Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

в лютому 2020 року позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа: КП «ЖЕО-103» Голосіївського району, в якому просили суд стягнути із відповідача на користь позивачів матеріальну шкоду, завдану внаслідок залиття квартири в сумі 78399,58 грн., стягнути із відповідача на користь позивача [PERSON] моральну шкоду в сумі 5000,00 грн., судовий збір в сумі 1491,00 грн., витрати, пов`язані із залученням спеціаліста по оцінці завданої шкоди в сумі 1700,00 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 5000,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 12.09.2016 року належну в рівних долях позивачам квартиру [ADDRESS] було залито з причин, зазначених в актах КП «ЖЕО-102» Голосіївського району від 07.09.2016 р. та від 16.02.2017 р. Відповідно до вказаних актів, причиною залиття квартири було самостійне втручання в каналізаційну систему мешканцями квартири [ADDRESS] в зазначеному будинку. Позивачі вказують, що власником квартири [ADDRESS] , з якої відбулось залиття, - є відповідач [PERSON] . Внаслідок залиття було пошкоджено будівельні конструкції їх квартири, майно та завдано матеріальних збитків на суму 78399,58 грн., що підтверджується звітом СОД [PERSON] від 03.04.2017 р., вартість якого склала суму в розмірі 1700,00. З огляду на те, що залиття квартири позивачів відбулось з вини відповідача позивачі вважають, що, остання, має відшкодувати їм завдані матеріальні збитки на вказану суму. Крім того, внаслідок пошкодження майна позивачу [PERSON] було завдано моральних страждань, які полягали у душевному стресі та хвилюваннях, та які ним оцінені в сумі 5000,00 грн., та саме вказану суму слід стягнути на його користь на відшкодування моральної шкоди. З огляду на викладене, а також те, що відповідач в добровільному порядку завдані збитки не відшкодувала, позивачі вимушені звернутись до суду за захистом своїх прав з даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 17.02.2020 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. У вересні 2020 року до суду від представника відповідача надійшли заперечення на позов, відповідно до яких сторона відповідача просить в задоволенні позову відмовити, в зв`язку з безпідставністю позовних вимог. Так, надані стороною акти про залиття квартири не є належними доказами, які свідчать про причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та наслідками у виді залиття квартири позивачів, оскільки, зокрема, не містять дати залиття та не доводять винних дій відповідача. Стороною позивача не доведено достатніми доказами розмір матеріальних збитків, а наявний звіт містить ряд помилок та неточностей. Крім того, в позові вказано, що події відбулись 12.09.2016 року, а позов подано до суду в лютому 2020 року, що свідчить про пропуск позивачами строку позовної давності, а відтак це є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17.09.2020 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивачі в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з викладених в позові підстав. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та просив в їх задоволенні відмовити, посилаючись на підстави, які викладені в письмових запереченнях на позов. Одночасно вказав на пропуск позивачами строків позовної давності, та просив застосувати до позовних вимог наслідки його пропуску, відмовивши в задоволенні вимог позивачів. Третя особа явку свого представника в судове засідання не забезпечила. Про розгляд справи повідомлялась належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. З будь-якими клопотаннями до суду не зверталась, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника третьої особи. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 79 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено, що позивачі, відповідно до свідоцтва про право власності на житло, є власниками в рівних частинах квартири [ADDRESS] . В позові зазначено, що 12.09.2016 року відбулось залиття їх квартири з причин, які зазначені в актах КП «ЖЕО-103» Голосіївського району. Так, відповідно до акту, затвердженого начальником КП «ЖЕО-102» Голосіївського району, від 07.09.2016 року, було встановлено, що комісія в складі провідного інженера Долі Ю.М., майстра [PERSON] , майстра [PERSON] , склали цей акт про те, що 07.09.2016 року було обстежено квартиру [ADDRESS] з приводу залиття. При обстеженні було встановлено пошкодження коридору 9 кв.м, стелі підвісної 1 кв.м, стін шпалери 2 кв.м, туалету 2 кв.м штукатурки стелі, покрачска 2 кв.м, плитка (протіканя через шви), набухання дверної коробки в кімнаті, замикання ламп освітлення в коридорі. Комісією зазначено про те, що причиною залиття кватири є те, що мешканці квартири [ADDRESS] самостійно провели втручання в систему каналізаційного стояка, що призвело до аварійної ситуації. Зазначений акт було підписано членами комісії, та з ним було ознайомлено мешканця квартири [ADDRESS] [PERSON] . Будь-яких вказівок на те чи було ознайомлено із вказаним документом власника та/або власника квартири [ADDRESS] , зазначений акт не містить. Крім того, відповідно до акту, затвердженого начальником КП «ЖЕО-102» Голосіївського району, від 16.02.2017 року, було встановлено, що комісія в складі провідного інженера Долі Ю.М., майстра [PERSON] , та слюсара [PERSON] , склали цей акт про те, що ними було проведено обстеження квартири [ADDRESS] з приводу наслідків залиття від 12.09.2016 року. В результаті обстеження було встановлено наступне: квартира знаходиться на третьому поверсі п`ятиповерхового будинку. В кімнаті площею 14 квм на стелі пошкоджено гіпсокартом 1 кв.м, на стінах шпалери 2 кв.м, коридор площею 9 кв.м на стінах пошкоджено шпалери 1 кв.м, вздуття паркету 23 кв.м. Комісією було зазначено, що залиття трапилось із-за самостійного втручання в каналізаційну систему мешканцями квартири [ADDRESS] , що призвело до засмічення каналізаційного стояка, про що й складено даний акт. Зазначений акт було підписано членами комісії, та з ним було ознайомлено мешканця квартири [ADDRESS] [PERSON] . Однак, будь-яких вказівок на те чи було ознайомлено із вказаним документом власника та/або власника квартири [ADDRESS] , зазначений акт також не містить. Слід відмітити те, що позивачі вказують, що залиття відбулося 12.09.2016 року, однак, первинний акт складено про залиття квартири 07.09.2016 року, тобто на п`ять днів раніше зазначеної позивачами в позові дати, а в іншому акті було вказано, що залиття відбулось 12.09.2016 року, однак, цей акт було складено 16.02.2017 року, тобто майже через п`ять місяців від зазначеною позивачами дати залиття. Інших доказів, які б переконливо встановлювали дійсну дату залиття квартири позивачів, матеріали справи не містять. Позивачі вказують, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , однак, жодних доказів наведеному до позову долучено не було. Стороною відповідача зазначалось про те, що [PERSON] є не єдиною власницею квартири [ADDRESS] , однак, після ознайомлення із запереченнями сторони відповідача в ході розгляду справи будь-яких клопотань в цій частині стороною позивачів заявлено не було. Крім того, відповідно до звіту ФОП [PERSON] № 29/17 від 03.04.2017 року, було встановлено, що розмір матеріальних збитків, який було завдано [PERSON] в результаті залиття квартири [ADDRESS] станом на момент складення даного звіту становить суму в розмірі 78399,58 грн. Варто вказати на те, що виконавцем вказаного звіту зазначається про те, що залиття квартири сталось 12.09.2016 року, однак, на підставі яких документів ним була встановлена ця дата, зазначений звіт не містить. Крім того, стороною позивачів не долучено до вказаного звіту додатки, на підставі яких можливо було б встановити, що оцінювач [PERSON] має право та відповідну кваліфікацію для проведення оцінки об`єктів в матеріальній формі. В обґрунтування позову зазначено, що саме внаслідок винних дій відповідача, як власника квартири відбулось залиття належної позивачам на праві власності квартири, а відтак відповідач має відшкодувати завдані їм збитки. Заперечуючи проти позовних вимог, стороною відповідача було зазначено про те, що позивачем не надано суду достатніх доказів завдання збитків саме з вини відповідача, а також не надано доказів наявності причинно-наслідкового зв`язку між завданою шкодою та діями відповідача, а відтак відсутні законні підстави для задоволення позову. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до положень ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно положень ст. 151 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (квартиру), зобов`язані забезпечити його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Положеннями ст. ст. 319, 321 ЦК України передбачено, що власність зобов`язує, власник не може використовувати право власності на шкоду правам громадян, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник зобов`язаний утримувати майно, яке йому належить. Частиною 3 статі 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому матеріальної та моральної шкоди. Крім того, відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди. Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Правовідносини між сторонами є деліктними, оскільки виникли у зв`язку із спричиненням шкоди, а тому регулюються Главою 82 ЦК України. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком. Пленум Верховного Суду України у абз. 1 п. 2 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 р. № 6 (з наступними змінами) наголосив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Таким чином, із змісту наведених норм права випливає, що для застосування вимог ст. 1166 ЦК України суд повинен встановити наявність певних обставин, а саме - якими саме неправомірними діями відповідача було заподіяно шкоду позивачу і чи є між цими діями та шкодою безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Наявність (відсутність) зазначених обставин суд повинен встановити за допомогою належних доказів. При цьому суд повинен оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: dismissed