Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

В квітні 2019 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом,в якому зазначає,що з 19.11.1971 р.його батьки [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі,в період якого за спільні кошти виплатили повністю пайовий внесок за квартиру [ADDRESS] . 03.06.1998 р. [PERSON] було видано Свідоцтво № [NUMBER] про право власності на вказану квартиру,право власності зареєстровано в ОП ЗМБТІ за реєстровим № 35857 у реєстрову книгу № 215. Зазначена квартира є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] та відповідно до положень ст.22,28 КпШС,який діяв на час придбання цього майна у власність подружжя,та аналогічних норм ст.370 ЦК України,ст.70 СК України,частки кожного з подружжя( по Ѕ ) є рівними. [INFO] померла [PERSON] ,після її смерті відкрилася спадщина за законом,яку фактично прийняли спадкоємиці за законом [PERSON] як чоловік та [PERSON] як син спадкодавця,документально спадкові права не оформили. [INFO] помер [PERSON] , після його смерті відкрилася спадщина за законом,яку прийняли спадкоємиці за законом [PERSON] (син спадкодавця [PERSON] та [PERSON] )та [PERSON] (син спадкодавця від попереднього шлюбу),звернувшись у встановлений законом строк до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини. Постановою нотаріуса 05.04.2019 р.було відмовлено позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] на 1/4 частину квартири через відсутність документів,які підтверджують реєстрацію права власності спадкодавця на спадкове майно. Посилаючись на те,що в інший,позасудовий спосіб,захистити майнові права спадкоємця неможливо, позивач просить суд визнати за ним право власності на ј частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] . Ухвалою від 18.06.2019 р.було відкрито загальне позовне провадження у справі. Відповідачем [PERSON] був поданий відзив,в якому він виклав заперечення проти позову,зазначивши про те,що,на його думку,він є неналежним відповідачем,оскільки на час звернення [PERSON] з цим позовом до суду не отримав свідоцтва про право на спадщину. Також зазначив,що оскільки частка [PERSON] у спільній власності з [PERSON] не була виділена,право власності [PERSON] на ј частинку спірної квартири за її життя не було встановлено,тому позивач як спадкоємець не набуває цього права в порядку спадкування. В судовому засіданні у вступному слові представник позиваа адвокат Рогава І.Т.позов підтримала та наполягала на його задоволенні з наведених вище підстав. Відповідач та його представник адвокат Силкіна Н.І.вважають,що вимоги [PERSON] не ґрунтуються на законі та задоволенню не підлягають з урахуванням заперечень,викладених у відзиві на позов. Всебічно вивчивши обставини справи,заслухавши учасників справи,дослідивши надані письмові докази у сукупності,суд дійшов висновку,що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено та перевірено доказами,що 19.11.1971 р. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб,зареєстрований Заводським райРАЦС м.Запоріжжя по актовому запису № 490, після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища чоловіку [PERSON] ,дружині [PERSON] ,про що надано копію свідоцтва про одруження. 21.11.1979 р.виконавчим комітетом Запорізької міської ради народних депутатів [PERSON]був виданий ордер № 918 серія А-ІV ЖСК на склад сім`ї з 3-х осіб (дружина [PERSON] та син [PERSON] )на право вселення у квартиру [ADDRESS] . Згідно довідки ЖБК № 248 «Кристал-9» від 02.04.2002 р., [PERSON] являвся членом ЖБК № 248 «Кристал-9» та пайовий внесок за квартиру [ADDRESS] у сумі 9754 гр.19 коп.був повністю виплачений у 1992 році. 22.04.1998 р.Головою Шевченківської районної ради було видано розпорядження № 422-р про оформлення права приватної власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] . На підставі цього розпорядження,22.04.1998 р.Запорізьким міськжитлоуправлінням [PERSON] було видано Свідоцтво № [NUMBER] про право приватної власності на вказану вище квартиру, право власності було зареєстровано в ОП ЗМБТІ 03.06.1998 р. Зазначені обставини підтверджені дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами,які відповідають вимогам щодо належності,допустимості та достатності,та у взаємозв`язку підтверджують факт набуття [PERSON] права власності на спірне майно під час зареєстрованого шлюбу з [PERSON] . Відповідно до ст.22 КпШС України( в ред.1963 р.,яка діяла на час повної сплати пайового внеску за спірну квартиру), аналогічної норми ст.60 СК України, ст.368 ЦК України ,які регулюють правовідносини щодо режиму спільної сумісної власності на майно,набуте за час шлюбу, майно,придбане подружжям в період шлюбу,належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того,що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). При розділі майна,що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя,частки майна дружини та чоловіка є рівними,якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором,що встановлено ст.28 КпШС(в ред.1963 р.) та ч.1 ст.70 СК України та ст.372 ЦК України. Відповідно до роз`яснень,які викладені у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.09.1987 р.№ 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи»,після повного внесення паю подружжям у ЖБК в період сумісного проживання за рахунок спільних коштів квартира є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. Судом з матеріалів справи з`ясовано,що шлюбний договір [PERSON] та [PERSON] не укладався,доказів про домовленість між ними щодо іншого розміру їх часток у спільній сумісній власності не надано. З наведеного суд встановив,що за відсутності спору між [PERSON] та [PERSON] про розмір їх часток,домовленості між ними щодо іншого розміру їх часток,частки [PERSON] та [PERSON] у спільній сумісній власності на квартиру,яка була набута ними у власність в період зареєстрованого шлюбу та є предметом цього спору,є рівними,по Ѕ частині у кожного. З цих підстав суд відхиляє заперечення відповідача про те,що за життя [PERSON] та [PERSON] не поділили майно подружжя,тому право власності [PERSON] на Ѕ частину спірної квартири не встановлено,оскільки згідно ч.2 ст.60 СК України,як і аналогічної за змістом ст.22 КпШС(в ред.1963 р.) презюмується право спільної сумісної власності подружжя щодо майна,набутого в період шлюбу,а згідно роз`яснень в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р.»Про судову практику у справах про спадкування»,для оформлення права на спадщину,закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Як передбачено ст.11 ЦК України,підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є,зокрема,акти цивільного законодавства,а згідно ст.1220 ЦК України встановлено,що смерть спадкодавця породжує спадкові правовідносини. Як передбачено ст.1216,1218 ЦК України,спадкуванням є перехід прав та обов`язків(спадщини)від померлої фізичної особи (спадкодавця)до інших осіб(спадкоємців);до складу спадщини входять всі права та обов`язки ,які належали спадкоємцю на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1217,1223 ЦК України,спадкування здійснюється за законом або заповітом,право на спадкування мають особи,які визначені у заповіті.У разі відсутності заповіту,визнання його недійсним,неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом,а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини,право на спадкування за законом одержують особи,визначені у ст.1261-1265 цього Кодексу. Як передбачено ст.1268 ЦК України,спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. [INFO] померла [PERSON] ,відкрилася спадщина за законом ,до складу якої входить Ѕ частина спірної квартири. Спадщину прийняли спадкоємці [PERSON] першої черги за законом-чоловік [PERSON] та син [PERSON] ,які проживали та були зареєстровані разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини,кожен із них успадкував Ѕ частку від спадкового майна [PERSON] ,до складу якого входила Ѕ частка спірної квартири,тобто по ј частці квартири кожен(з розрахунку Ѕ:2). З матеріалів спадкової справи № 5/2019 до майна померлої [PERSON] встановлено,що вона була заведена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кияницею Н.В.17.01.2019 р.за заявою [PERSON] Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кияниці Н.В.від 05.04.2019 р.було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на ј частку спірної квартири з тих підстав,що нотаріусу не подані документи,необхідні для вчинення нотаріальних дій,а саме відсутній документ,який підтверджує реєстрацію права власності померлої [PERSON] на вказане майно. Як роз`яснено п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р.»Про судову практику у справах про спадкування»,свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, вимоги спадкоємця про визнання права власності на спадкове майно можуть бути предметом розгляду судом після завершення процедури нотаріального розгляду письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством,яка завершується винесенням нотаріусом відповідної постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. Постанова нотаріуса про відмову видати позивачу свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] на частку,що належала спадкодавцю у спільній сумісній власності,якою завершена процедура нотаріального розгляду заяви про це,перешкоджає позивачу захистити свої спадкові права в позасудовий спосіб і є підставою для визнання за ним права власності на успадковану частку у спадщині після смерті матері,що відповідає приписам ст.16 ЦК України про право на захист особою свого цивільного права шляхом визнання за ним права власності на майно. Судом були перевірені доводи [PERSON] про те,що він є неналежним відповідачем у справі Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст.15, ч. 1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 48 ЦПК України передбачено, що сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідачем у процесі позивач визначає особу, яка порушує,оспорює,не визнає його права, свободи чи інтереси. Якщо позивачем притягнута як відповідач особа,яка не повинна відповідати за пред`явленим позовом,ця особа є неналежним відповідачем. Належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно. У спорах про визнання права власності на спадкове майно в якості належного відповідача не може розглядатись територіальна громада, на території якої знаходиться спадкове майно, при наявності інших спадкоємців, які заявляють свої претензії на прийняття спадщини. Належними відповідачами у спорах про право власності на спадкове майно є спадкоємці, які прийняли спадщину; спадкоємці, які не прийняли спадщину можуть бути залучені до участі у справі або як відповідачі, або як треті особи у залежності від їх відношення до заявленого у справі позову. З матеріалів справи встановлено,що позивач [PERSON] є рідним сином спадкодавця [PERSON] та [PERSON] Відповідач [PERSON] є рідним сином [PERSON] від попереднього шлюбу з [PERSON] . Після смерті [PERSON] ,відповідач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кияниці Н.В.з заявою про прийняття спадщини за законом,де була заведена спадкова справа № 58/2018 до майна померлого [PERSON] . У заяві про прийняття спадщини [PERSON] вказав,що до її складу входить все рухоме та нерухоме майно,яке належало спадкодавцю. Як вбачається з повідомлення нотаріуса від 24.04.2019 р., [PERSON] видача свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру після смерті [PERSON] зупинена,оскільки квартира в цілому була зареєстрована на праві власності за [PERSON] ,наразі іншим спадкоємцем [PERSON] ставиться питання про спадкування частки цієї ж квартири після смерті [PERSON] , до вирішення цієї справи судом визначення складу спадкового майна після смерті [PERSON] неможливо. Зміст заперечень [PERSON] проти позову вказує на те,що він не визнає право позивача [PERSON] успадкувати ј частку у спірній квартирі після смерті матері [PERSON] ,як спадкоємець,що прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] ,вважає цю частку складовою спадщини після смерті [PERSON] ,тобто його юридична заінтересованість у вирішені спору є очевидною. З матеріалів справи встановлено,що саме [PERSON] перебуває з позивачем [PERSON] у правовідносинах щодо здійснення ним прав на спадкування майна, щодо якого ним заявлені позовні вимоги ,у контексті заявлених вимог інші особи,як то реєстраційні органи або територіальна громада,про що зазначив [PERSON] у відзиві, не є учасниками спірних правовідносин, саме [PERSON] є належним відповідачем у справі. Відповідно до ст.141 ЦПК України,при задоволенні позову суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 768 гр.40 коп. На підставі ст.ст.16,370,1217,1223,1261,1266,1268 ЦК України,ст.60,70 СК України,ст. 12,13,76,81,258,259,265,353,355 ЦПК України,суд-

Outcome: approved