Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

В квітні 2012 року заступник Дніпровського екологічного прокурора, діючи в інтересах держави в особі Державного комітету України із земельних ресурсів та Державного агент-ства земельних ресурсів України, звернувся до суду з позовом та обґрунтовував його тим, що розпорядженням Бориспільської РДА №118 від 22 січня 2010 року був затверджений проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність [PERSON], [PERSON] та [PERSON] для ведення особистого селянського господарства на території Вишеньківської сільської ради. На підставі цього розпорядження місцевого органу виконавчої влади [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №450525. У такий спосіб [PERSON] набула право власності на земельну ділянку площею 0,3692 га з кадастровим номером 3220881300:04:001:3352 з цільовим призначенням для ведення особис-того селянського господарства, розташовану на території Вишеньківської сільської ради. 29 червня 2010 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу, за яким вона відчужила у власність [PERSON] свою земельну ділянку. Однак ця земельна ділянка розташовується в прибережно-захисній смузі Канівського водосховища та частково на водній акваторії. Відповідно до ч.4 ст.84 ЗК України передача її в приватну власність забороняється. Тому заступник Дніпровського екологічного прокурора просив суд визнати незаконним та скасувати розпорядження Бориспільської РДА №118 від 22 січня 2010 року в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства на території Вишеньківської сільської ради; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №450525, виданий [PERSON]; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 29 червня 2010 року між [PERSON] та [PERSON]; та повернути у власність держави земельну ділянку площею 0,3692 га з кадастровим номером 32208813 00:04:001:3352 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Вишеньківської сільської ради. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 13 листопада 2012 року (а.с.157-159 т.1) у задоволенні позову відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 6 лютого 2013 року (а.с.192-203 т.1) рішення суду першої інстанції скасовано, позов задово-лений: визнано незаконним та скасовано розпорядження Бориспільської РДА №118 від 22 січня 2010 року в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства на терито-рії Вишеньківської сільської ради; визнаний недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №450525, виданий [PERSON]; визнаний недійсним договір купів-лі-продажу земельної ділянки, укладений 29 червня 2010 року між [PERSON] та [PERSON]; та повернута у власність держави земельна ділянка площею 0,3692 га з кадастро-вим номером 3220881300:04:001:3352 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташована на території Вишеньківської сільської ради. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2014 року (а.с.275-278 т.2) рішення Апеляційного суду Київської області від 6 лютого 2013 року в частині часткового визнання незаконним та скасування розпорядження місцевого органу виконавчої влади та визнання недійсним державного акту на право влас-ності на земельну ділянку залишено без змін. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій в іншій частині скасовані, а цивільна справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. Таким чином, новий розгляд цивільної справи розпочався в межах вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 29 червня 2010 року між [PERSON] та [PERSON]; та повернення у власність держави земельної ділянки площею 0,3692 га з кадастровим номером 3220881300:04:001:3352 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Вишеньків-ської сільської ради. Однак в ході нового розгляду цивільної справи заступник Бориспільського між район-ного прокурора подала заяву про часткову зміну предмета позову (а.с.39-40 т.3): просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 29 червня 2010 року між [PERSON] та [PERSON]; та витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] у власність держави земельну ділянку площею 0,3692 га з кадастровим номером 3220881300:04:001:3352 з цільовим призначенням для ведення особистого селян-ського господарства, розташовану на території Вишеньківської сільської ради. Представник відповідача [PERSON] не визнає позов та заперечує проти його задо-волення. В обґрунтування своїх заперечень він посилається те, що [PERSON] є добро-совісним набувачем земельної ділянки. Вона вибула з власності держави за волевиявленням органу, уповноваженого розпоряджатись землею. З огляду на ці обставини представник від-повідача [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позову. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] не визнають позов та за-перечують проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень вони посилаються на те, що в матеріалах цивільної справи відсутні допустимі докази на підтвердження того, що спірна земельна ділянка розташовується в прибережно-захисній смузі Канівського водо-сховища. Тому представники відповідача [PERSON] та [PERSON] просять суд від-мовити у задоволенні позову. Інші учасники цивільного процесу не з'явились у судове засідання. Вони завчасно у встановленому порядку повідомлені про час та місце розгляду цивільної справи. Вислухавши пояснення прокурора та представників відповідачів, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позов під-лягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що розпорядженням Бориспільської РДА №118 від 22 січня 2010 року (а.с.17-18 т.1) був затверджений проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність [PERSON], [PERSON] та [PERSON] для ведення особистого селянського гос-подарства на території Вишеньківської сільської ради. На підставі цього розпорядження місцевого органу виконавчої влади [PERSON] був ви-даний державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №450525 (а.с.59 т.1). У такий спосіб [PERSON] набула право власності на земельну ділянку площею 0,3692 га з кадастровим номером 3220881300:04:001:3352 з цільовим призначенням для ведення особис-того селянського господарства, розташовану на території Вишеньківської сільської ради. 29 червня 2010 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки (а.с.68-69 т.1), посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського район-ного нотаріального округу [PERSON], зареєстрований за №2028. За цим договором [PERSON] відчужила свою земельну ділянку у власність [PERSON] Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених зако-ном, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з ч.1 цієї статті підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчи-нення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1 - ч.3, ч.5 та ч.6 ст.203 ЦК України. Як вбачається з ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За правилом ч.1 ст.319 цього Кодексу виключно власник володіє, користується, роз-поряджається своїм майном на власний розсуд. Встановлено, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 6 лютого 2013 року (а.с.192-203 т.1) визнано незаконним та скасовано розпорядження Бориспільської РДА №118 від 22 січня 2010 року в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства на території Вишеньківської сільської ради; та визнаний недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №450525, виданий [PERSON] Цей правовстановчий документ вважається недійсним з моменту його видачі. Тому [PERSON] є такою, що не на-була право власності на земельну ділянку площею 0,3692 га з кадастровим номером 3220881 300:04:001:3352 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Вишеньківської сільської ради. Ця земельна ділянка залишилась у власності держави, яка є заінтересованою особою у розумінні ч.3 ст.215 ЦК України та має право оспорювати дійсність договору купівлі-про-дажу земельної ділянки. [PERSON] не мала права розпоряджатись нею. Тому цей договір суперечить ч.1 ст.319 ЦК України. З огляду на ці обставини суд вважає, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 29 червня 2010 року між [PERSON] та [PERSON], належить визнати не-дійсним. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абз.2 п.10 постанови №9 від 6 листо-пада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів не-дійсними», не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними на-ступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного право-чину. Встановлено, що оспорюванню договору купівлі-продажу земельної ділянки передува-ло визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. Цей право-встановчий документ не є правочином. Тому суд вважає, що абз.2 п.10 наведеної постанови не поширюється на спірні право-відносини, а розгляду вимоги про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння повинно передувати визнання недійсним договору купівлі-продажу цієї земельної ділянки. Відповідно до ч.1 ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без правової підстави заволоділа ним. Згідно з п.3 ч.1 ст.388 цього Кодексу якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добро-совісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі будь-яким шляхом. Встановлено, що [PERSON] придбав земельну ділянку за відплатним договором. Він не знав і не міг знати про те, що [PERSON] не мала права відчужувати її. Ці обставини свідчать про те, що [PERSON] є добросовісним набувачем земельної ділянки. Однак розпорядження Бориспільської РДА №118 від 22 січня 2010 року в частині за-твердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] визнано незаконним та скасовано. Ця обставина свідчить про те, що спірна земельна ділянка вибула з власності держави поза її волею. Крім того, як роз'яснив Верховний Суд України, основною метою ст.1 Першого прото-колу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безпере-шкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Ново-селецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 черв-ня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. При вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Також Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національ-ні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства та знаходять засоби для їх вирішення (наприклад, рішення у справах «Хендісайд проти Сполученого Королів-ства» від 7 грудня 1976 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 січня 1986 року). Встановлено, що повернення у власність держави земельної ділянки, розташованої в прибережно-захисній смузі Канівського водосховища та частково на водній акваторії, відпо-відає інтересам суспільства. Вони полягають у збереженні водних ресурсів, які є національ-ним надбанням Українського народу та однією з основних природних основ його економіч-ного розвитку і соціального добробуту. Ці інтереси суспільства переважають інтереси [PERSON] відносно спірної земельної ділянки. З огляду на ці обставини суд вважає, з чужого незаконного володіння [PERSON] належить витребувати земельну ділянку площею 0,3692 га з кадастровим номером 3220881 300:04:001:3352 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Вишеньківської сільської ради. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо особу, яка пред'явила позов, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задово-леної чи відхиленої частини вимог. З копії звіту про експертну грошову оцінку (а.с.62-63 т.1) вбачається, що станом на час пред'явлення позову вартість земельної ділянки становила 180902 гривні. Тому при пред'яв-лені позову належало сплатити судовий збір в розмірі 1809 гривень 2 копійок (180902 : 100%). Однак прокурор звільнений від сплати судового збору. Пред'явлений ним позов задо-волений повністю. З огляду на ці обставини суд вважає, що солідарно з [PERSON] та [PERSON] в дохід держави належить стягнути судовий збір в розмірі 1809 гривень 2 копійок.

Outcome: approved