Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-26 00:00:00

в липні 2015р. [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON]. про стягнення заборгованості за борговою розпискою. Зазначав, що 29.05.2015 року він передав у борг відповідачці грошові кошти в розмірі 600,00 доларів США, що на час подачі позову до суду еквівалентно 13 206,00 грн за курсом НБУ, та стверджується борговою розпискою відповідачки. Згідно зазначеної розписки [PERSON] зобов'язалась повернути кошти 30.06.2015 року. Починаючи з 30.06.2015 року позивач постійно в усній формі пред'являв вимогу відповідачці щодо повернення позиченої грошової суми, але відповідачка на такі вимоги не реагувала. Станом на 24.07.2015 року [PERSON] своє грошове зобов'язання за борговою розпискою не виконала, чим порушила умови договору та ст.ст. 526, 530 ЦК України. Дії відповідачки по неповерненню грошового зобов'язання порушують законні права та інтереси позивача, як власника, внаслідок протиправних дій відповідачки позивачу завдано в т.ч. моральну шкоду, яку він оцінює у 7 000 грн. Моральна шкода полягає у сильному стресі, викликаному хвилюванням, пов'язаним з невиплатою грошових коштів, на які розраховував та на які має право позивач, порушенні налагодженого стану життя у зв'язку з відсутністю коштів на існування, неможливістю користуватись грошовими коштами для власних та сімейних потреб, витрачанням часу для вирішення мирним шляхом ситуації, яка склалась, відмовою відповідачки добровільному порядку виконати взяті на себе зобов'язання, необхідністю вирішувати питання стягнення коштів в судовому порядку. Просив: стягнути з відповідачки суму позики в розмірі 600,00 доларів США, що еквівалентно 13 206,00 грн за курсом НБУ на день подачі позову; пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення в розмірі 909,62 грн на підставі ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», ст.550 ЦК України; моральну шкоду в розмірі 7 000,00 грн на підставі ст.ст. 23, 1167 ч.1 ЦК України; а також витрати на правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн. Позивач в судове засідання не з»явився, подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності, в якій просив позов задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з»явилася повторно, про час і місце розгляду справи судом повідомлялася належним чином, судові повістки повернуті поштовим відділенням за закінченням строку зберігання. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких мотивів. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були переданої йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно розписки, складеної відповідачкою [PERSON]. 29.05.2015р., вона зобов»язалася повернути позивачу [PERSON] суму в розмірі 600 доларів США до 30.06.2015р. Таким чином сторонами укладено договір позики грошових коштів у вказаній в розписці сумі, на вказаний в розписці строк. Відповідачка взяті на себе зобов»язання по укладеному 29.05.2015р. договору у визначений в договорі строк не виконала, отриманих в позику коштів в розмірі 600,00 доларів, не повернула. Відповідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами(ст.629 ЦК України). Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідачка у визначений договором строк отримані в позивача грошові кошти не повернула, тому позовні вимоги у відповідній частині є обґрунтованими, отримані в позивача за договором позики кошти в суму 600 доларів США підлягають стягненню з відповідачки в перерахунку на гривні за офіційним курсом НБУ станом на час розгляду справи (2488,2929 грн за 100 дол.США), що становить 14 929,76 грн. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участі, у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач посилається на те, що внаслідок неповернення позики у визначений строк, він зазнав моральної шкоди, яку відповідачка повинна відшкодувати відповідно ст.ст. 23, 1167 ч.1 ЦК України. Згідно ст.611 ЦК України, відшкодування моральної шкоди, як правовий наслідок порушення зобов»язання, настає в разі встановлення його договором або законом. Договором, укладеним сторонами не передбачено відшкодування моральної шкоди, як наслідку порушення зобов»язання. Не передбачено його також нормами §1 Глави 71 ЦК України. Стаття 1167 ЦК України визначає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду порушенням недоговірних зобов»язань та не може бути застосована до правовідносин сторін в даному спорі. З огляду на наведене, позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими, тому у відповідній частині позовних вимог належить відмовити. Не є обґрунтованими та не підлягають задоволенню також вимоги позивача щодо стягнення пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення в розмірі 909,62 грн на підставі ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», ст.550 ЦК України, оскільки укладеним сторонами договором не передбачено відповідальність у виді неустойки, згідно преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності. Згідно ст.79 ЦПК України, витрати на правову допомогу відносяться до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи і входять до складу судових витрат. Позивач просить стягнути з відповідачки витрати на правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн, на підтвердження зазначених витрат додав договір про надання адвокатом правової допомоги, розрахунок суми гонорару за надану адвокатом правову допомогу, квитанцію до прибуткового касового ордеру. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Розмір судового збору, що має бути сплачений при звернені з даною позовною заявою визначається виходячи з положень Закону України «Про судовий збір», а саме: ч.3 ст.6, ст.4 ч.1, ч.2 п.1, п.2 цього Закону, згідно яких за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру - у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову: щодо вимог майнового характеру (про стягнення суми позики та пені) - в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати; вимог немайнового характеру (про стягнення відшкодування моральної шкоди) - 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. Таким чином позивачем мав бути сплачений судовий збір в сумі (243,60 грн + 243,60 грн). Натомість позивачем при зверненні в Голосіївський районий суд м.Києва сплачено судовий збір в сумі 261,17 грн (а.с.21) - т.ч. не доплачено судовий збір за вимоги немайнового характеру в розмірі 226,03 грн. Таким чином, у зв»язку із частковим задоволенням позову, на користь позивача з відповідача підлягають присудженню понесені позивачем судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам майнового характеру - в сумі 194,22 грн судового збору, а також витрат на правову допомогу в сумі 3 986,50 грн. При цьому недоплачений позивачем судовий збір за вимоги немайнового характеру в розмірі 226,03 грн. підлягає стягненню з нього в дохід держави. На підставі наведеного, ст.ст. 526, 629, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: partial