Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

В листопаді 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про виселення з житлового будинку, в якій зазначила, що вона з 20 липня 1990 року на підставі свідоцтва про право приватної власності на будинок є власником житлового будинку №4 розташованого по вулиці Шевченка в смт. Казанка. В належному їй будинку з моменту його придбання проживає її син [PERSON], проживання з яким стало нестерпним через те, що останній вживає алкогольні напої, часто влаштовував сварки та бійки, у зв'язку з чим, вона неодноразово зверталася до поліції та відповідач притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім'ї, однак своєї поведінки не змінив. Посилаючись на викладені обставини, порушення її законних прав та інтересів, як власника житла, просила виселити [PERSON] з належного їй на праві приватної власності житлового будинку №4 розташованого по вул. Шевченка в смт. Казанка Миколаївської області. Представник позивача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про що свідчить розписка про отримання судової повістки, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. \~\~ Власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб (ст. 383 ЦК України). \~\~ Відповідно до ч. 1\~ст. 156 ЖК України\~з урахуванням положень ч. 1\~ст. 405 ЦК України\~члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. \~\~\~Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (\~ст. 391 ЦК України).\~\~ \~\~\~Власник будинку (квартири) відповідно до\~ст. 157 ЖК України\~має право вимагати у судовому порядку виселення членів сім'ї, у тому числі колишніх, за наявності обставин, передбачених ч. 1\~ст. 116 цього Кодексу, зокрема, якщо вони систематичним порушенням правил співжиття роблять\~\~неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними.\~\~\~\~ \~\~\~Вимогами ч. 1\~ст. 116 ЖК України\~передбачено, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого житлового приміщення. \~\~\~Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» під час вирішення справ про виселення на підставі\~ст. 116 ЖК України\~осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів,\~\~тощо. \~\~\~Тобто, для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.\~\~ \~\~\~Матеріалами справи встановлено, що позивачка [PERSON] є власником житлового будинку №4, розташованого по вул. Шевченко в смт. Казанка Миколаївської області, в якому проживає разом зі своїм сином [PERSON] та співмешканцем [PERSON] (а.с. 5, 30). \~\~ З матеріалів справи вбачається, що відповідач протягом 2015-2017 років систематично порушує правила співжиття, створюючи позивачці неможливі умови для проживання. У зв'язку з цим вона неодноразово зверталася до органів внутрішніх справ і відповідач притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім'ї. \~\~\~Так, згідно із\~постановою\~Казанківського районного суду від\~ 09 грудня 2015 року відповідача [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім'ї відносно своєї матері [PERSON] 07 листопада 2015 року (а.с. 41). \~\~\~Постановами Казанківського районного суду від 07 грудня 2016 року та від 24 січня 2017 року відповідача також притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП\~за насильство в сім'ї, вчинене щодо своєї матері [PERSON] \~17 листопада 2016 року та 02 січня 2017 року,\~\~в цей час він перебував у стані алкогольного сп'яніння за місцем проживання [INFO] (а.с. 40-41). \~\~\~З урахуванням вищевикладених вимог закону, зазначені докази, надані позивачкою, є належними та достатніми, тому суд приходить висновку про те, що порушене право позивачки [PERSON] підлягає захисту шляхом виселення відповідача із житлового будинку, без надання іншого житлового приміщення. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивачки витрати, повязані зі сплатою судового збору, в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved