Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

В квітні 2017 року заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, посилаючись на те, що він має статус потерпілої особи від наслідків аварії на ЧАЕС 4 категорії, що підтверджується посвідченням громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю серії [NUMBER] видане Київською облдержадміністрацією 20.07.1991 р. 30.04.2017 року [PERSON] звернувся до Управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу з питанням оформлення пенсії, проте працівником Управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області було виявлено помилку в посвідчені серії [NUMBER] від 20.07.1991 р.,: а саме прізвище «[PERSON]» зазначено як «[PERSON]». Відповідно до паспорта громадянина України серія [NUMBER], виданого ЦСВМ Києво-Святошинського РВ Українив Київській області 11 лютого 2000 р. прізвище заявника вказано як «[PERSON]». Тому заявник просив суд ухвалити рішення, яким встановити факт про те, що посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю серії [NUMBER] видане Київською облдержадміністрацією 20.07.1994 року на прізвище, ім»я по-батькові [PERSON] дійсно належить [PERSON], паспорт громадянина України [NUMBER], виданого ЦСВМ Києво-Святошинського РВ України в Київській області 11 лютого 2000 р., ІПН [NUMBER]. В судовому засіданні заявник та представник заявника позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити. Представник заінтересованої особи Управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області в судове засідання не з»явився. Про день слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомляв. Суд, вивчивши матеріали справи, заяву задовольняє з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 234 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частиною 3 ст. 235 Цивільного процесуального кодексу України, визначено що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з ч. 2 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» визначено, що при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Відповідно до паспорта громадяни України виданого ЦСВМ Києво-Святошинського РВ України в Київській області виданий 11 лютого 2000 року ініціали заявника зазначено як «[PERSON]». У відповідності до посвідчення громадянина, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю серії [NUMBER] яке видане 20.07.1994 року зазначено ініціали заявника як «[PERSON]». Відповідно до наданого заявником експертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз № 056/498-m-2 від 16.12.2014 року прізвище «[PERSON]» (паспорт, запис [PERSON]) та «[PERSON]» (посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю, запис [PERSON]), а також рос. [PERSON] (свідоцтво про народження, запис російською мовою [PERSON]) попри розбіжностей у документах, наданих для експертизи, а також в інших документах зазначеної особи є ідентичними. Розбіжності виникли внаслідок неусталеності правил принципів міжмовного перетворення і зумовлені ситуацією контактного білінгвізму. Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по-батькові, прізвищем, цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved