Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

В липні 2014 року Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з [PERSON] на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у розмірі 4029,57 грн. за період з 01.09.2010 року по 31.07.2013 рік, а також стягнути з відповідача судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з 01.09.2010 року надавав та надає послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення за адресою: [ADDRESS]. Загальна сума наданих послуг складає 7433,13 грн., відповідач за вищевказаний період частково здійснював оплату за надані послуги, у зв'язку з чим, станом на 01.08.2013 року, утворилася заборгованість у сумі 4029,57 грн., яку і просить стягнути. В судовому засіданні представник Концерну «Міські теплові мережі» позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав зазначених в позові просила їх задовольнити. Відповідач позовні заперечив, зазначивши, що послуг від позивача не отримував, централізованим опаленням та гарячою водою не користується, оскільки має портативний обігрівач, договірні відносини з позивачем відсутні. Просив в задоволенні позову відмовити та застосувати строк позовної давності, додатково зазначивши, що оплату за послуги не здійснював. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно до вимог ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу у межах вимог, заперечень, та доказів наданих сторонами. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Відповідно до ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004 року до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, і визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства (п.4). Наказом Державного комітету України з питань ЖКХ №60 від 25.04.2005 року «Про затвердження Порядку визначення виконавця Житлово-комунальних послуг у житловому фонді» (надалі - Наказ) визначено, що органами місцевого самоврядування, власниками житлових будинків, визначаються виконавці таких житлово-комунальних послуг: - з управління будинком, спорудою або групою будинків; - з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій; - з ремонту приміщень, будинків, споруд, передбачених пунктом 4 частини першої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»; - з централізованого опалення, централізованого постачання холодної та гарячої води, централізованого водовідведення. Пунктом 1.4. Наказу закріплено, що «Виконавець житлово-комунальних послуг визначається органами місцевого самоврядування, крім випадків коли власник (власники) житлових будинків бажає (бажають) визначити виконавця житлово-комунальних послуг самостійно». Виконавчий комітет Запорізької міської ради, реалізуючи своє право, відповідно до п.4 ст.7 Закону, прийняв рішення №25 від 29.01.2009 року (надалі - рішення №25), яким визначив КП «ПРЕЖО», КП «Водоканал» та Концерн «МТМ» виконавцями житлово-комунальних послуг для населення м. Запоріжжя. Рішенням №200 від 28.04.2011 року (надалі - рішення №200) Концерн «МТМ» визначено виконавцем послуг з централізованого опалення та підігріву питної води в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ». Отже, Рішенням №25 та Рішенням №200 КОНЦЕРН «МТМ» було визначено виконавцем послуг тільки з централізованого опалення та гарячого водопостачання для населення м. Запоріжжя в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну. Виконавцем послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій згідно рішення №25 були визначені КП «ВРЕЖО №1-13» (зараз МКП «ОСНОВАНІЄ»). Як встановлено судом та не заперечено відповідачем, останній з 2005 року зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS]. Відповідач від послуг, що надаються визначеним виконавцем послуг не відмовився, Будинок, в якому мешкає Відповідач, належить до комунальної власності житлового фонду м. Запоріжжя, інші виконавці послуг за вказаною адресою не визначались. Згідно п.1.1. статуту Концерн «Міські теплові мережі» створено на підставі рішення 34 сесії 23 скликання Запорізької міської ради від 11.01.2002 року №17 «Про створення комунальних підприємств теплових мереж», згідно з Рішенням №25 позивач є виконавцем послуг починаючи з 01.01.2009 року. Пунктом 2.1. Статуту встановлено, що основною метою діяльності концерну «МТМ» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну. Відповідно до ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та при будинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що позивач у період з 01.01.2009 року по 31.07.2012 року надав відповідачу послуги з централізованого опалення у приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] на загальну суму 7433,13 грн. Однак, відповідач здійснив оплату за надані послуги не в повному обсязі у зв'язку з чим виникла заборгованість, станом на 01.08.2013 року складає 4029,57 грн. Позивач виконував свій обов'язок по наданню послуг, зокрема і згідно розпоряджень запорізького міського голови про початок та закінчення опалювальних сезонів, такі послуги позивачем надавались, відповідач від них не відмовлявся, зі скаргами на якість послуг не звертався, а тому, виходячи із положень ст.162 ЖК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідач зобов'язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року за №630 зазначено, що розрахунковий період для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Судом встановлено, що письмовий договір про надання послуг з централізованого опалення між Концерном «МТМ» та [PERSON] не укладався, тому плату за послуги з теплопостачання останній був зобов'язаний вносити щомісяця не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Дійсно Законом України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено укладання між споживачем та виконавцем письмового договору на надання житлово-комунальних послуг на основі типового договору. Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630 затверджено типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Посилання [PERSON] на відсутність письмового договору між ним та Концерном «МТМ», як на підставу відмови у позові не може бути прийняте до уваги за наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Матеріалами справи підтверджено, що Концерн «МТМ» надавало [PERSON] зазначені послуги, він їх отримував і не відмовлявся від них. Доказів неякісного надання послуг Концерном «МТМ» до суду не надано і оскільки відповідач від послуг, які надавав Концерн «МТМ» офіційно не відмовлялися, їх фактично одержував, то у його виник обов'язок сплатити ці послуги. Згідно з ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства у встановлений договором строк, а відповідно до ст.ст. 64-68 ЖК України наймач (або власник) жилого приміщення та повнолітні члени його сім'ї зобов'язані своєчасно та належним чином сплачувати комунальні послуги. У відповідності до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідач не заперечив, що квартира в якій мешкає забезпечена централізованим опаленням. Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до вимог п.1 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір про надання житлового комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Обов'язок наймача (власника) квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №572 від 8 жовтня 1992 року. Крім того, ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений обов'язок споживача укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Правовідносини між сторонами у справі склалися на підставі надання/отримання послуг з теплопостачання, тобто відносини фактично існували. Відносини, які склалися між сторонами підпадають під норми «Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за №869 від 01.06.2011 року та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року №630. Відповідно до ст.20, ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги щомісяця у строки, встановлені договором або законом. Незважаючи на відсутність договору, в цілях недопущення порушення конституційного права громадян на забезпечення їх здоров'я (ст.3 Конституції України) та права на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї (ст.48 Конституції України), що включає праве житло, Концерн «МТМ» здійснював та продовжує здійснювати постачання теплової енергії [PERSON] Рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради №327 від 28.07.2008р. «Про встановлення базових тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії, на послуги з централізованого опалення і підігріву питної води для населення, затвердження загальних вказівок до базових тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та на послуги з централізованого опалення і підігріву питної води для населення» було опубліковано в засобах масової інформації та є обов'язковими для виконання, як для теплопостачальної організації, так і для споживачів. Розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви не суперечить положенням цивільного процесуального законодавства України, адже нормами ЦПК не передбачено вимоги, відповідно до яких повинен бути оформлений розрахунок заборгованості. Що стосується тарифів на теплову енергію, то вони затверджені органами влади і в разі незгоди з ними [PERSON] не позбавлений можливості їх оскаржити. Тарифи на послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води встановлюються органами місцевої влади, а саме рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради. Вказані нормативні документи є загальнодоступними, так як публікуються в офіційних виданнях. Відповідно до п.7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затвердженими постановою KM України від 24 січня 2006 року №45, власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Послуги з централізованого опалення належать до витрат на утримання квартири, оскільки їх розмір не залежить від кількості осіб, що мешкають в квартирі. Правовідносини між сторонами у справі склалися на підставі надання/отримання послуг з теплопостачання, тобто відносини фактично існували, що підтверджуються відповідними поясненнями сторін. Ні ЦК України, ні ЖК України, ні Законом України «Про житлово-комунальні послуги» випадки, в яких недодержання сторонами письмової форми правочину про надання житлово-комунальних послуг, має наслідком його недійсність, не передбачені, а тому відсутність письмового договору між позивачем та відповідачами не позбавляє відповідача обов'язку сплатити фактично отримані ним послуги з централізованого опалення. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що між Концерном «МТМ» та [PERSON] існують зобов'язання, хоч договір не було укладено, а відсутність укладеного договору не позбавляє [PERSON] обов'язку здійснювати оплату за отримані послуги з централізованого опалення. З огляду на зазначене, сума заборгованості має бути стягнута зі [PERSON] на користь Концерну «МТМ» у повному обсязі, а тому позов Концерну «МТМ» суд вважає таким, що підлягає задоволенню. Крім цього, судом встановлено, що відповідач по справі тривалий час не сплачував заборгованість за надані позивачем послуги, а тільки користуються ними, тому суд вважає, що права позивача порушені і підлягають захисту. Доводи відповідача про застосування позовної давності перевірялися судом і встановлено наступне. В матеріалах справи міститься ухвала Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.04.2014 року відносно відповідач, згідно з якою скасовано судовий наказ виданий 31.03.2014 року про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 4029,57 грн. (а.с.13). Згідно ч.2 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного або кількох осіб. Відповідно ч.1 ст.95 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення. Отже за правилами частини 2 статті 264 ЦК України зверненням позивача в березні 2014 року до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості перебіг позовної давності перервався. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач вчиняв дії спрямовані на погашення заборгованості, останній платіж здійснювався в березні 2012 року (а.с. 11, 12), що безпосередньо свідчить про визнання відповідачем зобов'язання. Згідно ч.3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. З огляду наведеного суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення в сумі 4029,57 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідачів на користь позивача сплачені судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved