Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

В липні 2014 року Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» (Позивач) звернулось до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] (Відповідач) про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування в розмірі 10 118,30 грн. Свої позовні вимоги, Позивач обґрунтовує тим, що 07 червня 2011 року в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох автомобілів: 1) БМВ д.н. [NUMBER], яким керував [PERSON], 2) Лексус д.н. [NUMBER], власником якого є [PERSON]. Внаслідок зазначеного ДТП автомобіль потерпілого - [PERSON] отримав механічні пошкодження, що підтверджується страховим актом № 10727Р/01/2013 від 16.05.2013р На момент ДТП між [PERSON] та Позивачем був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12.12.2010р № ВЕ/8092707, за яким Позивач застрахував цивільну відповідальність Відповідача перед третіми особами при використанні транспортного засобу «БМВ» д.н. [NUMBER]. 26.03.2013р. ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» звернулося до Позивача із Заявою про настання страхового випадку. На підставі вказаного Страхового Акта та заяви Заявника, відповідно до норм ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 10 118,30 грн., що підтверджене угодою про зарахування зустрічних однорідних вимог від 03.06.2013р. Святошинським районним судом м. Києва були розглянуті матеріали справи про адміністративне правопорушення, Відповідача було визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди внаслідок порушення Правил дорожнього руху України та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Таким чином, особою, відповідальною за завдані Потерпілому збитки є Відповідач. Разом з тим, Позивач зазначив, що Відповідач не повідомив його про настання страхового випадку у строки, передбачені ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому в силу вимог ст. 38 цього Закону, ст. 27 Закону України Про страхування» та ст. 993 ЦК України, відповідач повинен відшкодувати шкоду позивачу. Відповідач подав суду заперечення проти позову (а.с.47-48), в яких зазначив, що позивач безпідставно стверджує, що відповідач не повідомив його про настання страхового випадку у строки визначені ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», проте насправді Відповідач повідомляв страхову компанію по телефону і залишав письмову заяву в строки визначені законом. Більш того, підтверджуючим фактором подання такої заяви відповідачем є здійснення виплати позивачем на користь ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» в розмірі 10 118,30 грн. Окрім того, враховуючи п.16 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки від 01.03.2013р. № 4, ст.1194 ЦК України та вимоги ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відповідач не повідомив страхову компанію про дорожньо-транспортну пригоду, то у позивача були відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування в порядку регресу на користь ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» в розмірі 10 118 грн., відповідно до законодавства ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» повинна була звертатись до відповідача з вимогою про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу. Водночас, Відповідач зазначив, що позивач безпідставно здійснив виплату страхового відшкодування на користь ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази про здійснене відшкодування ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», а саме платіжні доручення про здійснення виплати страхового відшкодування останнім на користь потерпілого [PERSON], та, окрім того, зі змісту угоди по зарахування зустрічних вимог від 03.06.2013р. вбачається, що Позивач не здійснював безготівкового розрахунку по виплаті страхового відшкодування на користь ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», а тому твердження Позивача про те, що він сплатив страхове відшкодування в розмірі 10 118 грн. є безпідставними та не підтверджується належними доказами по справі, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. Представник Позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності Позивача, в якому просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 56). Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.51), про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 11 липня 2011 року встановлено, що 07.06.2011 року приблизно в 09 год. 40 хв. [PERSON] керуючи автомобілем «БМВ» д.н.з. [NUMBER] в м. Києві по ВКД - Софіївська Борщагівка при зміні напрямку руху праворуч, не переконався, що це буде безпечним для інших учасників дорожнього руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Лексус» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], що призвело до пошкодження транспортних засобів. В діях водія вбачається порушення п.п.10.1. ПДР. Згідно даної постанови [PERSON] було визнаний винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 25 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 425,00 грн. (а.с.6-7). Станом на момент ДТП автомобіль «БМВ» державний номер [NUMBER], який належить Відповідачу - [PERSON] був застрахований в ПрАТ «Страхова група «ТАС» згідно полісу № ВЕ/8092707 з терміном дії з 14.12.2010р до 13.12.2011р. включно (а.с.5). В лютому 2013 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» звернулось до Позивача з претензією № 110213-0258/К від 11.02.2013р. на суму 10 118,30 грн., в якій зазначило, що між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та [PERSON] 28.09.2011р. було укладено договір страхування наземного транспортну № 322/10-Тз/К, згідно якого ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов'язання компенсувати [PERSON] будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Lexus» д/н [NUMBER], його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. У зв'язку з ДТП 07.06.2011р. за участю автомобіля «Лексус», д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «БМВ», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON], ПрАТ «СК «Арсенал страхування» відповідно до умов договору та згідно рахунку-фактури № 543 від 09.06.2011р. відшкодувало [PERSON] витрати на ремонт автомобіля в сумі 10 118,30 грн. Оскільки, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «БМВ», д/н [NUMBER] була застрахована АТ «СГ «ТАС», ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» має право зворотної вимоги до зазначеного товариства, у зв'язку з чим просило перерахувати на користь Київської філії акціонерного товариства страхова компанія ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» суму в розмірі 10 118,30 грн. (а.с.8-9). Сума страхового відшкодування в розмірі 10 118,30 грн., яке ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» сплатило на корись [PERSON] визначена на підставі рахунку № 543 від 09.06.2011р. ТОВ «Н2О Груп» (а.с.18) та узгоджена в страховому акті № 322/10-Тз/К-1 по Договору страхування № 322/10-Тх/К від 28.09.2010р. (а.с.60-61). Так, на підставі страхового акту № 10727Р/01/2013 від 16.05.2013р. АТ «СГ «ТАС» ДТП, яке сталося 07.06.2011р. визнано страховим випадком згідно Договору № ВЕ 8092707 від 12.12.2010р., та погоджено суму страхового відшкодування до виплати ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» в розмірі 10 118,30 грн. по претензії № 110213-0258/К від 11.02.2013р. (а.с.10). До страхового акту № 10727Р/01/2013 від 16.05.2013р. додано Розрахунок суми страхового відшкодування (а.с.11). 03 червня 2013 року між ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (Сторона-1) та ПрАТ «Страхова група «ТАС» (Сторона-2) була укладена Угода про зарахування однорідних зустрічних вимог, згідно якої сторони в порядку ст. 601 ЦК України домовились здійснити зарахування зустрічних однорідних вимог по регресним претензіям (зобов'язанням), строк виконання яких настав, зокрема, і щодо претензії (в порядку регресу) Сторони-1 за вих. № 110213-0258/к від 11.02.2013р. на суму 10 118,30 грн., що була сплачена Стороною-1 за Договором страхування наземного транспорту № 322/10-Тз/К від 28.09.2010р., в зв'язку із пошкодженням застрахованого транспортного засобу «Лексус», д/н [NUMBER], під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 07.06.2011р. з вини водія транспортного засобу «BMW», д/н [NUMBER], цивільна відповідальність кого застрахована Стороною-2 (а.с.12-13). Відповідно до ст.601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Таким чином, враховуючи положення ст. 601 ЦК України зобов'язання ПрАТ «СГ «ТАС» щодо сплати страхового відшкодування в порядку регресу на користь ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» в сумі 10 118,30грн. припинились зарахуванням зустрічних однорідних вимог, а тому Позивач вважається таким, що належним чином та в установленому законом порядку відшкодував шкоду, завдану [PERSON] Відповідачем та виплатив страхове відшкодування в розмірі 10 118,30 грн. Отже, фактичні витрати Позивача, пов'язані зі страховим випадком складають 10 118,30 грн. В лютому 2014 року ТОВ «А.С.А. Груп» за дорученням АТ «СГ «ТАС» Відповідачу було направлено лист від 07.02.2014р. №241ТАС з вимогою сплатити регресну заборгованість в сумі 10 118,30грн. на рахунок страхової компанії (а.с.19), який був отриманий Відповідачем 12.02.2014р., що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.19 на звороті). Проте, вказану вимогу Відповідач залишив без відповіді та задоволення. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 22 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України). Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно зі ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди та, зокрема, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Відповідно до ст. 38 Закону, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. За пунктом 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. Оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Судом встановлено, що Відповідач не звернувся у встановлені Законом строки до Позивача з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, що підтверджується Довідкою ПрАТ «СГ «ТАС» № Г0401/208 від 22.01.2015р. Доказів зворотного, зокрема, на підтвердження тверджень Відповідача про факт повідомлення страховика у встановлені законодавством строки, в судовому засіданні не здобуто та в матеріалах справи не міститься. Згідно п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. № 4 до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.10 ЦПК України). За ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу в сумі 10 118,30 грн. підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 22, 661, 993, 1188, 1191 ЦК України, ст.ст. 33,38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», та

Outcome: approved