Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

В листопаді 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. В обґрунтування позову зазначено, що позивач та відповідач із 08.06.2000 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, та на розгляді в суді перебуває справа за позовом [PERSON] про розірвання шлюбу. В період шлюбу у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] . [INFO] , які на даний час проживають разом із позивачем. Спільний син сторін [PERSON] є студентом денного відділення факультету комп`ютерних наук та кібернетики КНУ ім. Т.Шевченка. Оскільки син продовжує навчання, останній, не працює та потребує матеріальної допомоги. Позивач зазначає про матеріальні труднощі, у зв`язку з відсутністю достатньої матеріальної допомоги відповідача та відсутністю згоди щодо добровільної сплати відповідачем коштів на утримання сина, а тому позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі ј частини його заробітку, щомісячно на період його навчання. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва [PERSON] від 25.11.2019 року, у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. В зв`язку зі звільненням судді [PERSON] , на підставі розпорядження керівника апарату Голосіївського районного суду м. Києва від 15.06.2020 року № 407, справу було повторно автоматично розподілено та визначено головуючого суддю Чередніченко Н.П. Позивач після відкриття провадження у справі з будь-якими клопотаннями до суду не зверталась. До суду від відповідача надійшов відзив на позов та доповнення до нього, відповідно до яких відповідач просив в задоволенні позову відмовити, оскільки, він постійно приймає достатню вагому участь в утриманні сина, фінансує необхідні витрати на навчання, та жодним чином не ухиляється від виконання свого батьківського обов`язку щодо утримання дітей, а тому позов є безпідставним. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони із 08.06.2000 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22.11.2019 року у справі № 752/11157/19, шлюб між сторонами було розірвано. Син сторін [PERSON] на даний час є повнолітнім, проживає та зареєстрований разом із матір`ю та навчається на денній формі навчання факультету комп`ютерних наук та кібернетики КНУ ім. Т.Шевченка. Закінчення навчання - 30.06.2022 р. Доказів на підтвердження отримання сином стипендії або на підтвердження того, що, останній, працює та не потребує матеріальної допомоги, - матеріали справи не містять. Крім того, відсутні докази досягнення між сторонами згоди щодо порядку та розміру сплати аліментів на сина, який продовжує навчання. В обгрунтування заперечень на позов відповідач вказує, що постійно допомагає сину та здійснює його фінансову підтримку, зокрема, перераховуючи йому безготівкові кошти, а відтак він не ухиляється від його утримання та виконання своїх обов`язків, що свідчить про безпідставність позову. Разом з тим, на думку суду, достатніх доказів на підтвердження належного утримання сина з боку відповідача, матеріали справи не містять, а наявні в матеріалах справи, зокрема, банківські виписки не свідчать про перерахунок коштів в якості аліментних зобов`язань та, що ці кошти є достатніми для утримання сина, який продовжує навчання, а відтак між сторонами наявний спір щодо розміру аліментів. При вирішенні позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно із ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як роз`яснено в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 N 3 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу . Згідно із ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно вивчених судом матеріалів справи, з`ясованих обставин справи, суд прийшов до висновку про можливість задоволення позову про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в зв`язку з тим, що син, який продовжує навчання потребує матеріальної допомоги від батька, який згідно закону повинен утримувати його і, на переконання суду, має можливість це робити, оскільки, переконливих доказів неналежного матеріального стану або інших обставин, в зв`язку з якими законодавець пов`язує звільнення відповідача від утримання повнолітнього сина, в ході розгляду справи відповідачем не надано, та судом не встановлено, а відтак право позивача на отримання аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання підлягає захисту. Доводи сторони відповідача про те, що він сину допомагає, а відтак позов є безпідставний, суд відкидає, оскільки, переконливих та достатніх доказів наведеному суду надано не було, як і не надано суду доказів досягнення між сторонами згоди щодо порядку та розміру аліментів. Інші доводи сторони відповідача не спростовують висновків суду щодо необхідності стягнення аліментів з відповідача на користь позивача в судовому порядку. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне, з урахуванням встановлених судом обставин та наданих сторонами доказів, - визначити аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Варто зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial