Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

В липні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про припинення права власності на домоволодіння, скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності на домоволодіння, в якому просила припинити за [PERSON] право власності на житловий будинок № 7 по вул. Дніпровській (колишня назва вулиця Дніпропетровська) в с. Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, загальною площею 33,8 кв.м., житловою площею 19,9 кв.м. та скасувати за [PERSON] державну реєстрацію права власності на вказаний будинок,визнати за нею, [PERSON] право власності на житловий будинок № 7 по вул. Дніпровській (колишня назва вулиця Дніпропетровська) в с. Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, загальною площею 197,80 кв.м., житловою площею 71,70 кв.м., разом з відповідними господарськими будівлями та спорудами. В обґрунтування позову позивачка вказала, що 19 жовтня 2009 року батько - відповідач у справі, подарував їй земельну ділянку № 7 по вул. Дніпропетровській в с. Новоолександрівка Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району розміром 0,250 га. Восени 2009 року нею було завезено будівельні матеріали та розпочато будівництво будинку . Вже потім вона довідалася, що перед початком будівництва вона повинна була звернутися до Новоолександрівської сільської ради за відповідним дозволом без якого відповідно до положень ч. 1 ст. 376 ЦК України будівництво вважається самочинним, хоча зазначене будівництво і не порушує прав жодних осіб, в тому числі прав її сусідів. Після закінчення будівництва житлового будинку вона зверталася до [PERSON] ДАБК для введення його в експлуатацію, але її повідомили, що на даний час чинним законодавством не передбачено введення в експлуатацію самочинно збудованих обєктів, а тому при всій обачності та бажанні, вона не має можливості ввести його в експлуатацію та належним чином оформити своє право власності на вищезазначене домоволодіння, а тому звернулася до суду з даним позовом. Адвокат позивачки [PERSON] за договором про надання правової допомоги [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав (а.с.79). Територіальна громада Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області надали суду лист про розгляд справи без їх участі. Представник третьої особи Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області у судове засідання не зявився. Вислухавши представника позивача, свідків, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, оцінивши докази, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Встановлено, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 грудня 2003 року батькові позивачки [PERSON] на праві власності належав будинок № 7 по вул. Дніпропетровській в с. Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, загальною площею 33,8 кв.м., житловою площею 19,9 кв.м. та земельна ділянка розміром 0,3609 га, розташована по вул. Дніпропетровській 7 в с. Новоолександрівка Новоолександрівської сільської ради з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд 0,2500 га, та для ведення особистого підсобного господарства 0,1109 га (а.с.11). Рішенням Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 14 жовтня 2004 року [PERSON] було дозволено знести старий будинок та дозволено будівництво нового індивідуального житлового будинку загальною площею 130 кв.м. та житловою площею 80 кв.м. на земельній ділянці розміром 0,3609 га (а.с.17). Так, в 2005 році батько позивачки зруйнував домоволодіння розташоване на вищезазначеній ділянці але до будівництва нового будинку так і не приступив. 19 жовтня 2009 року [PERSON] подарував позивачці [PERSON] земельну ділянку № 7 по вул. Дніпропетровській в с. Новоолександрівка Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району розміром 0,250 га, що підтверджується договором дарування від 19 жовтня 2009 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за № 105 (а.с.66-67). [PERSON] розпочала будівництво будинку на подарованій батьком земельній ділянці у 2009 році без дозволу органів місцевого самоврядування та до 2011 року збудувала домоволодіння (а.с.57-64). [PERSON] звернулася до [PERSON] ДАБК для введення будинку в експлуатацію, щоб потім мати змогу оформити правовстановлюючі документи на власне домоволодіння. [PERSON] ДАБК повідомила (а.с.82-83), що на даний час чинним законодавством не передбачено введення в експлуатацію самочинно збудованих обєктів, порядок виконання будівельних робіт та прийняття їх в експлуатацію, визначено постановами Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 466 «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» та № 461 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів». З 01.02.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення зміни до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» щодо прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт» від 13.01.2015 року №92-УІІІ. Відповідно до пункту 9 прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» інспекції державного архітектурно-будівельного контролю до 31 грудня 2015 року безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені об'єкти будівництва, збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж приймали в експлуатацію: - 5 індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, збудовані у період з 05 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року; громадські будинки І і II категорій складності; будівлі і споруди сільськогосподарського призначення І і II категорій складності. Окрім цього, додатково проінформували, що положення Порядку не визначають термін його дії, натомість пункт 9 розділу V «Прикінцеві положення» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлює для органів державного архітектурну-будівельного контролю кінцевий термін прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт до 31 грудня 2015 року. Таким чином, продовжити термін процедури прийняття в експлуатацію будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт, можливо лише шляхом прийняття відповідного Закону. Окрім цього повідомили, що 22 грудня 2015 року за № 3696 Верховною Радою України зареєстровано проект Закону «Про внесення змін до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» щодо продовження терміну прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт», після прийняття та набрання чинності якого, можна звернутись до органу державного архітектурно-будівельного контролю з відповідними документами для реєстрації декларації через відповідний Центр надання адміністративних послуг. В чинному на даний час Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461, в п. 10 чітко зазначено, що у разі коли на самочинно збудоване нерухоме майно визнано право власності за рішенням суду, воно приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком. Тому не потребує доведення та обставина, що на даний час в Україні самочинно збудоване нерухоме майно приймається в експлуатацію згідно з вищезазначеним Порядком виключно після того, як на самочинно збудоване нерухоме майно за рішенням суду буде визнано право власності. Відповідно до звіту про проведення технічного обстеження від 09 червня 2016 року, складеного експертом [PERSON], який має кваліфікаційний сертифікат відповідального виконання окремих видів робіт (послуг), повязаних із створенням обєкта архітектури серія АЕ №000902 від 14 листопада 2012 року - вищезазначене домоволодіння готове до експлуатації і не має недоліків та пошкоджень, що впливають на безпечну експлуатацію, всі його конструкції перебувають у нормальному технічному стані (категорія І) (а.с.30-49). Відповідно до ч. 2 ст. 8 ЦК України («Аналогія»), у разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права). Відповідно до п. 5, 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є зокрема судовий захист цивільного права та інтересу, та справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до звіту про проведення технічного обстеження, будинок повністю готовий до експлуатації. [PERSON] постійно проживає в вищезазначеному будинку, самочинно збудоване позивачкою домоволодіння не порушує прав інших осіб, [PERSON] позбавлена можливості надати суду декларацію про готовність до експлуатації житлового будинку саме у звязку з відсутністю на даний час законодавчого врегулювання введення в експлуатацію обєктів самочинного будівництва. Тому суд вважає за можливе, застосувати аналогію права встановлену ч. 2 ст. 8 ЦК України, оскільки процедура введення в експлуатацію домоволодіння полягає саме в перевірці його готовності до подальшої експлуатації, що й було встановлено в звіті про проведення технічного обстеження домоволодіння. Згідно з ч. 5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася і у липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та її до Конвенції» від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). За змістом ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Зазначеною нормою закріплено презумпцію законності набуття права власності, тобто право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або якщо незаконність набуття права власності встановлена рішенням суду, а також встановлено відкритість переліку підстав набуття права власності з обмеженням їх виключно тими, що прямо передбачені в законодавстві. Статтею 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Враховуючи викладене, суд вважає, що є підстави для визнання за [PERSON] права власності на самочинно збудоване домоволодіння, що надасть позивачці право ввести будинок в експлуатацію згідно з діючим Порядком, а тому вимоги позивачки є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved