Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

В квітні 2013 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на 58/100 частин житлового будинку літ. «А-1», розташованого по [ADDRESS], який складається з кухні 14,3 м.кв., комори 3,6 м.кв., житлової кімнати 5,9 м.кв., житлової кімнати 7,0 м.кв., житлової кімнати 23,4 м.кв., загальною площею 54,2 м.кв. В обґрунтування позову позивачка вказала на те, що вона фактично мешкає у приватному будинку за адресою: [ADDRESS] - з 1969 року, відразу після купівлі даного будинку у [PERSON] за усною угодою. Разом з нею у даному будинку мешкають її дочка [PERSON], її онук [PERSON] та онука [PERSON], про що наявний відповідний запис у квартального. Враховуючи вік позивачки та стан її здоров'я, вона вирішила укласти заповіт на своїх рідних. У зв'язку з цим, вона звернулась до Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради із заявою про виготовлення нового технічного паспорту та інших правовстановлюючих документів на даний будинок,з метою подальшої реєстрації. У січні 2013 року Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради було виготовлено та видано позивачці новий технічний паспорт на будинок. Проте, у реєстрації даного будинку Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради їй було відмовлено, оскільки у неї відсутнє право власності на даний будинок. У зв'язку з цим, позивачка звернулась із відповідною заявою до виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, з проханням визнати за нею право власності на даний будинок та видати їй відповідне свідоцтво, але у прийнятті документів та у подальшій реєстрації права власності на житловий будинок їй було відмовлено. З 1969 року й дотепер, позивачка добросовісно та безперервно володіє га відкрито користується даним будинком та прилеглою земельною ділянкою, доглядає за будинком та утримує його, постійно робить в ньому поточний та капітальний ремонт, регулярно сплачує комунальні платежі. Позивачці у вказаному домоволодінні належить 58/100 частин, а інші 42/100 частини належать [PERSON] З самого початку експлуатації даної житлової будівлі у кожної з частин будівлі окремі лицьові рахунки з енергопостачання та водопостачання, окремі лічильники. На кожну частину будинку наявний окремий технічний паспорт. Ухвалою суду до участі у справу були допущені [PERSON], [PERSON] та [PERSON], як правонаступники замість [PERSON], а також уточнений відповідач по справі на Дніпропетровську міську раду. Позивачка в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі, посилалась на обставини викладені в позові, при цьому пояснила, що всіма приміщеннями, які вказані в акті ДМБТІ від 10.08.1989 року, вона не користується, а проживає в побудованій прибудові. Представник Дніпропетровської міської ради Максименко С.М. заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] та просила суд відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог. Інші сторони в судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, причин своєї неявки суду не повідомили. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають по наступним підставам. У відповідності до ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] проживає в домоволодінні [ADDRESS], що підтверджується довідкою голови квартального комітету № 56 Красногвардійського району м. Дніпропетровська від 27.09.2009 року (а.с.14). Згідно акту Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 10.08.1989 року, у домоволодінні [ADDRESS] - 58/100 частин знаходиться в користуванні [PERSON], а інші 42/100 частини знаходиться в користуванні [PERSON] (а.с.13). [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 23.04.2013 року, актовий запис № 2907 (а.с.44). Згідно листа Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори від 14.01.2014 року за вих. № 95/01-16, після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа № 315/2013. Також зазначено, що з заявами про прийняття спадщини звернулися її діти [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.52). Позивачка в судовому засіданні стверджувала, що вона придбала вищевказані 58/100 частин спірного домоволодіння в 1969 році за усною угодою, а також вказала, що фактично вона мешкає не в тій частині, що в її користуванні згідно акту Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 10.08.1989 року (а.с.13), а в здійсненій нею прибудові літ. «А-1». Чому позивачка просить визнати право власності саме на 58/100 частин спірного домоволодіння позивачка не знає, та чи входить прибудова, в якій вона проживає в 58/100 частин домоволодіння пояснити не змогла. Крім того, з наданого позивачкою технічного паспорту на домоволодіння [ADDRESS], виготовленого Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради станом на 14.12.2012 року, інвентаризаційна справа № 1891/90в (а.с.5-8), вбачається, що до будинку була добудована прибудова у 1975 році - А1-1. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Таким чином, позивачкою не надані суду належні докази, що нею дійсно були придбані 58/100 частин домоволодіння [ADDRESS] у 1969 році, та вона відкрито, безперервно володіє 58/100 частинами спірного домоволодіння у відповідності до акту Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 10.08.1989 року . За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, суд вважає за необхідне відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed