Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

В квітні 2019 року представник позивача адвокат Капалкіна Є.О., яка діє в інтересах [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу. визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів. В обґрунтування позову позивач зазначила, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 24.07.2010 року, від шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] , однак, сім`я фактично розпалася. Протягом останніх років сімейне життя між сторонами поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. З 31.12.2018 року позивач та відповідач проживають окремо. Син проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. Позивач просить шлюб розірвати, визначити місце проживання дитини разом з матір`ю та стягнути аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 8000 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 8 квітня 2019 року і до досягнення повноліття дитини. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 14.05.2019 року провадження по справі відкрито та призначене підготовче судове засіданні на 04.06.2019 р. 23.05.2019 р. позивач звернулась до суду з заявою про відмову від заявлених позовних вимог в частині вимог про розірвання шлюбу. Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 04 червня 2019 р. заяву позивача про відмову від заявлених позовних вимог ро розірвання шлюбу задоволено, провадження по справі в частині заявлених вимог закрито. У підготовчому судовому засіданні позивач та її представник вимоги справи підтримали, проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті не заперечували. Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив. Ухвалою суду від 03 вересня 2019 року року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 09 жовтня 2019 року. У судовому засіданні 09.10.2019 року представник позивача адвокат Капалкіна Є.О. та позивач [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити, проти заочного рішення суду не заперечували. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, відзиву, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду не направив, а тому на підставі статей 280 - 282 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи без участі відповідача. Від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи без їх участі. За таких обставин, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, яку занесено до протоколу судового засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши думку позивача та представника позивача, приходить до наступного висновку. Факт перебування сторін у шлюбі підтверджено свідоцтвом про шлюб, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім`ї Міністерства юстиції України від 24.07.2010 року, серія 1-БК , актовий запис № 141389 (а.с. 19 т.с. 1). Вказаний шлюб розірвано відповідно до рішення Святошинського районного суду м.Києва від 24 травня 2019 року. ( а.с. 187, 188 т.с. 1) Від вказаного шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Ці обставини підтверджуються свідоцтвом про народження [PERSON] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві серії [NUMBER] , актовий запис №2391 від 07 липня 2015 року (а.с.20 т.с. 1). Як встановлено в судовому засіданні після того як відповідач залишив сім`ю, 31 грудня 2018 року, дитина залишилась жити разом із позивачем за адресою [ADDRESS] . Це підтверджується: Довідками про реєстрацію місця проживання особи виданою Управлінням (Центр) надання адміністративних послуг Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 30.01.2019 №2566470 та від 29.01.2019 №2555949. Квартира в якій позивач проживає з дитиною знаходиться у приватній власності позивача відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.11.2007р. та Договору дарування 2/5 частини квартири від 12.11.2013 р. З моменту народження дитини, позивач займається розвитком дитини, слідкує за його фізичним та духовним розвитком. Так, з квітня по грудень 2018 року дитина відвідувала спортивну школу «Голандський футбольний центр раннього розвитку», де дитину вчили грати у футбол за системою раннього розвитку програм «Футбік». Витрати на спортивну школу [PERSON] несла самостійно. Вказане підтверджується: Договором № 87/18 від 05.04.2018. та квитанціями про оплату. З січня 2019 року дитина відвідує приватний заклад дошкільної освіти «Ключик». Витрати на навчання дитини позивача також несе самостійно. Все це підтверджується: Договором про надання послуг з організації проведення дитячої програми повного дня або дитячої програми неповного дня на базі дитячого клубу «Ключик» № 160119-1 від 16.01.2019 та відповідними рахунками-фактурами та квитанціями про оплату. За три місяці окремого проживання сторін, відповідач лише один раз навістив свого сина - 10.03.2019 р . , і лише по ініціативі його батьків, які також приїхали відвідати дитину. Крім того, позивач в судовому засіданні наголошувала, що відповідач жодного разу не поцікавився чи забезпечена дитина необхідним одягом та взуттям, продуктами харчування та необхідними медикаментами. Суд наголошує на тій обставині, що обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей належить до конституційних обов`язків і передбачений частиною 2 статті 51 Конституції України, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до статей 180, 182 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до частини 1 статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до частини 1 статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно виписки з карти стаціонарного хворого № 12939 вбачається, що дитина [PERSON] має діагноз: перенітальне враження головного мозку, затримка психомоторного розвитку. Позивач просить суд стягнути на її користь на утримання дитини аліменти у твердій грошовій сумі - 8000 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 8 квітня 2019 року і до досягнення повноліття дитини. Судом встановлено, що відповідач є працездатним за віком та станом здоров`я, на користь інших осіб аліментів не сплачує. Доказів на спростування цих висновків суду не надано. Згідно з частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України, частиною 1 статті 430 Цивільного процесуального кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до штампу вхідної кореспонденції позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів пред`явлено до Святошинського районного суду м. Києва 09 квітня 2019 року (а.с. 1). Враховуючи зазначені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини аліментів у твердій грошовій сумі 8000 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 8 квітня 2019 року і до досягнення повноліття дитини. Приймаючи до уваги вищенаведене, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. За приписами статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до частини 3 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved