Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

В квітні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом та обґрунтовує його тим, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 17 травня 2012 року з [PERSON] на її користь були стягнуті аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] в розмірі 500 гривень, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 березня 2012 року до досягнення дитини повноліття. Крім того, [PERSON] ухиляється від сплати аліментів, у нього виникла пеня в розмірі 5070,85 гривень та заборгованість з сплати аліментів в розмірі 5529,70 гривень. Тому [PERSON] , просить суд змінити розмір аліментів, визначений рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 12 березня 2012 року, та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття; а також стягнути з [PERSON] заборгованість з сплати аліментів в розмірі 5529,70 гривень та пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 5070,85 гривень. 18 травня 2021 ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області було відкрито провадження в порядку спрощеного провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. 20 жовтня 2021 року протокольною ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду, яка була занесена до протоколу судового засідання (а.с.25-26) було ухвалено проводити заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] у сторін народилась дочка [PERSON] . Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24 червня 2008 року (а.с.9). 9 лютого 2011 року рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано та відновлено дошлюбне прізвище позивача на « [PERSON] » (а.с.6). Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2012 року було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки в розмірі 500 гривень, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 березня 2012 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.7). Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За правилом ч.1 ст.196 цього Кодексу у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25 квітня 2018 року у цивільній справі №572/1762/15-ц (провадження №14-37цс18), неустойка (пеня) є способом забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання полягає у сприянні належному виконанню зобов`язання та стимулювання боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує лише до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватись на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. 28 серпня 2018 року набрав чинність Закон України №2475-VIII від 3 липня 2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилання захисту права дитини на належне утримання». Зі змісту цього Закону вбачається, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину був збільшений до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Станом на день розгляду цивільної справи прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 2218 гривень. Тому мінімальний гарантований розмір аліментів на одну особу складає 1109 гривень (2218 : 2). Ці обставини переконливо свідчать про те, що розмір аліментів, визначений рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 12 березня 2012 року, є значно меншим, ніж мінімальний гарантований розмір аліментів на одну особу, та не спроможний забезпечити належний рівень розвитку та утримання малолітньої [PERSON] . З огляду на це суд вважає, що з метою забезпечення гарантованих прав дитини належить змінити розмір аліментів, визначений рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 12 березня 2012 року, та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття. Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України [PERSON] не подав жодного доказу на підтвердження того, що він належним чином сплачував аліменти на утримання його дочки [PERSON] . Натомість, в матеріалах цивільної справи міститься копія довідки-розрахунку №24791 від 23 квітня 2021 року (а.с.5), зі змісту якої вбачається, що у відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 5529,70 гривень. Ці обставини свідчать про те, що у [PERSON] виникла пеня за прострочення сплати аліментів в розмірі 5070,85 гривень. З огляду на це суд вважає, що з відповідача на користь [PERSON] належить стягнути пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 5070,85 гривень. Згідно ч. 4 ст. 195 Сімейного кодексу України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Будь-яких доказів щодо матеріального стану відповідача суду надано не було. Встановлено, що довідка-розрахунок відповідачем не оскаржувалася, а отже відсутній спір між боржником та отримувачем аліментів. Разом з тим, суд вважає, що позовна вимога про стягнення заборгованості по аліментах, не підлягає задоволенню виходячи із наступного. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду, передбачений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 7 цієї статті, суд вирішує питання заборгованості по аліментах лише у разі спору про її розмір. При відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Повторне стягнення із боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів недопустиме та призведе до подвійного стягнення.> Таким чином, для стягнення заборгованості за аліментами, які стягуються на підставі судового рішення, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів. Оскільки стягнення заборгованості по аліментах, як самостійний предмет позову при наявності виконавчого листа про стягнення аліментів, не передбачений нормами матеріального права, а порядок стягнення аліментів та заборгованості за ними проводиться в порядку ст.194 Сімейного кодексу України; нормативно-правовий акт № 2947-III від 10.01.2002 року ст. 194-195 СК України та ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», тому позовні вимоги в частині стягнення із відповідача заборгованості по аліментах задоволенню не підлягають. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору. Таким чином, судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави і складаються із судового збору, розмір якого відповідно до ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» складає 1816 гривень.

Outcome: partial