеним заповітом. Відповідно до витягу із звіту про експертну грошову оцінку земельних ділянок загальна вартість земельної ділянки, площею 3,0 га, що розташована на території Білозірської сільської ради Черкаського району, Черкаської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, становить 45 000, 00 гривень. Відповідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно з ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Суд оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, давши належну оцінку поясненням сторін, приходить до висновку що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, оскільки [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після померлої [PERSON], та має право на спадкування.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що 13.06.1998 року померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на спадкове майно, яку фактично прийняв її батько [PERSON]. 29.05.2002 року [PERSON] помер, після смерті якої відкрилась спадщина на спадкове майно, позивач звернулася до нотаріальної контори для прийняття спадщини, але при оформленні спадкових прав, виявилось що вона пропустила строк для прийняття спадщини. Поважною причиною пропуску строку, є те що позивач погано себе почувала та хворіла, також була юридично не обізнаю, та не знала що заяву про прийняття спадщини необхідно подати в строк 6 місяців. На даний час позивач вимушена звернутися до суду та просила суд визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Суд оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, давши належну оцінку доказів, приходить до висновку що позов підлягає до задоволення, оскільки позивач пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, а саме не хворів та був юридично необізнаним. На підставі викладеного,

Outcome: approved