Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

В лютому 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та призначити опікуном [PERSON] , [INFO] , опікуном над малолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/3 усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позов мотивований тим, що [PERSON] , є біологічною бабусею малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Матір`ю дітей є відповідачка [PERSON] , про що свідчать відповідні свідоцтва про народження. Батьком дітей є мій рідний син [PERSON] , який мешкав з відповідачкою однією сім`єю без офіційного оформлення шлюбу з 2012 року по теперішній час за адресою: [ADDRESS] та у свідоцтвах про народження дітей він не значиться. Онуки [PERSON] та [PERSON] мешкають з позивачкою та знаходяться на її повному забезпеченні. Приводом до цього стало те, що під час відвідування квартири відповідачки позивачка бачила антисанітарні умови, онучка [PERSON] була брудна, голодна та неохайно одягнена. З дозволу відповідачки позивачка забрала її до себе, а згодом, коли народився онук [PERSON] відповідачка також віддала його позивачу. В період з 2015 року по теперішній час їх виховую позивачка, влаштовує у дитячі заклади, купує одяг та взуття, стежить за їх станом здоров`я, тобто фактично виконую всі батьківські обов`язки, внаслідок чого діти знаходяться у гарних побутових умовах, є здоровими, забезпеченими, їх розвиток відповідає віку. Цей факт підтверджується наданими до справи документами, документами наданими третіми особами у справі та може бути засвідченим свідками. Весь цей час батьки дітей участі у вихованні та забезпеченні дітей не приймають, кошти не заробляють, ведуть антисоціальний спосіб життя, долею дітей не цікавляться, живуть на гроші, що виділяє держава на дітей та брали гроші і їжу у мене. Відповідачка взагалі не спілкується з дітьми кілька місяців, тобто фактично їх покинула, хоча жодних перешкод для здійснення нею свого обов`язку я не чиню. Згодом з`ясувалося, що відповідачка та син позивачки, приймають наркотики (психостимулятори). Неодноразово позивачка та інші родичі розмовляли з ними, пропонували допомогу у влаштуванні на лікування, возили в заклади реабілітації наркоманів. Вони погоджувалися, що вони наркомани, але лікуватися відмовляються. На теперішній час [PERSON] вчиться у 1-му класі школи № 27 неподалік будинку позивачки, [PERSON] відвідує дитячий садок № 388, що також знаходиться поруч. Цей факт підтверджують Довідки з відповідних навчальних закладів, копії яких додані до позовної заяви. До того ж відповідачка написала нотаріально завірену Заяву про відмову від дітей від 11.09.2019 року, в якій вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Ухвалою від 03.03.2020 року відкрито загальне позовне провадження у вищевказаній справі. Відзив на позовну заяву від відповідача не надходив. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Представник служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації - Шандиба Л.М., в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, вказала, що згідно висновку від 15.03.2021 року орган опіки та піклування Подільської РДА в м. Києві вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . До початку судового засідання представником Служби у справах дітей та сімї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації подано заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримала в повному обсязі. Проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач, будучи повідомлена про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання повторно не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, не подала відзив на позовну заяву, в зв`язку з чим відповідно до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов таких висновків. Як вбачається з наданих документів,матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ,є відповідачка у справі [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження від 11.01.2013 року та 02.10.2015 року, виданих відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, актові записи № 63 та № 2106. Судом встановлено, що малолітні діти у справі проживають з позивачкою [PERSON] , [INFO] , яка є бабусею дітей, за адресою: [ADDRESS] , що у Подільському районі м. Києва. Відповідно до довідки № 01/11-09 від 30.01.2020 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , відвідує дошкільний навчальний заклад (ясла - садок) компенсуючого типу (санаторний) № 388 Шевченківського району м. Києва з 02 вересня 2019 року по теперішній час. З листа школи № 27 Шевченківського району міста Києва вбачається, що [PERSON] є ученицею 1-В класу школи І-ІІІ ступенів № 27 Шевченківського району м. Києва. Жодного разу мати [PERSON] життям та навчанням дітей ніколи не цікавилась, жодного разу не з`явилась до навчальних закладів, не має зв`язку з вчителями. Всі питання стосовно виховання та навчання вирішуються лише бабусею. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст.150 СК України, ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати свою дитини, піклуватися про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, забезпечити одержання ним повної загальної середньої освіти, готувати дитину до самостійного життя. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, то вони можуть бути позбавленні батьківських прав. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач самоусунувся від виховання малолітніх дітей, стосунків із дітьми не підтримує, не піклується як мати про своїх дітей, не цікавиться станом їх здоров`я, не піклується про фізичний, духовний і моральний розвиток дітей, будь-якої матеріальної допомоги на утримання, лікування та розвиток дітей не надає, не виконує своїх батьківських обов`язків. Ухилення від покладених на батьків обов`язків щодо виховання дитини є підставою для позбавлення батьків батьківських прав як це передбачено ст. 164 СК України. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 Постанови № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. В судовому засіданні достеменно встановлено, що з народження дітей відповідачка вихованням не займається, необхідних умов для розвитку дитини не надає, долею та здоров`ям дітей не цікавиться, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, наміру приймати участь у житті дітей не виявляє, маючи при цьому можливість, тим самим свідомо нехтує своїми обов`язками. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав у випадку, якщо не забрали дитину з пологового будинку без поважної причини та протягом 6 місяців не виявили щодо неї батьківського піклування. Статтею 8 ч.2 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (з останніми змінами), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.09.1991 р., передбачено, що Україна, як держава-учасниця, зобов`язана поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи сімейні зв`язки. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до сімейного життя. В силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З висновку Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 15.03.2021 року вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Декларацією прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до вимог ст. 164 СК України позбавлення батьківських прав є правовим способом захисту прав і інтересів дитини. Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується відсутність належної уваги до дитини з боку матері, небажання відповідачки та її свідоме ухилення займатися вихованням дітей та матеріально забезпечувати дітей, спілкуватися з ними, суд дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки, оскільки це буде відповідати інтересам дітей. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав є обґрунтованими та заснованими на законі, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, в зв`язку з чим підлягають задоволенню. Відповідно до ст.166 СК України для відповідача настають правові наслідки позбавлення його батьківських прав. Позбавлення батьківських прав не припиняє обов`язку відповідачки по утриманню своїх дітей. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо обов`язку осіб, позбавлених батьківських прав, утримувати дитину» за № 1370-VIIІ від 17.05.2016 року, який набрав чинності 08.06.2016 року, стаття 166 СК України доповнена частиною третьою, якою встановлено, що суд, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав, одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Приписами ч. 2 ст.182 СК України (в редакції, яка діє з 08.07.2017 р.) встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] , [INFO] , є людиною працездатного віку, здорова, мешкає окремо від позивачки та дітей, документів про розмір свого офіційного щомісячного доходу не надав. Законом України «Про державний бюджет на 2021 рік» встановлено, що прожитковий мінімум на дитину 2021 pоку в Україні складає на дитину віком дo 6 років починаючи з 1 січня 2021 року - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; на дитину віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2021 року - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказаний розмір аліментів є доцільним, відповідає інтересам сторін та дітей, а також чинному законодавству. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення аліментів підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. А відтак, у кожної зі сторін є право на звернення до суду з позовом про збільшення (зменшення) розміру аліментів в разі настання передбачених законом умов. Згідно зі ст.191 СК України аліменти підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 07.02.2020 року. Таким чином, позовні вимоги про стягнення аліментів на дітей є заснованими на законі, обґрунтованими, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а відтак підлягають задоволенню Щодо вимоги позивачки про призначення її опікуном над малолітніми онуками. За нормами ч. 3 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно ч.3 ст.63 ЦК України, фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Оскільки позивачем не дотримано процедури звернення до органу опіки та піклування з відповідною заявою про призначення опікуна та відсутнє подання органу опіки та піклування про доцільність призначення опікуна малолітнім дітям, що є обов`язковою вимогою відповідно до положень ч. 3 ст. 60 ЦК України, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про призначення [PERSON] опікуном малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . А відтак, в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Відмова в задоволенні цих вимог не перешкоджає позивачу звернутись безпосередньо до органу опіки та піклування із заявою про призначення його опікуном. Також з відповідача згідно ст.141 ЦПК України підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 840,80 грн. - на користь позивача, та за вимоги про стягнення аліментів судовий збір в розмірі 840,80 грн. - в дохід держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору в цій частині на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір». На підставі п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 6 ст.164 СК України копія рішення після набрання ним законної сили підлягає направленню до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві для внесення відмітки до актового запису про народження дитини. На підставі викладеного, Декларації прав дитини, Конвенції про права дитини, ст.51 ч.2 Конституції України, ст.ст.3, 150, 155, 157,164,166, 180-182, 184, 191 СК України, ст.ст.11, 12 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: partial