Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

В лютому 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що їй на праві власності належить житловий будинок № 24 по вул. Верхнє Кремянецька в м. Ізюмі Харківської області. Відповідач по справі зареєстрований в спірному будинку з 01.01.2003 року за договором найму до 01.09.2008 року, а з 12.08.2009 року - постійно. В приналежному позивачці будинку відповідач прожив кілька місяців, а потім виїхав за межі м. Ізюм, його місце проживання позивачці не відомо. Просить суд визнати [PERSON] таким , що втратив право користування жилим приміщенням. Позивачка надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, у разі повторної неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач повторно в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заперечень проти позову суду не надсилав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224-226 ЦПК України Судовим розглядом встановлено, що позивачці на підставі договору купівлі продажу від 31 липня 2000 року, належить житловий будинок, що розташований за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Верхнє Кремянецька,24 ( а.с.7). Згідно акту квартального комітету № 8 за адресою: м. Ізюм, вул. Верхнє Кремянецька,24 проживає одна людина, а саме господарка будинку [PERSON] (позивачка по справі). В будинку зареєстрований [PERSON] ( відповідач по справі), який не проживає за вказаною адресою з 2003 року до теперішнього часу, місце його знаходження не відомо ( а.с.8,9-10). За положеннями ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном і він реалізує їх на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном ( ст. 391 ЦК України.). Глава 28 ЦК України визначає житло обєктом права приватної власності. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів його сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливо лише з підстав, передбачених законом. Члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону До членів сімї власника будинку ( квартири) належать дружина власника квартири, їхні діти та батьки, а також інші особи За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимогати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. З урахуванням ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» позивач у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном має право вимогати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з ним одну із таких вимог: - про позбавлення права власності на житлове приміщення; - про позбавлення права користування житловим приміщенням; - про визнання особи безвісно відсутною; - про оголошення фізичної особи померлою. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В звязку з тим, що відповідачем не надано до суду доказів в підтвердження того, що він належним чином користується спірним житлом, виконує обовязки з утримання житла, суд вважає, що вимоги є обґрунтованими. Реєстрація місця проживання відповідача в будинку обмежує права позивача у здійсненні права володіння, користування та розпорядження майном. При таких даних позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позивачці у справі [PERSON], ухвалою Ізюмського міськрайонного суду від 23 лютого 2017 року відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у даній справі, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved