Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-21 00:00:00

В липні 2019 року позивач [PERSON] звернулась із позовом до суду, який мотивує тим, що з відповідачем вони перебувають у шлюбі з 10 грудня 2016 року. Від шлюбу вони мають сина [PERSON] , [INFO] , який утримується нею, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, тому просить стягувати аліменти в її користь в розмірі однієї четвертої частини із заробітку відповідача. Позивач не працює, оскільки зайнята доглядом за дитиною, відповідач за рішенням суду зобов`язаний сплачувати аліменти до досягнення ним трирічного віку. Вважає, що відповідач має змогу сплачувати такий розмір аліментів, позаяк має достатній дохід, є військовим пенсіонером та отримує пенсію. Просить задоволити позов. Представник позивача в судовому засіданні заявлений позов підтримала та просить його задоволити у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні заявлений позов щодо стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] визнав частково та не запреречує про стягнення з нього аліментів в розмірі однієї шостої частини його заробітку (доходу). Суду пояснив, що при визначенні розміру аліментів суд має враховувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини, наявність у платника інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Наявність на праві власності, володіння або користування у платника аліментів рухомого та нерухомого майна. Він є інвалідом ІІ групи, учасником бойових дій, не може працевлаштуватися та отримувати дохід. Окрім сина [PERSON] на його утриманні знаходиться син [PERSON] , [INFO] , котрий навчається в Хмельницькому національному університеті на денній формі навчання, що підтверджується довідкою навчального закладу. Він позбавлений можливості працювати на заробляти кошти на своє утримання. Таку матеріальну допомогу він надає добровільно, і письмових доказів сплати такої допомоги не має. Насамкінець з нього уже стягуються аліменти на утримання позивачки в розмірі 1/6 частини його заробітку до досягнення дитиною трирічного віку, тому при виповненні дитиною трирічного віку він матиме змогу сплачувати аліменти у зазначеному позивачкою розмірі. Ухвалою суду від 23.07.2019 року відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження. 20.08.2019 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. Заслухавши доводи представника позивача та заперечення відповідача, перевіривши матеріали справи доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 10 грудня 2016 року. Від шлюбу вони мають сина [PERSON] , [INFO] , батьком якого згідно свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] є відповідач. Дитина проживає та утримується матір`ю. цих обставин не заперечує відповідач. [PERSON] не працює, є військовим пенсіонером, інвалідом ІІ групи. Відповідно до вимог закону розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину визначений законом і не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно частини 1 статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України в редакції, чинній на час ухвалення рішення, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 181 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Тому суд приходить до висновку про визначення розміру аліментів на утримання дитини в розмірі однієї четвертої частини його заробітку (доходу) щомісячно до її повноліття. При цьому суд враховує стан здоров`я, матеріальне становище дитини, її вік, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. При визначенні такого розміру аліментів суд виходить із того, що відповідач інвалідом ІІ групи, сплачує аліменти на утримання позивачки в розмірі 1/6 частини його заробітку, проте має обов`язок за законом утримувати своїх малолітню дитину. При цьому, суд враховує те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Також, виходить з розумності та достатності заявленого позивачем розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини, виходячи з реальної можливості відповідача такий розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього. Відповідно до вимог закону розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання дитини, то кошти на його утримання (аліменти) присуджує суд. Відповідно до положень частини 1 статі 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Як установлено судом позивач не працює, зайнята доглядом за дитиною до досягнення трирічного віку сином [PERSON] , [INFO] . Цих обставин відповідач не заперечує. З пояснень відповідача, на утримання повнолітнього сина [PERSON] , котрий навчається, допомогу він надає добровільно. Суд вважає неприйнятною позицію позивача стосовно встановлення розміру аліментів в розмірі однієї шостої частини його заробітку (доходу), позаяк повнолітній син позивача навчається на бюджетній формі навчання та має стипендію, З його пояснень убачається, що син не бажає, аби в його утриманні брала участь і його матір, а доказів про надання ним матеріальної допомоги на утримання повнолітнього сина [PERSON] та розмір такої допомоги не надано, і судом таких не здобуто. Матеріальне утримання повнолітньої дитини залежить від змоги таке утримання надавати, позаяк утримання неповнолітньої дитини є обов`язком відповідача. Суд,оцінюючи докази в їх сукупності, вважає, що підстав для визначення розміру аліментів в розмірі однієї шостої частини його заробітку немає, Тому, суд виходячи з засад розумності та справедливості, з врахуванням стану здоров`я платника аліментів та стану здоров`я дитини, вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі однієї четвертої частин його заробітку (доходу) але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд з врахуванням того, що відповідач є інвалідом ІІ групи відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України вважає, що судові витрати слід віднести на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved