Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

В квітні 2015 року позивачі звернулися до суду з вище вказаним позовом, в якому, з урахуванням остаточно уточнених позовних вимог, просять припинити право спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] на домоволодіння № 22 по вул. (провул.) Панфілова у місті [PERSON]; виділити у спільну часткову власність у рівних частках позивачам в натурі належну їм часку 22/100 у вказаному будинковолодінні, що складається із кухні «1-1» площею 8.1 кв.м, житлової кімнати «1-2» площею 12,8 кв.м, житлової кімнати «1-3» площею 18,4 кв.м, коридору «1-4» площею 14,5 кв.м, житлової кімнати «1-5» площею 20,3 кв.м, топочної «1-6» площею 2,8 кв.м, коридору «1-7» площею 2,4 кв.м; визначити порядок користування земельною ділянкою, на якій розташоване дане домоволодіння, згідно варіанту № 1, запропонованого експертом у висновку № 3069/3070/15-26 судової будівельно-технічної експертизи від 26.02.2016 р., по прямій лінії поділу без врахування точок 15-16 (0,33 м), та виділити позивачам в користування земельну ділянку, на якій розташовані їх 22/100 домоволодіння, та земельну ділянку, необхідну для його обслуговування. В обґрунтування позову зазначили, що є співвласниками спірного домоволодіння разом з відповідачами, яким належить частка 78/100 в даному домоволодінні, бажають виділу, однак не можуть досягти згоди в позасудовому порядку. Земельна ділянка, на якій розміщене домоволодіння, виділялась забудовнику площею 500 кв.м, на даний час фактично використовується 537 кв.м. На частину земельної ділянки оформлена оренда, а саме 127 кв.м земельної ділянки, на якій розміщено одну зі споруд відповідачів, передані в оренду відповідачам [PERSON] міською радою. Решта землі використовується сторонами непропорційно; вважає, що відповідачі зайняли більшу частину, ніж їм мала б належати відповідно до частки в будинку. В судовому засіданні позивачі та їх представники заявлені вимоги підтримали і просять їх задовольнити, пояснивши, що із усіх запропонованих судовим експертом варіантів саме варіант № 1 є таким, який найбільш відповідає вимогам, встановленим щодо порядку користування земельною ділянкою, із максимальним врахуванням ДБН, вимог санітарних правил і правил протипожежної безпеки, нормам чинного законодавства України, та забезпечить сторонам можливість нормального користування своїми частинами будинку та догляду за ними, адже у ньому експерт виходить із площі земельної ділянки розміром 0,0537 га, а саме фактичної площі земельної ділянки, яка на сьогоднішній день закріплена металевою огорожею з іншими землевласниками, перебуває у користування сторін. Адже, незважаючи на те, що виділено у користування забудовнику земельної ділянки 500 кв.м, в момент виділення та до проведення земельно-технічної експертизи кадастрова зйомка земельної ділянки не здійснювалась, тобто встановити ті межі, в яких було виділено земельну ділянку, на сьогоднішній день неможливо. В судовому засіданні відповідачі їх представник заперечили щодо задоволення позову. При цьому, вказали, що в частині встановлення порядку користування земельною ділянкою варіант 1 висновку експерта № 446/016 від 22.03.2017 року їх влаштовує. Представник третьої особи в судовому засіданні поклалася на думку суду при вирішенні позовної заяви. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, внаслідок наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Так судом встановлено, що згідно рішення виконкому [PERSON] міської ради депутатів трудящих № 56 від 27.01.1959 року [PERSON] було відведено земельну ділянку № 20 по вул. Панфілова у м. Хмельницький загальною площею 500 кв.м. За договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності, з кількістю кімнат від однієї до пяти включно і житловою площею до 60 кв.м від 19.02.1960 року [PERSON] було надано в безстрокове користування вказану земельну ділянку з відібранням у нього як забудовника зобовязання на наданій ділянці збудувати жилий одноповерховий цегляний будинок житловою площею 53,45 кв.м, з кількістю кімнат три, на відстані трьох метрів від червоної лінії забудови, глинобитний сарай, а також обгородити садибу, здійснити в межах ділянки висадку дерев, посадити квіти між будинком та вулицею, влаштувати тротуар в межах ділянки. 13.11.1961 року [PERSON] міжміським БТІ за [PERSON] було зареєстровано домоволодіння по пров. Панфілова 20, розміщене на земельній ділянці площею 500 кв.м, що підтверджується копією договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності, з кількістю кімнат від однієї до пяти включно і житловою площею до 60 кв.м від 19.02.1960 року, висновком [PERSON] МБТІ про реєстрацію домоволодіння від 13.02.1961 року, актом приймання індивідуальної будівлі від 16.01.1961 року, затвердженим рішенням виконкому міської Ради депутатів трудящих від 11.01.1961 року № 6 (арк. 11 14 інвентаризаційної справи № 00753-000, оглянутої судом). Рішенням народного суду м. Хмельницький від 19.11.1969 року за результатами розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл будівлі будинку було присуджено виділити [PERSON] частину будівлі будинку по провулку Панфілова 22 в м. Хмельницький, яка в ідеальній частці становить 43%; [PERSON] 57%. Подвіря присуджено залишити в спільному користуванні (а.с. 25 інвентаризаційної справи № 00753-000). З цього часу в усіх матеріалах зазначеної інвентаризаційної справи номер домоволодіння вказується «22» замість «20». 02.06.1971 року [PERSON] подарував [PERSON] 43% будинку та надвірні будівлі, які відносяться до цієї частини будинку, в м. Хмельницький по пров. Панфілова 22; в постійне користування [PERSON] перейшли дві кімнати, загальною площею 31,2 кв.м, прибудова «а», сарай «Б» та льох «б». Зазначені обставини підтверджуються копією договору дарування від 2.06.1971 року (а.с. 30 31 інвентаризаційної справи № 00753-000). 12.10.1973 року [PERSON] продала належну їй частку 43/100 будинку з надвірними будівлями [PERSON], що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 12.10.1973 року (а.с. 42 43 інвентаризаційної справи № 00753-000). 11.03.2000 року [PERSON] відчужила, а [PERSON], [PERSON], [PERSON] набули у власність за договором міни 57/100 житлового будинку № 22 у м. Хмельницький з відповідною частиною надвірних споруд, що складалися із житлової кімнати 2-1 площею 9,9 кв.м, житлової кімнати 2-2 площею 9,9 кв.м, житлової кімнати 2-3 площею 20,9 кв.м, кухні 2-4 площею 6,7 кв.м, коридору І площею 4,7 кв.м, ванної ІІ площею 1,8 кв.м. Зазначені обставини підтверджуються копією договору міни від 11.03.2000 року, реєстраційним посвідченням [PERSON] БТІ від 17.03.2000 року (а.с. 85 86 інвентаризаційної справи № 00753-000). 12.05.2003 року [PERSON] подарував [PERSON] та [PERSON] належні йому 43/100 житлового будинку разом з відповідною частиною господарчих та побутових споруд і будівель у м. Хмельницький по вул. Панфілова 22. Зазначені обставини підтверджуються копією договору дарування частини житлового будинку від 12.05.2003 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно [PERSON] БТІ від 6.06.2003 року (а.с. 120 121 інвентаризаційної справи № 00753-000). 13.08.2004 року [PERSON] та [PERSON] продали [PERSON], [PERSON], [PERSON] 21/100 домоволодіння у м. Хмельницький по пров. Панфілова 22. Ця частина домоволодіння складається з господарських будівель: цегляних хлівів «К», «З», «Ж», шлакобетонного льоху «б», цегляної вбиральні «Л». Зазначені обставини підтверджуються копією договору купівлі-продажу від 13.08.2004 року, витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів від 13.08.2004 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно [PERSON] БТІ від 2.09.2004 року (а.с. 140 142 інвентаризаційної справи № 00753-000). 03.05.2005 року [PERSON] помер і після його смерті належну йому частку 11/100 в даному домоволодінні успадкувала [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.06.2007 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.08.2007 року (а.с. 162 163 інвентаризаційної справи № 00753-000). 09.08.2008 року [PERSON] подарувала [PERSON] 11/100 даного домоволодіння, що підтверджується фотокопією договору дарування частини домоволодіння від 9.08.2008 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно [PERSON] БТІ від 23.02.2009 року (арк. 173 174 інвентаризаційної справи № 00753-000). 06.05.2009 року [PERSON] від імені [PERSON] та [PERSON] продали [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] 22/100 житлового будинку по пров. Панфілова 22 у м. Хмельницький. У власність покупців в рівних частках кожному перейшла частина будинку, що складається з: кухні «1-1» площею 8,1 кв.м, житлової кімнати «1-2» площею 12,8 кв.м, житлової кімнати «1-3» площею 18,4 кв.м, коридору «1-4» площею 14,5 кв.м, житлової кімнати «1-5» площею 20,3 кв.м, топочної «1-6» площею 2,8 кв.м, коридору «1-7» площею 2,4 кв.м, з надвірних будівель гараж за планом земельної ділянки літ. І. Зазначені обставини підтверджуються копією договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 6.05.2009 року, витягом з Державного реєстру правочинів від 6.05.2009 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно [PERSON] БТІ від 29.05.2009 року (арк. 183 185 інвентаризаційної справи № 00753-000). Як вбачається з довідки [PERSON] БТІ, розміщеної на арк. 185 інвентаризаційної справи № 00753-000, адреса «пров. Панфілова 22» змінена на «вул. Панфілова 22». Таким чином, сторони стали співвласниками будинку з надвірними будівлями по вул. Панфілова 22 у м. Хмельницький в частках: позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] 22/100, [PERSON], [PERSON], [PERSON] 78/100. Відповідно до положень\~статті 356 ЦК України\~власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами 3, 4\~ст. 357 ЦК України\~передбачено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна;\~\~співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Згідно із частинами 1, 3\~ст. 358 ЦК України\~\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Частиною 1\~ст. 364 ЦК України\~передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Так, відповідно до ч. 2\~ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2\~ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку\~ст. 364 ЦК України\~право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні\~ст. 181 ЦК України\~та пункту 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого\~постановою Кабінету\~\~Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них». Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається\~Інструкцією\~щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 року № 55.\~\~ Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї\~Інструкції\~поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси. Пунктом 2.3 розділу 2\~Інструкції № 55\~передбачено, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону. Зазначені положення узгоджуються з нормами статей\~316,\~317, ч.ч. 1, 2 ст.\~376 ЦК України. Так, ураховуючи те, що за змістом статей\~316,\~317 ЦК України\~право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до ч. 2\~ст. 376 ЦК України\~не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту. У розумінні ч. 1\~ст. 376 ЦК України\~самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а і об'єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу\~\~місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти не є об'єктами права власності (ч. 2\~ст. 376 ЦК України), а тому не можуть бути предметом\~\~поділу (виділу) згідно із нормами ст. ст.\~364,\~367 ЦК України. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13, яка згідно зі\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для всіх судів України. Приміщення будинку, які позивачі просять виділити їм в натурі в рахунок їхньої частки в домоволодінні, зазначені ними в останній із поданих у справі заяв про уточнення позовних вимог з площами в редакції, взятій з правовстановлюючого документа позивачів - договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 6.05.2009 року. Проте, як вбачається з висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 26.02.2016 року № 3069/3070/15-26,\~вказані позивачами приміщення, а саме: кухня «1-1» площею 8,1 кв.м; житлова кімната «1-2» площею 12,8 кв.м; житлова кімната «1-3», площею 18,4 кв.м; коридор «1-4» площею 14,5 кв.м; житлова кімната «1-5» площею 20,3 кв.м; топочна «1-6» площею 2,8 кв.м та коридор «1-7» площею 2,4 кв.м на час обстеження у вказаній позивачем площі є перепланованими і добудованими та не відповідають вищенаведеній площі. Згідно проекту реконструкції житлового будинку з добудовою гаража по пров. Панфілова, №22 в м. Хмельницькому відбулась зміна конфігурації та площі приміщень: кухні «1-1» площею 8,1 кв.м; житлової кімнати «1-2» площею 12,8 кв.м; житлової кімнати «1-3» площею 18,4 кв.м; коридору «1-4» площею 14,5 кв.м; житлової кімнати «1-5» площею 20,3 кв.м; топочної «1-6» площею 2,8 кв.м та коридору «1-7» площею 2,8 кв.м на наступні приміщення конфігурації та площі, зокрема: передпокій «1» площею 4,1 кв.м, коридор «2» площею 4,2 кв.м, кухня «3» площею 8,2 кв.м, туалет «4» пло\-щею 3,2 кв.м, гардероб «5» площею 2,5 кв.м, житлова кімната «6» площею 17,3 кв.м, житлова кімната «7» площею 8,5 кв.м, гараж: «8» площею 12,3 кв.м, сходова клітина «1» площею 4,5 кв.м, коридор «2» площею 9,4 кв.м, кухня «3» площею 9,5 кв.м, туалет «4» площею 4,9 кв.м, кладова «5» площею 4,3 кв.м, житлова кімната «6» площею 16,2 кв.м, житлова кі\-мната «7» площею 13,3 кв.м та кладова «8» площею 4,5 кв.м (а.с. 172, т. 1). Крім того, як вбачається з додатку № 15 до висновку експерта № 446/016 від 22.03.2017 року, приміщень з площею, зазначеною в останній із поданих позивачами у даній справі заяв про уточнення позовних вимог, фактично на даний час немає (натомість є приміщення з іншою площею; а.с. 219, т. 1, а.с. 85, т. 2). При цьому з вище вказаного додатку № 15 до висновку експерта № 446/016 від 22.03.2017 року та матеріалів оглянутої судом інвентаризаційної справи на спірне домоволодіння вбачається, що одна із прибудов до будинку зі сторони приміщень, якими фактично користуються позивачі, а саме прибудова, в якій облаштовано вхід до будинку з двору, - взагалі не узаконена. За таких обставин відповідь експерта у першому із вище зазначених висновків про можливість виділу позивачам частки домоволодіння не може бути взята судом до уваги, оскільки вона була надана експертом, виходячи з початкових площ приміщень, які на даний час не збереглися. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог про виділ частки з майна у спільну часткову власність позивачів та припинення між сторонами права спільної часткової власності на спірне домоволодіння, оскільки об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти, не можуть бути предметом\~\~поділу (виділу), що узгоджується із указаною вище правовою позицією Верховного Суду України. Із вище зазначених підстав не може бути задоволена і позовна вимога про визначення порядку користування земельною ділянкою, на якій розташоване спірне домоволодіння. При цьому суд враховує також ту обставину, що рішенням суду, яке набрало законної сили, питання користування подвірям по пров. (вул.) Панфілова 22 у м. Хмельницький уже було вирішено, а саме рішенням Народного суду міста [PERSON] від 19.11.1969 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] (початкових співвласників) про розподіл домоволодіння, присуджено подвіря залишити в загальному користуванні (а.с. 25 інвентаризаційної справи № 00753-000, зворот, друге речення четвертого абзацу резолютивної частини). Відомості щодо скасування даного рішення в суду відсутні, на підтвердження його дійсності є те, що саме з нього виникли і були зареєстровані в установленому порядку початкові частки співвласників на домоволодіння: 43% і 57% (а.с. 26 інвентаризаційної справи № 00753-000), право власності на які в подальшому відчужувалося у вище наведеному хронологічному порядку. Таким чином, в позові слід відмовити в повному обсязі. Судові витрати у справі, понесені в рівних частках відповідачами, а саме оплату судових експертиз на загальну суму 7756,80 грн. (а.с. 103 112 т. 2) слід стягнути на їхню користь пропорційно з кожного з позивачів в силу ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved