Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

В лютому 2019 року позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі рішення народного суду Корабельного району м. Миколаєва від 29.11.1984 року та договору дарування від 25.09.1986 року. В житловому будинку з 25.09.2010 року зареєстрований [PERSON] , який з червня 2017 року не проживає за місцем своєї реєстрації, не утримує житловий будинок, майно та особисті речі відповідача в будинку відсутні. Посилаючись на викладене, позивач просить позов задовольнити. 06.03.2019 року ухвалою судді відкрите провадження по справі. Відповідно до заяви, позивач просила про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи сповіщений належним чином. Враховуючи викладене, та зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст.ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані письмові докази, прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення народного суду Корабельного району м. Миколаєва від 29.11.1984 року та договору дарування від 25.09.1986 року. В житловому будинку з 25.09.2010 року зареєстрований [PERSON] , який з червня 2017 року не проживає за місцем своєї реєстрації, що підтверджується актами про непроживання від 26.12.2017 року, 09.10.2018 року, 30.01.2019 року. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, так як надані позивачем докази у своїй сукупності вказують на те, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням.

Outcome: approved