Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

В квітні 2017 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому свої вимоги обґрунтувала наступним чином. В серпні 2008 року між ним та відповідачем приватним підприємством БАЯ (далі - ПП БАЯ) був укладений договір оренди землі, площею 4,5 га, яка належить йому на праві приватної власності, розташовану в межах Грейгівської сільської ради Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області. Строк оренди складав 49 років. Посилався на те, що орендар не виконує умови укладених договорів, в тому числі, не сплатив орендну плату в 2015 та 2016 роках, тому просив розірвати укладений між ними договір оренди землі. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, оскільки грошові кошти орендодавцю були виплачені наперед з умовою продажі землі після того як буде знято заборона не це. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази в справі, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. В 2008 році між позивачем [PERSON] та ПП БАЯ був укладений письмовий договорів оренди його земельної ділянки, площею 4,5 га, кадастровий номер 4823380700:03:000:0902, яка знаходиться в межах Грейгівської сільської ради Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області. 19 жовтня 2009 року договір був зареєстрований в державному органі. Виходячи з положень ч. 3 ст. 640 ЦК України, ст. 18 Закону України Про оренду землі вони є укладеними з моменту державної реєстрації. Строк оренди за договором складав 5 років, а мета користування землею - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до п.п. 4.1, 4.1 договорів, орендна плата на рік складала 3% від оціночної вартості землі або натуральною платою за згодою, щорічно і повинна була вноситися не пізніше 1 листопада поточного року. Главою 5 Земельного кодексу України передбачені види земель сільськогосподарського призначення, в тому числі і землі, призначені для виробництва сільськогосподарської продукції. Статтями 93 та 96 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувач зобов'язаний забезпечувати використання землі за цільовим призначенням; додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату; не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних зі встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем. Законом України Про оренду землі № 161-ХІV від 6 жовтня 1998 року (зі змінами) в статті 25 передбачені обов'язки орендаря, в тому числі: виконувати встановлені щодо об'єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Положеннями ст. 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Аналогічні положення містяться в ч. 1 ст. 32 Закону України Про оренду землі, де передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст.ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору. Отже, закон пов'язує можливість дострокового розірвання договору за рішенням суду у зв'язку з невиконанням сторонами обов'язків, передбачених укладеним між ними договором. Так, відповідно до п. 38 договору оренди його дія може бути припинена шляхом розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання іншою стороною обов'язків, передбачених договором. Виходячи з того, що відповідач, як орендар земельної ділянки громадянина [PERSON], не виконує умови договору оренди і не сплатив йому орендну плату, тому суд приходить до висновку, що договір слід розірвати. В судовому засіданні було встановлено, що орендна плата позивачу за користування його земельною ділянкою не сплачувалися, чого представником відповідача не заперечувалося. Хоча останньою і вказувалося, що в 2009 році ПП БАЯ виплатило йому через сина орендну плату наперед. В той же час, суд не приймає такі посилання, оскільки вони не обґрунтовані. Відповідно до копії видаткового касового ордеру від 26 жовтня 2009 року ПП БАЯ виплатило сину позивача 10000 грн. в якості продажу земельної ділянки. Але такий платіж не може вважатися орендною платою, оскільки має інше призначення, що також підтвердив і в судовому засіданні колишній директор цього підприємства. Якщо ж вважати, що продаж землі так і не відбувся і ці кошти слід віднести в рахунок орендної плати, то цієї суми не достатньо для покриття орендної плати до 2017 року, а вистачає її до 2015 року. Тобто останні два роки орендна не сплачувалася, що вказує на систематичне невиконання умов договору оренди. Це було також підтверджено довідкою ПП БАЯ від 17 січня 2017 року (а.с. 9). Наданий під час розгляду справи представником відповідача розрахунок щомісячної орендної плати за землю в сумі 1705 грн. суд вважає неповним і таким, що не відображає дійсний розмір орендної плати, який повинен виплачуватися позивачу, оскільки від зроблений без урахування індексації та змін до Податкового кодексу України, внесених Законом України № 1797-VIII від 21 грудня 2016 року, якими визначено, що мінімальний розмір орендної плати за користування землею не може бути меншим ніж 3% нормативної грошової оцінки землі. Виходячи з положень та 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений ним при поданні позову до суду. Враховуючи викладене,

Outcome: approved